Olagligt fiske (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Marie-Hélène Aubert, för fiskeriutskottet, om genomförande av EU:s handlingsplan avseende olagligt, orapporterat och oreglerat fiske.
Marie-Hélène Aubert 
Herr talman! Olagligt fiske är en tendens som utvecklas starkt i dag och som allvarligt skadar EU:s fiskeverksamhet, lokala fiskesamhällen och fisket i utvecklingsländer, inte minst de länder som Europeiska gemenskapen har ingått fiskeavtal med.
Det är också en verksamhet som, är jag rädd, är ytterst lönande. Som exempel kan jag nämna tonfisk, som säljs till fullständigt astronomiska priser, särskilt tonfisk från Medelhavsområdet. Vi befinner oss därför i en ond cirkel, som leder till en gradvis men tilltagande utarmning av fiskeresurserna.
Lagligt fiske - fiskare som följer bestämmelserna - belastats mycket hårt av detta olagliga fiske som bör kallas vid sitt rätta namn. Det är olagligt, oreglerat och orapporterat fiske vi talar om. Därför omfattas många verksamheter: piratfiske, användning av otillåten fiskeutrustning, fångande av otillåtna arter, olicensierat fiske och metoden att flytta över last till sjöss från ett fartyg till ett annat. Utrymmet för olagliga verksamheter är ytterst stort.
Vad är då syftet med detta initiativbetänkande? År 2002 inledde FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) en internationell handlingsplan mot olagligt fiske, som därefter ersattes med en EU-handlingsplan, som antogs av rådet 2002. Denna handlingsplan genomfördes tyvärr på många olika sätt, på olika nivåer, av medlemsstaterna.
Just nu arbetar kommissionen med att utvärdera medlemsstaternas handlingsplaner mot olagligt fiske inför FAO:s möte - i FAO:s fiskeriutskott - som kommer att hållas första veckan i mars i Rom, och som kommer att bli ett tillfälle att återlansera den internationella handlingsplanen mot olagligt fiske.
EU har ett mycket stort ansvar på detta område. Varför? För det första för att EU är världens tredje största aktör inom fiskeverksamhet, efter Kina och Peru. EU har en av världens största flottor. Dessutom utnyttjar EU möjligheten att använda bekvämlighetsflagg i stor utsträckning, vilket orsakar en lång rad problem, inte bara för fisket, utan även för sjötransporten. Slutligen är EU en av världens största fiskmarknader.
EU har därför många ansvarsuppgifter. Kommissionen kommer med en rad olika ursäkter; frågan är komplicerad, det är många aktörer inblandade, ingenting kan göras om vi agerar ensamma, det är dyrt, man kan inte be några medlemsstater att följa en massa bestämmelser och sedan inte säga åt andra att göra detsamma, och så vidare. Svepskälen och ursäkterna för de svaga resultaten är oräkneliga och tyvärr har det inte funnits tillräckligt många initiativ för att effektivt bekämpa detta olagliga fiske, vilket, som sagt, har utvecklats i en ytterst oroande takt under de senaste åren.
Ansvaret är lika mycket de så kallade hamnstaternas som flaggstaternas eller de stater där fiskeriprodukterna säljs. Det finns i själva verket många nivåer: de regionala fiskeriorganisationerna, medlemsstaterna och EU, och det är nödvändigt att vidta åtgärder på alla dessa nivåer över hela linjen, med deltagande av generaldirektoraten för fiske, miljö, utveckling och handel. Det krävs därför hårt arbete, men det enda som kommer att visa sig vara verkligt effektivt är agerande av alla dessa förvaltningar och politiska instanser.
Vilka är nyckelåtgärderna i mitt betänkande som, kan jag tillägga, har antagits enhälligt av fiskeriutskottet, vilket visar att alla våra medlemsstater faktiskt delar denna oro? Vi har spårbarhet för fiskeriprodukter och införande av svarta listor, det vill säga förteckningar över fartyg som inte har tillstånd att fiska eller som redan har straffats för olaglig fiskeverksamhet. I dag bör vi skarpt kritisera bristen på samordning och samarbete mellan de olika källorna till information om dessa fartyg, som har eller inte har tillstånd att fiska.
Bland de viktiga åtgärderna vill jag även nämna åtgärder för att förhindra att olagliga fiskeriprodukter landas och säljs på EU:s marknad, och slutligen de åtgärder som måste vidtas på EU-nivå och internationell nivå på det rättsliga området. Det finns i själva verket rättsliga tomrum i dag som förhindrar att de fartygsbesättningar som bedriver olagligt fiske åtalas och döms.
Avslutningsvis är det absolut nödvändigt att vi har en mer integrerad EU-politik på detta område, både när det gäller kontroll och övervakning och påföljder. Det är ur detta globala perspektiv som ett antal initiativ och förslag på åtgärder beskrivs i betänkandet som vi nu diskuterar inför FAO-mötet i mars, och det är mycket viktigt att vi har en mer aktiv och dynamisk framtoning under detta möte.
Joaquín Almunia
ledamot av kommissionen. (ES) Jag vill börja med att tacka Marie-Hélène Aubert och alla ledamöter i fiskeriutskottet för deras engagemang i detta uttömmande betänkande om olagligt, orapporterat och oreglerat fiske.
Detta initiativ från parlamentet kommer i en tid då kommissionen har beslutat om ett samråd med allmänheten om översynen och stärkandet av EU:s nuvarande politik för att bekämpa denna typ av fiske. Jag gläder mig särskilt åt att parlamentet engagerar sig för en fråga som är av avgörande betydelse för att man ska kunna uppnå en hållbar förvaltning av fiskeresurserna inom och utanför gemenskapens vatten.
För det första gläder jag mig åt att föredraganden betonar att kampen mot olagligt fiske måste börja på våra vatten och omfatta våra fartyg. Gemenskapens vatten är reglerade, men det betyder inte att de är förskonade från illegala metoder.
I betänkandet konstateras en annan mycket viktig aspekt, nämligen hur man ska förhindra att fiskeprodukter från tredjeländer som har fångats olagligt kommer in i gemenskapen. Som den viktigaste marknaden och importören av fiskeprodukter från alla delar av världen har gemenskapen ett särskilt ansvar att garantera att de produkter som hamnar på de euroepiska konsumenternas bord inte härrör från illegala aktiviteter. Detta innebär att man måste välja en ny strategi för en ordentlig kontroll av fiskeprodukter som importeras till gemenskapens territorium.
En annan aspekt som måste betonas är det behov som påtalas i betänkandet av ökat samarbete för att förbättra tillsyn, kontroll och övervakning av fiskeaktiviteter. Illegala aktörer använder sig vanligtvis av olagliga och internationella metoder för att dölja sina aktiviteter. Huruvida undersökningen av dessa aktiviteter kommer att lyckas beror på samarbetet mellan de olika enheter som ägnar sig åt övervakning av sjöfart både på internationell nivå och gemenskapsnivå.
Jag kan inte kommentera alla punkter i betänkandet här, men jag vill till exempel understryka kravet på större konsekvens när det gäller de sanktioner som vidtas av medlemsstaterna för allvarliga brott mot fiskelagarna, och behovet av att lösa de viktigaste problem som orsakas av allmänna fiskeflaggor. Dessa punkter visar att parlamentet och kommissionen befinner sig på samma våglängd när det gäller prioriteringar för framtida åtgärder.
Kommissionen har inte varit inaktiv under de senaste åren. EU har gjort betydande framsteg sedan antagandet av handlingsplanen mot olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Dessa framsteg kan huvudsakligen ses i gemenskapens verksamhet på internationell nivå som syftar till att främja åtgärder för att bekämpa olagligt fiske i alla behöriga instanser inom området fiske och sjörätt. De mest betydande framstegen i kampen mot olagligt, orapporterat och oreglerat fiske är dock förknippade med de regionala fiskeorganisationerna. De flesta av dessa har tack vare gemenskapens ansträngningar nu vidtagit en mängd olika åtgärder mot olagligt fiske.
EU har också förbättrat politiken för hjälp till utvecklingsländer, som är de främsta offren för den typ av fiske vi debatterar i dag. Stärkandet av dessa länders förmåga att kontrollera fiskeaktiviteterna i deras vatten har finansierats av Europeiska unionens budget, tack vare ett associeringsavtal på fiskeområdet, både på nationell och regional nivå, av samma slag som den nyligen överenskomna regionala planen för övervakning av fiske i sydvästra Indiska oceanen.
På gemenskapsnivå har reformen av den gemensamma fiskepolitiken 2002 också bidragit till att främja politiska åtgärder för att bekämpa olagligt fiske genom antagandet av bestämmelser för kontroll av efterlevnad av gemenskapens regler samt inrättandet av Gemenskapens kontrollorgan för fiske. Trots dessa betydande framsteg i kampen mot det illegala fisket har detta dock inte på långt när utrotats, och det utgör fortfarande ett av de allvarligaste globala hoten mot den hållbara förvaltningen av fiskeresurser och den biologiska mångfalden i havet.
Nästan fem år efter antagandet av 2002 års handlingsplan anser därför kommissionen att det är dags att skapa en ny strategi för att bekämpa denna typ av fiske. I detta sammanhang har kommissionen beslutat att olagligt, orapporterat och oreglerat fiske detta år kommer att bli en av största prioriteringarna för den gemensamma fiskepolitiken och sjöfartspolitiken. Kommissionen kommer att utarbeta förslag i denna riktning och lägga fram dem för medlemsstaterna och parlamentet under andra halvan av detta år.
Det betänkande vi debatterar i dag är ett synnerligen lägligt bidrag till det arbete som kommissionen kommer att basera sina förslag på.
Under de senaste åren har olagligt, orapporterat och oreglerat fiske varit föremål för en mängd debatter och diskussioner, och det är nu dags för oss att agera på europeisk nivå. Betänkandet av Marie-Hélène Aubert och fiskeriutskottet utgör ett mycket viktigt och uppmuntrande steg i den riktningen.
Carmen Fraga Estévez
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman! Jag vill tacka Marie-Hélène Aubert för hennes betänkande, som påminner oss om problemet med brottslighet till sjöss och hur lite som har gjorts för att bekämpa den.
Jag vill också tacka henne för att hon stöder de ändringsförslag som jag anser har gjort betänkandet mer tydligt genom att definiera skillnaden mellan orapporterat och oreglerat fiske och brotten mot den gemensamma jordbrukspolitiken på gemenskapens vatten. Detta är en viktig aspekt eftersom det, även om vi måste få slut på både orapporterat och oreglerat fiske, krävs helt olika vapen för att bekämpa dem.
Ett av de viktigaste vapnen är de regionala fiskeorganisationerna, som för närvarande kanske utgör det enda möjliga försvaret mot illegal verksamhet till sjöss i en kamp som per definition är internationell och multilateral, och vars roll också har setts över på nytt tack vare de ändringsförslag som har lagts fram. I en tid då vi är så oroade för havsmiljöns hållbarhet och när våra egna fiskare får allt mindre tillgång till resurser, är det mycket oroande att vi ens ska tvingas se på hur vissa medlemsstater, däribland en som jag är välbekant med, tar steg i fel riktning. Och det var nedslående att direktören för extern fiskepolitik vid Generaldirektoratet för fiske förra tisdagen tvingades erkänna att Europeiska unionen hade misslyckats med att bromsa det illegala fisket. Och allting i en tid som denna.
I Galicien förra veckan inledde fiskemyndigheter från arton medlemsstater en debatt om åtgärdspaketet för att bekämpa olagligt fiske, som uppenbarligen inte kommer att presenteras för oss förrän i mitten av året, enligt kommissionsledamoten. När det gäller den här frågan ligger bollen mer än någonsin hos rådet, för utan en genuin politisk vilja från medlemsstaternas sida, utan deras tydliga åtagande för att harmonisera åtgärderna, göra dem obligatoriska och prioritera dem, kommer allting att fortsätta på samma sätt år efter år. Jag hoppas att detta inte sker och att vi kommer att få en effektiv politik inom kort.
Tack så mycket, herr talman, och tillåt mig att än en gång protestera mot att en debatt om fisket äger rum på kvällen och att till och med ett nytt betänkande som nyligen har satts upp på föredragningslistan kommer före denna debatt. Jag vill framföra en allvarlig protest på min grupps och mina egna vägnar mot hur fiskefrågor hanteras i parlamentet.
Talmannen
Er protest kommer att tas till protokollet.
Rosa Miguélez Ramos
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också gratulera Marie-Hélène Aubert till detta betänkande och det sätt på vilket hon har hanterat alla de ändringsförslag som vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har lagt fram.
FAO (FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation) har räknat ut att upp till 30 procent av den fisk som landas kommer från olagligt fiske. EU har undertecknat FAO:s internationella handlingsplan, och 2003 lade kommissionen fram förslag om att införliva denna handlingsplan i gemenskapens regelverk.
Fiskeriutskottet utarbetade detta initiativbetänkande som en förberedelse inför det internationella forumet om olagligt fiske som ska hållas i början av mars, och för att kommissionen ska ta hänsyn till parlamentets åsikter i sin nya handlingsplan.
En mängd ändringsförslag som har lagts fram av min grupp kommer att finnas med, och jag anser att vi tack vare dessa ändringsförslag har åstadkommit en bättre definition på vad olagligt fiske är. Dessutom har vi tagit med frågor som till exempel ökad övervakning och behovet av bättre samarbete på internationell nivå.
Utöver detta, även om det kanske inte är en fråga om att genomföra striktare åtgärder utan snarare om att förbättra genomförandet av befintliga åtgärder, finns det verkligen ett behov av ett effektivt system för kontroll och inspektion inom en gemensam rättslig ram i hela EU och om möjligt under överinseende av Gemenskapens kontrollorgan för fiske, som är baserat i Vigo.
Våra ändringsförslag innehåller krav på att fartyg som är inblandade i olagligt fiske ska vägras inträde i europeiska hamnar, på att medlemsstaterna inte ska registrera sådana fartyg, på att medlemsstaterna ska förhindra att deras egna fartyg seglar under bekvämlighetsflagg, och på att importörer, transportörer och övriga berörda sektorer varken ska omlasta eller handla med fisk som fångats av sådana fartyg.
Vi kräver också bättre samarbete mellan medlemsstaterna för att öka kontrollen av fartyg. Vi är medvetna om att det är svårt att skilja på lagliga och olagliga fångster, i synnerhet när det som landas inte är färsk fisk utan djupfryst eller bearbetad, och när det förekommer triangelhandel med tredjeländer och fisken anländer i bearbetad form till den europeiska marknaden.
Därför krävs det ansträngningar för att fastställa fiskens ursprung, för miljoner människor världen över är beroende av fiskeresurser och vi måste garantera att dessa resurser är tillgängliga för kommande generationer.
Elspeth Attwooll
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Först vill jag gratulera Marie-Hélène Aubert till kvaliteten på hennes betänkande. Hennes motivering innehåller en utmärkt analys av problemet och omfattningen av de framsteg som har gjorts i samband med EU:s handlingsplan som antogs 2002. Motiveringen lämnar tio mycket tydliga rekommendationer för en ny handlingsplan med start 2007. Fem av dessa rekommendationer omfattar interna åtgärder och fem omfattar samarbete med andra länder, både direkt och genom regionala fiskeriorganisationer.
Centralt för problemet med att bekämpa olagligt, orapporterat och oreglerat fiske är förbättringarna i spårbarhet, både av fiskefartyg och av den fisk som de fångar eller transporterar. Detta omfattar bland annat att insistera på användandet av FAO:s standardspecifikationer för identifiering av EU:s fiskefartyg och de fartyg som inkommer till EU:s hamnar samt på utvecklingen av dokumentationsplaner för fångster. Men det betyder också ett bättre informationsutbyte mellan de berörda aktörerna så att svarta listor över både fiske och fartyg som transporterar fisk kan spridas och möjligheten att byta till en vit lista genom flaggbyte undvikas. Upprättandet av svarta listor är emellertid endast effektivt om det finns allvarliga följder för de berörda fiskefartygen. Därför uppmanar vi kommissionen att allvarligt beakta rekommendationen i punkt 18 i resolutionen om att överväga ett utökande av importkontrollerna när det gäller hälsa och hygien till att omfatta även de produkter som kommer från olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Därför välkomnas särskilt återupprättandet av kommissionens rådgivande grupp mellan tjänsteavdelningarna.
Naturligtvis finns det många andra åtgärder som skulle kunna vidtas och därför ber vi att kampen mot olagligt fiske ska vara en av prioriteringarna i det årliga arbetsprogrammet för gemenskapens kontrollorgan för fiske. I detta sammanhang måste vi försäkra oss om att parlamentet agerar korrekt. Därför upprepar vi parlamentets tidigare krav på att gemensamma lägsta straffsatser för uppenbara överträdelser ska tillämpas i alla medlemsstater. Lika behandling är avgörande för att uppmuntra att reglerna iakttas.
Vikten av att hjälpa utvecklingsländerna att övervaka fiskeverksamheten i sina egna vatten måste också betonas. Här finns ytterligare ett ansvar och vi har därför slutit fiskepartnerskapsavtal med dessa länder. Införlivandet av olagligt, orapporterat och oreglerat fiske i kommissionens arbetsprogram för detta år är mycket välkommet, men vi måste ha en tydlig tidsplan. Det är bra att kommissionen kommer att lägga fram något för parlamentet under årets andra hälft, men vi hoppas att det händer snarare förr än senare och att det kommer att ha en omfattande täckning.
Raül Romeva i Rueda
Fru talman! Jag vill också tacka Marie-Hélène Aubert och berömma henne för hennes utmärkta betänkande, som jag stöder.
Olagligt, orapporterat och oreglerat fiske är inte bara en fara för den biologiska mångfalden och miljön, vilket leder till kostnader som i många fall kan vara omöjliga att helt och hållet ersätta, utan det utgör också - som tidigare talare har nämnt - en betydande kostnad för många samhällen som nu lever av fiske och som hoppas att kommande generationer också ska kunna göra det.
Därför anser jag att EU har ett dubbelt ansvar. Först och främst måste vi statuera ett exempel för världen och genom handling och i synnerhet genom vilja visa att kampen mot det illegala fisket är en av våra prioriteringar. För det andra måste EU vara världsledande i kampen mot olagligt fiske, vilket innefattar användning av befintliga EU-mekanismer - oavsett om det rör sig om fiskeavtal eller samarbete med tredjeländer - och att bestämmelser som leder till att denna fråga prioriteras alltid ska inkluderas.
Med tanke på att ett av de största problemen när det gäller att bekämpa olagligt fiske - vilket tidigare talare också har nämnt - är frågorna om spårbarhet och kontroll av fiske, är detta mycket viktigt eftersom det ofta är omöjligt att veta om olagligt fiske har ägt rum. Därför måste mekanismer införas för att förbättra spårbarheten.
Jag vill också säga att parlamentet av denna anledning i december antog en resolution om miljömärkning. Många av förslagen i denna resolution skulle kunna bidra till kampen mot det illegala fisket genom nödvändiga mekanismer för spårbarhet.
Jag välkomnar också att detta betänkande innehåller en uppmaning till kommissionen att lägga fram sitt förslag om miljömärkning senast i juni.
Pedro Guerreiro
för GUE/NGL-gruppen. - (PT) Jag vill också gratulera Marie-Hélène Aubert till hennes betänkande. Storskaligt olagligt, orapporterat och oreglerat fiske har bidragit mycket till de svårigheter som fiskesektorn konfronteras med. Storskaligt olagligt fiske skadar de marina ekosystemen, ökar kostnaderna för fisket och minskar inkomsterna för de människor som fiskar lagligt och följer bestämmelserna om att bevara fiskeresurser.
Som det står i betänkandet undergräver det storskaliga illegala fisket inkomsterna för samhällen som är beroende av fisket i olika länder, och de som är sämst utrustade för att övervaka sina exklusiva ekonomiska områden är de som drabbas hårdast. Det storskaliga illegala fisket bidrar också till försämringen av arbetsvillkoren och hygienen ombord och undergräver besättningarnas rättigheter. Därför anser vi att olagligt fiske, som genererar betydande olovliga inkomster åt storskaliga flottor som arbetar för de stora ekonomiska och finansiella grupper som sysslar med fiske, och även för den organiserade brottsligheten, inte bör blandas ihop med de överträdelser av den gemensamma fiskepolitiken som görs av delar av den småskaliga traditionella flottan, ofta på grund av den ekonomiska kris de befinner sig i.
Det är oroande att det storskaliga illegala fisket trots FAO:s handlingsplan från 2002 fortsätter att öka tack vare att de nuvarande bestämmelserna innehåller brister eller är vagt formulerade. Kampen mot det storskaliga illegala fisket försvåras av användningen av bekvämlighetsflagg, av bristen på övervakning till sjöss, av omlastningar ute till havs, av den bristande kontrollen i hamnarna och av bristen på samarbete och samordning mellan de relevanta myndigheterna.
Med tanke på att det illegala fisket har störst inverkan på de delar av flottan som befinner sig ute på öppna havet och på kontinentalsockeln, särskilt i de minst utvecklade länderna, är samarbetet mellan medlemsstaterna och de internationella fiskeorganisationerna mycket viktigt om denna typ av fiske ska kunna bekämpas. Därför är det viktigt att de nödvändiga resurserna erhålls, även finansiella resurser för att man ska kunna genomföra de åtgärder som krävs, till exempel en effektiv övervakning av fiskeverksamheten. Förbättrandet av avskräckande åtgärder bör åtföljas av en förbättrad spårbarhet för fiskeprodukter, vilket har lyfts fram av tidigare talare, och i detta avseende kan det också vara värt att nämna miljömärkning. Lika viktigt är det, som det står i betänkandet, att öka hamnstaternas kontroll av landade fångster och omlastningar från fartyg från tredjeländer. Vi anser att de befintliga åtgärderna redan täcker de viktiga frågorna och att vad de saknar är ett mer noggrant och rättvist genomförande och bättre samordning på internationell nivå. Det här är därför inte enbart en fråga om att skapa fler eller mer restriktiva åtgärder för fiskesektorn, i synnerhet om deras effekt eller deras ensidiga natur har den negativa konsekvensen att de gynnar de fartyg som verkar olagligt i ännu högre grad.
Tredjelandsfartyg som är verksamma i medlemsstaternas exklusiva ekonomiska områden måste omfattas av den gemensamma fiskepolitikens regler och av befintliga nationella krav. Naturligtvis är det alltid möjligt att förbättra de regler som är i kraft och täppa igen kryphål. På den punkten anser vi att detta betänkande, som vi allmänt sett stöder trots en eller två reservationer, ger ett värdefullt bidrag till frågan. Vi anser dock att det är alldeles för tidigt att inkludera bekämpandet av det illegala fisket inom ramen för en framtida sjöfartspolitik för unionen, som vi just har börjat debattera som en del av den grönbok som har lagts fram av kommissionen. Vi godtar tanken på bättre samarbete och samordning på internationell nivå och EU-nivå, men vi måste undvika situationer som kan leda till centralisering, och vi måste skydda medlemsstaternas exklusiva övervakningsbefogenheter, eftersom medlemsstaterna bäst känner till sina egna exklusiva ekonomiska områden.
Iles Braghetto
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi måste skydda alla aktörer som verkar inom ramen för en sund fiskeförvaltning baserad på bästa metoder och skydd av den marina miljön. Det är mycket viktigt att slå ner på det illegala fisket genom åtgärder som syftar till övervakning och kontroll och sanktioner för allvarliga brott mot gemenskapslagstiftningen. För att bekämpa det illegala fisket kan vi dock inte begränsa oss till repressiva åtgärder, vi måste också främja starkt förebyggande arbete genom strukturella åtgärder.
På denna punkt nämns i det betänkande vi nu ska rösta om - och för vilket jag tackar Marie-Hélène Aubert - på ett effektivt sätt en mängd strategiska åtgärder, från främjandet av handelsreglerande åtgärder som gör det möjligt att fastställa den fångade fiskens ursprung, till förslaget om miljömärkning, som skulle kunna hålla olagligt fångad fisk borta från den europeiska marknaden, och undersökningen om tullsatser och ursprungsregler. Dessa åtgärder är nödvändiga för att minska och helst utrota det illegala fisket av gemenskapens fiskefartyg på gemenskapens vatten och för att förhindra landning och marknadsföring av fisk som har fångats olagligt utanför EU:s vatten.
Lika viktigt är kravet på en undersökning om efterlevnaden av gemenskapens lagstiftning på området för arbetsvillkor, hälsa och säkerhet samt om respekten för arbetstagarna sociala rättigheter och deras arbets- och levnadsförhållanden ombord. Att förbättra spårbarheten för fisken längs hela kontrollkedjan, från nät till tallrik, att förhindra uttömmandet av fiskbestånd och miljöförstöring samt att förbättra levnads- och arbetsförhållandena i de samhällen som är beroende av fiske för sitt uppehälle, är sätt att förebygga och avskräcka som kommer att göra det möjligt att sätta stopp för det illegala fisket med hjälp av strukturella metoder och göra gemenskapens fiskesektor till den bästa i världen.
Paulo Casaca
(PT) Fru talman, herr kommissionsledamot, herr Morillon! Naturligtvis måste vi alla gratulera vår föredragande till hennes utmärkta betänkande. Vi måste också börja med att notera att den rådande situationen är helt oacceptabel.
Det är oacceptabelt att mängden olagligt, orapporterat och oreglerat fiske av tonfisk, som är den art som har varit föremål för mest analys i detta sammanhang, är 50 procent större än den mängd som fiskas lagligt. Detta har lett till att beståndet helt och hållet har tömts ut och att fiskens marknadsvärde helt har kollapsat, vilket i sin tur har inneburit att fiskarna har ruinerats. Det här är en situation som gemenskapen inte kan tolerera.
Av alla de åtgärder för att ta itu med problemet som har förts fram här vill jag lyfta fram spårbarheten som en avgörande förutsättning för att lyckas. Vi måste se till att denna åtgärd vidtas så snart som möjligt, och om den genomförs ordentligt är jag säker på att vi snart kommer att få se en helt annan situation.
James Nicholson
(EN) Fru talman! Först vill jag gratulera föredraganden till detta betänkande där man arbetar vidare med parlamentets insatser för att ta upp problemet med olagligt, orapporterat och oreglerat fiske.
EU:s handlingsplan som antogs 2002 för att ta itu med olagligt, orapporterat och oreglerat fiske omfattar fyra åtgärder som ska genomföras på gemenskapsnivå. En av dem är att definiera medlemsstaternas ansvar för att förhindra att deras medborgare deltar i olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Rådets förordning av 2002 som avses här, kräver att medlemsstaterna vidtar åtgärder mot medborgare som bryter mot den gemensamma fiskeripolitiken.
Vi verkar vara mycket effektiva när det gäller att spåra och vida rättsliga åtgärder mot våra egna fiskare om de bryter mot EU:s lagar, men samtidigt verkar vi har varit mindre effektiva när det gäller att ta itu med de mycket värre problemen med olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Överfiske och olagligt fiske är ett internationellt problem. Det sker utanför EU:s vatten och ändå kan de fiskare som jag företräder med viss rätt klaga över att kommissionen inte alltid ser längre än till våra egna vatten.
Mycket måste uppenbarligen fortfarande göras för att hantera detta problem. Jag välkomnar de praktiska förslagen, exempelvis det om att fiskefartyg som tar in fisk i EU ska genomgå samma dokumentationsprocess för leveranskrav som fiskefartyg som är verksamma inom EU. På samma sätt välkomnar jag förslaget om att kommissionen ska åta sig att hjälpa utvecklingsländer när det gäller olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Jag har förstått att ett av sätten för att uppnå det är med hjälp av de olika bilaterala fiskeriavtalen med utvecklingsländerna.
Jag vill emellertid vara säker på att detta är ett gemensamt sätt att ta sig an problemet och att det inte endast är något tillfälligt. Jag noterar att vissa länder inte har varit samarbetsvilliga. Vi kan med säkerhet kräva ett större samarbete med ett land om vi har bilaterala fiskeriavtal med det. Annars kan cynikerna antyda att vi är mer intresserade av att få fisken än av att stoppa det olagliga fisket.
David Casa
(EN) Fru talman! Många av våra debatter om fisket har varit inriktade på hållbarhet och vikten av att hitta den rätta balansen mellan skydd av den marina miljön, skydd av fiskbeståndet och verksamhetens lönsamhet.
Regler har fastställts och fiskarna tvingas att följa dem så att en optimal standard uppnås. En standard som är till allas fördel. Dessa regler grundas på specifik statistik som har inhämtats från våra hav och normerna har fastställts utifrån denna information. Jag anser emellertid att om vi inte tar itu med olagligt, orapporterat och oreglerat fiske med järnhand så gör vi de ärliga fiskarna en otjänst och begränsar deras verksamhet till förmån för dem som agerar olagligt.
Gränsen mellan lagligt och olagligt fiske är ibland mycket snäv och vi måste ha en entydig definition här för att undvika missförstånd. Vi behöver ett effektivt kontrollsystem och ett mer sammanhängande och specifikare förvaltningssystem för att tillämpa nuvarande bestämmelser på ett korrektare sätt. Vi måste även försöka förhandla med våra grannländer för att anta samma politik så att vi har en och samma marina politik, vilket otvivelaktigt skulle vara till fördel för alla. För att kunna göra detta måste vi vara villiga att dela vår teknik med dessa länder och uppmuntra till nya partnerskapsavtal.
Vidare måste samarbetet mellan oss medlemsstater förstärkas. Fiskefångstens rättsliga ursprung måste kunna bevisas innan något av den får lastas av i EU. Detta ska omfatta handlingar som visar att fisken har fångats i enlighet med den regionala fiskeriorganisationens bestämmelser. Detta är en mycket viktig språngbräda för att garantera att våra fiskare får sin rättmätiga del och även skydda våra hav från överfiske. När bestånden var rikliga kunde vi ofta blunda för den oreglerade verksamheten. Nu anser jag att det är tid att handla innan det är för sent. Ingen förordning eller lag kommer att ha någon effekt eller mening om överfisket tömmer våra hav.
Christofer Fjellner
Fru talman! I miljöutskottet är jag ansvarig för ett ärende om torskfisket i Östersjön. Jag har i mitt arbete med det kunnat konstatera att delar av torskbeståndet, trots minskade fiskekvoter, är nära den biologiskt kritiska gränsen. Hoten mot torsken är flera, men det största hotet är trots allt det illegala fiske som pågår.
Som underlag för mitt betänkande har jag försökt få tag på kommissionens utvärdering av hur stort tjuvfisket kring Östersjön är. Informationen har dock varit hemlig. Det tog mig månader att få fram denna information. Igår kom jag dock över rapporten, och jag förstår nu helt plötsligt hemlighetsmakeriet. Tjuvfisket i Östersjön var värre än vi alla anat. Jag kan inte annat än beklaga att Sverige tillhör de allra värsta syndarna. Kommissionen slår dock fast att Polen är det land som är allra värst. När inspektörerna kontrollerade fisket i Polen, visade det sig att de rapporterade fångsterna ökade med 48 procent. Det innebär alltså att upp emot en tredjedel av det polska fisket visar sig vara illegalt. Den näst värsta syndaren var Sverige. Fångsterna där ökade med hela 21 procent när de kontrollerades. Detta är helt obegripligt, eftersom svenska fiskare inte ens fyller sina kvoter.
Den slutsats som jag drar av den rapport som jag läste är att vi måste hitta en ny strategi. Vi kan inte sätta vårt hopp till ändlösa förhandlingar om minskningar av fiskekvoter. Miljörörelsen borde någonstans lägga ner sina krav på fiskestopp. Alla vi som värnar om fisket i till exempel Östersjön borde i stället enas i kampen för att stoppa tjuvfisket. Därför skulle jag vilja kräva fyra saker av kommissionen. För det första: att ni i stället för att hemlighålla och skydda syndarna för ut dem i ljuset genom att offentliggöra och namnge de länder som inte stoppar tjuvfisket. För det andra: att ni ser till att det snarast skall krävas elektroniska loggböcker av alla båtar som fiskar i Östersjön, oavsett storlek. För det tredje: att ni drar Polen inför domstol för brott mot fiskeförordningarna, samt för det fjärde: att ni genast tillsätter en utredning om att införa individuella överförbara fiskekvoter som ger enskilda yrkesfiskare ett eget intresse i att värna fiskebestånden. Jag frågar därför här i dag om kommissionen är beredd att göra detta.
Ioannis Gklavakis
(EL) Fru talman! Jag vill gratulera föredraganden Marie-Hélène Aubert till hennes betänkande om olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Den fråga vi debatterar här i dag är av särskilt intresse om man tar hänsyn till de återverkningar den har både på den marina miljön och på det lagliga fisket.
Olagligt fiske är ett av de mest grundläggande skälen till att många fiskbestånd har blivit uttömda. I själva verket undergräver det alla våra ansträngningar för att exploatera fiskeresurserna på ett rationellt sätt och skydda den marina miljön.
Bortsett från miljökonsekvenserna får det också skadliga ekonomiska återverkningar eftersom det skapar en snedvridning av konkurrensen mellan fiskarna och påverkar lönsamheten för dem som verkar i enlighet med lagstiftningen.
Jag ska dock även undersöka denna fråga med utgångspunkt i den mänskliga faktorn. Ofta får det illegala fisket återverkningar på besättningarnas säkerhet, med tanke på att de bara har minimala garantier när det gäller anställningsvillkor och säkerhet för människor till sjöss. Olagligt fiske betyder olagliga och okontrollerade anställningar.
Som ni vet är detta inget nytt fenomen. Den ökade efterfrågan på fiskeprodukter, i samband med en minskning av tillgängliga resurser, har orsakat att detta fenomen har ökat i omfattning, särskilt när det gäller fartyg som seglar under bekvämlighetsflagg.
Marie-Hélène Auberts betänkande täcker de viktigaste aspekter av detta problem som behöver undersökas, till exempel:
För det första, skyldigheterna för den stat under vars flagg fartyget seglar.
För det andra, skyldigheterna för den stat där fisken landas.
För det tredje, skyldigheterna för de aktörer som transporterar och marknadsför fiskeprodukter innan de når konsumenten.
Jag anser att fler åtgärder måste vidtas för att kontrollera och komma till rätta med det olagliga fisket, både på europeisk nivå och i förhållande till de regionala fiskeriorganisationerna. Vi måste agera. Vi måste skydda miljön, de fiskare som rättar sig efter lagen, konsumenterna och rättsordningen. Vi måste vara bestämda och hårda.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
