
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 7 juli 2005. 
Talmannen.
   – Tillåt mig att uttala mig om de händelser som vi bevittnat denna sommar.
Som ni säkert kommer ihåg blev vi den 7 juli, under vårt sista sammanträde före sommaruppehållet, överrumplade av terroristattackerna i London, som vi då fruktade hade orsakat många dödsoffer. Europeiska unionen fortsätter att hotas av terrorism, och detta är ett problem som vi måste fästa speciell vikt vid med tanke på det som hände i juli och det som sedan följde.
Denna sommar har emellertid också märkts av andra tragiska händelser: den fortsatta terrorismen i Irak, fruktansvärda naturkatastrofer och olyckor som har orsakat så mycket smärta för så många familjer runtom i världen — i synnerhet här i Europa och nu framför allt i Förenta staterna.
Ni vet säkert att jag under sommaren, när någon av dessa händelser ägt rum, genast har uttryckt vår solidaritet och tagit kontakt med de länder som drabbats av katastroferna i egenskap av representant för Europaparlamentet. Varje gång som något har hänt har vi gjort vår röst hörd.
Jag anser även att vi i dag tillsammans bör visa att vi delar smärtan med offrens familjer, alla dem som förlorat sina nära och kära i dessa dödliga konflikter som drabbar vår planet. Förenta staterna förtjänar speciell uppmärksamhet för det drama med otroliga dimensioner som drabbar dem just nu och som chockerar hela världen. Det verkar som om det kommer att bli många offer, tusentals människor har evakuerats och enorma ekonomiska och infrastrukturella skador har orsakats.
I Irak dödar terrorismen många människor varje dag, i ett konstant flöde. Bara ett rykte är tillräckligt, vilket var fallet för några veckor sedan, när panik utbröt på en bro i Bagdad och orsakade mer än tusen dödsfall.
Dramatiska olyckor med civila flygplan och helikoptrar har lett till att över 400 människor dött i Indonesien, Grekland, Venezuela, Peru och Östersjöområdet, samt även i Afghanistan. Där dog ett antal europeiska soldater — spanska i det här fallet, men de kunde ha kommit från vilket europeiskt land som helst – till följd av en helikopterolycka.
Jag tycker att vi bör komma ihåg Afghanistans president Hamid Kharzais ord, när han i sitt anförande i denna församling underströk den viktiga roll som trupperna från EU:s medlemsstater spelade för försvaret av de mänskliga rättigheterna och fredsbevarandet i hans land.
Men det tar inte slut här: katastrofala översvämningar i Österrike, Tyskland, Bulgarien, Rumänien och Schweiz har lett till att dussintals människor dödats och hundratusentals invånare måst evakueras. Allvarliga ekonomiska skador som ett resultat av våldsamma skyfall i den ena hälften av Europeiska unionen och allvarliga ekonomiska förluster som ett resultat av den fruktansvärda torka som drabbat den andra hälften av EU, en torka som ger näring åt skogsbränder, speciellt i Portugal, Frankrike och Spanien, som har kostat dussintals människor livet, inklusive brandmän och piloter som kämpat för att släcka dessa bränder.
Resultatet av denna miljöförstöring, orsakad av antingen för mycket eller för litet vatten, kommer att vara väldigt svåra att reparera. Det bör påminna oss om att den våldsamma kraften i dessa fenomen är resultatet av en obalans som Europeiska unionen har fäst speciell uppmärksamhet vid och kommer att fortsätta att uppmärksamma.
Mina damer och herrar! I majoriteten av dessa dramer har Europeiska unionen visat sin kapacitet och förmåga att mobilisera och komma till offrens undsättning mycket snabbt. Vi måste utnyttja vår kapacitet att förebygga och handla så att vi kan visa vår solidaritet. Europaparlamentet kommer att ha möjlighet att debattera denna fråga i dag, inom ramen för kommissionens uttalanden, vilket framgår av vår dagordning. Vi kommer också snart att lagstifta om stärkandet av flygsäkerheten.
Sedan jag nu kortfattat kommenterat de dramatiska händelserna under den sommar som just varit, skulle jag vilja att ni förenade er med mig, nu när vi alla åter är samlade, i en tyst minut för att visa vår solidaritet med alla offren och våra djupaste sympatier för dem.
Talmannen.
   – Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista för den nuvarande sammanträdesperioden, som upprättades av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 1 september, i enlighet med artiklarna 130 och 131 i arbetsordningen, har delats ut. Inga ändringar har föreslagits för måndag och tisdag. Arbetsplanen för måndag och tisdag kommer därför att förbli densamma.
Som ett resultat av debatten under talmanskonferensen har gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen begärt att Elmar Broks betänkande om rådets beslut om ingående av ett tilläggsprotokoll till associeringsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet till följd av Europeiska unionens utvidgning ska läggas till.
Eftersom frågan är så pass komplex anser jag det nödvändigt att någon förklarar denna begäran. Monica Frassoni, varsågod. 
Monica Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Min grupp anser att det är nödvändigt att behålla denna punkt på föredragningslistan. Vi stödde samma begäran från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, som dock ändrade sig, som vi ser det inte av skäl med anknytning till Europeiska unionen utan på grund av en annan mycket viktig händelse i en av medlemsstaterna.
Vi anser att det inte finns några skäl att frukta en debatt om Turkiet. Tvärtom skulle en sådan debatt behövas, och det är viktigt att hålla protokollfrågan skild från den mer allmänna frågan som vi kommer att debattera under den andra sammanträdesperioden i september. På så sätt kommer vi att kunna fokusera specifikt på Cypernfrågan, där Turkiet med all säkerhet bär en del av ansvaret, även om vi inte får glömma att det även gäller Republiken Cypern.
Vi anser att frågan är viktig och att det är lika viktigt för Europaparlamentet att känna full frihet att diskutera, debattera och besluta om den helt skilt från de andra institutionerna, till exempel rådet och kommissionen. Vi måste, herr talman, ta hänsyn till att vi redan vet vad rådets beslut kommer att bli, eftersom det informella rådsmötet redan har hållits. 
Martin Schulz (PSE ).
   – Herr talman! I torsdags under talmanskonferensen hade vi tillfälle att diskutera denna fråga. Jag vet att vi i socialdemokratiska gruppen, i likhet med de flesta övriga grupper i kammaren, anser det olämpligt att hålla denna omröstning den här veckan. Ett skäl till detta är den pågående diskussionen i rådet (allmänna frågor), där särskilt de återstående frågorna med avseende på Cypern – tillsammans med ett flertal andra – visar att vi bör debattera hela paketet, det vill säga godkännandet av associeringsavtalet och alla andra närliggande frågor som har med vår inställning till Turkiet att göra, vid den andra sammanträdesperioden i september, tillsammans med kommissionens förhandlingsmandat för den 3 oktober. Vi anser därför att Monica Frassonis förslag bör avvisas. 
Elmar Brok (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill i egenskap av föredragande be er godkänna min uppmaning till rådet. Jag vill be dem att informera oss om hur detta protokoll ska genomföras med tanke på Turkiets nya uttalande och att göra det innan vi fattar beslut och allra senast den 26 september. 

– Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har begärt att debatten om politiska fångars situation i Syrien ska bytas ut mot frågan om de mänskliga rättigheterna i Vitryssland. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE )
   – Frågan är relativt enkel: utskottet för utrikesfrågor ska anta ett betänkande om förbindelserna mellan EU och Syrien, med största sannolikhet i nästa vecka. En separat resolution om detta betänkande verkar därför inte vara den lämpligaste vägen att gå.
När det gäller Vitryssland hindrades dock ett antal Europaparlamentsledamöter från att resa in i landet i augusti, detta vid en tidpunkt då attacker på oberoende medier, journalister, oppositionsmedlemmar och icke-statliga organisationer ökat på ett alarmerande sätt. Dessutom har även flera motståndare till den vitryska regeringen, utländska journalister och ledarna för Polska föreningen i Vitryssland gripits.
Vi anser därför att den brådskande debatten om våra förbindelser med Syrien bör ersättas med en debatt om situationen i Vitryssland. 
Pasqualina Napoletano (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag måste poängtera för ledamöterna i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att det är stor skillnad mellan en omröstning om ett associeringsavtal och en om en resolution gällande två specifika fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Syrien: det handlar om två parlamentsledamöter, varav en har hungerstrejkat under lång tid. Vi står alltså inför en verklig akutsituation.
När det gäller situationen i Vitryssland är vi överens och vi uttrycker alla vår oro. Jag vill dock erinra om att kammaren den 5 juli debatterade kommissionens uttalande och den 10 juli godkände en resolution som rörde i stort sett samma ämnen. Jag anser därför att Europaparlamentets befogenheter inte går ut på att upprepa resolutioner utan snarare att se till att dess resolutioner får avsedd verkan.
Avslutningsvis, när det gäller situationen med de två parlamentsledamöterna och de icke-statliga organisationerna, kräver vi en skrivelse från vår talman. När det gäller situationen i Vitryssland kräver vi även en ny debatt, kanske vid ett kommande plenarsammanträde, för att på så sätt öka trycket på både rådet och kommissionen. Här stöder vi därför förslaget att behålla situationen i Syrien som ett av de ämnen som är mest brådskande. 

Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman! Omröstningen har hållits och resultatet är tydligt, och vi respekterar det naturligtvis, men jag skulle vilja anknyta till det som Pasqualina Napoletano talade om. Vitryssland är fortfarande en viktig fråga och bör diskuteras under en av de kommande sammanträdesperioderna – jag föreslår den andra i september. Vi har precis haft ett möte med gruppens presidium där vi hade gäster från Vitryssland. Situationen där är mycket skrämmande och därför ber jag ledamöterna nu enas om att denna debatt hålls under den andra sammanträdesperioden i september. Detta är en begäran rakt från hjärtat riktad till er alla. 
Talmannen.
   – Tack, herr Poettering. Jag är säker på att ordförandena för de politiska grupperna kommer att ta till sig er begäran och ta hänsyn till den när de fastställer föredragningslistan för nästa sammanträdesperiod.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är anförandena på en minut, som vi kommer att fortsätta med enligt de instruktioner som jag meddelade i en skrivelse och som gradvis tillåter oss att genomföra denna punkt på ett mer organiserat sätt. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   – Efter nyheten om attentatsförsöket mot ordföranden för den ungerska alliansen iVojvodina, József Kasza, besökte jag platsen i förra veckan. Jag kunde själv konstatera att handgranaten verkligen varit avsedd för József Kasza. Jag drog då slutsatsen att attackerna mot de nationella minoriteterna där i Subotica i Serbien-Montenegros norra provins Vojvodina, precis på gränsen till Europeiska unionen, inte har upphört. I stället har situationen förvärrats. I de dokumenterade fall, som detta, av kränkningar av minoriteters rättigheter och de mänskliga rättigheterna har Europaparlamentet en plikt att utgå från fakta och inte lyssna till de partiska serbiska politikernas rättfärdiganden. Detta är i synnerhet motiverat med tanke på Europeiska unionen förbereder sig för att inleda associeringsförhandlingar med detta land i höst. 
Europaparlamentet kan utnyttja sitt budgetinflytande. Vi är skyldiga att använda gemenskapsstödet till Serbien-Montenegro som ett verktyg för att skydda denna minoritet. Det är även Europaparlamentets plikt att genom egen regelbunden övervakning säga ifrån när det handlar om ett land som Europeiska unionen håller på att utveckla närmare förbindelser med. Till sist är det Europaparlamentets skyldighet att komma ihåg att det vid sidan av József Kasza finns cirka 300 000 människor som tillhör ungerska eller andra minoriteter i Vojvodina som behöver skydd.
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   – Som företrädare för de nio språken de tio nya medlemsstaterna skulle jag vilja protestera mot att de nya medlemsstaterna ännu en gång diskrimineras. I juli i år offentliggjorde Europeiska byrån för uttagningsprov för rekrytering av personal (EPSO) ett uttagningsprov där det för första gången var möjligt för kandidater från samtliga 25 medlemsstater att göra proven samtidigt. Sjuhundra nya ”offentliga handläggare” som de kallas med EU-terminologi, ska rekryteras, men språkkraven gäller endast de 11 språken i de 15 ”gamla” medlemsstaterna. Detta betyder att en holländsk medborgare kan göra testet på holländska, medan en ungersk, polsk, tjeckisk, slovakisk, slovensk, estländsk, lettisk, litauisk eller maltesisk sökande inte kan göra provet på sitt modersmål, utan i stället måste göra det på något av de 11 språken i de 15 ”gamla” medlemsstaterna. Detta är uppenbar diskriminering och strider mot Europeiska unionens anda. Herr talman! Jag ber er – och jag har även lämnat en skriftlig begäran till er– att genast vidta åtgärder mot denna diskriminering. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Flygplanskraschen den 14 augusti som involverade ett cypriotiskt lågprisflygbolag krävde 121 människors liv. I ett litet land som Cypern har de mänskliga förlusterna varit förödande, och jag vill tacka er, herr talman, och alla mina kolleger för det deltagande ni uttryckt för offrens familjer.
Även om det pågår en undersökning om den exakta orsaken till kraschen verkar det enligt officiella rapporter som har läckt ut som om långvariga organisatoriska fel och brister i administrationen kan ha gjort att Cyperns myndighet för civil luftfart inte har kunnat leva upp till sin roll som flygsäkerhetstjänst.
Även om Cyperns regering har förbundit sig att omedelbart vidta korrigeringsåtgärder, står det nu klart att kommissionen under en tid har varit medveten om denna situation och i stort sett hållit tyst och valt ett långsamt och ganska ineffektivt sätt att hjälpa till. Civila luftfartsmyndigheter i andra medlemsstater kanske har liknande säkerhetsrelaterade problem, och det kan finnas ett trängande behov av korrigeringsåtgärder.
Jag hoppas att kommissionen, när den gör sitt uttalande i kammaren senare i kväll, på ett övertygande sätt kommer att vara tydlig med sin avsikt att skärpa sin roll som kontrollinstans för de civila luftfartsmyndigheterna och se till att öppenheten tillämpas strikt. 
Pál Schmitt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Tack för att ni hedrar offren för de naturkatastrofer och andra olyckor som inträffat den senaste tiden. Jag skulle nu vilja uppmärksamma de översvämningar som drabbar Centraleuropa. Tiotusentals människor har påverkats av att floderna har svämmat över och av de enorma regnmängder som fallit i Tyskland, Schweiz, Österrike, Slovenien, Rumänien, Bulgarien och Ungern. Situationen är utan tvekan värst i Rumänien: efter vårfloderna har landet, under juli och augusti, lidit katastrofala skador. Översvämningarna, som drabbat 34 län och krävt många liv, har satt 575 byar, hem, hundratals kilometer motorväg, 83 skolor, 29 förskolor, sjukhus och kyrkor under vatten. Rumäniens kostnader för de skador som orsakats av naturkatastroferna uppgår till 1,5 miljarder euro.
På den ungerska delegationens vägnar vill jag uppmärksamma att det är vår moraliska plikt att använda de medel som står oss till buds för att stödja regionens invånare. Rumänien – det fattigaste av de drabbade länderna – kan inte täcka de enorma kostnaderna för återuppbyggnad på egen hand. De behöver hjälp från Europeiska unionens solidaritetsfond så fort som möjligt för att kunna utföra räddningsoperationer. Jag ber om ert stöd i denna fråga. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag ber er på staden Edinburghs vägnar att tillsammans med presidiet diskutera dess olyckliga beslut att hålla den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingens möte i Strasbourg i stället för i min hemstad Edinburgh. Det är illa nog att vi måste komma till Strasbourg, utan att någon oskyldig tredje part drabbas.
Edinburgh och Skottland var värd för G8-toppmötet i år. Förenade kungariket är för närvarande ordförandeland i Europeiska unionen, och Skottland vill att detta möte ska äga rum i Edinburgh. Edinburghs anbud var bättre och billigare. Den skotska regeringen kommer att avsätta 100 000 skotska pund för att bidra till att detta möte ska äga rum. Vi är vana vid att välkomna hundratusentals människor till Skottland med varm skotsk gästfrihet varje dag. Vi vill att detta möte hålls i Edinburgh, och vi är beredda att ta vårt ansvar för att det ska bli så. Jag hoppas att ni och presidiet kommer att ert ansvar och omvärdera beslutet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Kommissionsledamot Mandelsons senaste uttalanden har varit alarmerande och oacceptabla. Efter att ha gett efter för de stora distributörerna och återförsäljarna i Europeiska unionen har han uttryckt avsikten att godkänna införandet av tiotusentals textilprodukter som för närvarande hålls kvar i tullen, på grund av att de översteg de kvoter som fastställts i avtalet med Folkrepubliken Kina. Vad synd att kommissionsledamoten inte visade samma engagemang i försvaret av Europeiska unionens textilproduktion, till exempel genom att för några månader sedan aktivera skyddsklausuler när vår textilsektor stod inför – vilket den fortfarande gör – en veritabel flodvåg av importprodukter.
Den nuvarande situationen har visat vem i Europeiska unionen som verkligen vinner på liberaliseringen av textilsektorn; de stora import- och distributionsföretagen har ökat sina vinstmarginaler till fantastiska nivåer.
Det är mycket som står på spel här: att försvara Europeiska unionens beklädnads- och textilindustri och att se till att tusentals företag och jobb inte försvinner, vilket skulle få fruktansvärda sociala och ekonomiska konsekvenser. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! Protokollet nämndes tidigare. Jag är dock inte säker på att alla vet exakt hur det ligger till med Turkiet och Cypern: Turkiet erkänner inte Cypern.
Detta är en direkt förolämpning mot oss alla här; alla vi som erkänner Cypern och anser att de cypriotiska ledamöterna i Europaparlamentet är våra jämlikar. Då kommer Turkiet och säger att de inte erkänner Cypern, vilket är en direkt förolämpning mot alla som erkänner Cypern.
Denna fråga behöver granskas grundligare och vi måste få detta land att förstå att de inte kan vara EU:s bråkstakar innan de ens gått med i EU. Det är obegripligt. Tänk om de inte erkände Spanien, ert land, eller Tyskland eller Frankrike: skulle vi då ens diskutera detta? Det får inte finnas diskriminering mellan stora och små länder. Alla medlemsstater är likvärdiga här och Turkiet kan därför inte bara strunta i demokratin på detta förolämpande sätt.
Om det är någonting som Europeiska unionen bygger på så är det demokrati och respekt för andra nationer. Turkiet kan inte bara störta in och invadera denna plats och förolämpa institutioner och värderingar som Europeiska unionen i hög grad behöver. 
Koenraad Dillen (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den 3 oktober får Europeiska unionen möjlighet att rätta till ett stort misstag som gjordes förra året genom att besluta om att, trots allt, inte påbörja anslutningsförhandlingar med Turkiet. Stämningen i flera av medlemsstaterna i dag är inte densamma som förra året. I synnerhet tänker jag på den franska regeringen, nu när slutdatumet den 3 oktober kommer allt närmare. Den arrogans med vilken Ankara högfärdigt vägrade göra den allra minsta ansträngning i fråga om mänskliga rättigheter – jag skulle t.ex. kunna nämna erkännandet av det armeniska folkmordet och det senaste skandalösa åtalet mot Orhan Pamuk, den turkiske författaren, gällande lingvistiska rättigheter för den kurdiska minoriteten – visar hur Turkiet och dess kultur förblir oförenliga med våra värderingar i Europeiska unionen.
Sedan var det den löjliga situationen med det så kallade Ankaraprotokollet och den turkiska regeringens orubbliga vägran att erkänna en av EU:s medlemsstater, nämligen Cypern.
Dominique de Villepin och Angela Merkel, liksom många andra, har rätt när det säger att Turkiet i så fall inte hör hemma i Europeiska unionen och jag hoppas därför att det är det budskapet som denna kammare kommer att förmedla. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   – Herr talman! Roberts Zīle från Lettland anklagade mig för att ”berätta lögner för parlamentet” när han svarade på mitt anförande om situationen för de etniska ungrare som bor i Lettland. Jag kommer från en annan politisk kultur och använder inte sådana ord om en parlamentarikerkollega. Jag är säker på att han bara är ett oskyldigt offer för ett missförstånd.
Efter hans inlägg hade jag möjligheten att tala med ledarna för den ungerska minoriteten i detta land. Såvitt jag förstår är det nästan omöjligt för ungrare som bor i Lettland att klara de så kallade medborgarproven, trots att de har fått sin utbildning där. Å andra sidan har människor med andra etniska rötter – letter och några andra baltiska nationaliteter – fri eller nästan fri tillgång till medborgarskap. Det var detta jag hänvisade till och vad jag kallade en orättvis politik.
Generellt sett strider all slags etnisk diskriminering mot unionens grundläggande demokratiska ideal, men när det gäller ungrarna finns det inte ens några historiska argument för sådan diskriminering. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill ge mitt oreserverade stöd till dem som argumenterar för att vi måste hjälpa Rumänien ta sig igenom denna väldiga naturkatastrof vid denna svåra tidpunkt då landet även måste förbereda sig för ett medlemskap i Europeiska unionen. Fast det sistnämnda skälet gör det för mig än mer stötande att se hur regeringen, genom att ändra lagen, försöker avlägsna talmännen i parlamentets två kammare från sina poster och göra samma sak i de olika regionala församlingarna, trots att den nuvarande valperioden ännu inte är över.
Jag anser att Rumänien har viktigare saker att göra, till exempel att få till stånd ett inhemskt samförstånd. Kanske kan ni, herr talman, göra efterfrågningar om era kolleger i Rumänien? Framför allt vill jag be representanter för de andra politiska grupperna utöva sitt inflytande för att påverka rumänerna att försöka lösa dessa problem i samförstånd utan inre splittring, i stället för att vidta den här typen av åtgärder mot politiska motståndare. Rumänien behöver politiskt samförstånd för att på ett tillfredsställande sätt kunna förbereda sig för Europeiska unionen och för en framtid som medlemsstat. 
Carlos José Iturgaiz Angulo (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill uppmärksamma er på fallet Francisco Larrañaga, en spansk och därmed europeisk medborgare som dömts till döden i Filippinerna. Den filippinska domstolen bekräftade återigen, för några veckor sedan, dödsdomen mot denna medborgare. Tiden börjar bli knapp. Vi vet att rättegången var full av oegentligheter och att det står klart att Paco Larrañaga inte tilläts ett ordentligt försvar, för flera vittnen har sagt att de sett honom någon annanstans samma dag och vid samma tidpunkt som brottet som han anklagas för begicks. Men det viktigaste just nu är att rädda Francisco Larrañagas liv, och alla institutioner bör ställa sig bakom detta berättigade krav.
Mina damer och herrar! En EU-medborgare kommer att bli avrättad och vi kan inte bortse från denna kränkning av varje medborgares främsta rättighet, nämligen rätten till sitt eget liv. Jag vill därför uppmana Europaparlamentets talman att snarast vädja till den filippinska regeringen och till landets president samt uppmana henne att utöva sin rätt att benåda Francisco Larrañaga, så att denne EU-medborgare och spanske medborgare inte avrättas. 
Talmannen.
   – Tack, herr Iturgaiz, för att ni gjorde mig uppmärksam på denne medborgares situation. Vi kommer givetvis att granska fallet och om det finns skäl att ingripa ska vi agera i enlighet med ert förslag. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Förra veckan var det ett år sedan massakern i Beslan, som ledde till att 331 människor dog, varav 186 barn. Märkligt nog utsågs den man som själv tagit på sig detta dåd, Shamil Basajev, till vice premiärminister i den så kallade tjetjenska exilregeringen den 25 augusti. Denne man är en eftersökt krigsförbrytare och har nära band till islamiska terrorgrupper som al-Qaida. Den så kallade utrikesministern Osman Ferzaouli, som bor i Danmark som politisk flykting, säger att detta kommer att innebära att Basajev får mer ansvar i framtiden.
Kulturministern, Achmed Zakajev, bor också som flykting i min hemstad London, och har tidigare förnekat allt samröre med Shamil Basajev. Ryssland kommer säkerligen att anklaga Europeiska unionen för dubbelmoral när vi på ett rättmätigt sätt kräver att de straffar dem som gör sig skyldiga till övergrepp i Tjetjenien samtidigt som vi i EU skyddar dessa personer som stöder terroraktioner. Regeringarna i Danmark och Förenade kungariket borde återkalla asylstatusen för Osman Ferzaouli och Achmed Zakajev. 
David Martin (PSE ).
   – Herr talman! Lower Clyde på Skottlands västkust har ett gott rykte om sig när det gäller att bygga fartyg i världsklass. Den industrin har drabbats av en allvarlig nedgång under de senaste 30 åren. Nu är framtiden hotad för Ferguson’s – ett av de få varv som finns kvar.
Som ni vet, herr talman, så måste alla nya beställningar på fartyg i Europeiska unionen gå till offentlig upphandling. Ferguson’s förlorade nyligen en upphandling till ett företag som heter Remontowa i Gdansk i Polen. De tror att de förlorade på grund av orättvisa förhållanden. Kommissionen undersöker för närvarande misstankar om statligt stöd till just det varvet.
Jag tar upp denna fråga i dag eftersom två nya fartyg är ute på upphandling, och det är viktigt att nästa anbudsförfarande baserar sig på rättvisa konkurrensvillkor.
Herr talman! Jag ber er att tillsammans med mig uppmana kommissionen att bli färdig med sin undersökning så snart som möjligt så att denna upphandling kommer att kunna ske på lika villkor och inte med ett företag som måste konkurrera med ena handen bakbunden. 
Claude Moraes (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa kammarens uppmärksamhet på en stor facklig konflikt i min valkrets London, som påverkade flera tusen flygresenärer i Europa – den som rörde arbetarna på Gate Gourmet, varav 670 godtyckligt avskedades från sina jobb den 13 augusti utan att få något avgångsvederlag. Detta ledde till en stor strejk bland personalen på British Airways och orsakade stora problem för många resenärer.
Efter att ha träffat de anställda under sommaruppehållet skulle jag vilja fästa kammarens uppmärksamhet på några av dessa företags dåliga meriter när det gäller arbetsmarknadsrelationer, samt behovet av en uppgörelse i godo. Allt de anställda vill ha är att få tillbaka sina jobb, eller avgångsvederlag om inte detta är möjligt. 
Företaget är på väg åt rätt håll, men vi borde skicka ut en signal om att vi vill att relationerna mellan arbetsmarknadens parter ska vara rättvisa och balanserade i hela Europeiska unionen och att lagen efterföljs, så att störningar av detta slag för konsumenterna kan undvikas och arbetarna fortsätta med sina liv, och så att människor som har jobbat över 30 år i dessa företag får den rättvisa de förtjänar. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
   – Herr talman!
 Den 28 juli fattade IRA ett historiskt beslut om att avsluta sin väpnade kamp. Sinn Féin anser att det nu finns en möjlighet att uppnå de irländska republikanernas mål genom enbart fredliga och demokratiska metoder. Detta modiga initiativ undanröjer alla kvarvarande hinder för verklig politisk aktivitet och en gemensam framtid. De som påstår att IRA är det enda hindret mot freden har inga fler ursäkter.
Det åligger Demokratiska unionistpartiet ett ansvar att föra en dialog med mitt parti. Hittills har de vägrat. Den brittiska regeringen har också ett ansvar att genomföra de delar av Långfredagsavtalet som den hittills inte har erkänt.
Under tiden har sommarmånaderna präglats av angrepp mot utsatta katolikers och nationalisters hem. Tegelstenar, bensinbomber, rörbomber och skottlossning har tillhört vardagen. Invånarna känner sig utsatta och maktlösa, och de är arga över det nordirländska polisväsendets passivitet och den relativa tystnaden hos unionisternas politiska företrädare. De som är involverade i den irländska fredsprocessen har ett enormt jobb framför sig. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den senaste tidens tragiska flygolyckor i Europeiska unionen och resten av världen, för vars offer ni också just uttryckt ert deltagande, gör det mer än nödvändigt för oss att omdefiniera skiljelinjen mellan behovet av att liberalisera och förhindra en snedvridning av konkurrensen inom den civila flygsektorn i Europeiska unionen och det mer brådskande och berättigade kravet på att bibehålla högsta möjliga säkerhet.
Europeiska unionen är i alla fall skyldig att ta initiativ till lagstiftning för stärkande av den rättsliga ramen för harmonisering av tekniska och administrativa förfaranden inom den civila flygsektorn.
Vår begäran bör godkännas av Europeiska byrån för luftfartssäkerhet, liksom de åtgärder som den rekommenderat eller föreslagit.
När berättigade intressen i fråga om ”liberalisering”, ”marknad” och ”luftfartssäkerhet” jämförs, kräver vi att ”luftfartssäkerhet” ska komma först. Detta måste bli budskapet efter de tragiska flygolyckorna. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! Sedan vi träffades senast har en av medlemsstaterna i unionen, Republiken Irland, på ett skamligt sätt tagit emot tre dömda internationella terrorister. IRA-terroristerna James Monaghan, Niall Connolly och Martin McCauley har vederbörligen dömts som skyldiga till att ha tränat soldater tillhörande FARC-gerillan i Colombia. De avvek efter att ha frigivits mot borgen – det sägs att den delvis betalades av regeringen i Dublin – och ovanpå en smutsig uppgörelse med IRA stoltserar de nu skamlöst i Dublin trots att de tre männen är efterlysta av Interpol.
Hittills har Irland inte gjort någonting för att uppfylla sina internationella förpliktelser. I stället fortsätter landet att hjälpa dessa internationella terrorister genom att skänka en fristad åt dem, vilket innebär ett hån mot Irlands försäkran i kammaren under sitt ordförandeskap i rådet om att de var fast beslutna att bekämpa den internationella terrorismen. Jag fördömer denna dubbelhet, jag fördömer detta hyckleri, men mest av allt vill jag uppmana regeringen i Dublin att upphöra med denna skamlighet och lämna ut dessa rymlingar genast. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill ta tillfället i akt i dag och upplysa kammaren om ett anmärkningsvärt initiativ från några av Europeiska unionens ungdomar. Över 50 av dem, från sex olika medlemsstater, deltog i ett seminarium anordnat av en högskola i mitt valdistrikt där de rollspelade sitt eget ”Europaparlament”. Målet med rollspelet var att göra Europeiska unionen mer attraktiv för allmänheten. Resultatet blev en resolution om skapandet av ett medborgarnas Europa, och jag skulle vilja citera ett flertal punkter i den.
Ungdomarnas ”Europaparlament” uppmanar kommissionen att förse EU:s medborgare med omfattande information om medlemsstaterna, beslutsfattande och kulturella händelser inom Europeiska unionen i all sin mångfald. De kräver att utvidgningsprocessen saktas ned och föreslår ett närmare samarbete mellan Europeiska unionen och nationella radio- och TV-bolag, för att få till stånd mer djupgående information om Europeiska unionen. De menar att EU:s informationsmaterial måste nå allmänheten i deras vardagsliv och den omgivning där de lever. De anser det nödvändigt att Europeiska unionen samarbetar över hela linjen med institutioner som ansvarar för skolutbildning på nationell nivå, för att skapa en kulturell, historisk och politisk medvetenhet. 
James Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! På samma sätt som James Hugh Allister vill jag fästa kammarens uppmärksamhet på att vi under sommaren fick bevittna den så kallade Colombia-trions återkomst till Dublin i Republiken Irland. Som ni kanske vet, herr talman, så dömdes de tre männen i Colombia för att ha hjälpt FARC-terrorister där. Det ligger i den internationella terrorbekämpningens intresse att dessa män skickas tillbaka till Colombia för att avtjäna de straff de ursprungligen dömdes till, och att man inte låter dem gå fria som de gör nu, som ett hån mot den internationella viljan.
Man kan inte hylla kampen mot terrorismen i ord om man samtidigt förbiser vad som faktiskt sker i en medlemsstat i Europeiska unionen. Vi måste reagera på detta, och då i positiv bemärkelse, och reaktionen måste ske på ett mycket ansvarsfullt och effektivt sätt. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja påminna både James Hugh Allister och James Nicholson, och även Bairbre de Brún, om att rättsstatsprincipen gäller och lagen kommer att följas i Republiken Irland i det nämnda fallet. Jag vill också påminna Bairbre de Brún om att hon inte har någon rätt att använda uttrycket ”Óglaigh na hÉireann” när hon talar om IRA. ”Óglaigh na hÉireann” är namnet på den irländska armén, inte den illegala organisationen IRA.
Anledningen till att jag har begärt ordet här i dag är att jag vill välkomna dem som deltar i frihetsresan till Europaparlamentet. Människor med funktionshinder hoppas på att EU ska hjälpa dem att uppnå sin fulla frihet och värdighet som europeiska medborgare. Vi måste lyssna på dem och agera, och särskilt kommissionen och rådet måste lyssna och svara effektivt på deras legitima frågor.
Eftersom jag inte kommer att ha möjlighet att göra det senare i denna debatt skulle jag vilja uttrycka min djupaste sympati till alla dem i New Orleans och på andra ställen i Förenta staterna som har förlorat sina släktingar, vänner och ägodelar till följd av katastrofen som orsakades av orkanen Katrina. Av denna bör man lära sig en politisk läxa, men i första hand måste EU ge all hjälp som behövs och all hjälp som begärs av Förenta staterna för att hjälpa de människor som har drabbats. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa kammarens uppmärksamhet på en mycket praktisk fråga som särskilt gäller irländska nötkreatursuppfödare, men som rör kärnan i de senaste reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Under sommarmånaderna har vi i Irland fått uppleva de direkta effekterna av importen av billigt brasilianskt nötkött till marknaden. Ni kanske kommer ihåg att kommissionsledamot Franz Fischler lovade bönderna mindre byråkrati och bättre marknadspriser. Vad vi och bönderna i Europa får uppleva är dock att priset för deras produkter kommer att bestämmas av den billigaste producenten utanför Europeiska unionen.
Vi har sett vad som hände med textilindustrin i hela EU. Kommer vi att få se något liknande hända med Europeiska unionens jordbruks- och livsmedelsindustri?
Eftersom vi närmar oss världshandelssamtalen igen i november vill jag uppmana kommissionen att se till att nötkött behandlas som en känslig produkt och att vi inte utrotar våra egna nötköttsproducenter med hjälp av billig import från tredjeland. Låt mig tillägga att de bestämmelser EU lägger på sina bönder är mycket strikta och mycket tuffare än de bestämmelser som gäller för livsmedel som produceras utanför unionen, och detta bör man också ta hänsyn till. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
    –  Herr talman! När jag tittade på belgisk television under sommaruppehållet hörde jag ledamöter från socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kritisera Europaparlamentets donation av 1 miljard euro till världsungdomsdagarna i Köln.
Jag vill uttrycka min ilska över denna krigföring mot den europeiska kristendomens förflutna, nutid och framtid. Det är inte nödvändigt att Europeiska unionen är kristet och det är heller inget som hindrar oss från att vara profana. Men om vi inte respekterar den religion som har varit vår genom historien och som vi har att tacka för att det blev ett Europa, riskerar vi att vår kontinent en dag blir muslimsk. Om det inte redan är för sent bör vi anstränga oss för att detta inte ska hända. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Detta är andra gången under de senaste sex månaderna som jag protesterar mot kammarens förolämpning av katoliker. Vid en utställning som hölls i parlamentet i Bryssel med anledning av Solidaritets 25-årsjubileum skändades en bild av den heliga modern av Częstochowa. Den svarta madonnan i Jasna Góra tillhör det polska folkets allra heligaste vid sidan av Gud, och, som en poet sagt, ”även de som inte tror på någonting tror på henne”.
Jag vill påminna kammaren om konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som säger att alla har rätten till fri religionsutövning. Förutom att göra den religiösa toleransen obligatorisk, garanterar konventionen även respekt för religiösa symboler. Bristen på efterlevnad av denna princip är ingenting annat än en förolämpning mot katoliker och icke-katoliker som respekterar Jungfru Maria, Polens drottning, och en kränkning av konventionen.
Jag vill påpeka att kristna värderingar är en grundläggande aspekt av europeisk kultur och ett kulturarv som delas av nationerna på vår kontinent. 
Bogdan Pęk (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Som företrädare för motståndarna till EU-konstitutionen vill jag ta detta tillfälle i akt och välkomna kammaren till sin första session efter sommaruppehållet. Jag vill även informera ledamöterna om att det har varit ett bra år för svamp och andra skogsprodukter i Polen, trots krisen i Europeiska unionen. Vi klarar oss mycket bra och antalet motståndare till konstitutionen ökar dramatiskt.
Samtidigt vill jag även uppmana Europeiska unionen att tillämpa de principer som tillkännagavs innan de nya medlemsstaterna gick med, nämligen jämlikhet, ärlighet och en rättvis uppgörelse. 
Libor Rouček (PSE ).
    –  Herr talman! Ytterligare tre länder har ratificerat EU-konstitutionen under sommaren, nämligen Cypern, Malta och Luxemburg. I Luxemburg ägde ratificeringen rum genom en folkomröstning. Jag välkomnar starkt denna utveckling, som visar att EU-konstitutionen är långt ifrån uträknad, oavsett vad dess motståndare, euroskeptikerna, anser.
Jag vill uppmana de länder som ännu inte har ratificerat EU-konstitutionen – bland annat mitt hemland Tjeckien – att göra det under de kommande månaderna. Två tredjedelar av Tjeckiens befolkning skulle vilja säga sitt om EU-konstitutionen och 49 procent av dem är fortfarande positiva. Samtidigt innebär ratificeringen en utmaning för Europaparlamentet att stärka dialogen med sina medborgare och intensifiera debatten om ratificeringen av EU-konstitutionen och, naturligtvis, om Europeiska unionens framtid. 
Nirj Deva (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är tacksam över att ni gjorde kammaren uppmärksam på katastrofen i Louisiana och New Orleans. Några av dessa människor är av fransk och spansk härkomst och är, naturligtvis, amerikanska medborgare.
Europeiska kommissionen har möjlighet att ge mycket bra råd och stöd via Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd (ECHO). ECHO har spelat en framträdande roll som rådgivare över hela världen vid liknande kriser – vid tsunamin i Indonesien och Sri Lanka och vid andra tillfällen, till exempel översvämningarna i Moçambique.
Jag har diskuterat denna fråga med kommissionsledamot Louis Michel och kräver att parlamentet ber kommissionen att skicka en ECHO-grupp för att bistå Förenta staternas myndigheter, både statliga och federala, med våra erfarenheter av att handskas med dessa problem. Det är vår chans att ge någonting tillbaka till det amerikanska folket. 
Ashley Mote (NI ).
   – Herr talman! Den 29 juli väcktes åtal mot dotterbolag till UBS, Deutsche Bank, Citigroup och Morgan Stanley av åklagare i Milano som undersöker det enorma italienska mejeriföretaget Parmalats sammanbrott. Inom loppet av 48 timmar dödsstörtade en före detta ledamot av Citibanks styrelse från sin lägenhet i New York, och en före detta ordförande i Europeiska centralbanken, Wim Duisenberg, hittades död i sin egen swimmingpool.
Wim Duisenberg hade naturligtvis stöd från Deutsche Bank i sin kamp för att bli ordförande i ECB. Med tanke på det märkliga sammanträffandet och timingen när det gäller dessa ovanliga och oväntade dödsfall bör kammaren hoppas att Europol och underrättelsetjänsterna noggrant undersöker omständigheterna kring detta. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
    –  Herr talman! I mitten av augusti hindrades polska ledamöter av Europaparlamentet av gränsvakter från att resa in i Vitryssland. Jag uppmanar därför talmannen att framföra en officiell protest, eftersom den första reaktionen från talmannens företrädare var en vägran att kommentera vad han menade var en privat angelägenhet som gällde endast de polska parlamentsledamöterna. Jag var en av de fyra parlamentsledamöter som i augusti hindrades från att resa in i Vitryssland. Dessförinnan hade jag i maj blivit nekad inresa till Kuba. Varken Fidel Castro eller Vitrysslands diktator Alexander Lukasjenko tar någon hänsyn till internationella regler. De två huvudstäderna Havanna och Minsk är symboler för kränkningar av de mänskliga rättigheterna och tystande av den allmänna opinionen.
Anledningen till min resa till Vitryssland var Alexander Lukasjenkos ökade förföljelse av de medborgare vars åsikter skiljer sig från hans egna. De sista oberoende tidningarna har lagts ned, tillgången till Internet har blockerats och oppositionens aktivister har blivit anhållna, arresterade och dömda. Samma öde har drabbat de demokratiskt valda ledarna i Polska föreningen i Vitryssland, som var den sista icke-statliga organisation som inte följde kraven från diktatorn i Minsk.
Jag uppmanar talmannen att se till att EU:s institutioner vidtar åtgärder för att stödja aktivister som förföljs av Alexander Lukasjenko. På så sätt kan vi sätta press på Alexander Lukasjenkos tjänstemän och backa upp grannländernas oberoende radiostationers och TV-bolags sändningar till Vitryssland. Sådana sändningar kommer att vara den vitryska befolkningens enda källa till oberoende information. 
Milan Gaľa (PPE-DE ).
   – I dagens värld får vi tyvärr bevittna allt fler naturkatastrofer, till exempel översvämningar eller bränder till följd av förödande torka. 
Jag kanske inte kommer med någonting nytt, men jag har en känsla av att vi hela tiden undervärderar det reella hotet om en fågelinfluensapandemi. Chefen för WHO:s influensaprogram Klaus Stöhr varnade på tysk radio för att viruset om det muterar kan spridas mycket fort. Klaus Stöhr säger att det kan komma att spridas över hela världen på tre till sex månader. 
I likhet med flera av mina kolleger som är närvarande här i dag anser jag att de förebyggande åtgärder som individuella medlemsstater och Europeiska unionen har vidtagit är otillräckliga, vilket till viss del kan skyllas på bristen på finansiering eller en ovilja att frigöra dessa medel. Vi behöver förbättra systemet så att pengar för förebyggande åtgärder mot fågelinfluensa samt inköp av antivirala medel kan frigöras från Europeiska unionens solidaritetsfond mycket snabbare. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om naturkatastrofer (bränder och översvämningar). 
Stavros Dimas,
    . – Herr talman, mina damer och herrar! Det extrema vädret denna sommar har fått förödande effekter i flera länder i Europeiska unionen liksom i Förenta staterna. Det har även varit många dödsfall i de olyckor som talmannen tidigare nämnde.
Jag vill därför, på kommissionskollegiets vägnar, beklaga sorgen och uttrycka vårt fulla stöd för offren för dessa katastrofer och olyckor.
Iberiska halvön drabbades av den värsta torkan på 60 år, och detta tillsammans med höga temperaturer gjorde att bränderna spred sig fort i södra Europa. Samtidigt som bränderna härjade svämmade floderna över i Central- och Östeuropa och orkanen Katrina slog till mot de amerikanska sydstaterna.
Översvämningar och skogsbränder drabbar gång på gång Europa. Följderna var allvarligare i år men vi är inte överraskade över att det hände. Därför behöver de politiska ledarna kunna förutse denna typ av katastrofer genom att planera åtgärder som hjälper till att förebygga där det går och sedan använda alla tillgängliga resurser för att hantera kriserna på effektivaste sätt.
Gemenskapsmekanismen för att underlätta ett förstärkt samarbete vid biståndsinsatser inom räddningstjänsten antogs 2001 för att Europeiska unionen skulle kunna svara på ett effektivt och samordnat sätt vid stora katastrofer. Denna mekanism är till för att samordna tillgängliga resurser i medlemsstaterna vid biståndsinsatser. Med hjälp av övningar och planering av hypotetiska scenarion och simuleringar kan dessutom eventuella luckor eller problem i medlemsstaternas civilförsvarssystem identifieras. Vidare främjas samarbete och samverkan mellan medlemsstaternas larmtjänster.
När mekanismen aktiverades i Portugal på regeringens begäran lyckades Europeiska unionen sända och ingripa med ett antal brandbekämpningsfartyg och helikoptrar från Frankrike, Italien, Spanien, Tyskland och Nederländerna. Inom 24 timmar kom de till de portugisiska brandmännens hjälp och tack vare gynnsammare väderförhållanden lyckades de kontrollera elden inom några dagar.
På detta sätt lyckades man få situationen under kontroll och vid middagstid i dag fanns det bara fem bränder kvar, jämfört med mer än femtio den 22 augusti.
Gemenskapsmekanismen användes även för att hjälpa Bulgarien och Rumänien, de två länder som drabbats värst av översvämningarna. Flera medlemsstater bistod med hjälp genom att sända räddningslag, pumpar, saneringsutrustning och andra resurser via Europeiska unionens räddningstjänstmekanism.
För tillfället deltar Europeiska unionen med en betydande insats i de amerikanska ansträngningarna att hantera den tragiska förödelsen efter orkanen Katrina.
I går, söndag, fick vi en officiell förfrågan om hjälp från Förenta staterna och aktiverade därför omedelbart räddningstjänstmekanismen för att kunna samordna hjälpen från medlemsstaterna till de drabbade områdena.
Europeiska unionens biståndspaket består av bidrag från medlemsstaterna, vilket varierar från materiellt bistånd till utrustning och delegationer av experter och andra specialister. Expertdelegationer och annan materiel har redan kommit fram till Förenta staterna.
Gemenskapens räddningstjänstmekanism har nu blivit ett nödvändigt verktyg för att samordna det europeiska biståndet. Insatsen under händelserna denna sommar, liksom i samband med tsunamin i slutet av förra året, har bevisat att mekanismen fungerar tillfredsställande.
Trots det finns det utrymme för förbättringar, vilket är anledningen till att kommissionen föreslog ett åtgärdspaket i april 2005 för att stärka Europeiska unionens förmåga att göra räddningsinsatser. Dessa åtgärder inkluderar förslag om att förbättra hjälptransporten och möjligheten för Europeiska unionen att hyra specialistutrustning, till exempel extra flygplan för vattenbombning, från tredje land. Detta är precis denna typ av åtgärder som kommer att ge EU:s medborgare – och inte bara dem – bättre skydd mot framtida katastrofer.
Rådet håller nu på att granska åtgärdspaketet för att stärka räddningstjänsten. Jag är säker på att Europaparlamentet stöder våra förslag och stöder oss i våra ansträngningar.
Räddningstjänst kan endast täcka det första, akuta stadiet i en nödsituation. Andra resurser behövs för att hantera konsekvenserna av katastrofer och förhindra att de uppstår; detta är vad Miroslaw Pan Ouzký talade om tidigare. Kommissionen har vissa sådana resurser till sitt förfogande. Låt mig ge er några exempel.
Landsbygdsutvecklingsprogrammen ger stöd till en lång rad skogsaktiviteter för att förhindra bränder och återställa förstörda skogsområden. Förordningen om övervakning av skogar och miljösamspel i gemenskapen (”Forest Focus”) är den senaste resurs som står till vårt förfogande för övervakning av åtgärder för att förhindra skogsbränder. Finansieringspaketet för ”Forest Focus” för 2003 till 2006 är totalt 65 miljoner euro, vilket omfattar 9 miljoner euro för att förhindra bränder.
När det gäller översvämningar har kommissionen föreslagit att en samordnad handlingsplan för Europeiska unionen ska utarbetas och tillämpas. Kommissionen har tagit det relevanta politiska initiativet i tillämpningen av slutsatserna från Europeiska rådets möte i december 2004.
Europeiska unionens solidaritetsfond kan ge stöd till länder som drabbats av omfattande katastrofer och hjälpa dem med deras återuppbyggnad. Rumänien och Bulgarien har redan gjort en förfrågan till kommissionen om utnyttjande av solidaritetsfonden. Mina kolleger med ansvar för regionalpolitik, utvidgning och jordbruk håller just nu på att undersöka dessa förfrågningar.
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Låt mig avsluta med att säga att jag är säker på att Europaparlamentet kommer att stödja våra förslag och utnyttja denna möjlighet att omsätta sitt solidariska engagemang i ytterligare handling. Det är vår skyldighet mot alla katastrofdrabbade. 
Gerardo Galeote Quecedo,
   . –Herr talman! Som kommissionsledamoten med ansvar för miljöfrågor redan påpekat har vi i EU denna sommar fallit offer för katastrofer som orsakats av eld och vatten. Medan vissa regioner allvarligt hotas av gradvis ökenspridning lever andra i rädsla för översvämningar. Detta visar även på Europeiska unionens mångfald och behovet av att vara mottaglig för de verkligheter som andra står inför.
I flera av länderna i Sydeuropa har bränderna lett till dussintals dödsoffer, evakuering av hela befolkningar och en otrolig miljöförstörelse. Det är sant att vi i år lider av torka, men jag menar att vi inte bara får finna oss i vårt öde. Tvärtom är det vårt ansvar att analysera de underliggande orsakerna till dessa katastrofer som återkommer år efter år och ta reda på vad vi gör för fel eller helt enkelt vad vi inte gör. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater föreslår därför att det inrättas ett tillfälligt utskott i Europaparlamentet. Det utskottet bör bedöma vilka konkreta åtgärder vi skulle kunna vidta i Europeiska unionen för att komplettera dem som redan genomförts av medlemsstaterna.
Bränder stannar inte vid nationsgränserna och därför bör vi skapa ett EU-system för bekämpning av bränder; i alla fall bör vi överväga att inrätta en speciell EU-byrå och – varför inte? – särskilda gränsöverskridande organ. Herr kommissionsledamot! Tjugofyra timmar är ibland för lång tid. Trots den roll som Europeiska unionens solidaritetsfond spelar, anser jag att det skulle vara ett misstag att begränsa oss till att enbart ansöka om medel varje gång vi drabbas av en brand. Vi måste gå längre: till exempel har Europeiska kommissionen, med rådets stöd, avskaffat stödet till jordbrukarna för att upprätta, röja och övervaka brandgator, vilket är något som vi kanske bör omvärdera.
Herr talman! Detta är några av de förslag som vi skulle kunna granska i det tillfälliga utskott som gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater föreslår ska inrättas i Europaparlamentet. 
Paulo Casaca,
   – Herr talman! Jag vill börja med att upprepa de ord som parlamentets talman sa i början av detta sammanträde. På den socialdemokratiska gruppens vägnar vill jag uttrycka min solidaritet med offren för alla dessa katastrofer. 
Sedan vill jag tacka alla ledamöter här i kammaren, från norr, söder, öst och väst, och från alla politiska grupper, som visat särskilt oss – de portugisiska socialisterna – sin solidaritet med offren för den torka och de bränder som för närvarande härjar på den västra sidan av Iberiska halvön och där Portugal är den värst drabbade regionen. 
Jag vill säga att det som händer med skogarna i Portugal omfattningsmässigt saknar motstycke i världen, i Amazonasregionen eller någon annanstans. Den skogsskövling som har ägt rum under de senaste decennierna är på en helt katastrofal nivå; vi kan inte bortse från omfattningen av denna katastrof. 
Vi måste ta hänsyn till problemets allvar och överväga hela skalan av åtgärder som måste vidtas för att handskas med denna situation. Vi måste granska solidaritetsfondens genomförbarhet och fastställa varför den hittills inte har förmått att exempelvis bekämpa bränderna; varför har den exempelvis inte förmått att tillhandahålla ekonomiskt stöd för de flygplan som behövs för att åtgärda bränderna? Vi måste granska jordbruksfrågan, som Gerardo Galeote Quecedo helt rätt påpekade, för denna katastrof är en del av en mycket omfattande torka. Vi måste även granska skogspolitiken för att se till att den i större utsträckning tar hänsyn till klimatförhållandena på den västra sidan av halvön. 
Vittorio Prodi,
   Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också uttrycka min solidaritet med offren, även om bara solidaritet inte räcker: vi måste försäkra offren om vårt åtagande att göra en seriös och bestämd ansträngning att förebygga sådana katastrofer. 
Men låt oss börja med att ställa oss frågan varför denna typ av katastrofer inträffar. Jag anser att den globala uppvärmningen helt säkert bidrar, eftersom den har förvärrat extrema händelser eller längre perioder av torka, som kommissionsledamot Stavros Dimas påpekade; jag vill tacka honom för att han är här i dag. Jag måste också nämna den ökade nederbörden – ett annat fenomen som saknar motstycke i det förflutna.
Jag vill påpeka att en temperaturökning med två grader, från 20 to 22°C, innebär att mängden vattenånga i atmosfären och följaktligen mängden energi i atmosfären ökar med 12 procent, vilket orkanen Katrina tyvärr har bekräftat. Vi måste förena våra ansträngningar för att organisera civilförsvaret: detta är verkligen ett arbete som måste tas itu med på EU-nivå och inte längre bara göras av medlemsstaterna. 
Vi måste stärka vårt åtagande att ingripa efter katastrofer, men framför allt måste vi, särskilt när extrema händelser förvärras, stödja en global plan för förebyggande åtgärder som inkluderar underhåll av vattendrag. Det är uppenbart att man för att åtgärda situationen på fältet också måste vidta alla nödvändiga åtgärder på fältet. Ett sådant underhåll måste ske med hänsyn till den hydroelektriska användningen av vattendrag, liksom återplanteringen av skog och återvinningen av biomassa för energiändamål: kort sagt, en åtgärd utformad för att genomföra ett systemorienterat arbetsprogram. 
Det är detta ämne jag vill ta upp med er och jag har ännu inte hört någon diskussion om dess betydelse. Vi måste se till att allt detta kan understödjas med egna medel så att det utgör en stor tillgång för hela EU. Det är ett system som bör öka vår säkerhet när det gäller vattenresurser, geologi och brandskydd och även göra det möjligt för oss att använda markgenererad energi. Det är en systemorienterad åtgärd som jag ber EU att främja till stöd för de åtgärder som medlemsstaterna vidtar. 
Claude Turmes,
   . – Herr talman! Även jag vill betyga min och Verts/ALE-gruppens aktning för de dödade, skadade eller på annat sätt drabbade av följderna av dessa katastrofer, som – trots att vi beskriver dem som “naturkatastrofer” – i alla fall till viss del måste tillskrivas det mänskliga agerandet. Det är i synnerhet, som jag ser det, bilderna vi sett från USA de senaste dagarna som visar att vi politiker har det stora ansvaret att göra allt som ligger i människans makt för att förhindra denna typ av katastrofer eller mildra följderna. 
Jag har ett par tre praktiska frågor som jag vill ställa till kommissionsledamot Stavros Dimas. Den första handlar om skydd mot översvämningar. Vi hörde klagomål, särskilt från Österrike, om att det fanns utrymme för förbättring i fråga om det gränsöverskridande samarbetet, till exempel i fråga om Donau. Kan ni, kommissionsledamot Dimas, säga något mer och närmare om vilka instrument EU har för att ta itu med detta? 
Om vi övergår till skogsbränderna i Portugal så är det andra året som vi ställs inför en sådan extrem situation. I fjol vidtog man åtgärder på de enskilda platserna; har ni hunnit få några första resultat av dessa? Var dessa åtgärder effektiva i år? Om vi nu ska tala om ny finansiering måste vi veta vilka åtgärder som är effektiva och inte. 
Jag vill också särskilt ta upp Vittorio Prodis idé. Jag är förvånad, kommissionsledamot Dimas, över avsaknaden av en mer aktiv inställning i ert anförande. Klimatologerna förutspår extrem torka i Sydeuropa och översvämningar och extrema väderfenomen i Centraleuropa, för att inte tala om att klimatförändringarna kommer att göra orkanerna och tyfonerna ännu kraftfullare och mer förödande. De har publicerat mycket i detta ämne. 
Kommissionsledamot Dimas! Låt mig få fråga er om vi inte äntligen borde göra något mer åt klimatförändringarna, vid sidan av allt som sägs om dem? Hur långt har vi kommit med det andra Europeiska klimatförändringsprogrammet och hur tänker ni ger mer liv åt klimatdiskussionerna i Montreal i höst och i vinter? 
Om vi fattar beslut om åtgärder för att skydda oss mot klimatförändringar och organiserar dem på ett intelligent sätt kommer just dessa åtgärder att minska vårt beroende av råolja och bidra till att förbättra luftkvaliteten i våra städer. Kommissionen kanske borde sprida lite ljus över detaljerna om det som skulle vara en situation som alla parter vinner på? 
Pedro Guerreiro,
   – Vi välkomnar denna debatt, som vi föreslog i början av augusti. 
Ungefär 200 000 hektar skog i Portugal och över 120 000 hektar i Spanien har hittills bränts till följd av den svåra torkan. Dussintals människoliv, inklusive brandmännens, har gått till spillo; hem, lantbruk och fabriker har förstörts; skyddade ekosystem har gått förlorade. För att inte tala om den tunga känslomässiga kostnaden som inget och ingen kan kompensera för. Därför vill vi uttrycka vårt djupaste deltagande och vår solidaritet med de sörjande familjerna och med befolkningen i de drabbade regionerna. Vi vill också ge ett erkännande åt brandmännens uppoffringar och åt de människor som ansträngt sig för att bekämpa bränderna. 
Med tanke på situationens allvar måste kommissionen snabbt utöka sitt samarbete med de nationella myndigheterna för att stödja befolkningarna, hjälpa till att minimera följderna av bränderna och översvämningarna, stödja alla nationella stödinsatser med syftet att återställa produktionskapaciteten i de drabbade regionerna och på så sätt skapa arbetstillfällen och erbjuda ersättning för de sociala kostnader som orsakats av att arbetstillfällen gått förlorade och att människor berövats sitt livsuppehälle. Detta kan göras genom att aktivera solidaritetsfonden för de drabbade regionerna och länderna och ändra den om det behövs. Gemenskapens administrativa förfaranden måste förenklas, särskilt de som rör behovet av att omprogrammera strukturfonderna och sammanhållningsfonden. Åtgärder måste vidtas för att göra dessa förfaranden mer flexibla. Stöd måste ges för återplantering av skog i de drabbade områdena – med hänsyn till deras bioklimatiska och ekologiska särdrag – och för skogsbrandsförebyggande åtgärder, såsom brandgator, skogsspår, åtkomliga platser, vattenställen och skogsprogram. Utbetalning av visst direktstöd till lantbrukare inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken måste tidigareläggas för att ta hänsyn till problemet med bränderna och torkan inom jordbrukssektorn. Artikel 87.2 i fördraget måste också genomföras skyndsamt med syftet att ge tillbörligt ekonomiskt stöd till alla drabbade sektorer. En annan åtgärd som det finns ett trängande behov av är genomförandet av ett effektivt gemenskapsövergripande skyddssystem för att skydda lantbrukarna, särskilt små och medelstora jordbruksföretag, mot faror och kriser liknande dem som uppstod i samband med dagens torka och bränder, eller översvämningar. Möjliga åtgärder inbegriper ett allmänt försäkringssystem för lantbrukare som finansieras med gemenskapsmedel och gör det möjligt för lantbrukarna att få en minimilön vid denna typ av allmänna katastrofer. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag kommer själv från Vorarlberg, ett av de drabbade områdena, men är precis lika påverkad av det som händer i Portugal och i de södra delarna av Förenta staterna. En engagerad EU-medborgare bör trots allt se mycket längre fram och gå bortom det som ledamöterna redan – och helt rätt – har sagt. 
Vi bör faktiskt se så långt fram i tiden som 2050. Klimatförändringarna sker nu. Detta är inte bara vad Klaus Töpfer, chefen för FN:s miljöprogram, säger; det handlar också om vetenskapliga iakttagelser. Är det inte hög tid att snabbt upprätta en plan – en sådan som NASA upprättade för att ta itu med de förväntade klimatförändringarna så långt tillbaka i tiden som på 1980-talet – som innehåller det vi kan förvänta oss att behöva handskas med in i minsta detalj och utan tabun, inte ens när det gäller evakuering av vissa områden som för närvarande är obebodda? Här i Europa kommer vi inte att ha råd att – varje år eller vart tredje år – återuppbygga de områden vi fortfarande skyddar. Det är hög tid att vi verkligen ser längre framåt i tiden. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill säga att jag delar talmannens, Gerardo Galeotes, Paulo Casacas och Pedro Guerreiros åsikter. De gav en översikt över situationen och jag håller helt med dem. 
Därför skulle jag vilja ta tillfället i akt, herr kommissionsledamot, och rikta några kommentarer direkt till er. Bortsett från de humanitära och tekniska övervägandena finns det också en politisk dimension. Den politiska frågan är om EU-institutionerna, och framför allt kommissionen, har förmågan att ge ett tydligt exempel på hur europeiskt samarbete kan se ut, på europeisk solidaritet med de många befolkningar som drabbats. 
Jag vill tala om för er att det bästa EU i dagsläget kan göra för Portugal – det land jag bäst känner till – är att erbjuda de drabbade befolkningarna, som är många i mitt land, ett snabbt och effektivt gensvar. Ett gensvar om ett år, hur tekniskt bra eller till och med tekniskt fulländat det än är, är sämre än ett omedelbart gensvar som har politisk betydelse. 
Detta är mitt budskap. Jag vill uttrycka min förhoppning att kommissionen förmår göra dessa avsikter till verklighet och att parlamentet, i form av dess tillfälliga utskott, utövar tillräckligt med påtryckningar och erbjuder den hjälp som behövs för att detta ska ske. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ).
   – Herr talman! Som andra talare redan har nämnt har två naturfenomen, de förödande bränderna och de fasansfulla översvämningarna, under sommaren 2005 orsakat förödelse och den tragiska förlusten av människoliv över hela Europa: i medlemsstaterna, i vissa kandidatländer och även bland våra närmsta grannar, exempelvis Schweiz. 
Vi i den socialdemokratiska gruppen vill i vår resolution hylla dessa offer och uttrycka vår solidaritet med deras familjer oh vänner. I vår resolution konstaterar vi socialister att dessa katastrofer inte är isolerade händelser utan att de inträffar år efter år, och denna upprepning tyder på strukturella problem, bland annat klimatförändringar, men även andra förknippade med exempelvis jordbruk och användningen av mark för jordbruksändamål.
I vår resolution ber vi i den socialdemokratiska gruppen om europeisk solidaritet, inte bara genom ett omedelbart ekonomiskt åtagande där man ber kommissionen att mobilisera solidaritetsfonden, utan även genom andra åtgärder på medellång och lång sikt, såsom inrättandet av en europeisk civilförsvarsmyndighet eller ett europeiskt centrum för övervakning av torka eller även, mina damer och herrar, genom utarbetande av ett initiativbetänkande. Vi anser att detta skulle vara mer effektivt än ett tillfälligt utskott och skulle bekräfta det åtagande som parlamentet också måste göra, inte bara genom att uppmana andra institutioner, exempelvis kommissionen, att arbeta utan genom att även själv arbeta med lagstiftning, i detta fall genom de olika utskotten, som skulle kunna arbeta tillsammans, som jag har sagt, för att ta fram ett initiativbetänkande om skogsbränder och de naturkatastrofer som med jämna mellanrum ödelägger vår kontinent på somrarna. 
Mina damer och herrar! Ett europeiskt centrum för övervakning av torka skulle bli ett verktyg för att främja kunskap och minska och övervaka följderna av torkan i Europa. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Ett översvämmat Europa, ett Europa som står i brand; detta bör inte vara oundvikligt men dessvärre är det ett återkommande ämne och varje år måste vi tala om det. 
Dessa katastrofer beskrivs felaktigt som naturkatastrofer. Vi vet faktiskt att bränder nästan alltid i första hand orsakas av människan, till följd av antingen brottsliga handlingar, vårdslöshet eller politiska val som har lett till att vi har försummat hela områden. När vi står inför dessa katastrofer måste vi gå samman och låta solidariteten råda. Vi behöver en seriös europeisk organisation för den allmänna säkerheten som kombinerar mänskliga och materiella resurser så att det kan finnas ett verkligt ömsesidigt europeiskt stöd. Herr kommissionsledamot! Ni har lagt fram förslag i linje med detta. När vi insåg omfattningen av katastrofen i Portugal slogs jag av bristen på resurser på fältet. Detta antyder att man borde upprätta exakta listor över allas styrkor och det är kommissionens ansvar att ta initiativet till detta. Vi kommer att stödja det inom detta område. 
Vi måste också utföra återställningsarbete, och för att kunna göra detta måste vi utnyttja strukturfonderna eller sammanhållningsfonden. Vi måste dock använda dessa för förebyggande åtgärder. Inom detta område måste informationskampanjer som manar till försiktighet och påminner mordbrännare om påföljderna genomföras eller stärkas. När det gäller skogspolitik och jordbrukspolitik, låt oss erkänna våra misstag, låt oss ifrågasätta de beslut som har lett till försummandet av marker och spridningen av områden med buskvegetation, där det är omöjligt för våra offentliga säkerhetsstyrkor att ingripa på ett effektivt sätt. Vi måste också förbättra användningen av växtarter för att bekämpa bränder.
De översvämningar som har drabbat Centraleuropa och Alperna är inte heller oundvikliga. De orsakas ofta av klimatförändringar och mänsklig aktivitet. Vi är utrustade med instrument och en mängd åtgärder. Vi måste helt enkelt kräva av medlemsstaterna att de lever upp till sin del av avtalet och utan dröjsmål tillämpar de nationella genomförandebestämmelserna. Kommissionen måste också lägga fram förslag för oss före 2012. Det är utan tvekan i första hand människoliv, våra brandmäns och räddningsstyrkornas, som står på spel, för att inte tala om den ekologiska katastrofen och återhämtningen av den naturliga miljön. Det är med alla direkta och indirekta offer i åtanke som vi måste ingripa. I min valkrets i Alperna har vi haft översvämningar och i Provence och på Korsika har man haft bränder. Det är av denna anledning som den europeiska solidariteten måste verka som en överlevnadsreflex. 
Herbert Bösch (PSE ).
   – Herr talman! Trots att vi redan i dag har uttryckt vår solidaritet med offren för denna miljökatastrof är det lika viktigt att vi fortsätter att visa solidaritet för de personer som drabbats inom EU även när TV-kamerorna har stängts av. När människor börjar om från noll för tredje gången på sex år, som vissa måste göra i min del av världen, är det inte förvånansvärt att det finns många tecken på hopplöshet. Jag anser att vår definition av solidaritetsfonden är för snäv om det inte är möjligt för EU att ingripa ekonomiskt för att ta itu med detta, trots förluster av den art som man har sett i den region jag kommer från, där en tredjedel av den regionala budgeten bokstavligen har sköljts bort. 
Förutom att omformulera kriterierna för solidaritetsfonden, vad kan EU göra? Det kan framför allt, anser jag, påminna medlemsstaterna om deras eget ansvar. Som man redan har nämnt sker klimatförändringar redan här. Det måste återigen upprepas att Österrike – och detta säger jag i egenskap av österrikare – fortfarande har mycket kvar att göra när det gäller uppfyllandet av Kyotomålet. Ni, herr kommissionsledamot, kan inte bara stå vid sidan av och säga att ni kommer att se till att det finns så många flygplan som möjligt på plats om det inträffar en brand; vi måste agera innan det går så långt. 
Även när det handlar om gränsöverskridande arbete – som vi har sett vid de översvämningar där olika medlemsstater drabbades av samma besvärliga väderförhållanden – inom Interreg-programmen och inom forskningsprojekt måste vi prioritera gränsöverskridande och förebyggande åtgärder. Vi kan se fram emot diskussioner om detta ämne och jag ser det som ett område där det krävs ett förnyat övervägande. Det är nu möjligt för oss att, inom nästa ramprogram för forskning och inom de transeuropeiska näten, vidta lämpliga åtgärder på medellång sikt inom detta område. 
Markus Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig få börja med att tacka alla dem som på ett mycket uppoffrande sätt hjälpt till vid de olika katastrofer som är dagens beklagliga debattämne, som satte i gång med och hjälpte till att så fort som möjligt minska skadorna genom att ge ett snabbt stöd varhelst det behövdes. 
Jag kan inte annat än hålla med många av talarna. Vi måste naturligtvis förbereda oss för de katastrofer som verkar drabba oss allt oftare. Jag vill verkligen klargöra, kommissionsledamot Dimas, att de program som kommissionen lade fram resulterade i att man vidtog förebyggande åtgärder. Jag kan berätta att det gjordes i min egen hemregion, där översvämningarna nu fått väldiga konsekvenser och där de olika åtgärder vi vidtog för att ta itu med dem resulterade i märkbart färre skador än tidigare trots att mängden vatten var större än förra gången området översvämmades. Detta betyder att stödåtgärder hjälper och också används för att upprätta förebyggande infrastruktur. Det är naturligtvis beklagansvärt att översvämningen, i mitt valdistrikt och på annat håll, inträffade medan denna var under uppbyggnad, med påföljden att ett antal saker som höll på att byggas också förstördes och vattnet tog en annan riktning än det skulle ha gjort om infrastrukturen hade varit färdigställd. 
Jag vill vädja till kommissionen att i stor utsträckning utnyttja solidaritetsfonden. Medel för detta ändamål finns fortfarande tillgängliga för 2005. Jag hoppas att de medlemsstater som drabbats snart kommer att kunna ge Bryssel en rapport om hur mycket skadorna uppgår till och göra det möjligt för kommissionen att omedelbart tillhandahålla medel för ett snabbt återuppbyggande av offentliga inrättningar – för detta är det största problemet där jag kommer ifrån – och att hjälpa till med att bygga upp skyddande infrastruktur. Detta är det rätta gensvaret och det kommer att få oss tillbaka på rätt spår igen. 
Fausto Correia (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den störste portugisiske poeten beskrev en gång i en dikt kärleken som “en eld som brinner utan att man ser den”. 
Jag skulle vilja tala med er om andra eldar – sådana som brinner och som man kan se; eldar som orsakar något mycket olikt kärlek, för de sprider sorg, de bekräftar vår maktlöshet, de orsakar skräck, de framkallar ångest, de dödar, de förstör välstånd och de underminerar tron på nuet och hoppet om framtiden. Detta har visat sig som ett stort grått hav, och ett enormt täcke av rök fortsätter att orsaka förödelse i Portugal, särskilt i de centrala och norra regionerna. 
Skogsbrandskatastrofen har hittills gett oss förfärande uppgifter; bränderna har drabbat mer än 240 000 hektar! I går var motorväg 1 som förbinder Lissabon med Oporto stängd för trafik i timmar på grund av en brand nära staden Fátima. Samtidigt fortsatte lågorna att ödelägga distrikten Aveiro, Bragança, Guarda, Leiria, Santarém och Viseu.
I mitt distrikt Coimbra, som är det värst drabbade, har lågorna ätit upp 32 km2 enbart i kommunen Pampilhosa da Serra, och endast 8 km2 skog återstod. Denna kommun har helt decimerats och har praktiskt taget suddats ut från kartan. 
I själva staden Coimbra tog sig branden över floden Mondego, trängde långt in i stadskärnan och jämnade allt i sin väg med marken. Lågorna förflyttade sig 20 km på tre timmar. Ungefär 80 procent av nationalparken Vale de Canas har förstörts. Andra kommuner i regionen, såsom Miranda do Corvo, där jag är ordförande i kommunalförsamlingen, Penela, Poiares, Penacova och Soure har drabbats på ett förödande sätt. 
I vissa delar av landet ser det katastrofalt ut; majoriteten av befolkningen har drabbats och den ekonomiska stabiliteten har underminerats (skogen har en mycket stor betydelse för den lokala och regionala ekonomin). Det råder inget tvivel om att situationen uppfyller de exceptionella villkor som kommissionsledamot Danuta Hübner har bedömt som godtagbara för att mobilisera EU:s solidaritetsfond. 
Denna sommar har Spanien, Frankrike och Grekland fått utstå samma historia och liknande förödande konsekvenser. Kampen mot katastrofer måste bli en prioriterad fråga för EU. 
För att återgå till Portugal har vi, utöver problemen med skogsbränder, problemet med torkan som nu drabbar 100 procent av Portugals fastland: mer än 80 procent av landet har lidit av extrem torka och ungefär 20 procent av svår torka. Det är förfärligt.
Herr talman, mina damer och herrar! Det EU vi bygger är först och främst ett område för solidaritet; och denna solidaritet måste omsättas i handling, även om en bokstavlig tolkning av lagen inte riktigt motsvarar den hårda verklighet som vi är utsatta för. Livet innehåller alltid mycket mer än vad som kan täckas av föreskrifter. 
Låt oss utplåna misär, sorg, maktlöshet, skräck, ångest, död och ödeläggandet av välfärden. Låt oss hissa flaggorna för tilliten till nuet och hoppet för framtiden. 
Det är en fråga av brådskande prioritet att vi minimerar alla sorters förluster som härrör från bränderna och torkan i Portugal. De portugisiska medborgarna väntar med förtröstan på ett betydande erbjudande om stöd från medborgarna i andra delar av EU, ett erbjudande som EU:s institutioner bör ge fysisk form. Det är enda sättet att uppnå mer och ett bättre Europa. Det är enda sättet för EU att fullfölja sitt öde. 
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Sedan slutet av juli har jag noggrant följt den fruktansvärda tragedi som orsakats av skogsbränder över hela landet. Bortsett från den omfattande förödelsen har den orsakat panik och tagit liv. Det har skett 18 dödsfall i Portugal, däribland Pedro Figueiredo, en hängiven brandman från Oliveira de Azeméis som skulle ha ställt upp i de lokala valen i oktober på grundval av sitt oerhört stora engagemang för medborgarna och samhället. 
Hotet om storskaliga skogsbränder är inte borta; det finns fortfarande kvar. Så sent som i går kväll när jag kom från den inre delen av landet för att resa hit, åkte jag förbi den stora branden i Sardoal som fortfarande pågick. Vi visste att detta skulle hända i år, inte bara på grund av erfarenheter från tidigare år och väderleksprognoser, utan även för att våra skogar hade blivit alltmer sårbara till följd av torkan, den andra landsplåga som har härjat i mitt land och dess landsbygd under ett antal månader nu. 
I april, under debatten och i parlamentets resolution, som jag var med om att lägga fram, var risken redan tydligt förutsedd och uppenbar. Därför blev jag förvånad över den uppenbara överraskning som först kännetecknade gensvaret och över tveksamheten i vissa länder. Jag blev också förvånad över det beslut som ministerrådet fattade i juni att skrota bidragen för brandgator. Beslutet var helt felaktigt och särskilt absurt ett år som detta. Det hemska problemet med skogsbränder har skapat en djup känsla av att det inte finns något hopp för den portugisiska landsbygden, att den är ohållbar och att den har övergivits och försummats. Vår skog är en av våra största nationalskatter. Det finns många anledningar till att den är så sårbar och vi måste ta itu med dem alla. 
Därför har jag, i egenskap av partiordförande, lagt fram ett förslag om att upprätta en nationell dagordning för skogsskydd. Vi vill arbeta tillsammans med andra för att se till att denna dagordning genomförs på ett noggrant och konsekvent sätt ända tills vi uppnår säkerhet. Vi måste emellertid också granska konsekvenserna av frågan på EU-nivå och anledningarna till att EU måste intensifiera sitt engagemang i dessa aktiviteter. En av orsakerna till att de portugisiska skogarna är så sårbara är ökenspridningen i landet, den plötsliga och radikala förändringen av landsbygdens demografi och det plötsliga övergivandet av jordbruksnäringen och den traditionella verksamheten i stora områden. Med andra ord, låt oss inte glömma att det finns en annan sida av den gemensamma jordbrukspolitiken som aldrig var avsedd att ta itu med verkligheten i Medelhavsområdet. Därför måste vi i större utsträckning försöka mobilisera den europeiska solidariteten för att återuppbygga och förvalta skogarna. Den resolution som vi har lagt fram är ett steg i den riktningen och det är så vi ska fortskrida med detta. 
Vi måste också inrätta en tillfällig undersökningskommitté för att öka medvetenheten om dessa förhållanden. Jag vill tacka kommissionens ordförande för hans sätt att skriftligen svara på det brev som jag skickade till honom. Han erbjöd garantier för att kommissionen skulle hjälpa mitt land och de värst drabbade. Däremot beklagar jag rådets frånvaro, vilket sänder ett ömkligt budskap som svar på en så storskalig tragedi i Europa. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Naturkatastrofer orsakar både smärta och olycka men de ger EU tillfälle att visa solidaritet och ett mänskligt ansikte. De ger oss möjlighet att visa att vi är beredda att stödja varandra i svåra tider. 
Jag gratulerar alla som talat tidigare, särskilt för den enhällighet som de visat. Vi är också med dem. Vi stöder alla både portugiserna med de bränder som har drabbat dem och centraleuropéerna med sina översvämningar. Jag vill dock påpeka en sak. 
Bränder och översvämningar har inträffat tidigare och kommer alltid att fortsätta inträffa. Majoriteten av vetenskapsvärlden påstår dock med säkerhet att dagens extrema väderleksförhållanden har blivit våldsammare till följd av ekologiska katastrofer, som är en följd av de klimatförändringar som vi har orsakat. 
Låt oss dra nytta av denna möjlighet att slå larm och få alla att bli mer medvetna om miljöskyddsfrågor. Vi vet att EU lägger stor vikt vid denna fråga och det är helt rätt. Andra större industrimakter, som Förenta staterna, Indien och Kina, måste också förstå att vår miljö, om vi inte skyddar den, förr eller senare kommer att ramla över oss. 
En annan kommentar jag vill framföra är att täckande trädplantering både före och efter bränder i framtiden måste ske med större hänsyn till skogsvårdsexperternas råd så att vi kan plantera fler träd som inte brinner så lätt.
En sista kommentar som jag vill framföra – och föregående talare nämnde samma sak – är att våra bergsbyar under de senaste åren, de senaste årtiondena, har övergivits. När människorna lämnar våra skogar är det som när vakterna lämnar armén och som när vakterna lämnar gränserna. Vi måste se över vår landsbygdspolitik så att bergsområdena inte överges, så att människorna stannar i bergsbyarna. 
László Surján (PPE-DE ).
   – Jag har följt denna debatt noggrant och med glädje. Det är inte ämnet som är angenämt utan den attityd som kommissionsledamoten och mina ledamotskolleger har visat i detta allvarliga ämne. Anledningen till att jag har följt denna debatt är inte enbart att den region jag företräder – exempelvis byn Mád som är ett betydande område för produktion av Tokajviner – är en av dem som led stor skada och att skadorna i Rumänien, ett grannland till mitt hemland, nu har nått en katastrofal omfattning. Det är för att jag anser att vi här i EU måste göra lite mer än vad vi hittills har gjort. 
När det gäller omfattningen av skadorna i Rumänien vill jag berätta för er om en by som översvämmades av en två meter hög våg under ett tjugo minuter långt skyfall. Jag tror inte att detta behöver förklaras närmare. I sådana fall krävs omedelbara räddningsinsatser. Om det fanns en civilförsvarsstyrka som kunde användas för räddningsändamål på EU-nivå skulle till och med de EU-skeptiska medborgarna i unionen inse att det arbete vi gör tillsammans är värt besväret. Räddningsinsatser åtföljs av återuppbyggnad och detta kräver pengar. Vi har medel för detta ändamål men jag håller med de föregående talare som sagt att vi nog bör granska reglerna för hur de används. Det är oacceptabelt att det tar mer än ett år för bidragen att nå bidragstagarna, eller ens att det tar nästan ett år, som nu sker i Slovakiens fall. 
Till sist har många talare nämnt frågan om förebyggande åtgärder. Jag anser att EU-medlen i första hand ska användas för detta ändamål eftersom det är där de kan vara mest effektiva. Jag håller till exempel med föregående talare, som lade stor vikt vid att man granskar skogsvårdssituationen ur detta perspektiv. Man måste dock fatta beslut om detta på grundval av noggranna analyser snarare än en ljus idé från ledamöterna i denna kammare. Därför stöder jag min grupps förslag om att inrätta en särskild kommitté för att ta itu med denna fråga. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill uttrycka min solidaritet med alla offer och särskilt tacka de många människor som hjälpte till frivilligt. Vi har haft fruktansvärda bränder i södra Europa, hemska översvämningar i Förenta staterna, i Kina och i synnerhet i de europeiska alperna. Vorarlberg, Tyrolen, Schweiz och många områden i Bayern har drabbats hårt. Skadorna i mitt eget hemland, Tyrolen, var massiva. 
Låt mig citera några siffror för er: de skador som åsamkats det allmänna vägnätet, dricksvattensystemet, byggandet av vägar för kommersiell trafik samt kommunikationer uppgick till hundratals miljoner euro. Totalt sett skadades över tusen hus och förstörelsen av fabriker och affärslokaler innebar att många människor förlorade sitt livsuppehälle. Det står nu klart för oss alla att vi måste agera snabbt och i synnerhet vara noggranna när vi undersöker vad som orsakade detta. 
Kommissionsledamot Stavros Dimas har redan redogjort för ett antal åtgärder som har vidtagits. Även om de är en bra början måste de åtföljas av andra, speciellt med tanke på bristerna i det gränsöverskridande samarbetet. EU:s solidaritetsfond kommer också att spela sin roll och vi bör anpassa dess regler för att möjliggöra en lämplig reaktion på större händelser av detta slag som påverkar hela regioner. 
Vi måste dock prioritera noggranna analyser. Låt oss inte glömma det olyckliga faktum att dessa naturkatastrofer har blivit mer förödande under de senaste åren och att de också inträffar mycket oftare. Det råder inget tvivel om att de mer omfattande följderna har att göra med vår mer intensiva exploatering av begränsade ytor, särskilt i bergiga områden, och även med bebyggelsen av sårbara områden. Det innebär att vi noggrant måste överväga vilka områden som lämpar sig för bebyggelse. Det råder heller inget tvivel om att den allt tätare förekomsten har nära koppling till den globala uppvärmningen, men sättet att hantera detta är genom ständig forskning som främjas av EU-programmen, i synnerhet för att undersöka möjligheterna att förebygga. 
Det är dock viktigt att de resultat vi får fram ges ett praktiskt uttryck, och detta betyder att medlemsstaterna och regionerna måste ta sina förpliktelser på allvar om vi ska kunna förebygga sådana fruktansvärda händelser i framtiden. 
Janusz Wojciechowski (PPE-DE ).
    –  Herr talman! De katastrofer som har drabbat vissa medlemsstater i EU har varit en källa till oro för oss alla. Jag såg bränderna i Portugal och Spanien på nära håll när de fortfarande härjade och även den omfattande förödelse de vållade.
Man kan inte neka länder som drabbats av olycka i så stort format stöd, och därför är jag för resolutionsförslaget. Jag kommer dock att tänka på en mer allmän synpunkt i detta sammanhang. Europa drabbas av väldigt många katastrofer och antalet stiger. Bland dessa katastrofer finns bränder i södra Europa och översvämningar i centrala Europa. Mitt land Polen drabbas också ofta av översvämningar och den värsta inträffade för åtta år sedan. Andra katastrofer som har drabbat Europa är orkaner, något som nyligen hände i Slovakien, och till och med jordbävningar. 
Vi måste vara bättre förberedda, för det första för att förebygga sådana katastrofer och för det andra för att hjälpa varandra med att ta itu med efterverkningarna. 
Jag anser att det behövs en allmän debatt om hur systemet för att förebygga katastrofer och ge stöd vid katastrofer fungerar. Denna debatt bör även handla om de gemensamma åtgärder som vi skulle kunna vidta för att förbättra detta system, och den bör äga rum i en lugn atmosfär och inte vara kopplad till någon specifik händelse. Jag föreslår att vi håller en sådan debatt inom en inte alltför avlägsen framtid, eller med andra ord under de nästkommande månaderna. Kommissionen bör också lägga fram omfattande förslag för att se till att denna debatt inte bara hålls när en brand, översvämning eller katastrof äger rum. 
Katastrofer har inga gränser. Därför måste vi agera tillsammans för att utveckla gränsöverskridande system för förebyggande av katastrofer och ge varandra gränsöverskridande hjälp för att handskas med efterverkningarna. Vi måste dock arbeta på ett metodiskt och organiserat sätt. 

Oldřich Vlasák (PSE ).
    –  Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har upplevt ett stort antal naturkatastrofer i Europa under de senaste åren. Som borgmästare i Hradec Králové fick jag på plats uppleva de översvämningar som drabbade Tjeckien och som ledde till att ett flertal städer översvämmades och många människor blev hemlösa. Översvämningar leder alltför ofta till att liv och egendom går till spillo i hela Centraleuropa, till exempel i Österrike, Tyskland, Ungern och Rumänien. Södra Europa drabbas å andra sidan av tryckande värmeböljor och våldsamma bränder. Som vi nyss hörde härjar skogsbränder fortfarande i Spanien och Portugal och jag såg själv vilken förödelse de orsakar under en resa för att övervaka sommarens regionala val i Algarveregionen i Portugal. Vi får heller inte glömma de stormar som spred förödelse i de baltiska staterna och i Sverige i januari i år. 
Mina damer och herrar! Vid en tidpunkt då man inom EU för diskussioner om dess framtid finns det inget bättre sätt för dess institutioner att vinna EU-medborgarnas hjärtan och sinnen än genom att prioritera förebyggande åtgärder och verkligt stöd och samtidigt också minska följderna av denna sorts katastrofer. Jag kommer tydligt ihåg de tjeckiska medborgarnas positiva reaktion på det konkreta ekonomiska stöd som EU gav efter de översvämningar som drabbade vårt land. 
Det resolutionsförslag som ska debatteras i morgon och som handlar om frigörandet av strax under 6 miljoner euro från solidaritetsfonden för att ta itu med efterverkningarna av den förödande orkan som drabbade Slovakien i november kommer också att vara en konkret åtgärd. I januari hade jag ingående diskussioner i Bryssel med företrädare för slovakiska lokala myndigheter om möjligheten till EU-stöd för de högst liggande regionerna i Slovakien. Jag hade ordnat mötet i egenskap av parlamentsledamot och ordförande i Förbundet för städer och kommuner i Tjeckien för att ge företrädarna information om de möjligheter som fanns och om EU-institutionernas sätt att arbeta. Slovakien bad då också EU om hjälp för att täcka kostnaderna för de orkanrelaterade skadorna. Det har nu gått mer än sju månader sedan detta begärdes och ändå väntar de drabbade områdena fortfarande på pengar. Vi är inte alls nöjda med dessa förseningar och det borde inte ledamöterna här i kammaren heller vara. Vi hoppas därför att ett lämpligt beslut fattas och genomförs så snart som möjligt, förhoppningsvis före årsdagen av den orkan som rasade i Tatrabergen. Vi bör inte smita från vårt ansvar och vi bör ge stöd åt konkreta åtgärder. 
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill först och främst uttrycka mitt stöd för offren för de skogsbränder som denna sommar satte vissa regioner i södra Europa i lågor. Dessvärre är problemet med skogsbränder inget nytt fenomen. I över 13 års tid har frågan om att förebygga dessa bränder och reparera skadorna varit ämnet för en åtgärdsram på gemenskapsnivå och under flera år nu har dessa skogsbränders tragiska konsekvenser mötts med sorg här i kammaren under den första sammanträdesperioden efter uppehållet; det är hög tid att åtgärder vidtas. 
EU måste först stärka det gränsöverskridande samarbetet. Medlemsstaterna använder väldigt ofta oförenliga redskap. Det finns också ett brådskande behov av att föreslå gemenskapsprogram för räddningstjänsten som är värda namnet. EU måste på det hela taget, och utan att gå in och ersätta medlemsstaterna, ge skogarna den status de förtjänar på både politisk och institutionell nivå. 
Kommissionens förslag om skogsbruksstrategi, som vi just nu behandlar, verkar enligt min uppfattning ganska halvhjärtat. EU:s yta täcks till 40 procent av skog. Skogarna genererar en betydande ekonomisk aktivitet och de har miljö- och fritidsbetingade egenskaper som jag inte tänker ta upp här. De förtjänar bättre än en obetydlig roll mellan miljön och jordbruket. Av den anledningen och för att bli än mer effektiva måste vi allvarligt överväga att inrätta en skogsbyrå, för att inte tala om – det är inte brottsligt att drömma – ett generaldirektorat med särskild inriktning mot skog. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill också, som EU-medborgare, uttrycka min solidaritet med alla de områden som har drabbats av naturkatastrofer. Med särskild hänsyn till två områden inom EU-politiken, nämligen landsbygdspolitiken och skogspolitiken, vill jag be kommissionsledamoten att överväga om vi kan tillämpa dessa politiska åtgärder mer effektivt i de regioner som drabbas av torka eller andra klimatrelaterade katastrofer under lång tid.
Jag avser i första hand södra Europa, södra Spanien, men i synnerhet södra Portugal och dess korkekar. Situationen där visar att torka – inte katastrofer orsakade av människor utan långvarig torka – utgör ett verkligt hot, med allt vad det innebär i konsekvenser: torkstress för träden, inklusive korkek. Vi måste se vad vi kan göra för att erbjuda dessa regeringar möjligheten att använda antingen landsbygdspolitiken eller skogspolitiken för att bekämpa stressjukdomar i dessa träd effektivt. Detta görs i alldeles för liten utsträckning i dag, och jag är övertygad om att om vi inte genast vidtar åtgärder kommer detta att leda till klimatförändringar i dessa regioner. 
Samma sak gäller skogspolitiken, som jag är föredragande för i budgetkontrollutskottet, och det vore bra om denna politik i framtiden kunde användas mer för att underhålla traditionella grödor och inhemska trädarter. De kanske inte alltid har ett stort ekonomiskt värde men de är livsnödvändiga om naturen och klimatet i dessa områden ska kunna bevaras. Inom dessa områden skulle vi kunna göra en hel del genom att använda landsbygds- och skogspolitik för att tackla dessa problem. 
Slutligen, södra Europa är drabbat av torka. I mitt hemland drabbades många fruktodlare mycket hårt av frostskador i februari. Jag skulle uppskatta om ni ville kontakta er kollega med ansvar för jordbruk och be om en bedömning av i vilken utsträckning medlen för landsbygdspolitiken kan användas för att betala ersättning för extrema skador ett specifikt år. 
Med andra ord, ibland lönar det sig att vara mer påhittig med de pengar man har än att be om mer. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Under de senaste 100 åren har planetens temperatur stigit med 0,6 ºC, och enbart i Europa har temperaturen stigit med 0,9 ºC. Därför har vissa ledamöter – Albert Jan Maat, Vittorio Prodi, Claude Turmes och andra – tagit upp sambandet mellan klimatförändringarna och de senaste naturfenomenen och katastroferna. Under de senaste månaderna har en rad tragiska naturkatastrofer prövat Europeiska unionens räddningstjänstberedskap till det yttersta. Med hjälp av kommissionens räddningstjänstmekanism har Europeiska unionen skickat i väg fältsjukhus, räddningsarbetare och kriminaltekniska experter för att hjälpa till att hantera följderna av den asiatiska tsunamin. Pumpar och medicinsk utrustning skickades till de översvämningsdrabbade områdena i Rumänien och Bulgarien. Vattenbombplan och specialhelikoptrar skickades för att ta hand om Portugals skogsbränder. I dag anlände EU:s första hjälpsändningar till Förenta staterna till följd av katastrofen som orsakades av orkanen Katrina.
Under denna period har det visat sig att Europeiska unionens system fungerar bra. Genom att slå ihop medlemsstaternas räddningstjänstresurser har vi kunnat göra gemensamma insatser som är effektivare än de insatser varje medlemsstat skulle kunna göra på egen hand.
En väl samordnad insats är alltid mer effektiv. Till följd av ett naturligt behov att visa solidaritet med offren för naturkatastrofer erbjuder många stater spontant stöd, men utan en tydlig samordning finns det en risk för dubbelarbete eller att det som skickas inte motsvarar den drabbade regionens verkliga behov.
Kommissionens räddningstjänstcentrum för övervakning och information arbetar i realtid med att para ihop resurser med hjälpbehov. I Rumänien och Bulgarien var krisen över den 24 augusti, när vi fick ett meddelande om att det inte behövdes någon mer internationell hjälp. Situationen kan dock försämras snabbt, och kommissionen fortsätter att övervaka den allmänna situationen när det gäller översvämningar i Central- och Östeuropa.
Rumänien erbjöds omedelbart hjälp av Österrike, Belgien, Tjeckien, Tyskland, Spanien, Finland, Frankrike, Grekland, Ungern, Luxemburg, Malta, Italien, Portugal, Sverige, Slovenien, Slovakien och Förenade kungariket – nästan alla medlemsstater. Biståndet var i form av insatsstyrkor, specialiserad utrustning och finansiellt stöd. Bistånd i form av specialiserad utrustning erbjöds Bulgarien omedelbart av Österrike, Belgien, Tjeckien, Tyskland, Grekland, Malta, Sverige och Slovakien.
Portugal erbjöds bistånd av Frankrike, två vattenbombplan av Italien, ett vattenbombplan samt tre Pumahelikoptrar och fyra andra helikoptrar av Tyskland, och Spanien erbjöd ett vattenbombplan förutom bilateralt stöd. Nederländerna erbjöd två helikoptrar, Slovakien en. Norge erbjöd också hjälp, men den hjälpen behövdes inte, så den sattes aldrig in. I dag finns det bara fem bränder i Portugal. De nederländska helikoptrarna kommer att återvända till Nederländerna i morgon, och de tyska helikoptrarna arbetar fortfarande i dag men kommer att återvända hem i morgon.
Jag vill anknyta till vad Françoise Grossetêtesa om anlagda bränder. I Portugal orsakades 98 procent av bränderna av människor. Tjugo procent var anlagda bränder, och resten orsakades av vårdslöshet. Många människor har arresterats.
I Förenta staterna har Europeiska unionens mobilisering bara börjat. Till följd av gårdagens begäran från Förenta staternas regering anlände EU:s första hjälpsändning inom 24 timmar från Italien och Tyskland. Det är viktigt att notera att kommissionens experter kontaktade sina amerikanska kolleger förra veckan för att ta reda på inom vilka områden Europeiska unionen skulle kunna bidra med mest hjälp, trots att bestämmelserna för vår räddningstjänstmekanism hindrar den från att aktiveras innan en formell begäran har tagits emot. Vi tog emot begäran i går morse.
Det är för tidigt att göra en slutlig bedömning, men det är uppenbart att tusentals människor kan ha fått sätta livet till. Enligt Förenta nationerna kommer skadornas kostnader troligen att bli många gånger högre än de kostnader som orsakades av tsunamikatastrofen i december. Trots att begäran om hjälp togs emot först i går har ett stort antal stater redan erbjudit bistånd, däribland läkarlag, vattenreningsutrustning och tunga pumpar. Jag är medveten om att andra medlemsstater håller på att förbereda ytterligare erbjudanden. En del av hjälpen är redan på plats, medan resten fortfarande övervägs av Förenta staterna eller håller på att skickas i väg.
Räddningstjänstmekanismens reaktioner på årets naturkatastrofer har gett ett tydligt exempel på Europeiska unionens mervärde. Det är viktigt att alla medlemsstater kanaliserar sitt bistånd till Förenta staterna genom den mekanismen för att förhindra överlappning. Vi kommer att använda Förenade kungarikets ordförandeskap som kontaktpunkt. Det har fungerat mycket bra hittills.
João de Deus Pinheiro och andra tog upp frågan om huruvida mekanismen skulle kunna fungera mer effektivt. Mekanismen har fungerat utmärkt hittills, och hjälpen från medlemsstaterna har samordnats omedelbart. Naturligtvis finns det fortfarande möjlighet till förbättringar. Därför lade kommissionen i maj i år fram förslag som i själva verket skulle skapa en europeisk räddningstjänststyrka, mer eller mindre i enlighet med förslagen från Vittorio Prodi med flera.
Efter att ha hört inläggen i dag är jag övertygad om att parlamentet kommer att stödja dessa förslag.
Slutligen vill jag på hela kommissionens vägnar uttrycka solidaritet med det fortsatta lidandet för orkanen Katrinas offer. Vi står redo att ge all hjälp som skulle kunna behövas. 
Talmannen.
   – Debatten om denna fråga är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendationen av Jonas Sjöstedt om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om hantering av avfall från utvinningsindustrin och om ändring av direktiv 2004/35/EC [16075/1/2004 – C6-0128/2005 – 2003/0107(COD)]. 
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Vi känner alla till den allvarliga bakgrunden till det föreslagna direktivet om avfall från utvinningsindustrin. Det är fortfarande bara ett par år sedan vi såg gigantiska olyckor med kollapsande gruvdammar i Spanien och i Rumänien. I Rumäniens fall innebar olyckan att viktiga flodsystem förgiftades med cyanid. Dessa olyckor visar de enorma miljörisker som uppstår och de internationella effekter som detta medför när gruvavfall inte hanteras på rätt sätt. Till detta ska en rad mindre olyckor läggas och en sorts ständigt pågående miljöförgiftning från gammalt historiskt avfall runtom i vår natur som inte har omhändertagits ordentligt, och varifrån det kommer ut bland annat tungmetaller i vattensystemen.
I dag har Europeiska unionen inga bra regler för att hantera dessa miljöproblem. Avfallsreglerna är inte avpassade för denna typ av avfall. Med det föreslagna direktivet kan detta åtgärdas. Den cyanidmetod som användes i Rumänien förbjuds genom det föreslagna direktivet. Vi kommer att ställa hårda krav på dammars säkerhet och bärkraft. Vi kommer att kräva av gruvföretag att de ska vara seriösa, att de återställer naturen samt att de även ekonomiskt kan garantera att naturen ska återställas efter gruvdrift.
Många av de ändringsförslag som parlamentet antog vid första behandlingen har ministerrådet övertagit i den gemensamma ståndpunkten, vilket naturligtvis är utmärkt. Andra viktiga förslag har dock förkastas. Det är därför viktigt att vi antar de ändringsförslag från miljöutskottet som nu innebär att vi försöker återställa det som antogs vid första behandlingen.
Jag vill ge några exempel på sådana ändringar. Vi vill inte bara att det gamla gruvavfallet ska inventeras, utan vi vill även att det ska göras någonting åt det, vilket i parlamentets förslag innebär förpliktelser. Vi anser även att de miljöproblem som uppstår i håligheter efter brytning ska täckas av direktivet. I rådets gemensamma ståndpunkt undantas stora avfallsgrupper från väsentliga delar av direktivet, exempelvis den finansiella garantin. För att detta ska undvikas, måste vi anta ändringsförslag 13. Det är viktigt att komma ihåg att även avfall som inte är farligt i kemisk bemärkelse kan orsaka mycket allvarliga miljöproblem. Det gäller även inert avfall.
Vi föreslår vidare att skärpningar ska göras när det gäller undantag. Inga långa undantag ska kunna beviljas då avfall kan läggas åt sidan, utan det ska byggas en riktig avfallsanläggning. Långa sådana undantagsperioder ingår nu i rådets ståndpunkt.
Detta är några exempel på ändringsförslag där vi i parlamentet vill ha ett betydligt mer långtgående, effektivt och progressivt direktiv än vad som är fallet i rådets gemensamma ståndpunkt. Om man röstar emot dessa ändringsförslag, innebär det att man sänker miljöambitionerna.
Ett strikt och bra direktiv på detta område kommer inte bara att gynna miljön, utan det kommer också att gynna de bästa, de mest seriösa och de mest moderna och miljömedvetna gruvföretagen. Det kommer att påskynda en förbättring av branschen. Samtidigt kommer det att missgynna dem som inte tar sitt miljöansvar, vilket är bra. Det kommer att gynna miljöteknik och forskning. Det kan göra att EU blir världsledande inom området för gruvmiljöteknik, vilket också är positivt och kan innebära att vi kan hjälpa andra regioner i världen.
Med de förslag som parlamentets miljöutskott har lagt fram i mitt betänkande har vi en möjlighet att förhindra framtida allvarliga olyckor, som t.ex. olyckorna i Spanien och i Rumänien. Vi kan se till att vi slipper se fler sådana olyckor. Vi har möjlighet att minska utsläppen av gifter i våra vattensystem. Vi har dessutom möjlighet att konsekvent åtgärda gamla miljösynder och få en bättre vattenstatus. Låt oss tillvarata dessa möjligheter!
Sist men inte minst vill jag tacka mina kolleger för ett gott samarbete. En rad kolleger från olika partigrupper har lagt fram ändringsförslag som har förbättrat detta betänkande. Jag vill även tacka skuggföredragandena, och jag vill tacka kommissionen för ett hittills mycket gott samarbete. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att tacka Europaparlamentet och utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och, ännu viktigare, dess föredragande Jonas Sjöstedt för deras omsorgsfulla arbete med denna andrabehandlingsrekommendation. 
Med följderna av de allvarliga olyckor som orsakades av gruvavfall i Aznalcollar i Spanien 1998 och i Baia Mare i Rumänien 2000 i färskt i minne var målet med förslaget till ett kommissionsdirektiv att införa regler på EU-nivå i syfte att minimera de återverkningar som avfallslagring i dammar eller högar för avfallsprodukter har på miljön och på människors hälsa, både under normala arbetsförhållanden och i händelse av en olycka. 
Tillsammans med det reviderade Seveso II-direktivet om övervakning av större industriolyckor och ett dokument om bästa tillgängliga metoder, kommer det föreslagna direktivet att säkra en ordentlig förvaltning av avfall från utvinningsindustrier över hela EU. 
Vid första behandlingen godtog kommissionen helt, delvis eller i princip 46 av de 74 ändringsförslag som lagts fram av parlamentet, för att de förtydligade och förbättrade texten samtidigt som de överensstämde med upplägget och strategin i kommissionens ursprungliga förslag. Nu har 41 ändringsförslag införlivats med den gemensamma ståndpunkten, antingen ordagrant eller i väsentlig grad. 
Rådet diskuterade förslaget under det irländska och det nederländska ordförandeskapet; det stod snart klart att en betydande majoritet av medlemsstaterna ansåg att omfattningen av kommissionens förslag var överdrivet ambitiös och innebar utgifter som de ansåg inte stod i proportion till de troliga riskerna.
Kommissionen anser att många av de ändringar som godtogs i den gemensamma ståndpunkten förbättrar det ursprungliga förslaget. Det viktigaste är att bestämmelserna om inert avfall har utökats, licensieringsförfarandena har specificerats, hänvisningarna till gemenskapens normer har blivit fler, speciellt till de normer som antogs i ramdirektivet om vatten, kraven på långsiktig stabilitet för avfallsanläggningar har stärkts, strängare gränsvärden för cyanidblandningar har fastställts och en inventering av nedlagda och övergivna anläggningar har nu krävts. 
Samtidigt har rådet, som är intresserat av proportionalitetsprincipen, gett medlemsstaterna möjlighet att undanta ofarligt, icke-inert avfall från vissa bestämmelser i direktivet, särskilt från behovet av ekonomisk garanti. 
Kommissionen skulle föredra formuleringen i det ursprungliga förslaget som inte tillät sådana undantag. Men kommissionen har beslutat att stödja den gemensamma ståndpunkten, med hänsyn till:
för det första, att inget allmänt undantag från de grundläggande reglerna i direktivet tillåts utan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ska fatta beslut från fall till fall och,
för det andra, att inget undantag tillåts från de viktigaste miljösäkerhetsklausulerna i direktivet som rör säker utformning, drift, nedläggning och period efter nedläggning av avfallsanläggningar. 
Jag vill dock påpeka att kommissionen är villig att i positiv anda undersöka varje annan möjlighet till kompromiss som kan uppstå. Jag är övertygad om att vi kommer att slutföra förfarandet för detta förslag så snabbt som möjligt. Vi behöver det nya direktivet som kommer att säkra en miljömässigt korrekt förvaltning av gruvavfall både under det dagliga arbetet på avfallsanläggningar och i händelse av en större olycka. 
Christa Klaß,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! I denna gemensamma ståndpunkt har många av de ändringsförslag som antogs av kammaren vid första behandlingen tagits med. Förbättringarna inkluderar definitionen av avfall, som har gjorts tydligare, och en mer exakt beskrivning av de finansiella säkerheterna och inventeringen av nedlagda anläggningar, tillsammans med de regler som gäller för dem. Jag kan också helhjärtat hålla med om vad Jonas Sjöstedt nyss sa; vi har gjort ett bra arbete med en god samarbetsstrategi, men det finns en punkt, och en ytterst viktig sådan, som vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har en annan uppfattning om och det är den differentierade viktningen av avfall. Vi måste ta hänsyn till att gruvavfall har en annan potentiell risk, och eftersom just detta görs i den gemensamma ståndpunkten är det rätt att medlemsstaterna bör kunna skilja mellan farligt och ofarligt avfall och begränsa – eller avskaffa – villkoren för ofarligt, icke-inert avfall annat än det som just definieras som farligt och ingår i kategori A. Det finns ett brett spektrum av gruvavfall som sträcker sig alltifrån så harmlösa material som leksand, salt och matjord till giftig cyanid från malmbrytning. 
Vi kan inte tillämpa en enda metod för allt. Speciellt när det handlar om ofarligt, icke-inert avfall är påläggandet av orimliga bördor på små och medelstora företag inom gruvbrytningssektorn oförsvarbar. Som ni, herr kommissionsledamot, påpekade kan ett stenbrott eller ett sand- eller grustag inte betraktas på samma sätt som en grop för farligt avfall; de uppfyller bara kraven för byggnadsmaterial. 
Jag begär att ändringsförslaget gällande artikel 3 godtas. Det syftar till att utöka direktivets tillämpningsområde till brännande av krita. Människor är villiga att köpa och använda avfallsprodukterna från detta, och kritdamm är en av dem; de är inte farliga och det är inte meningen att direktivet om deponering av avfall ska gälla dem. På så sätt skulle man undvika onödiga kostnader som har med deponering av avfall att göra. I allt det vi gör får vi inte tappa vårt mål ur sikte, nämligen att skydda människor och miljö med ett minimum av byråkrati och utgifter. Avsikten med detta är att uppnå detta mål. 
Jutta D. Haug,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag ska nu för en gångs skull använda mina tre minuter till att säga något grundläggande. Jag ämnar inte gå in på det stora antal detaljer som många här i kammaren finner obegripliga men som de av oss som är engagerade i denna debatt tar som självklarheter; jag är säker på att det finns andra ledamöter som kommer att vilja diskutera dem. 
Direktivet om avfall från utvinningsindustrin är ett stycke lagstiftning som inte direkt framkallar något större intresse bland allmänheten i EU – i alla fall inte bland dem som bor i mitt land – men det har inte räddat oss från energisk lobbyverksamhet från de berörda parternas sida – å ena sidan fackföreningarna, industrin och dess organisationer och å andra sidan de olika miljö- och konsumentgrupperna. Vårt utarbetande av en resolution har inte gjorts lättare av att ingen av dem vill samma sak hela tiden – ibland faktiskt raka motsatsen. 
Jag anser ändå att miljöutskottet har lagt fram ett väl avvägt stycke lagstiftning för omröstning i kammaren, i synnerhet eftersom detta direktiv är kompletterande till karaktären. Ramdirektivet om avfall och direktivet om deponering av avfall utesluter i stort sett utvinningsindustrierna, på vars avfall reglerna inte riktigt är tillämpliga eftersom många av dem inte medför några miljöproblem. Rättslig säkerhet är dock nödvändig – inte bara för människorna och deras miljö utan även för handelsföretag och företag som sysslar med utvinning av sådana råmaterial som olja, kol, metaller, lera, grus eller sand. 
Det finns två saker som socialdemokraterna i Europaparlamentet alltid har i åtanke: för det första skyddet av människor och miljö, med ett hållbart sätt att göra affärer, och för det andra våra företags behov av tydliga ramar och villkor om de ska kunna göra affärer och skapa arbetstillfällen för de människor som vi – som jag först sa – vill skydda från skada. Vår föredragande Jonas Sjöstedt har varit klarsynt och noggrann och tagit hänsyn till båda dessa principer i förslaget till resolution och det tackar jag honom mycket för. 
Chris Davies,
   . – Herr talman! Jag välkomnar kommissionens initiativ att kräva att de bästa metoderna i vissa medlemsstater tillämpas i alla. Det är verkligen så att ett imponerande antal av parlamentets ändringsförslag redan har antagits, och jag anser att det är föredragandens förtjänst.
Jag beklagar att rådet har tillfogat en rad kryphål. Jag föredrar hellre kommissionens ambitiösare förslag. Låt oss se hur omröstningen går. Men även om några av de mer kontroversiella ändringsförslagen accepteras anser jag att rådet och industrin bör inse att parlamentets representation i förlikningskommittén kommer att vara positiv och pragmatisk. Det ligger inte i vårt intresse att kräva åtgärder som skulle hindra att denna industri skulle kunna skötas på ett effektivt och ekonomiskt sätt.
Vi måste lyssna till några av de synpunkter som har uttryckts, till exempel behovet av en ordentlig övergångsperiod för att undvika problemen med att man lägger ned gruvor i förtid för att slippa de skyldigheter direktivet innebär. Men rådet bör inse att parlamentet måste insistera på att lämpliga åtgärder vidtas för att se till att naturen skyddas ordentligt från kommersiella intressen som annars skulle frestas att bara tänka på kortsiktig vinning. Som föredraganden och kommissionsledamoten har påpekat måste de synder vi har begått tidigare undvikas i framtiden. 
Marie Anne Isler Béguin,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen stöder också helt Jonas Sjöstedts betänkande och gratulerar honom till hans arbete. 
Det är sant att vid en tidpunkt då EU söker sin politiska identitet kräver EU-medborgarna å sin sida att hälsoskyddet och bevarandet av miljön ska kvarstå som prioriterade frågor för EU. Detta utkast till direktiv är riktat mot detta mål och det kommer även att erbjuda ett rättsligt förtydligande. 
Direktivet är motiverat på grund av den mängd avfall som skapas vid mineralutvinning och som vi vet varje år ger upphov till nästan en tredjedel av avfallet i unionen, varav en del är giftigt, mycket giftigt. Om det behandlas och lagras på fel sätt kan det allvarligt hota miljön och människors säkerhet. Vi kommer alla ihåg konsekvenserna av katastroferna i Baia Mare och Baia Borsa. 
Genom direktivet måste det också säkras att de nya anslutningsländerna har möjlighet att bli av med föroreningar från avfall som skapats genom tidigare utvinning. Dessutom äger industriidkarna i fråga företag över hela världen, och för att kunna förebygga ytterligare katastrofer måste EU föregå med gott exempel och införa verksamhetsregler som garanterar arbetstagarnas säkerhet och ett bättre miljöskydd.
Om ni tillåter skulle jag vilja ge tre exempel: det första gäller urangruvorna i Niger som drivs av europeiska företag. Jag har en del kunskap om detta – företagen är franska. Frågan om förorenat avfall har tagits upp otaliga gånger, under det irländska ordförandeskapet till exempel, men det finns fortfarande obesvarade frågor. Det andra exemplet gäller det mycket kontroversiella projektet att öppna en guldgruva i Rosia Montana i Rumänien. Det är ett projekt som innebär att man bygger en damm för avfall från mycket giftig utvinning, en damm – bered er – som är 30 meter hög. Det sista exemplet, slutligen, väcker till liv minnet av förstörelsen av korallreven i Nya Kaledonien, som vi är ansvariga för på grund av utvinningsavfall från nickelgruvorna. Detta sista exempel, herr kommissionsledamot, illustrerar behovet av att förbjuda direkta utsläpp i kontinentala vatten, vid kuster och i havsvatten om de inte är förenliga med vatten- och avfallsdirektiven. 
Vi stöder av alla dessa anledningar det arbete som vår föredragande har utfört och vi hoppas att ni kommer att stödja dessa ändringsförslag. 
Bairbre de Brún,
Herr talman! Trots att gruvdriften inte är lika utbredd i Irland nu som den var en gång i tiden har några gruvbolag efterlämnat ett arv som fortsätter att smutsa ned vårt land och våra vatten på grund av bristen på ordentliga kontroller. Ett exempel är situationen i Tynagh-gruvorna i Co Galway i västra Irland, som alltsedan stängningen 1981 har fortsatt att vara en miljöfara.
I hela EU skapas hundratals miljoner ton avfall genom gruvdrift, och många gruvor lämnas i ett tillstånd som utgör stora faror. Därför är det viktigt att inte bara ta hand om avfall som skapas medan man följer ett sådant direktiv utan också ta hand om historiskt avfall från gruvor som har övergetts eller som inte har lagts ned ordentligt. Vi bör också upphäva rådets livslånga dispens från några av de grundläggande bestämmelserna för vissa befintliga gruvor.
Som en av mina kolleger redan har sagt är föredragandens förslag balanserade. De borde välkomnas av de ansvariga företagen inom gruvindustrin och av de människor vars liv och uppehälle har skadats av oansvarig gruvdrift. Jag gratulerar Jonas Sjöstedt för detta utmärkta betänkande och tackar honom för hans arbete. 
Kathy Sinnott,
   . – Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande och uppmuntrar föredraganden att fortsätta kämpa för ett så starkt direktiv som möjligt.
I Irland, liksom på många andra platser, kan vi inte börja med att ta itu med problemet med människors försämrade hälsa eller sanera vår miljö utan att tackla problemet med gamla gruvor och det avfall som lämnades kvar när gruvorna stängdes och gruvbolagen upplöstes.
I Silvermines i grevskapet Tipperary fördärvas området av en 60 hektar stor och 12 meter hög platå med fint rött giftigt avfallsdamm, och vid torka blåser dammet över flera grevskap. Lerdammar löser upp kvicksilver, arsenik, kadmium, antimon och många andra giftiga mineraler och för dem via biflöden rakt ned i Shannonfloden, bara några meter från det ställe där staden Limerick tar sitt dricksvatten. Djur och framför allt människor i området lider av en otrolig mängd – en tragisk mängd – olika sjukdomar, av det slag som påvisar en attack på immunsystemet orsakad av miljögifter. Det är en gammal försyndelse. Det ansvariga företaget är borta, och oredan måste städas upp.
Ytterligare ett problem är att en av de största industrierna i västra Irland är ett företag som importerar gruvavfall till Irland. Industrin är belägen på en ö och har sin egen hamn. Den importerar bauxit för att tillverka aluminium. Den hävdar att verksamheten är säker, och den skapar stora röda avfallsdammar. Denna industri vill expandera i år, nästa år och året därefter. Djurdödligheten i området var så oroväckande stor att den gav upphov till en undersökning för några år sedan, som konstaterade en exempellös djurdödlighet. Det var inte ovanligt att jordbrukare – och detta är inga stora gårdar – förlorade 150 djur per gård i området i närheten av fabriken. Antalet människor som dog av cancer och antalet barn med inlärningssvårigheter var också häpnadsväckande. Vi behöver väldigt starka …
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! ”En storlek passar alla” är en av EU-lagstiftningens förbannelser, och om utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet får igenom sin vilja kommer vi under detta direktiv att få ännu en klassisk illustration av detta.
Trots att inte alla utvinningsindustrier har samma inverkan på miljön och säkerheten kommer denna lagstiftning, om miljöutskottet får igenom sitt förslag, att helt i onödan innebära samma inskränkningar för alla. Lagstiftning för att möta behovet är en sak, lagstiftning som inte är anpassad till behovet är alltid betungande och destruktiv för konkurrenskraften. Så är det i detta fall, där föredraganden försöker kräva att alla företag – oavsett storlek, tillverkning och komplexitet – ska rätta sig efter alla artiklar.
Det finns inget förnuftigt skäl till att ett grunt sandbrott ska vara föremål för samma rättsliga krav som en stor, djup gruva som producerar farligt avfall. Kraven för icke-farligt eller inert avfall bör fortsätta att vara proportionella och inte, vilket har föreslagits av utskottet, vara föremål för samma stränghet som avfallsanläggningar av kategori A. Ramdirektivet om avfall och deponeringsdirektivet är fullt tillräckliga för icke-farliga avfallsdammar. Det finns inget övertygande eller tvingande skäl för att lägga dessa ytterligare bördor på denna viktiga sektor i vårt näringsliv. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Jag vill först och främst tacka föredraganden för att han vid andra behandlingen fortsatte att kämpa för stränga regleringar som tar hänsyn till mänskliga och miljömässiga tillgångar och intressen. Vi är i desperat behov av detta direktiv, som omfattar gruvavfall som innehåller cyanid och tungmetaller och annat avfall som innebär en risk för miljön, till exempel på grund av fysisk storlek. 
Låt oss komma ihåg den katastrof, vissa kallar den helt enkelt “cyanidtsunamin”, som ägde rum i den rumänska staden Baia Mare (Nagybánya) år 2000, eller föroreningsolyckan i Spanien 1998. I båda fallen rann stora mängder farliga ämnen ut i floder och orsakade enorma skador på den naturliga miljön, även i grannländerna. 
Den lagstiftning vi nu har framför oss har några mycket goda kvaliteter. Den innebär att licensieringsförfarandena skärps och större vikt läggs vid förebyggande; den gör det obligatoriskt för företagarna att upprätta en detaljerad förvaltningsplan för avfall och gör information om gruvavfall mer tillgänglig; den utökar de områden där ekonomiska garantier krävs för sådan verksamhet och tvingar gruvföretag att säkra en fullständig återanpassning och övervakning av områden där de har lagt ned sin verksamhet. 
Jag anser dock att den viktigaste och mest långsiktiga aspekten – med tanke på den nära förestående anslutningen av Rumänien och Bulgarien och de storskaliga gruvprojekt som för närvarande förbereds eller pågår och som innebär en risk för miljön och för grannländerna – är att det nya direktivet också måste beaktas av de nya medlemsstaterna från det datum det träder i kraft. Därför ber jag mina ledamotskolleger att rösta för dessa rigorösa ändringsförslag som syftar till att uppnå miljöskyddsmålen och därmed ta ett stort steg i riktning mot att skydda vår miljö och förhindra katastrofer. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   – Herr talman! För fem år sedan inträffade en förfärlig olycka med cyanidförgiftning vid floden Tisza som orsakades av en guldgruva i Baia Mare i Rumänien. Före den här olyckan var termen ”miljöpolitik” bara ett konstigt uttryck för många vanliga människor som bor vid flodens båda stränder – för småbönder, fåraherdar och fiskare. Efter den 30 januari 2000 förstod de betydelsen av ”miljöpolitik” för att förhindra den här sortens förgiftning där mer än 100 000 m3 farligt slam läckte ut i floden Tisza och förstörde dess flora och fauna.
Jag använder mig inte gärna av ekonomiska termer när vi talar om naturvärden, men Centrum för miljöstudier har beräknat bortfallet av inkomst som drabbat yrkesfiske och turism till ca 18 miljoner euro enbart i Ungern bortsett från förlusten av naturvärden eller miljöförstöring.
Därför välkomnar jag det här betänkandet. Jonas Sjöstedt har gjort ett utmärkt arbete. Han har inte bara skrivit ett bra betänkande utan också åkt till Baia Mare i Rumänien, där han besökte platsen för föroreningen. Han träffade människorna som bor, arbetar och lider där, och han har införlivat sina erfarenheter från platsen i betänkandet.
Den här lagstiftningen bör vara strikt och väl integrerad i övrig gemenskapspolitik. Jag har lagt fram tre ändringsförslag som har fått stöd från föredraganden och utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, och jag hoppas att de också kommer att få stöd under den här sammanträdesperioden. Mina mål var att klargöra kraven i direktivet genom att ge hänvisningar till ramdirektivet om vatten och grundvattendirektivet, att förhindra utsläpp av miljöfarligt gruvavfall i alla typer av vatten och sist men inte minst att främja förebyggande av utsläpp eftersom det är den viktigaste formen av avfallshantering.
Jag hoppas att den här lagstiftningen kommer att ge oss ett hundraprocentigt skydd mot alla slags gruvor som producerar cyanid eller andra miljöfarliga ämnen, både i medlemsstater och i ansökarländer. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   – Direktivet avser framför allt de gruvor som kommer att börja läggas ned i framtiden och de övergivna gruvor som har lagts ned utan de rätta och tillbörliga förfarandena. 
Jag vill rikta er uppmärksamhet på ett specifikt problem som är mycket viktigt för många länder. Det är problemet med gruvor som redan har lagts ned och därför slutat ta emot gruvavfall medan återanpassningsarbete utförs i linje med gällande europeiska tillstånd. På grund av den långa tid som krävs för att lägga ned gruvor kommer denna återanpassning fortfarande att pågå när detta direktiv träder i kraft. För att undvika dubbla förfaranden och en ökning av återanpassningskostnaderna till följd av det eventuella kravet på nya tillstånd vore det förståndigt att införa särskilda regler för dessa fall under en övergångsperiod och på villkoret att de är öppna för insyn. 
Detta gjordes igenom artikel 24.3 i rådets gemensamma ståndpunkt. Målet med direktivet, att det från och med dagen för ikraftträdandet inte bör ske fler skador när gruvor läggs ned, skulle inte äventyras om man i de gruvor där återanpassningsförfarandet nästan är slutfört kunde fullgöra förfarandet utan hinder. Jag stöder denna del av den gemensamma ståndpunkten. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
    –  Herr talman! Det är sant att syftet med direktivet om hantering av avfall från utvinningsindustrin är att förebygga och minimera alla skadliga effekter av avfall på miljön eller folkhälsan. Direktivets miljöskyddsaspekter kräver dock ytterligare arbete. På sina håll är direktivet även irrationellt, vilket kommer att ge upphov till ökad byråkrati.
Historiskt sett har utvinningsindustrin i Polen varit en stöttepelare inom den nationella ekonomin, och så är det även i dag. Detta var skälet till att Polen under föranslutningsförhandlingarna insisterade på att vissa bestämmelser om att det skulle vara obligatoriskt för verksamhetsutövare vid avfallsanläggningar att tillhandahålla finansiella säkerheter skulle mildras. Inte ens ytterst riskfyllda industrisektorer uppfyller sådana krav.
Efter det att förslaget till direktiv hade lagts fram för parlamentet antog utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet ändringsförslag som strider mot de tidigare beslut som fattats om förslaget. Dessa ändringsförslag är ytterst ofördelaktiga för den polska utvinningsindustrin eftersom de ytterligare bördor de innebär kommer att leda till att denna industri förlorar konkurrenskraft, och det finns även en risk för att brunkolsindustrin går under. Detta skulle utgöra ett hot mot energisäkerheten i Polen.
Genom förslaget till direktiv överförs en lång rad ansvarsområden till industriella enheter. Dessutom bidrar det till att farligt avfall jämställs med inert avfall. Slutresultatet av allt detta kommer att bli en markant ökning av driftskostnaderna, och det kommer att bli nödvändigt att avsätta stora belopp från statsbudgetarna för att täcka kostnaderna för att genomföra inventeringar och anpassningar av anläggningar. Därför finns det ett brådskande behov av uppgifter om finansieringskällor. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
    –  Herr talman! Själva avfallshanteringen från utvinningsindustrin har avsevärda effekter på miljön. Detta gäller särskilt inom områden med storskalig gruvverksamhet, där det inte är ovanligt att flera olika råmaterial har utvunnits i flera hundra år. I många fall har råmaterialen i fråga exploaterats på ett oekonomiskt sätt, vilket har lett till att både fyndigheterna och miljön har förstörts och att man inte har fäst något större avseende vid avfallshanteringen.
Det förslag till direktiv som vi diskuterar, och framför allt de många ändringsförslag som har lagts fram, gör inte det nuvarande läget rättvisa. Denna fråga behandlas på ett godtyckligt sätt och ingen hänsyn tas till situationen i regioner där fyndigheterna utvinns mest intensivt. De föreslagna inventeringarna av befintligt avfall och avfall som alstras under rutindrift kommer endast att tjäna till att identifiera krav på avfallshanteringen och de tekniska möjligheterna i det avseendet. Med tanke på att EU:s budget är begränsad är det orealistiskt att förvänta sig att EU ska anslå stora belopp för genomförandet av detta direktiv. Det kommer i stort sett att bli de regionala och nationella budgetarna som får bära bördan för direktivets genomförande eftersom de brister som redan har identifierats måste rättas till. De nuvarande ägarna av anläggningar kommer också att ådra sig större kostnader utan egen förskyllan, och mer pengar måste läggas på säkerheter och liknande. Detta kommer att innebära att anläggningar som dras med ekonomiska problem kommer att gå i konkurs, och deras avfall kommer därmed inte att hanteras.
Jag föreslår att vissa ändringsförslag inte tas med i förslaget till direktiv. Det gäller de ändringsförslag där sådant som är uppenbart påpekas, de som innehåller orealistiska tidsfrister, de som ger upphov till obefogade kostnadsökningar, och det är ett flertal, och de som bidrar till att begränsa medlemsstaternas möjligheter att anpassa de fastställda kraven till regionala och nationella behov. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Herr talman! Detta förslag till direktiv, som är både lyhört och nödvändigt, välkomnades som sådant av näringslivet som helhet. Vi bör inrätta proportionella och kryphålssäkra bestämmelser som ska tillämpas rättvist och enhetligt för EU:s samtliga företag och industrier. Vi har även ett godtagbart kompromissbetänkande framför oss. Vårt mål har varit att förhindra olyckor och de skador på miljön och folkhälsan som kan bli följden av hantering och bortskaffande av avfallsmaterial från mineraloljeutvinningsindustrierna, och vi har försökt göra detta genom att fastställa minimistandarder för att förbättra hanteringen av detta slags avfall.
Avfallet från utvinningsindustrierna uppgår till omkring 400 miljoner ton per år, vilket motsvarar 29 procent av allt avfall som hela gemenskapen producerar. Hanteringen av detta avfall är naturligtvis förknippad med risker, vi känner alla till olyckorna på platser som Baia Mare och Aberfan, bland andra.
Faktum är att miljöansvarsbestämmelser för avfallshantering inte bara minskar mängden avfall, utan även uppmuntrar företagen till att investera i forskning om miljöfrågor som är förknippade med utvinningsindustrierna, och därigenom förvärva sakkunskap från världsmarknaden som de kan analysera. Det finns många exempel på detta. Låt mig ge ett exempel från Österrike, där ett företag har lyckats undvika att deponera omkring 100 000 ton mineraler som används vid byggnadsarbeten. Trots detta finns det svaga punkter, och ett exempel på detta är den bristande klarheten när det gäller direktivets tillämpningsområde. Jag finner det beklagligt att det inte går att vinna en majoritet till stöd för det ändringsförslag som jag lagt fram om denna fråga.
Jag vill också påpeka behovet av att anta bestämmelser om hantering av icke-farligt eller inert avfall, och att dessa bestämmelser måste vara proportionella. Jag anser därför att ändringsförslagen 11, 13 och 47 bör förkastas och att vi bör komma med alternativa förslag till bestämmelser om icke-farligt eller inert avfall, med separata hänsynstaganden för dessa koncept. Deponering av icke-farligt eller inert avfall bör även vara tillåtet under en begränsad tidsperiod. 
James Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är mycket glad över att få tillfälle att medverka i debatten i kväll. Den här frågan oroar mig väldigt mycket, för än en gång håller EU på att försöka väcka och genomföra ett förslag till direktiv där alla skärs över en kam. Jag tror inte att det kan fungera, och det är där jag ser svårigheter. Vi bör inte vara så diktatoriska i våra direktiv.
Som någon redan har påpekat i den här debatten är inte alla gruvor som är utvinningsindustrier likadana. Jag tvivlar inte på att en del mycket stora industrier kommer att kunna klara av detta utan svårigheter, men de små företagarna som försöker utveckla små industrier och få dem bärkraftiga kommer troligen att drabbas mycket hårt. Jag har inga invändningar när det är frågan om farligt avfall eftersom det alltid måste kontrolleras. Men i de mindre företagen kommer arbeten att försvinna, och det är de som kommer att gå under.
Inte heller anser jag att vi bör införa direktiv som inte genomförs på samma sätt i varje medlemsstat. Jag har personliga erfarenheter av detta. Jag kommer från Nordirland, en del av Förenade kungariket, och på andra sidan gränsen, i Republiken Irland, tolkas spilloljedirektivet på ett annat sätt. I gruvor som ligger ca tio kilometer från varandra, den ena i Dundalk och den andra i Newry, genomförs ett EU-direktiv på olika sätt i två medlemsstater. Spillolja anses vara farlig i Förenade kungariket, men i Republiken Irland anses den inte vara det. Detta tvingar ägare till gruvor att flytta från Nordirland till Republiken Irland för att kunna konkurrera eftersom de annars inte kan göra det.
Jag anser inte att vi bör lägga fram EU-direktiv som kan tolkas på olika sätt. Jag anser att det kommer att bli fallet även med det här, och gruvägare är inte alls tillfreds med det. 
Stavros Dimas,
    – Herr talman! Jag vill tacka alla talare för deras mycket konstruktiva anmärkningar och svara på frågan om avfall från bearbetning av bauxit för tillverkning av aluminium, som nämndes tidigare. Detta avfall omfattas av direktivet, vilket kommer att garantera att återverkningarna, särskilt när det gäller vatten, minimeras.
Vad beträffar James Nicholsons sista yttrande om gamla övergivna avfallsanläggningar, som skiljer sig från det som föregående talare har sagt, enas kommissionen och rådet i den gemensamma ståndpunkten om att en inventering bör genomföras. Trots detta är det bättre att återställandet lämnas till medlemsstaterna, med tanke på att ramdirektivet om vatten fortsätter att gälla parallellt.
Dessutom, och när det gäller möjligheterna att bevilja undantag för icke-inert avfall, berör detta inte de huvudsakliga miljökraven, som fortsätter att gälla.
Vi behöver detta nya direktiv, som kommer att bidra till att garantera en miljövänlig hantering av gruvavfall både under den dagliga driften av avfallsanläggningar och i händelse av en större olycka. Jag förlitar mig på att vi kommer att slutföra förfarandet för detta förslag så snabbt som möjligt, så att vi kan garantera ett bättre skydd av folkhälsan och miljön, som Chris Davies också sa, på ett verkligt pragmatiskt sätt som svarar mot kraven från de olika berörda parterna.
Nu till ändringsförslagen: de ändringsförslag som handlar om direktivets tillämpningsområde är särskilt viktiga. Genom ändringsförslagen 2 och 13 stryks de tillåtliga undantagen för icke-farligt, icke-inert avfall.
Kommissionen kan inte godta dem av de skäl som jag förklarade i mitt första inlägg. Av samma skäl kan kommissionen inte godta ändringsförslag 11, genom vilket de bestämmelser som gäller inert avfall breddas, eller ändringsförslag 15, genom vilket de olika tillåtliga tidsperioderna innan ett avfallslager kvalificeras som ”avfallsanläggning” stryks.
Den gemensamma ståndpunkten har redan formulerats för att avspegla de relevanta ändringsförslag som uppkom under första behandlingen och garanterar den nödvändiga proportionaliteten. Till följd av detta kan vi inte stödja ändringsförslag 47, genom vilket klassificeringskriterierna för anläggningar av kategori A ändras.
När det gäller de finansiella säkerheterna är ändringsförslag 37, enligt vilket kommissionen ska vara skyldig att godkänna de tillämpliga nationella förfarandena, oacceptabelt, eftersom det leder till ökade byråkratiska formaliteter utan att tillföra något mervärde.
Ändringsförslagen 7, 38 och 39 är också oacceptabla, eftersom den ursprungliga texten innehåller en praktisk metod för att beräkna de belopp som krävs.
Ett antal ändringsförslag innehåller särskilda hänvisningar till vattenskydd. Kommissionen anser att denna fråga redan täcks tillräckligt av de relevanta bestämmelser i direktivet som kompletterar de allmänna bestämmelserna i ramdirektivet om vatten och av annan gemenskapslagstiftning om vatten som redan är i kraft.
Trots detta kan jag stödja ändringsförslagen 29, 30, 32 och 33, som klargör de skyldigheter som gäller och som innehåller direkta hänvisningar till gemenskapens lagstiftning om vatten.
Däremot kan vi inte samtycka till ändringsförslag 36, enligt vilket vanliga håligheter ska täckas av gemenskapsbestämmelserna för att förhindra vattenföroreningar. Jag förstår parlamentets oro, men jag anser att denna fråga redan behandlas i tillräcklig utsträckning i ramdirektivet om vatten.
Genom ändringsförslag 42 införs likaså skyldigheter som ska tillämpas under den övergångsperiod som har beviljats befintliga avfallsanläggningar, särskilt skyldigheten att följa bestämmelserna i ramdirektivet om vatten. Av de skäl jag förklarade tidigare anser jag att detta är onödigt.
En annan källa till oro för parlamentet är det viktiga arvet från förr i form av stängda och övergivna avfallsanläggningar som orsakar föroreningar. Även om behovet av en inventering av dessa stängda anläggningar nu har infogats i den gemensamma ståndpunkten har jag intrycket – som jag sa tidigare – att de ytterligare krav som införs genom ändringsförslag 40 och det relaterade ändringsförslaget 41 kan täckas mer effektivt på nationell nivå.
Ett antal av de övriga ändringsförslag som parlamentet har lagt fram är godtagbara: Ändringsförslag 10 kan bidra till att främja integrering av miljöhänsyn i andra politikområden. I ändringsförslagen 17, 18 och 21 förklaras innehållet i planer för avfallshantering mer detaljerat. Ändringsförslag 27 hänvisar uttryckligen till skyddade områden. Kommissionen stöder dessa ändringsförslag, eftersom de syftar till att nå samma mål som förslaget till direktiv.
Avslutningsvis gläder det mig att kunna meddela att kommissionen kan godta åtta ändringsförslag i sin helhet och ytterligare sex ändringsförslag i princip eller delvis. Jag kommer att lämna in en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkter om ändringsförslagen till sekretariatet.(1) 

Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, tisdag, kl. 12.00.
Kommissionen kan godta följande ändringsförslag i sin helhet: 14, 17, 18, 21, 29, 30, 32 och 33.
Följande ändringsförslag kan godtas delvis eller i princip: 4, 10, 12, 23, 27 och 39.
Kommissionen kan inte godta följande ändringsförslag: 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 13, 15, 16, 19, 20, 22, 24, 25, 26, 28, 31, 34, 35, 36, 37, 38, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49 och 50. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om dialog med kyrkor och icke-konfessionella organisationer. 
Jacques Barrot,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Jag kommer att läsa upp förslaget till förklaring om dialog mellan kommissionen och trossamfunden.
I förklaring 11 till Amsterdamfördraget anges att ”Europeiska unionen respekterar och ingriper inte i kyrkors och religiösa sammanslutningars och samfunds ställning i medlemsstaterna”. Där förklaras också vikten av respekt för filosofiska och konfessionslösa organisationers ställning. I en fortsatt tradition av informella utbyten – en gammal tradition – för kommissionen med denna utgångspunkt en dialog med alla kyrkor, religiösa samfund och filosofiska och konfessionslösa, sekulära och humanistiska organisationer som önskar delta. Denna dialog, som huvudsakligen består av utbyte av information och synpunkter, är till allas belåtenhet.
Kommissionen anser att en sådan dialog hör till dess normala förbindelser med alla medlemmar av det civila samhället i medlemsstaterna. Den konstaterar att utkastet till konstitutionsfördrag innehåller bestämmelser som mer uttryckligen beskriver förbindelserna mellan Europeiska unionen och kyrkorna och de andra religiösa eller filosofiska organisationerna. Eftersom dessa bestämmelser inte har trätt i kraft har kommissionen dock för avsikt att följa en etablerad praxis, som kommer att utvecklas parallellt med insatserna för att utveckla kommissionens samtliga förbindelser med det civila samhället. Kommissionen betonar att denna dialog, som rör religioner, kyrkor, trossamfund och det civila samhället, förs på så sätt att alla talare behandlas lika. Inom kommissionen innebär detta att det anordnas möten med utsedda talare, som hålls regelbundet och är öppna för alla.
När det närmare bestämt gäller de farhågor som vissa ledamöter nyligen har gett uttryck för i frågor, där man undrar varför inte den eller den humanistiska organisationen inbjudits till det ena eller det andra mötet med kommissionens ordförande – möten som anordnades före de regelbundna mötena – vill kommissionen klargöra att inbjudningarna till sådana möten beror på vilket specifikt ämne som ska behandlas. Principen om likabehandling betyder inte att alla talare systematiskt ska delta i alla möten. I själva verket är kommissionen och dess ordförande fria att föra vissa diskussioner med särskilda talare i den utsträckning som det är nödvändigt.
Därför, fru talman, höll kommissionens ordförande särskilda möten med religiösa organisationer under våren, och han har naturligtvis för avsikt att anordna ett särskilt möte med humanistiska organisationer under hösten. 
Alojz Peterle,
   . – Jag välkomnar kommissionsledamotens tydliga svar på kommissionens vägnar. Det gläder mig särskilt att Europeiska kommissionen ser förklaring 11 till Amsterdamfördraget som ett incitament för dialogen med kyrkor och icke-konfessionella organisationer, och inte bara begränsar sig till förklaringens snävt rättsliga aspekt. Jag anser naturligtvis att det inte behövs sägas här i parlamentet att dialog är något annat än processen för gemensamt beslutsfattande. Jag är även nöjd med artikel 52 i den ännu inte ratificerade europeiska konstitutionen, där det uttryckligen sägs att unionen ska föra en öppen, tydlig och regelbunden dialog.
Under konventets arbete uppmanade jag även till en öppen, allomfattande och offentlig dialog. En sådan dialog är både nödvändig och viktig eftersom den även leder till närmare förbindelser med medborgare som har religiösa eller andra övertygelser i deras tankar kring en gemensam europeisk framtid.
I alla händelser skulle jag vilja att denna dialog bidrog till en ansvarsfull och obehindrad utveckling av nya band och nya förslag om vår framtid, och att den stod mycket långt ifrån den lockande ideologiska intolerans som vi har bevittnat vid många tillfällen i den europeiska historien och som vi helt klart inte är fullständigt oemottagliga för ens i dag.
I förklaringens och det ännu inte ratificerade konstitutionsfördragets anda förväntar jag mig att kommissionen går vidare enligt öppna spelregler och förfaranden, och att den även i fortsättningen kommer att ha ett brett synsätt och inse vikten av att göra deltagarna i dialogen delaktiga. Jag är medveten om att det är svårt för kommissionen att välja bland alla gamla och nya religiösa och icke-konfessionella organisationer, och att ett sådant val skulle vara omöjligt utan att beakta antalet anhängare av varje organisation. Jag anser också att det är förnuftigt att kommissionen, med tanke på ämnet för diskussionen, är flexibel i sitt val av deltagare i dialogen.
Jag vill tillägga att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater sedan länge har varit medveten om hur viktiga detta slags dialoger är och därför har anordnat sådana dialoger i ett antal år. Vi anser även att denna dialog blir ännu viktigare med tanke på de nya utmaningarna på europeisk och global nivå. Jag tänker särskilt på dialogen med islam, som fäster särskild vikt vid den religiösa dimensionen hos sina samtalspartner. 
Proinsias De Rossa,
   . – Herr talman! Jag måste säga att jag är mycket besviken på kommissionens uttalande. Det är odemokratiskt att begränsa EU-dialogen till ett utvalt antal konfessionella organisationer och att utesluta sekulariserade organisationer som den nya kommissionen hittills har gjort. Vi behöver en försäkran från kommissionen att den kommer att föra en balanserad och öppen dialog. Jag noterar att kommissionen inte har angett vilka ämnen den diskuterade med de religiösa organisationer som den talade med under våren och att den inte heller har talat om för oss vad den tänker diskutera med människorättsorganisationer i höst.
Vi behöver en försäkran från kommissionen att detta hemlighetsmakeri och dessa hemliga förbindelser med mäktiga organisationer kommer att upphöra. Dagordningar och protokoll bör offentliggöras. Vi kan inte acceptera hemliga samtal med mäktiga religiösa organisationer av vilka en del internt inte uppmuntrar demokratiska processer eller ger alla sina anhängare likaberättigande.
Detta är en avgörande period i EU:s historia. Det är en tid då det råder förvirring över hela världen och grupper som inte är representativa använder sig av terror i religionens namn för politiska ändamål. Samtal är därför ytterst viktiga, men det måste vara en öppen dialog. Vi måste känna till vad kommissionen talar om och med vem den talar.
Det måste också klargöras att EU:s demokrati bygger på principen att unionen, parlamenten och den verkställande makten i varje medlemsstat står oberoende gentemot all religiös dogmatik. Detta oberoende är det bästa försvaret för europeisk demokrati och faktiskt även för medlemmar av alla religiösa trossamfund. Det är en princip som det har tagit århundraden att etablera, och den får inte vi inte ge upp om vi ska undvika en farlig tillbakagång i Europa. 
Graham Watson,
   . – Fru talman! Jag välkomnar kommissionsledamotens uttalande. Liberaler och demokrater motsatte sig ett omnämnande av det kristna kulturarvet i företalet till konstitutionen eftersom det också finns ett judiskt, muslimskt och sekulärt kulturarv i unionen. Vi motsätter oss inte artikel 52 i vilken staten åläggs att upprätthålla en dialog med religiösa grupper. Camillo Bensodi Cavours berömda uttalande ”en fri kyrka i en fri stat” bör vara grunden för förbindelserna mellan dessa båda.
Men det är inte bara på andra sidan Atlanten som en tillbakagång kan iakttas. Förslag till konkordat med Heliga stolen i en del medlemsstater visar att skiljelinjen mellan kyrka och stat i Europa behöver förstärkas. Förbindelserna mellan kyrka och stat bör bygga på ömsesidig respekt. Ett av problemen med den sekulariserade staten är att denna respekt ibland har lett till likgiltighet för religiösa grupper och en del gånger till och med till förakt. Tro är en väsentlig del av människans villkor. För många medborgare hör religion till självförverkligandet, och styrande på nationell och EU-nivå måste värdesätta och respektera den enskildes tro och de uttryck den tar sig i trossamfund. 
Jean Lambert,
   . – Fru talman! Här har kommissionen gett oss de allra magraste huvuddragen när vi kunde ha fått mycket mer detaljer om vad som har sagts. Jag upprepar också de kommentarer som har framförts av andra talare om separationen av kyrka och stat och önskar att den kunde gälla i min egen medlemsstat.
Många av oss har väckt frågor eftersom vi är oroliga, till exempel när pengar är inblandade och ges till vissa religiösa organisationer för deras evenemang utan att det alls är klart vilka kriterierna för det beslutet var och om de kommer att tillämpas för andra organisationer, antingen de nu är konfessionella eller inte.
Frågor uppkommer också om hur organisationer tillkännager sitt intresse att delta i sådana samtal med kommissionen och just vilka kriterierna är som kommissionen ställt upp för vissa organisationers deltagande. Vi måste undvika isoleringen av vissa konfessioner i vissa frågor och i stället se till att vi har en mycket vid dialog i en rad frågor.
Många av oss skulle också vara intresserade av att få veta vem som beslutar om programmet för detta samråd. Många svåra politiska program är aktuella, till exempel om hur vi ska uppnå millenniemålen och jämställdhet mellan könen. Det skulle därför vara värdefullt att få veta hur programmen görs upp och vem som bjuds in på vilka grunder. Jag vill upprepa vad min kollega Proinsias De Rossa sa om behovet av en offentlig dokumentation för att dämpa oron. 
Bastiaan Belder,
   . – Fru talman! Tre principfrågor förbises i denna debatt. För det första är kyrkor offentligrättsliga inrättningar, vilket inte är samma sak som privata sammanslutningar. Därför är kyrkornas tjänster offentliga och öppna för alla. Förbindelserna mellan kyrka och stat har fyllt en viktig funktion i historien när det gäller västvärldens författningsrätt. Det allra viktigaste är att god offentlig förvaltning och god offentlig moral är två oskiljaktiga faktorer. Alla som avvisar denna grundläggande uppfattning slår mot grunden för våra demokratiska samhällen.
För det andra skulle kommissionen, när den inbjuder organ att delta i denna dialog, göra klokt i att skilja mellan religion och ideologi. Religionen är transcendent till sin natur, medan ideologin är immanent. Det är en gudlös religion, en kvasireligion som motiveras och domineras av mänskliga önskningar. Ideologin ger inte människorna någon frihet utan leder till allt möjligt slags slaveri.
Jag vill varna kommissionen och de liberala och socialistiska ledamöterna av parlamentet för att skära dessa mycket olika begrepp över en kam, eftersom historien visar att detta leder till social katastrof.
Slutligen är den lagstiftning som gäller i detta fall förklaring 11 till Amsterdamfördraget, som kommissionsledamoten citerade nyss. Det kan ha fallit er ur minnet, men efter folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna är konstitutionsfördraget faktiskt förlegat. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    –  Fru talman! Marx sa en gång att religion är folkets opium. Det har gått 150 år sedan dess, och sådana idiotiska påståenden har inte längre någon mening. Kyrkosamfund av alla slag, däribland den katolska kyrkan, är en del av Europa. De är inte bara en del av den europeiska historien, utan även en del av livet i dagens Europa, eftersom det är kyrkorna som formar medborgarna i våra länder. Samhällen och nationer är de första som har behållning av denna dialog, eller till och med detta samarbete, mellan kyrkorna.
Jag kan ge många positiva exempel från mitt eget land Polen på åtgärder som har vidtagits av den katolska kyrkan och andra kyrkor. Det finns fyra gudstjänstlokaler nära mitt hem i staden Wrocław, nämligen en katolsk kyrka, en ortodox kyrka, en protestantisk kyrka och en judisk synagoga. Alla dessa olika trossamfund verkar sida vid sida i vår stad och samarbetar med Wrocławs myndigheter, och detta är ett utmärkt exempel på gott samarbete.
Nyligen har kyrkorna i Förenta staterna, särskilt i New Orleans, visat att de är kapabla till mer än den inkompetenta delstatsadministrationen. 
Michael Cashman (PSE ).
   – Fru talman! Först och främst vill jag påpeka att organiserade religioner bara har funnits i ungefär 2 000 år, och risken finns att vi upphöjer dem till en ställning som de inte bör ha. Naturligtvis måste en dialog förekomma, men den bör föras på samma grundval som för andra frivilligorganisationer. Vi måste ovillkorligen säkerställa separationen av religion och politik.
Religioner har uppnått en hel del för medborgarnas skull, men de har motsatt sig framsteg. I mitt eget land har den organiserade religionen motarbetat varje steg på vägen till rättigheter för kvinnor, lesbiska och homosexuella män. Slaveriet omnämndes av föregående talare. När vi försökte få slut på slaveriet i Förenta staterna försökte religionerna där faktiskt att förhindra att det avskaffades.
Därför bör vi föra den här dialogen, en dialog där vi talar om för dem vad vi – institutionerna – har för avsikt att göra, där vi lyssnar på deras argument för vad vi bör anpassa eller ändra, men vi måste ha mod att föregå den allmänna opinionen och föregå de riktningar inom religioner som vill förhindra varje form av framsteg.
När dessa möten äger rum måste protokollen, rekommendationerna och närvarolistorna vara tillgängliga för offentlig spridning. Om de inte är det skulle jag vilja uppmärksamma ledamöterna på förordning (EG) nr 1049/2001 där allmänhetens tillgång garanteras till dokument som innehas, mottas eller produceras av institutionerna och de organ de tillsätter. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   – Herr talman! Jag är rädd för att Jacques Barrots uttalande inte alls har lugnat mig. Ja, religionsfrihet är en grundläggande rättighet i Europeiska unionen, men separationen av kyrka och stat är en av grundsatserna som vårt moderna samhälle vilar på. I ert land, herr Barrot, är principen om en av hörnstenarna i Republiken. Jag skulle också vilja påminna er om att denna princip framhålls starkt i den debatt om islam som för närvarande pågår i de flesta medlemsstater. Vi bör inte tillämpa skilda normer utan tillämpa samma normer på oss själva.
Religiösa och icke-konfessionella organisationer utgör en viktig röst i samhället, och det är därför på sin plats att EU har en dialog med dessa organisationer. Men en sådan dialog bör uppfylla de normala kriterierna på öppenhet som gäller för all verksamhet i EU:s institutioner. Uppriktigt sagt är slutna möten med organisationer som handplockats av ordförande José Manuel Barroso varken öppna eller balanserade.
Dialogen med kyrkor måste vara öppen, vilket flera kolleger har framhållit. Dagordningar och protokoll bör publiceras på Internet. Mötena bör vara offentliga, det bör finnas en fastställd deltagarlista, och den listan bör vara balanserad i fråga om de deltagande organisationerna.
Dialogen bör vara organiserad på jämlik fot med dialogen med det övriga civilsamhället, och jag skulle helst se att dialogen med kyrkan vore en integrerad del av den civila dialogen. Kan Europeiska kommissionen garantera att den kommer att respektera dessa principer? Om den inte kan det, kan den då tala om för oss vilka kriterier den har för denna dialog, och kan vi få dem skriftligen?
Slutligen har ordförande Barroso som svar på en fråga från parlamentet gått med på att organisera dialogen i europeiska konstitutionens anda, även om den inte har trätt i kraft än. Trots sitt löfte, och till skillnad från sin föregångare Romano Prodi, har han sammankallat en rad möten utan att de humanistiska organisationerna har fått delta. Ni berörde själv detta, herr Barrot, och ni tycks inte anse att det är ett problem, men det anser jag att det är. Det har sagts att han har haft flera möten med företrädare för den katolska kyrkan och i synnerhet med Vatikanen, och han har således gett en viss religion en särskilt gynnad ställning. Jag är rädd för att er förklaring inte är tillfredställande. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   – Fru talman! Jag är chockerad över hur tanklöst kommissionen har fört denna dialog med kyrkorna och de icke-konfessionella samfunden. För det första säger kommissionen visserligen att den ofta har glömt att bjuda in European Humanist Federation (EHF) till denna dialog, men den tog sig friheten att i stället bjuda in Scientologkyrkan, som är listad som en sekt i flera europeiska länder. På grundval av vilka kriterier har denna dialog inrättats? Accepteras sekter från och med nu? Vilka frågor diskuteras? Jag kräver fullständig öppenhet i denna fråga. Förutom frågan om dialogen har vi nu dessutom frågan om finansiering. Låt mig återvända till världsungdomsdagarna. På den punkten tror jag inte mina ögon. Det är verkligen Johannes Paulus II:s sista mirakel. Så gick det till när en nejröst från parlamentet förvandlades till ett ja, efter en diskutabel rättslig fint från kommissionen. Det slår bröllopsfesten i Kana. Men vilka försöker de lura? Först får jag höra: ”Oroa er inte, påven kommer att betala för sin egen resa.” Sedan, ännu mer lugnande: ”EU betalar inte för det helgade brödet, utan bara för mjölken för dem som deltar.” Så gick det till när vi blev Vatikanens kassako. Och när det gäller något ännu allvarligare, fru talman, vill jag påpeka för kommissionen, med den fulla respekt som jag har för de ungdomar som reste till Köln för att söka andlighet och hopp, att religionen inte har monopol på denna debatt. Sekularismen frågar sig exakt detsamma: dessa är vår civilisations frågor. Därför föreslår jag att budgeten för 2006 ska omfatta finansiering av möten på temat ”Sekularism och humanism inom ett nätverk av europeiska städer”. 
Marco Pannella (ALDE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot! För exakt 100 år sedan förklarade presidenten för det franska rådet, Emile Combe, inför generalförsamlingen att Vatikanen, efter att ha tagit kyrkan i besittning, nu vill ockupera staterna. För 100 år sedan!
Nu för tiden är denna stat, Vatikanstaten, den religiösa, och i själva verket statliga ”organisation” som ni gynnar i era dialoger. Nåväl, det är exakt denna stat som genom sina två senaste ledare, den nuvarande och hans företrädare, oupphörligen förolämpar demokratiska parlament och själva demokratin, genom att vidhålla att de som lagstiftar, som det civila samhället gör i försvar av de grundläggande rättigheterna till livet, dessa personer, ni, vi, är nazismens arvtagare. Den tystnad med vilken ni välkomnar dessa talare är skamlig. Jag säger detta i all uppriktighet: Om detta är Europa, ja då är det fortfarande Vatikanens Europa och inte ett Europa för dem som tror på frihet och religion. 
Jacques Barrot,
   . – Fru talman! Jag har lyssnat noggrant till de olika inläggen.
Jag vill först och främst kort påpeka att en kommuniké har publicerats på kommissionens webbplats för att i detalj redogöra för det möte som hölls under våren. Jag vill även klargöra att kommissionen, i enlighet med förordning (EG) nr 1049/2001 om tillgång till handlingar, kan besvara alla frågor om närvarolistan. Detta är en inledande praktisk kommentar. Ni har rätt, dialogen måste vara öppen och allt måste verkligen stå klart för dem som möjligen kan ha frågor om detta.
Parlamentet betonar starkt behovet av dialog, naturligtvis på villkor att denna dialog är balanserad och öppen. Jag anser att jag kan säga att detta är kommissionsordförandens avsikt. Det finns inget skäl att denna dialog skulle väga till fördel för något trossamfund. Jag kan bekräfta för er att ett särskilt möte med icke-konfessionella företrädare för det civila samhället och särskilt företrädare för den humanistiska rörelsen kommer att hållas under hösten. Det finns följaktligen en önskan om balans.
Personligen har jag fått en mycket fast övertygelse, inte så mycket tack vare Emile Combes, utan snarare tack vare en politiker, Aristide Briand. Jag har läst många av hans arbeten och har höga tankar om honom, och det var faktiskt han som gav oss lagen om separation mellan kyrkan och staten, en lag som han enligt min mening vann stor respekt för när han lyckades få den antagen. I dagens civila samhälle anser jag att det är nödvändigt att regeringarna, både på nationell nivå och på EU-nivå, har kontakt med ett civilt samhälle där olika trosyttringar uttrycks, trosyttringar som utan tvivel är olika men där man respekterar varandra. Detta ger mig anledning att förklara att sektfenomenet naturligtvis måste bekämpas med stor beslutsamhet.
Det var detta jag mycket enkelt ville säga, i hopp om att denna dialog kommer att kunna utvecklas och att alla de villkor som ni anser vara befogade respekteras. 
Michael Cashman (PSE ).
   – Fru talman! Vad kommissionsledamoten sa om förordning (EG) nr 1049/2001 är inte korrekt, och jag talar i egenskap av föredragande för den förordningen. Tillgång kan begäras inte bara till närvarolistan utan också till protokoll, dagordningar, fattade beslut och allt annat material som samlats in eller diskuterats. Tillgång till dokument som begärs kan förvägras bara enligt artikel 4 – undantag – och artikel 9 – känsliga dokument. Jag vill på nytt försäkra parlamentet om att det inte bara är närvarolistan som parlamentet och allmänheten kan få tillgång till. 
Jacques Barrot,
   . – Jag stöder det som just sades. För kommissionen handlar det inte om att leka kurragömma i denna fråga. Alla dialoger, som per definition är ett utbyte, måste göras offentliga för dem som vill att de ska vara det. Detta ligger helt i linje med andan hos våra europeiska institutioner. 
Talmannen.
   –Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om flygsäkerhet. 
Jacques Barrot,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Under augusti kastade sju stora olyckor en mörk skugga över den kommersiella flygtransportsektorn runtom i världen. Europeiska passagerare drabbades i samtliga olyckor. När vi ställs inför dessa tragiska händelser vill jag, på hela kommissionens vägnar, ge uttryck för mitt deltagande till offrens familjer och försäkra dem om vår djupt kända medkänsla.
Kommissionen reagerade omedelbart på olyckorna genom att utöka sina kontakter med de civila luftfartsmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna för att samla in all relevant information. Kommissionen sände en grupp experter till Cypern för att på plats utvärdera situationen för lufttransporten och identifiera de särskilda behoven och svårigheterna. Kommissionen bidrog till att ett handlingsprogram antogs av de verkställande direktörerna för det europeiska civilflyget vid dessas möte i Rumänien den 27 augusti. Utöver dessa reaktioner måste vi emellertid fortsätta att agera beslutsamt för att öka flygsäkerheten i syfte att höja passagerarnas förtroende och även bemöta den snabba ökningen av lufttrafiken.
Gemenskapsåtgärder är absolut nödvändiga. Huvudsyftet med ett inledande förslag på transportområdet var faktiskt att öka flygsäkerheten. Som fördragens väktare kommer kommissionen noggrant att övervaka att alla medlemsstater genomför befintlig gemenskapslagstiftning korrekt. I detta sammanhang kommer den att beordra Europeiska byrån för luftfartssäkerhet (EASA) att genomföra inspektioner av de behöriga nationella myndigheterna. Det är absolut nödvändigt att dessa myndigheter genomför alla obligatoriska kontroller och anslår nödvändiga resurser för detta.
Jag vill nu betona vikten av att följa och förstärka lagstiftningsinitiativ. Vi måste se till att det råder insyn för passagerarna och för att göra detta måste vi utarbeta en svart lista för gemenskapen som måste innefatta alla luftfartsföretag som har belagts med flygförbud. En sådan åtgärd kommer att ge oss möjlighet att informera allmänheten, men även att undvika att tillvägagångssätten i medlemsstaterna skiljer sig åt. Faktum är att förbudsåtgärder måste genomföras på hela EU:s territorium och vidtas på grundval av en gemensam uppsättning kriterier. För att åstadkomma detta måste kommissionen ha möjlighet att snabbt kunna utöka de förbudsåtgärder som vidtas på nationell nivå till att omfatta hela EU:s territorium: alla EU-medborgare måste ha samma garantier.
Förslaget till förordning ominformation till flygpassagerare om vilket lufttrafikföretag som utför en viss flygning, som lades fram för Europaparlamentet i februari, ger möjlighet att snabbt vidta en sådan åtgärd, och i detta sammanhang vill jag gratulera Christine De Veyrac, föredragande för utskottet för transport och turism, som tog initiativet att komplettera den text som föreslagits av kommissionen och som ministerrådet nådde en principöverenskommelse om. Tack vare arbetet i ert utskott för transport och turism kommer vi att ha ett mycket mer omfattande system till vårt förfogande, och här vill jag även passa på att tacka utskottets ordförande, Paolo Costa.
Den andra aspekten rör mekanismerna för att kontrollera flygplan från tredjeländer, som omedelbart måste förstärkas. Rampinspektionerna måste bli mer omfattande och bättre inriktade. För att åstadkomma detta kommer kommissionen inom en snar framtid att lägga fram förslag som syftar till att överföra förvaltningen av säkerhetsbedömningen av utländska flygplan till Europeiska byrån för luftfartssäkerhet – och jag talar om SAFA-programmet – och genomföra ett system för tidig varning mellan medlemsstaterna, EASA och kommissionen.
För det tredje måste gemenskapen ha en samstämmig och enhetlig uppsättning regler som omfattar alla säkerhetsrelaterade frågor, och i syfte att utarbeta och genomföra dessa regler måste EASA:s funktion befästas. I detta sammanhang kommer jag under hösten att föreslå en ny förordning för att utöka byråns befogenheter till att omfatta tredjeländers luftfart samt licenser för piloter och flygplan. Denna utökning kommer att ge Europeiska byrån för luftfartsäkerhet möjlighet att ingripa effektivt för att garantera att lufttrafikföretag från såväl EU som tredjeländer kontrolleras.
Fru talman! Avslutningsvis och när det gäller den fjärde punkt som jag vill ta upp, vill jag betona att åtgärder för att förstärka det europeiska systemet för luftfartssäkerhet måste följas av åtgärder som omfattar tredjeländer och Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO). De säkerhetsnormer som gäller utanför Europeiska unionen måste höjas. EU är berett att fortsätta tillhandahålla tekniskt stöd till utvecklingsländer och fylla en viktig funktion inom ICAO. Senaste i morse träffade jag en regeringsminister från Latinamerika, för vilken jag klargjorde att vi står till de berörda staternas förfogande för att bistå dem med tekniskt stöd på detta område. Jag hoppas även – och jag säger detta inför parlamentet – att EU kan ta en plats inom ICAO, just för att kunna spela en ännu mer avgörande roll i arbetet med att höja säkerhetsnivåerna.
Sammanfattningsvis, mina damer och herrar, kan jag säga att EU, även innan de allvarliga olyckorna i somras, genom detta förslag till förordning om information till flygpassagerare redan hade uppmärksammat behovet att garantera att passagerarna ges information om vilket lufttrafikföretag de reser med. Jag hoppas att hela texten, som har förbättrats med hjälp av ert utskotts arbete, snabbt kan antas av parlamentet och att medlemsstaterna ger den sitt godkännande. På detta sätt kan vi faktiskt ha en svart lista redan till årsslutet, som bygger på en uppsättning kriterier som är harmoniserade mellan medlemsstaterna. Vi kommer följaktligen att förhandla om ett avgörande skede i arbetet med att förbättra säkerheten inom lufttransporten. 
Christine De Veyrac,
   . – De tragiska händelserna denna sommar och det som återigen skedde denna morgon ger oss – som ni sa, herr kommissionsledamot – ett verkligt ansvar för att snabbt anta nya åtgärder för att förbättra flygpassagerarnas säkerhet och den information som erbjuds dem. Tvärtemot vad de nyligen inträffade olyckorna tyder på har flygsäkerheten inte minskat under årens lopp och flygplan är det avgjort säkraste transportsättet i världen. Låt oss vara realistiska, någon nollrisknivå finns inte.
Den stora ökningen av lufttrafiken kan leda till ett ökat antal flygolyckor och dödsfall, och några experter förutser till och med att det kommer att inträffa en olycka i veckan 2020. Detta är oacceptabelt. Snabba och effektiva åtgärder måste vidtas, och det är parlamentets och Europeiska unionens plikt att skydda européernas säkerhet så långt det är möjligt. Därför måste vi, precis som Förenta staterna, rätta till de befintliga bristerna och inrätta ett europeiskt system som, vid sidan av Internationella civila luftfartsorganisationen, skulle göra mer för att öka flygsäkerheten.
I det förslag till betänkande som jag lade fram i tisdags inför utskottet för transport och turism kräver jag särskilt att en svart lista som bygger på en uppsättning objektiva säkerhetskriterier ska utarbetas, och att denna lista skulle gälla inom hela EU:s territorium. Den mest tillfredsställande lösningen för användarna är att offentliggöra en enda svart lista för gemenskapen, som uppdateras av medlemsstaterna, men som gäller hela EU:s luftrum, utan att skilja ut medlemsstaten bakom varje åtgärd. För att garantera att en sådan lista över lufttrafikföretag som är belagda med flygförbud införs i hela EU – ni har talat om detta, herr kommissionsledamot – måste de kriterier som denna förteckning bygger på utarbetas på gemenskapsnivå.
Dessa gemensamma kriterier som grundas på objektiva säkerhetsfaktorer kommer att fastställas av kommissionen, som kommer att biträdas av en grupp experter från medlemsstaterna. Alla lufttrafikföretag som finns med på den svarta listan kommer att beläggas med flygförbud inom hela EU:s territorium, eftersom det är otänkbart att ett trafikföretag skulle förklaras bristfälligt och sedan tillåtas transportera passagerare. Européerna måste garanteras samma säkerhetsnivå, vilken gemenskapsflygplats de än avreser från. Det föreslagna systemet skulle ge oss möjlighet att förstärka samordningen mellan medlemsstaternas civila luftfartsmyndigheter, och det skulle vara dessa myndigheters uppgift att ta initiativ för att vidta säkerhetsåtgärder.
Betänkandets andra aspekt är skyldigheten att informera passagerarna om vilket lufttrafikföretag som utför flygningen, vilket bidrar till att ge dem rättigheter i vissa särskilda fall. Det är dessutom önskvärt att snabbt ge Europeiska byrån för luftfartssäkerhet (EASA) en nyckelroll i kontrollerna av att flygsäkerhetsnormerna efterlevs på internationell nivå och gemenskapsnivå, genom att göra byrån ansvarig för att utfärda säkerhetscertifikat för lufttrafikföretag från tredjeländer. Därför måste Europeiska kommissionen föreslå att byråns befogenheter utökas, och det gladde mig att höra Jacques Barrot meddela att detta förslag kommer att läggas fram under hösten. EASA skulle även få möjlighet att kontrollera de olika nationella civila luftfartsmyndigheterna, att genomföra revisioner och till och med handha en europeisk databas där uppgifter om alla kontroller av flygplan som har genomförts av medlemsstaterna skulle samlas.
Avslutningsvis gläder det mig att det har varit möjligt att flytta fram parlamentets omröstning om detta betänkande, som ursprungligen var planlagd till januari, till november. Om betänkandet, vilket jag hoppas, antas vid första behandlingen kommer detta göra det möjligt för rådet (transport) att anta förordningen den 5 december, det vill säga före årsskiftet. 
Jörg Leichtfried,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, fru De Veyrac, mina damer och herrar! Det råder inget tvivel om att Europeiska unionen mycket väl kan ha åstadkommit en hel del på flygsäkerhetsområdet, men detta är sannerligen inte tillräckligt. På bara en månad, i augusti, har vi fått uppleva fem flygolyckor, och september har inte mer än börjat förrän något liknande har inträffat. Detta belyser inte bara än en gång hur aktuell denna debatt om kommissionens förslag till förordning om information till flygpassagerare är, utan även det brådskande behovet av bestämmelser för att öka säkerheten inom lufttransportsektorn.
I syfte att öka säkerheten har föredraganden i sitt betänkande om förslaget till förordning gått mycket längre än kommissionens förslag, och jag vill därför särskilt gratulera henne till betänkandet. Jag välkomnar i synnerhet kravet på en enda gemensam förteckning som grundas på gemensamma och harmoniserade objektiva kriterier samt det närliggande kravet på att lufttrafikföretag ska beläggas med flygförbud. Många av dessa flygbolag följer inte EU:s säkerhetsnormer och är mer intresserade av att tjäna pengar än av att flyga, och de måste föras upp på denna förteckning, skämmas ut offentligt och bestraffas.
I detta sammanhang är det inte mer än rätt att jag nämner och välkomnar Frankrikes och Belgiens senaste initiativ, varigenom förteckningar över flygbolag som är belagda med flygförbud inom både det franska och det belgiska luftrummet offentliggörs. Det ska dock påpekas att detta återigen visar oss hur viktigt det är att kriterierna och förteckningen harmoniseras. Inget flygbolag finns till exempel med på både den franska och den belgiska förteckningen. Eftersom den europeiska allmänheten inte bara reser inom EU anser jag att alternativet att ta med flygbolag som flyger över hela världen i denna förteckning är oumbärligt, annars kommer informationen faktiskt inte vara relevant för dessa passagerare. Passagerarna måste också informeras om vem som ansvarar för flygningen, och de behöver bättre och enklare tillgång till information om säkerhetsbrister. Det är självklart att det alltid bör finnas en person som passagerarna kan vända sig till med frågor eller en person som har ansvar för att lösa eventuella problem.
Eftersom alla förordningar som inte får några konsekvenser blir ineffektiva måste passagerarna ges möjlighet att dra sina egna slutsatser. Det skulle vara logiskt för dem att ha rätt att avboka sin flygning och inte bara få tillbaka biljettpengarna utan även ersättning, och det måste också finnas möjligheter att gå längre än ett flygförbud och införa sanktioner för flygbolaget i fråga, till exempel i form av administrativa påföljder, om de inte uppfyller skyldigheten att tillhandahålla information. Det gläder mig att vi kan förvänta oss kommissionens stöd för detta, och att alla i parlamentet erkänner att det är absolut nödvändigt att införliva denna förordning så snart som möjligt. 
Paolo Costa,
   Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill bara tillägga ett par saker till det Christine De Veyrac har sagt. Hon lade fram sitt betänkande på ett strålande sätt i utskottet, och jag hoppas att vi kommer att anta det så snart som möjligt.
Före augusti var vi alla förmodligen nöjda med flygsäkerhetssituationen i världen och med EU:s uppenbara förmåga att gå i bräschen inom detta område. Detta beror på att EU:s bestämmelser är strängare än de som Internationella civila luftfartsorganisationen tillämpar internationellt, att standardiseringen och frågor om kontroll av flygplan nu fullständigt har anförtrotts till Europeiska byrån för luftfartssäkerhet och att vi sannolikt även kommer att fortsätta med luftfraktsorganisationer och flygbesättningar inom en relativt snar framtid.
Flygolyckorna i augusti 2005 kräver emellertid att vi agerar mer brådskande och ambitiöst. Det är ett överhängande behov som vi inte får misslyckas med att bemöta, eftersom antalet offer ständigt ökar: dagens allvarliga olycka i Indonesien betyder att denna tragiska augustimånad ännu inte är över.
Med tanke på allt detta anser jag att vi måste erkänna att flygsäkerhet är ett av de områden som absolut måste prioriteras. Det är ett mål som måste eftersträvas utan att lägga alltför mycket vikt på nationella befogenheter – som nu är meningslösa – och vi måste bortse från de relativt långsamma framsteg som vi har gjort hittills i arbetet med att fastställa mål och förfaranden, som inte heller har någon mening.
Vi är i ett läge där lufttrafiken ökar snabbt och företagen svarar med vad än de har till hands och använder vilka flygplan som helst, vilket leder till att farorna blir alltmer påtagliga. Det finns mycket att göra och vi måste agera snabbt. Om det i debatten om Europeiska unionens framtid finns ett område där EU:s befogenheter helt klart ligger på gemenskapsnivå, skulle jag säga att det är säkerhetsfrågorna. Vi måste gå den vägen, så att även medlemsstaterna förstår att ju snabbare de överför sina befogenheter på detta område till EU, desto bättre kommer det att bli för alla och desto effektivare åtgärder kan vidtas.
Vad kan vi göra just nu? Vi kan genomföra kommissionens särskilda förslag om att informera passagerarna om det flygplan som faktiskt används för att utföra flygningen, genom att ge passagerarna ytterligare information.
Om vi med detta betänkande lyckas se till att alla tillämpar samma kontrollkriterier, samma säkerhetsnormer och samma svarta lista för de bolag som inte uppfyller normerna inom EU, liksom objektiva, öppna kriterier för att lägga till och ta bort namn från förteckningen, kommer vi slutligen att ha förvandlat något som ursprungligen var ett medel för att hjälpa konsumenterna till ett verkligt instrument för att vidta åtgärder på säkerhetsområdet. Vi är medvetna om att detta inte är tillräckligt: kommissionen måste samtidigt fastställa den övergripande strategi som den har för avsikt att följa. Jag är övertygad om att parlamentet – och även rådet, hoppas jag – kommer att gå med på att följa denna strategi så att vi så snart som möjligt kan försäkra oss om att vi uppfyller de europeiska medborgarnas förväntningar. 
Eva Lichtenberger,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Efter de fruktansvärda flygolyckor som vi har varit ofrivilliga åskådare till under den senaste månaden har rapporter om bland annat de kontroller som har utförts, den relativa bristen på kontroller eller att de har utförts av outbildad personal låtit oss blicka ned i en gapande avgrund. Resultatet av detta har varit stora farhågor från passagerarnas och den europeiska allmänhetens sida när det gäller kvaliteten på flygbolagen. Beklagligt nog är detta bristande förtroende i viss mån befogat. Detta måste vi rätta till, och för att göra det krävs konsekventa, tydliga och snabba åtgärder.
Som kommissionsledamot Jacques Barrot redan har sagt kommer kontrollerna att inspekteras och vi kommer att utarbeta gemensamma kriterier för svarta listor. Jag är mycket glad över detta och ser det som fullständigt grundläggande. Även i dag hör jag dock redan röster från medlemsstaterna som säger att en del av dem inte kommer att vara beredda att godta gemensamma EU-kriterier, och deras argument är, som vanligt, att kriterierna kommer att vara svagare än deras egna och följden kan således bli mer propaganda mot Europeiska unionen och dess politik. Vi måste ha tydliga, stränga och lättfattliga kriterier för att förhindra att så sker. Detta är ett av de grundläggande kraven. Vi måste nå högsta möjliga säkerhetsnivå. Det vi är skyldiga passagerarna, som litar på oss, vilket de sannerligen också ska kunna göra.
Att tredjeländer ska kunna delta i detta är något som jag ser som självklart. Jag vet även hur svårt detta kan vara, inte bara av omedelbara säkerhetsskäl, utan även på grund av att det är nödvändigt att förhindra att det som tyvärr redan har skett i viss mån inom sjötransporten sker inom flyget, där flygbolagen inte får tillåtas att bedriva verksamhet under bekvämlighetsflagg. För trovärdighetens skull är det därför nödvändigt att vi gör allt som står i vår makt för att se till att flygbolag från tredjeländer involveras.
Det har gått så långt att konsumenterna inte hittar på marknaden. Vi måste göra den öppen genom gemensamma och tydliga förteckningar. Vi måste även ge konsumenterna information, möjlighet att vidta åtgärder och rätt att avboka, för endast då kommer flygbolagen omedelbart och utan dröjsmål vidta de nödvändiga åtgärderna. Som vi ser det står EU:s trovärdighet på spel. Skyddet av luftrummet och flygpassagerarna måste vara en absolut prioritering. 
Kyriacos Triantaphyllides,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Det är en tragisk ironi att vi diskuterar flygsäkerhet i dag, när det senast i går skedde ytterligare en tragisk olycka i Indonesien som kostade minst 140 personer livet.
Jag kommer att ta denna incident och den olycka som krävde så många liv i Grekland den 14 augusti, vilken involverade ett flygplan som drevs av ett privat företag och som ledde till att 121 av våra medmänniskor förlorade livet i förtid, som utgångspunkt för att begrunda den bild av lufttransportsektorn som har framträtt på sistone.
Det har skett sex internationella olyckor som har kostat omkring 625 personer livet sedan början av 2005. Bara förra månaden förlorade 500 människor livet i fyra olyckor.
Trots detta vidhöll den tidigare kommissionsledamoten med ansvar för transportfrågor för några år sedan att det krävdes stabilisering inom lufttransportsektorn, och föreslog att antalet nationella luftfartsföretag inom unionen skulle minskas. Tyvärr är det här sektorns största problem ligger. Europeiska kommissionens envisa vilja att avreglera sektorn har lett till försvagad reglering och ohämmad konkurrens, allt detta på bekostnad av medborgarnas säkerhet.
De nya förhållanden som har skapats, där det privata kapitalet okontrollerat ges tillträde till marknaden och där nivån på tjänsterna har sjunkit, har lett till att säkerhetsstandarderna, som kostar pengar för företagen, har sänkts.
Det vi följaktligen måste göra, och som ligger inom vårt ansvarsområde, är att ändra direktivet om lufttransporter och de relevanta förordningarna, för att undvika att säkerhetsfrågorna blir lidande i företagens jakt på vinster. 
Georgios Karatzaferis,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag befann mig på plats en halvtimme efter det att flygplanet hade störtat i Grammatiko. Jag kom dit mycket snabbt som journalist och som privatperson. Det var en beklämmande syn. Ni kan inte ens ana vad vi såg. Barn som skurits i delar, brända, familjer som utplånats – en familj förlorade fem medlemmar.
Jag kommer att framföra era kondoleanser, men är de tillräckliga? Kommer familjerna, av vilka några är nära vänner, att fråga mig vad Europeiska unionen gjorde för att förhindra olyckan? Vilka kontroller utfördes? Varför gjorde ni inte det ni sa att ni skulle göra när det gäller den svarta listan förra året eller året dessförinnan, eller för sex månader sedan?
Behövde vi sörja 121 människors död mitt i Europa för att inse faktum? Vet ni inte att det finns ”Musse Pigg-flygbolag” i Europa? Känner ni inte till de förhållanden under vilka charterarrangörerna bedriver sin verksamhet? Vet ni inte att Turkiet kränker Atens flyginformationsregion (FIR) med stridsflygplan och att man befinner sig i konstant fara när man flyger ned dit? Vet ni inte allt detta?
Allt detta, och ändå stänger ni nationella flygbolag. Människorna litar på Alitalia, på Lufthansa, på de stora företagen. Nu stänger ni Olympic Airways, med hänvisning till att den grekiska staten finansierar det och att det inte finns någon konkurrens med dessa ”Musse Pigg-företag”.
Vi har tusen öar, och många av dem har flygplatser. Vem kommer att flyga dit i vinter? Vilka flygplan kommer att flyga dit? Ni kommer inte att finansiera de flygplan som flyger ned dit, till människor som är avskurna från huvudstaden. Vi finansierar dem, och det är just på grund av att vi hjälper Olympic Airways som ni stänger detta företag och hänvisar oss till företag som kommer att bidra till att ännu fler människor dödas.
Detta är den filosofi som råder inom Europeiska unionen.
Vi vill ha svar på detta. Vi vill äntligen ha säkra flyg. Ni sa att ni sände experter. Skickade ni dit en flygsäkerhetsexpert? Inte en enda besökte olycksplatsen. Ni sa att de reste till Cypern. Ingen kom, och de som gjorde det, er personal under ert överinseende, talade om för oss att de knappast vet något om Piper- eller Cessnaplan.
Vilka är då dessa experter? Låt oss tala klarspråk här inne. Vi är här för att skydda Europas medborgare från att bli skadade, inte för att komma långt efteråt och beklaga sorgen. Det är ett brott mot folket. 
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag tar till orda som ledamot av Europaparlamentet som företräder Cypern, som drabbades av flygtragedin nyligen. Allmänheten i Cypern har drabbats och man försöker försona sig med det faktum att 121 liv förlorades, däribland många barn, och att hela familjer har utplånats.
Det krav som allmänheten i Cypern, och hela Europa tror jag, ställer är att undersökningarna av de exakta orsakerna till olyckor inte ska begränsas. De skyldiga måste ta på sig ansvaret under förhållanden där det råder full insyn och utan tidsödande förseningar.
Herr kommissionsledamot! Jag uppmanar Euroepiska kommissionen att inte tveka att peka på brister, felaktigheter och brottsliga försummelser, och inte tveka att utfärda de instruktioner som krävs för att rätta till alla dåligt formulerade texter. Jag välkomnar er närvaro i dag, som visar på er lyhördhet, och jag välkomnar de åtgärder som ni har aviserat.
Vi kan gå mot striktare specifikationer och förstärkta funktioner för kontroll och förebyggande i Europeiska unionen men samtidigt, och utan att vara emot avreglering av luftrummet, anser vi att det krävs ytterligare kontroller av de civila luftfartsmyndigheterna på grund av denna avreglering, och kommissionen måste även kontrollera medlemsstaternas civila luftfartsmyndigheter. 
Willi Piecyk (PSE ).
   – Fru talman! Det är sant att augusti 2005 var en svart månad för civilflyget, och det är bra att vi återigen uppmärksammar flygsäkerheten. De ledamöter som inte har följt debatten måste få veta att EU – som kommissionsledamoten sa – inte återuppfinner hjulet. Det måste sägas att kommissionen lade fram den förordning vi nu diskuterar redan före olyckorna. Trots detta är det uppenbart att det är det enda som intresserar honom, själva sakfrågan har sekundär betydelse.
Vi måste arbeta för att garantera EU:s medborgare, särskilt flygpassagerarna, säkerhet i alla upptänkliga avseenden. Detta innebär med andra ord att det inte finns något utrymme i det europeiska luftrummet för flygbolag som inte tar säkerheten på allvar. Därför är det viktigt att vi behandlar denna förordning om luftfartsföretag på yttersta allvar, men även att vi ser till att den omvandlas till lagstiftning så snabbt som möjligt. Föredraganden har förklarat detta. Förslagen är utmärkta och om vi förenar våra ansträngningar kan vi verkligen få det gjort mycket snabbt – rentav vid första behandlingen. Vi har inrättat Europeiska byrån för luftfartssäkerhet, som syftar till att garantera höga säkerhetsstandarder, men den måste även ges befogenhet över flygplan från tredjeländer. Vi kommer naturligtvis att behöva en förteckning över de svarta fåren, en svart lista – inte 25 listor, utan en enda lista med standardkriterier.
Jag har redan ett företag som bör föras upp på listan. Förra veckan flög en pilot från företaget FlyAir ett defekt flygplan tillbaka till flygplatsen Paris-Orly, men i stället för att berömma honom för detta fick han sparken av flygbolaget. Detta innebär att vi redan har en kandidat till den svarta listan, och jag hoppas att kommissionen kommer att göra något åt detta.
Till kommissionsledamoten vill jag säga att han och hans kolleger i kommissionen i sina överläggningar även bör överväga förslaget att lågprisflygbolagen kanske bör behandlas lite hårdare än tidigare, inte minst ur säkerhetssynpunkt. Bortsett från detta vandrar vi sida vid sida på det som i allra högsta grad är den rätta vägen. 
Dirk Sterckx (ALDE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot! Ni kan räkna med vårt stöd i fråga om denna EU-förteckning och dessa EU-kriterier, som kommer att ge er möjlighet att agera snabbt när något går fel. Låt oss dock se på de bestämmelser vi redan har. Direktivet om säkerheten i fråga om luftfartyg från tredje land som använder flygplatser i gemenskapen (SAFA) är bara ett år gammalt och har inte trätt i kraft ännu. Byrån är bara tre år gammal. De förslag ni nu lägger fram skulle ha behandlats när kommissionen tog med ett stort antal punkter, varav många förkastades, ofta av medlemsstaterna. Ni kommer därför inte möta något motstånd från oss om ni begär att inte bara byrån, utan även Europeiska unionen, genom kommissionen, ska få utökade funktioner.
Det är för närvarande politiskt fel att säga att medlemsstaterna ska låta sin nationella politik samordnas och kontrolleras av kommissionen och Europeiska byrån för luftfartssäkerhet, men det ligger i allmänhetens intresse att vi fortsätter att göra detta. Jag tror att parlamentet kommer att godta denna synpunkt, men jag hoppas att även medlemsstaterna kommer att vara något mer tillmötesgående den här gången. Jag hoppas att rådet kommer att anta Christine De Veyracs förslag före årsskiftet, så att vi inte behöver vänta i ytterligare sju år, såsom skedde med SAFA-direktivet, som lades fram 1997 och inte antogs förrän 2004. Denna gång skulle något sådant helt enkelt vara oacceptabelt. Vi måste absolut ha infört denna svarta lista och alla kriterier före årsskiftet. 
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Säkerhet är en integrerad del av den rätt till rörlighet som det är vår uppgift att garantera. Därför har vi alltid sagt vår mening om den fria marknadspolitik som under de senaste åren i hög grad har lett till att transport nu inte är något mer än en produkt.
Följderna av sådan politik för säkerheten och rätten till rörlighet måste klargöras fullständigt och enligt vår åsikt bör de ses som skadliga och som en källa till oro. Att ändra inriktning betyder att sätta rättigheterna, och inte bara vinsterna, i centrum för strategin. Vad vi behöver är regler, kontroller och investeringar.
Den funktion som de anställda i transportsektorn fyller är grundläggande i detta sammanhang och kan visa sig vara avgörande för att se till att tillräckliga standarder upprätthålls. Goda relationer med fackföreningarna är grundläggande, inte bara för att garantera att arbetstagarnas rättigheter respekteras utan även för att skydda alla våra medborgare.
I detta sammanhang måste jag rapportera om en allvarlig situation för parlamentet, nämligen den diskriminering som den största fackföreningen för kabinpersonal utsätts för i Italien, eftersom Alitalias styrelse förvägrar den rätten att delta i förhandlingar. Detta är ännu allvarligare med tanke på att det handlar om ett företag som Alitalia, som för oss har en strategisk betydelse som vi vill främja.
Det finns en grundläggande regel som måste klarläggas: Endast ”gott” arbete kommer att leda till ”god” och säker transport. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ).
   –Händelseutvecklingen har tagit lagstiftarna på sängen. Europas medborgare förväntar sig med rätta att vi snabbt och flexibelt reagerar på de nyligen inträffade händelserna. Av detta skäl stöder jag förslaget om en gemenskapsförteckning som informerar medborgarna om vilka flygbolag som inte uppfyller säkerhetskraven. Jag stöder förslaget att denna gemenskapsförteckning ska utarbetas på grundval av gemensamma kriterier. Jag kräver att denna lagstiftning påskyndas och utarbetas så snart som möjligt.
Många skäl till detta har redan nämnts, och jag vill lägga till ännu ett. Ett antal inofficiella förteckningar har dykt upp den senaste tiden, till exempel i en fransk dagstidning och på Internet. Detta kan få följder som är svåra att förutsäga, det undergräver passagerarnas förtroende, det kan ge upphov till missuppfattningar och det leder till att felaktiga upplysningar lämnas ut. Det har hänt att namn på ett antal granskade nationella lufttrafikkontrollorgan och flygbolag som garanterar lämpliga säkerhetsstandarder även har tagits med i den förteckning som publicerades av tidningen i fråga. Detta är oacceptabelt. Jag kräver därför att lagstiftningen träder i kraft omedelbart efter antagandet, och att förslagen ska läggas fram för övergångsperioden när det gäller alla förteckningar som länderna har för avsikt att publicera officiellt på nationell nivå. Jag välkomnar kommissionens initiativ att utöka befogenheterna för Europeiska byrån för luftsäkerhet och att den vill påskynda lagstiftningsprocessen. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det var ett nöje att lyssna till era förslag om att upprätta en europeisk svart lista och jag instämmer till fullo i dem, precis som jag håller med om allt som diskuteras i utskottet för transport och turism när det gäller Christine De Veyracs förslag.
Jag anser att det är nödvändigt att fastställa normer för kontroll, och vi måste agera kraftfullt i denna fråga. Jag vill dock tillägga, herr kommissionsledamot, utan att bara upprepa det som andra ledamöter redan har sagt, att jag hoppas att allt detta verkligen kommer att tas med i ett program med större strategisk räckvidd, så att EU även kan spela en ledande roll i luftfartssäkerheten på världsnivå.
Om vi analyserar olycksfrekvensen i de olika regionerna i världen framgår det – och detta är ingen slump – att Nordamerika, Europa, Japan och Australien har de bästa resultaten, även om det fortfarande återstår mycket att göra där, medan Afrika, Latinamerika och Västindien har de sämsta resultaten. Problemet handlar visserligen om luftfartsföretagen, men det är också framför allt ett problem med flygbaserna, eftersom ett luftfartsföretags prestationer beror på hur deras ledning – de berörda luftfartsmyndigheterna – ser på säkerhetsaspekten. Med andra ord kommer ett luftfartföretag från Persiska golfen eller Asien, som är verksamt i ett relativt rikt upptagningsområde, att avsätta större resurser för sina flyglinjers säkerhet.
Med tanke på denna situation anser jag att EU bör ges möjlighet att skydda sina egna flygbolag från den hårdnande konkurrensen, genom att konkurrera med höjda säkerhetsnivåer, inte sänkta. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! När beslutet om att upphäva restriktionerna för lufttransporten fattades förutsade många av oss det som tyvärr sker i dag: minskad säkerhet och uppkomsten av högriskbolag, ett slags motsvarigheter till systemet med bekvämlighetsflagg inom sjötransportsektorn.
I alla händelser är det nödvändigt att snabbt fastställa bestämmelser, och det är tyvärr inte första gången parlamentet insisterar på detta. Trots detta har medlemsstaterna ofta slagit dövörat till. Jag har fyra krav. För det första bestämmelser för att förbjuda flygplan och flygbolag i högrisksektorn, och även införande av förhandstillstånd för att lyfta från och landa på EU:s territorium. För det andra förstärkta kontroller av antal och kvalitet. För det tredje en skyldighet att ge användarna information och full insyn. För det fjärde slutligen, och detta krav hoppas jag att kommissionen kan ta med, bättre skydd för anställda som motsätter sig riskfylld verksamhet som utövas av det flygbolag där de är anställda samt garanterad rätt att få behålla arbetet.
Det har krävts ett stort antal tragedier för att medlemsstaterna ska publicera svarta listor. Jag tror att alla här är överens om att de svarta listorna måste upprättas på EU-nivå, och att de andra medlemsstaterna automatiskt måste kunna införa samma förbud varje gång en medlemsstat beslutar att förbjuda ett lufttrafikföretag. Jag anser dock att vi måste gå ännu längre, genom att begära en verklig tillståndsprincip, som ger Europeiska unionen och framför allt Europeiska byrån för luftfartssäkerhet möjlighet att fastställa huruvida det flygbolag och det flygplan som används uppfyller våra säkerhetsbestämmelser. Jag betonar denna punkt eftersom det finns många sätt för att kringgå bestämmelserna, genom namnbyten eller ändrade stadgar, även när svarta listor utarbetas.
När det gäller de återstående frågorna vill jag betona behovet av att se till att medlemsstaterna agerar, eftersom det ofta har varit parlamentet och kommissionen som tillsammans har försökt förbättra situationen. Jag hoppas att de oacceptabla och fruktansvärda tragedier som vi har bevittnat kan tjäna som en lärdom för dem som har makten i våra respektive medlemsstater. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   – Fru talman! Jag vill för det första ge uttryck för vårt djupaste deltagande och vår medkänsla med offrens familjer och vänner, och jag vill särskilt nämna den unga Eva María Gonzalo Torrellas, som dog i olyckan i Peru den 23 augusti, en ung kvinna från Tarazona, i min hemregion, som arbetade i London och som valde att resa till Peru på semester.
Jag vill också ge uttryck för min bestörtning inför de olyckor som har skett i år och som har omintetgjort de utmärkta resultaten från 2003 och 2004 i ett enda slag. Även om luftfartssektorn fortfarande är en av de säkraste sektorerna har detta åter aktualiserat det brådskande behovet av att lösa viktiga frågor om hur de rättsliga ramarna och kontrollerna ska genomföras och hur globaliseringen ska kunna begränsas, så att vi inte hamnar i en situation med ökad osäkerhet och rädsla, halvsanningar, handel och flaggkrig samtidigt som det råder en allvarlig brist på insyn.
Därför är det angeläget att vi kan värna om en utveckling som många av våra medborgare har kunnat njuta av: en bred spridning och demokratisering av möjligheterna till långresor för besöka nära och kära, för att kunna arbeta, för att lära känna annorlunda platser och kulturer, för att berika våra liv. Därför är det viktigt att vi arbetar snabbt och väl och i detta sammanhang är jag glad och förhoppningsfull inför de förbättringar som föreslås av förordningen om information till passagerare. Dessutom vill vi också upprepa att vi är positivt inställda till att inrätta gemensamma kriterier för att utarbeta en europeisk svart lista med största möjliga insyn och offentlighet och som dessutom är enhetlig och kompletterar de föreslagna förbättringarna inom ICAO. Resultatet var mycket gott i fallet med , inom ett annat handlingsområde, och även när det gäller förbättringarna inom ICAO. Därför föreslår vi detta och vi hoppas att kommissionen även kommer att genomföra det på luftfartssäkerhetsområdet.
Det finns emellertid vissa viktiga frågetecken. När vi har fastställt reglerna måste vi tillämpa dem, och detta ger upphov till viktiga frågor på det sociala området: Vad kommer att ske med utbildningen av flygplansbesättningar, som har visat sig vara av grundläggande vikt för att förebygga offer i olyckor som den i Toronto? Vad kommer att hända med det förtroende och de garantier som måste ges piloterna, de största säkerhetsexperterna, som ofta bestraffas av sina företag? Vad kommer att hända med de tekniska undersökningar och inspektioner som ofta inte genomförs i våra medlemsstater och ännu mer sällan i tredjeländer, även när det gäller stora nationella flygbolag?
Det är följaktligen viktigt att klargöra allt detta, så att vårt arbete kan tjäna som en hyllning till offren, och för att den här typen av olyckor inte ska inträffa igen. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   – Fru talman! Vi känner fortfarande inte till de exakta orsakerna till de tragiska flygplansolyckorna de senaste månaderna. De förefaller dock inte ha orsakats av det slags terroristaktioner eller attacker som vi har inriktat hela vår uppmärksamhet på att förhindra under de senaste månaderna. Tvärtom tycks de ha orsakats av en ödesdiger kombination av mänskliga misstag och mekaniska fel.
Jag uppmanar därför Europeiska kommissionen att omedelbart utvidga sin oberoende utredning till att omfatta en undersökning av alla flygbolag i Europa, för att innefatta två ytterligare aspekter:
För det första den mycket allvarliga frågan om de senaste årens intensifierade arbetstid för både flygande personal och markpersonal, vilket sannerligen påverkar flygsäkerheten.
För det andra den förändring av proportionen mellan flygtid och underhållstid för flygplanen som har skett i alla flygbolag de senaste åren, återigen, misstänker jag, på bekostnad av säkerheten.
Herr kommissionsledamot! Människorna är viktigare än vinsterna. EU har tyvärr en benägenhet att glömma detta inom många sektorer tack vare den ohämmade konkurrensen, så nu är det dags att påminna EU om detta, åtminstone när mänskliga liv står på spel. Vi får inte vänta på att tragedier ska inträffa för att vi ska agera; vi måste agera innan de inträffar.
Jacques Barrot,
   . – Fru talman! Först av allt vill jag säga att jag är mycket belåten med kvaliteten på denna debatt och med hur parlamentet har slutit upp, vilket kommer att göra det lättare för oss att gå snabbare fram mot att förbättra luftfartssäkerheten.
Vi hade dessutom redan planerat framåt, eftersom det var i februari jag föreslog kommissionen att den skulle anta detta förslag till förordning om passagerarnas rättigheter, som inbegriper en skyldighet för medlemsstaterna att tillhandahålla all information de kan ha om tvivelaktiga operatörer. I april följdes denna startpunkt av att medlemsstaterna samtyckte i princip. Utvecklingen under sommaren har dock visat att det är nödvändigt att gå längre än vad medlemsstaterna hade kommit överens om. Jag har kontaktat medlemsstaterna i syfte att bestämma en gemensam uppsättning kriterier och jag har ännu inte kunnat övertyga dem helt. Jag vill tacka ert utskott för transport och turism, och i synnerhet Christine De Veyrac, för dess utmärkta arbete. Förhoppningen är att vi nu ska kunna utnyttja kontrollnormer för att se till att ett förbud i en medlemsstat utsträcks till hela Europeiska unionen, och på kommissionsnivå även att vi för upp operatörer som uppvisar brister på svarta listan om så skulle behövas. Christine De Veyrac nämnde också den totala informationsmängden, som kommer att bli mycket mer betydande på EU-nivå och göra det möjligt att vidta mycket mer effektiva åtgärder.
Ordföranden för utskottet för transport och turism, Paolo Costa, som jag också tackar, har insisterat på att kommissionen måste vara beredd att förklara sin övergripande strategi. Jag är beredd att redovisa alla delar av strategin för hans utskott: luftfartyg från tredjeland, den förordning ni kommer att anta, SAFA-direktivet som ska vara införlivat med nationell lagstiftning före april 2006, och slutligen förslaget till ny förordning som jag kommer att lägga fram för kommissionen i slutet av september i syfte att ge Europeiska byrån för luftfartssäkerhet ytterligare befogenheter. Strategin måste utformas så tydligt som möjligt och jag kommer att göra mitt bästa för att se till att det blir så. I själva verket är det genom en övergripande strategi som vi kommer att kunna uppnå de önskade resultaten och som vi kommer att kunna utöva påtryckningar – jag framhåller detta – på alla operatörer så att de själva också verkligen samtycker till att medverka i insatserna för ökad säkerhet.
Willi Piecyk, framför allt, betonade att vi faktiskt har diskuterat lättnader i restriktionerna. Låt oss dock inte glömma att ökad konkurrens har lett till en viss sänkning av biljettpriserna, vilket har gjort flygresor tillgängliga för ungdomar och för personer med mer begränsad ekonomi. Flygresor blev mer allmänt tillgängliga till följd av konkurrensen. En självklar förutsättning för konkurrens inom detta område är att det finns en mycket strikt och tydlig reglering. Jag tackar er för att parlamentet hjälper oss att se till att denna förordning blir verklighet och betydligt mer specifik.
Dirk Sterckx talade också om tredjeländer. Varför har det tagit så lång tid för oss? Medlemsstaterna har faktiskt ofta klamrat sig fast vid sina nationella befogenheter och haft svårt att acceptera en viss överföring av befogenheter till gemenskapsnivå. I dag är läxan lärd och parlamentet och kommissionen måste hädanefter kunna övertyga, eller bli klara med att övertyga, medlemsstaterna om att EU-befogenheter har avgörande betydelse, inte för att avskaffa nationella befogenheter, utan för att kontrollera att dessa nationella befogenheter utövas med erforderliga medel och erforderlig beslutsamhet. Därigenom kommer vi att lyckas etablera en EU-säkerhetssfär för luftfarten.
En del av er tog också upp frågan om anställda. Det nya förslag till förordning som jag ska lägga fram kommer också att innehålla bestämmelser som gör det möjligt för Europeiska byrån för luftfartssäkerhet att ta itu med utrustning, piloter, pilotutbildning och planerade flygrutter på ett sådant sätt att den faktiskt kan ge besättningsmedlemmarna både den utbildning och de befogenheter de behöver för att fastställa planer för flygrutter och förhindra att man ställer krav på dem som knappast eller inte alls är förenliga med säkerhet.
Mina damer och herrar! Detta är den plan som vi snarast måste genomföra, vilket många har betonat, eftersom vi inte längre kan visa en bristande beslutsamhet på detta område inför Europeiska unionens medborgare. Det vore fel. Jag tackar uppriktigt alla parlamentsledamöter som ville delta i debatten och jag ser redan det som ett tecken på att ett lagförslag av hög kvalitet bör kunna antas snabbt så att vi kan komma i gång vid årets slut. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0212/2005) av Etelka Barsi-Pataky för utskottet för industrifrågor, forskning och energi om det europeiska projektet för satellitbaserad radionavigation (KOM(2004)0477 – C6-0087/0156(COD)). 
Jacques Barrot,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Den 14 juli 2004 antog kommissionen ett förslag till förordning om genomförande av installations- och driftsfaserna i det europeiska projektet för satellitbaserad radionavigation. Ni kommer strax att debattera detta förslag. Jag vill tacka Europaparlamentet för att ha stött Galileoprojektet från allra första början. Jag vill särskilt tacka Etelka Barsi-Pataky för hennes utmärkta betänkande och också för att hon så intelligent har stött Galileoprojektet.
Vi vill på europeiskt plan införa det första världsomfattande systemet för satellitbaserad radionavigation speciellt för civila ändamål, ett projekt som är i linje med Europeiska unionens tillväxtstrategi, som definierades av Europeiska rådet i Lissabon 2000. Detta är EU:s första riktigt stora industri- och rymdprojekt. Det är en teknik som utvecklas och tillämpas i rasande takt. Den kapacitet som utvecklas som ett led i projektet innebär också att Europeiska unionen nu kommer att vara först i raden att dra nytta av det som ser ut att bli nästa stora tekniska revolution efter IT- och telekomrevolutionerna.
Programmets utvecklingsfas går bra. Den första experimentsatelliten väntas skjutas upp i december 2005. Därefter kommer de första fyra satelliterna i Galileokonstellationen att byggas och skjutas upp. Den pågående utvecklingsfasen kommer att följas av installationsfasen och sedan av driftsfasen. Systemet kommer successivt att tas i drift mellan 2008 och 2010.
De institutionella ramarna för installations- och driftsfaserna skiljer sig markant från utvecklingsfasens ramar. Under dessa två faser kommer först byggandet och sedan administrationen av systemet att anförtros en privat koncessionshavare som arbetar under överinseende av tillsynsmyndigheten, en gemenskapsbyrå som inrättades genom rådets förordning av den 12 juli 2004 för att fungera som koncessionsgivande myndighet. Valet av koncessionkontrakt framstod som det mest lämpliga sättet att trygga projektets framgång inom ramen för ett offentlig-privat partnerskap.
Syftet med det förslag som lagts fram för er är att finansiera gemenskapens bidrag till Galileoprojektet under installations- och driftsfaserna. Ett ekonomiskt bidrag från Europeiska gemenskapen på 1 miljard euro föreslås för den nya budgetplanen för perioden 2007–2013. Detta belopp kommer att överföras till tillsynsmyndigheten, som kommer att använda det i enlighet med bestämmelserna i rådets förordning av den 12 juli 2004. Dessutom innebär förslaget att projektet baseras på ett särskilt rättsligt instrument, som är förenligt med EU:s framtida rymdpolitik och som bättre kan svara mot behovet av god ekonomisk förvaltning.
Vi behöver skapa en särskild budgetrubrik för projektets installations- och driftsfas av tre skäl. För det första har projektet nu uppnått mognad. Det har fått en omfattning som sträcker sig utöver kommissionens sektorpolitik. För det andra kräver verksamheternas skala inblick och budgetdisciplin samt ytterst noggrann övervakning. För det tredje måste de institutionella och budgetmässiga ramarna vara klara och konsekventa för koncessionshavaren, av vilken gemenskapen kommer att kräva motsvarande öppenhet och konsekvens.
Jag vill betona att finansieringen av Galileoprojektet via gemenskapens budget kommer att vara tidsbegränsad. Intäkterna från driften av systemet torde säkerställa ekonomisk stabilitet över tiden. Jag vill påminna er om att många tredjeländer – Kina, Israel, Indien och Ukraina till exempel – planerar att delta i projektet. Jag kanske borde lägga till att kommissionen kommer att se till att det i framtida koncessionsavtal föreskrivs att bidrag från offentliga medel ska återbetalas om koncessionshavarens vinst överstiger en viss tröskel över tiden.
Sammanfattningsvis uppfyller det förslag till förordning som har lagts fram för er kraven på ett korrekt genomförande av projektets installations- och driftsfaser, kraven på god ekonomisk förvaltning och behoven i ett stort europeiskt projekt som har nått en långt framskriden mognadsgrad.
Fru talman, mina damer och herrar! Detta är vad jag ville säga er. Jag hoppas starkt att parlamentet kommer att följa Etelka Barsi-Patakys exempel och ge oss alla det stöd som detta stora projekt behöver. Utan tvivel kommer det att ge Europeiska unionen många tekniska framgångar och göra det möjligt att skapa många arbetstillfällen i anslutning till dess olika delar. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ),
   . – Europaparlamentet har från allra första början nära följt utvecklingen av Galileoprojektets system för satellitbaserad radionavigation och genom sin medverkan i lagstiftningsprocessen har parlamentet bidragit till att förverkliga och utforma det. Med Galileoprojektet som grund kommer gemenskapen att bygga upp en infrastruktur som verkligen förtjänar att kallas ett projekt ”made in Europe”. Denna nya infrastruktur i global skala är till skillnad från sina föregångare (GPS- och GLONASS-systemen) utformad för civila och kommersiella ändamål (inte för militära) och har därför blivit ett gemensamt projekt för samtliga 25 medlemsstater.
Det lagförslag som lagts fram för oss gäller finansieringen av installationsfasen och den inledande driftsfasen under perioden 2007–2013. Vi kunde naturligtvis ha placerat in denna förordning på föredragningslistan för plenarsammanträdet efter att en överenskommelse uppnåtts om budgetplanen. Jag kommer att ge er följande skäl till att vi inte gjorde så. Galileo är ett offentlig-privat partnerskap som finansieras med både gemenskapens medel och privata, och projektet har en koncessionshavare. Förhandlingar om koncessionskontraktet har inletts och därför ansåg jag att parlamentet behövde fatta alla de beslut som vi vill att man ska ta hänsyn till i förhandlingarna.
1. Det är viktigt att parlamentet i sitt yttrande uttalar sitt stöd för ett bidrag på 1 miljard euro som en särskild budgetpost i budgetplanen.
2. Gemenskapen kommer inte bara att ge ekonomiskt stöd till projektet utan också tillåta att koncessionshavaren behåller intäkterna av licenserna och andra relaterade rättigheter, även om gemenskapen kommer att behålla äganderätten till dessa licenser och rättigheter.
3. Parlamentet rekommenderar integration av EGNOS-programmet, vilket säkrar Galieleoprojektets kompatibilitet med det amerikanska GPS-systemet och dess föregångare (ungefär som att införa marknadsföring).
4. Parlamentet väntar sig att koncessionskontraktet innehåller bestämmelser om att vinster eller inkomster ska delas (givetvis från den tidpunkt då projektet börjar generera vinster eller inkomster).
5. Eftersom detta är ett offentlig-privat partnerskap är parlamentet berett att lämna finansiella garantier och att dela ansvaret (men naturligtvis på villkor att parlamentet är insatt i koncessionskontraktet och kan diskutera denna fråga).
6. För att främja Galileoprojektets framgång förväntar sig parlamentet att de som genomför projektet respekterar tidsfristerna. Parlamentet kommer fortlöpande att kontrollera och övervaka detta i sina årliga budgetdebatter.
7. Parlamentet stöder att forskning om GNSS-satellitnavigering tas med i det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling och rekommenderar samtidigt att utveckling av användartillämpningar för Galileo införlivas i ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation, i synnerhet med medverkan av små och medelstora företag.
8. Parlamentet välkomnar uttryckligen offentlig-privata partnerskap som genomförandeform. Med hänsyn till att detta är gemenskapens första projekt med offentlig-privat partnerskap rekommenderar parlamentet att det får observatörsstatus i tillsynsmyndighetens styrelse, vilket kommer att vara en engångsföreteelse och inte inkludera installationsuppgifter. Detta rekommenderades också av parlamentet under föregående valperiod, men jag vill ändå påpeka för mina kolleger i parlamentet att Europeiska kommissionen inte godtar det. Betänkandet diskuterades också av budgetutskottet och utskottet för transport och turism. Deras yttranden ingår i betänkandet. Jag vill framhålla att jag kommer att lägga fram ett muntligt ändringsförslag i morgon i enlighet med den underhandsöverenskommelse som uppnåtts med budgetutskottet, vilket skuggföredragandena redan känner till. Ändringsförslaget är tekniskt till sin natur och gäller att hänvisningen till 2004 som basår bör strykas.
Jag är mycket tacksam för detta utmärkta tillfälle till förlikning och samarbete med Europeiska kommissionen. Avslutningsvis vill jag informera parlamentet om att utskottet för industrifrågor, forskning och energi har diskuterat betänkandet flera gånger och antog det enhälligt under sitt junisammanträde. 
Den Dover (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Jag har tjänstgjort i budgetutskottet i många år som talesman för de konservativa i Förenade kungariket. Jag bytte nyligen till utskottet för industrifrågor, forskning och energi, och jag har också tjänstgjort många år i utskottet för transport och turism. Så även om jag måste be om ursäkt för att Janusz Lewandowski inte kan delta i debatten, vill jag i kväll ge det här projektet vårt fulla stöd.
Under de första åren hade vi invändningar. Vi ansåg att det amerikanska systemet inte behövde ett europeiskt alternativ. Men britterna och det konservativa partiet har ändrat ståndpunkt. Jag framför mitt erkännande till föredraganden och till kommissionsledamotens konstruktiva attityd till det här ämnet som är ytterst viktigt på grund av det mervärde som EU tillför. Vi har lyckats nå en hel del framgång hittills, och det är nödvändigt att alla 25 länder drar åt samma håll för att vi ska nå framgång i framtiden.
Jag beundrar också det sätt på vilket ansvarighet kommer först i den här föreslagna förordningen. Parlamentet och rådet måste i alla skeenden vara helt övertygade om att de riktiga åtgärderna vidtas och att ansvarighet och öppenhet hör till ordningen för dagen.
Jag välkomnar särskilt att små och medelstora företag får delta eftersom de ser detta som en stor chans för dem att öka sitt kunnande om teknologi i kommersiella sammanhang och att backa upp den stora driftsorganisation som kommer att svara för övergripande tillsyn. Jag godkänner också det sätt som den utsågs på. Det var lite omstritt på sin tid, men resultaten har varit lyckade.
Jag önskar projektet all framgång. Jag hoppas att vi kommer att säkerställa att ansvarighet alltid hör till ordningen för dagen och att alla ekonomiska garantier som måste lämnas av rådet eller parlamentet följs ytterst noggrant. 
Nikolaos Vakalis,
   . –Fru talman! Även jag välkomnar kommissionens förslag och Etelka Patakys betänkande. Jag är också optimistisk om att när Galileoprojektet går in i sina nästa två faser kommer denna unika europeiska plan att kunna uppnå sin fulla operationella potential.
Låt mig ändå kritisera en sak. Det gemensamma företaget ”Galileo”, som kommer att fortsätta fram till maj 2006, har bestämmelser i sin bolagsordning om att företag i den västra sektorn kan investera i dess kapital med ett belopp på 5 miljoner euro för stora företag och 250 000 euro för små och medelstora företag.
Skälet var uppenbarligen att man ville ge den ursprungliga politiska överenskommelsen mellan de två administrativa medlemmarna, Europeiska gemenskapen och Europeiska rymdorganisationen, något slags korporativ form. En korporativ form som förmodades kunna attrahera privat kapital. Dessvärre har inte ett enda företag bidragit till Galileos kapital. Detta var dock bara naturligt och väntat eftersom det inte fanns några incitament till sådana investeringar.
Vi tycks således ha ett problem med skillnaden mellan offentlig-privata partnerskap i teorin och i praktiken. Jag uppmanar parlamentet att ta itu med denna svaghet och kontrollera kommissionen i enlighet härmed. 
Norbert Glante,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag måste naturligtvis framföra ett särskilt tack till Etelka Barsi-Pataky, som jag har ett mycket gott arbetsförhållande till. Jag har varit förtrogen med detta ämnesområde under ett flertal år och det är ett område som jag ofta har fått hantera. Etelka Barsi-Pataky har satt sig in i området förvånansvärt snabbt och hennes samarbete med skuggföredraganden har varit mycket uppriktigt och öppet. Resultatet har blivit stor enhällighet i utskottet för industrifrågor, forskning och energi, utan några röster mot betänkandet. Detta visar också att parlamentet fortfarande stöder projektet även om det ibland är med vissa reservationer.
Att köpa ett projekt, en anordning eller ett system är en sak, men det är lika viktigt att utveckla sina egna system och förbättra sin egen teknik. Detta ser jag som den viktigaste delen av projektet.
Som nämnts är planen att det civila projektet i Europeiska unionen ska inrättas som ett offentlig-privat partnerskap, och experterna anser att projektet kan skapa upp till 150 000 arbetstillfällen. För en gång skull tror jag dem: deras prognos kan mycket väl vara riktig om vi klarar att relativt snabbt få igång projektet, hitta tillämpningar för det och producera denna lösning i Europa i stället för att importera den. Om prognoserna är realistiska kan vi inte annat än lyckas.
Genom att hämta 3,5 miljarder euro från offentliga medel och två tredjedelar från privata källor får Europeiska unionen möjlighet att få i gång projektet. Jag är optimistisk om utsikterna att kapital kommer att ställas till förfogande när projekten och koncessionskontrakten finns på plats. Det som är viktigt är naturligtvis att vi ställer offentliga medel till förfogande, och det är där som jag anser att det finns risk att vi misslyckas, eftersom rådet ännu inte har kunnat komma överens om budgetplanen, där en av posterna – givetvis – är 1 miljard euro för detta projekt.
Vi har redan lärt oss läxan, men om rådet inte klarar att göra dessa resurser tillgängliga och ordna finansieringen före årets slut blir det inte möjligt att vare sig få koncessionskontrakten undertecknade eller skjuta upp några satelliter. Om inget har hänt före december har vi förlorat frekvenserna.
Jag anser att vi redan har haft mer än ett beslutstillfälle om Galileo. Det är olyckligt att det alltid är rådet som bromsar upp utvecklingen under en tid. Jag hoppas att vi kommer att klara det denna gång. Min grupp ger förslaget sitt helhjärtade stöd och kommer att rösta för det. Jag är medveten om Etelka Barsi-Patakys muntliga ändringsförslag. Efter att ha förhandlat om saken anser jag att vi kan gå med på det som hon föreslår. Jag hoppas starkt att rådet kommer att tänka i banor som är större än rutorna på den skjorta jag bär i dag, och jag ber om ursäkt för att jag inte har haft möjlighet att klä om. Jag kommer att se mer respektabel ut i morgon. 
Jorgo Chatzimarkakis,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot! Det är ingen tvekan om att Galileoprojektet har mycket stor strategisk betydelse och som offentlig-privat partnerskap med så stora dimensioner är det unikt inom EU. Jag vill tacka föredraganden för hennes insatser, inte bara för egen del utan också på min grupps vägnar. På en punkt vill jag ge henne mycket starkt stöd och det gäller hennes krav att Europaparlamentet, som budgetinstitution, bör få en plats i styrelsen. Vår institutions roll i budgetarbetet innebär verkligen att vi måste bli helt informerade om de ekonomiska aspekterna av Galileoprojektet.
Det finns många praktiska överväganden bakom detta, eftersom tredjeländer har förvärvat mindre andelar – i synnerhet Kina, som köpte en andel i vårt projekt den 30 oktober 2003. Efter att ha velat investera totalt 20 miljoner i det som är ett projekt på 3,5 miljarder meddelade Kina sin avsikt att köpa en andel på 5 miljoner, men betalade bara 2 miljoner. Detta belopp – 0,06 procent, en tusendel, av det totala beloppet – ger Kina allt kunnande som Galileo har att erbjuda och ger landet obegränsad tillgång till det.
Jag har gjort egna undersökningar i Oberpfaffenhofen och har sett att vårt kunnande och våra immateriella rättigheter inte är skyddade. Herr kommissionsledamot! Jag ber er att göra allt i er makt för att förhindra att vår teknik säljs ut till andra. Samtidigt som vi vill att tredjeländer ska involveras och marknader erövras, måste vi också se till att våra immateriella rättigheter skyddas. Jag vill särskilt uppmärksamma er på ett ändringsförslag – nr 22 – som lagts fram av min kollega Fiona Hall, vars syfte är att se till att Europeiska unionen, när den kommersiella driften senare inleds, får sitt bidrag återbetalt, med andra ord att det blir en verklig fördelning av vinsterna.
Detta är en viktig debatt som fler personer borde följa och lyssna på. Detta är något vi inte kan ändra. Jag önskar föredraganden Etelka Barsi-Pataky all framgång med att få igenom sitt betänkande. 
Vladimír Remek,
   . – Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Galileoprojektet är både mycket ambitiöst och en oerhörd forskningsmässig och teknisk utmaning. Det är därför som det kostar så mycket. Förutom att dra till sig mycket uppmärksamhet har projektet därför också lett till en mängd olika åsikter och reaktioner. Å ena sidan finns det en del som anser att projektet gör Europeiska unionen mer konkurrenskraftig än resten av världen, inklusive Förenta staterna. I de flesta andra avseenden ligger vi efter, till exempel inom forskning och teknik, men Galileo är överlägset sin amerikanska motsvarighet, det vill säga GPS, som ursprungligen var tänkt som ett militärt system. I en tid som denna, när Europeiska unionen slåss för att få allmänhetens efter alla debatter om konstitutionsfördragets öde, är detta dessutom ett tillfälle för oss att utveckla ett projekt som kommer att göra det möjligt att skapa tusentals nya och mycket välbehövliga arbetstillfällen, för att inte tala om projektets andra fördelar.
Å andra sidan förstår jag dock helt den oro som har uttalats om de enorma ekonomiska kostnaderna för Galileoprojektet och risken att pengarna kommer att ha varit bortkastade. Det är endast ledamöter i min egen grupp som har uttalat dessa betänkligheter, och de är helt befogade, med tanke på att oroande exempel på hur pengar har slösats bort på detta sätt återfinns i de olika medlemsstaternas dagliga verksamhet. Självklart måste Europaparlamentet se till att det får möjlighet och instrument för övervakning, och självklart måste det se till att pengar satsas öppet och effektivt.
Frågor har också ställts om det är lämpligt att undanta Galileoprojektet från anslagsnedskärningar, mot bakgrund av de diskussioner som förs om generella nedskärningar av EU:s budget. Galileoprojektet lämnar nu utvecklings- och testningsfasen, som har varit framgångsrik, och går över i installationsfasen. Varningsrop om nödvändigheten av besparingar och införande av godtyckliga nedskärningar för att till varje pris spara pengar skulle vara detsamma som att vänta sig att en raket som ursprungligen bestod av tre delar skulle kunna transportera ett föremål ut i rymden, även om en av dess delar tas bort. Resultatet blir till sist att vi inte har något kvar.
Till sist är jag mycket glad att de organ som ansvarar för dessa frågor i Tjeckien delar min åsikt om Galileoprojektets framtid, nämligen att det bör ses som en möjlighet till en mängd olika civila tillämpningar. Jag är också nöjd med att de inte bara är för att systemet byggs, utan att de också vidtar de nödvändiga praktiska stegen för att installera det. 
Nils Lundgren,
   . – Fru talman! Liksom EU:s övriga institutioner är denna kammare ständigt beredd att gå in på områden som EU inte ska syssla med. EU tar ifrån Europas medborgare deras nationella självbestämmande på område efter område. Kvällens olika debatter är avslöjande – ingen i denna kammare tycks ställa sig frågan om det vi diskuterar är en uppgift för EU.
EU:s politiska legitimitet sjunker därför ständigt. Detta syns i opinionsmätningar men sällan i demokratiska val. Den etablerade partistrukturen ger inte medborgaren möjlighet att uttrycka sitt motstånd mot maktförskjutningen till EU. Det är därför bara i folkomröstningar som detta folkliga motstånd kommer till uttryck i den demokratiska processen. Det har vi sett i Danmark, Irland och Sverige, och nu senast i Frankrike och Nederländerna.
Jag har ett politiskt mandat från mina väljare att gå emot denna maktkoncentration till EU, men inte på områden. Det finns fall där jag och de mina hälsar gemensamma satsningar på EU-nivå med tillfredsställelse. Galileoprojektet är ett sådant område. Här är det fråga om att bygga upp en europeisk infrastruktur på ett mycket viktigt högteknologiskt område. De enskilda länderna kan inte klara denna uppgift. Med Galileo gör vi Europa oberoende av ett amerikanskt system som i orostider kan komma att störas och stängas ensidigt av USA av militära skäl. Jag välkomnar därför Galileoprojektet och rekommenderar kammaren att stödja förslaget om genomförande av installations- och driftsfaserna. EU är för en gångs skull på rätt spår. 
Lydia Schenardi (NI ).
   – Fru talman! När vi nu går över i installationsfasen av detta utomordentliga projekt, liksom dess driftsfas då hela dess rymd- och markbaserade infrastruktur kommer att byggas, förefaller det oss att två punkter fortfarande är oklara.
Via Galileoprojektet och i linje med Lissabonstrategin håller Europa på att skapa den första infrastrukturen för satellitpositionering i global skala. Det gör oss ekonomiskt och strategiskt oberoende i förhållande till det USA-ägda GPS-systemet. Detta oberoende tycks dock ofullständigt, eftersom det politiska oberoendet brister. Även om avsikten är att skydda personuppgifter och göra informationsförsörjningen mer tillförlitlig är projektets ändamål rent civila, även om nationell överhöghet och subsidiaritetsprincipen respekteras. Det gör därför Europeiska unionen beroende av USA:s militära system för sitt försvar, och det finns ingen verklig garanti för att den tjänsten kommer att bestå vid kriser som exempelvis Gulfkriget.
Vidare har riskerna med tekniköverföring via internationellt samarbete utanför Europeiska unionen inte tagits med i beräkningen. I fråga om Kina, en ekonomisk partner i Galileoprojektet, kan vi inte bortse från den politiska bakgrunden och de potentiellt farliga militära intressena, där rymdteknik även kan användas för missiler. Samma sak gäller handelsmetoderna, som kan vara felaktiga eller i övrigt oförenliga med Europeiska unionens intressen.
Under dessa omständigheter vädjar vi till kommissionen att lägga fram ett förslag som skyddar projektets oberoende och handlingsutrymme, för att verkligen göra Europeiska unionen oberoende och för att begränsa, eller till och med helt undvika, riskerna med tekniköverföring i fall som betraktas som potentiellt farliga. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att tacka vår föredragande Etelka Barsi-Pataky för att hon har färdigställt sitt betänkande på rekordtid. När vi betänker hur lång tid det tog ministerrådet att komma till beslut – nästan ett decennium – kan Europaparlamentet vara stolt över att ha insett Galileoprojektets verkliga betydelse.
Europeiskt samarbete om satellitnavigation är ett innovativt projekt för framtiden tack vare det offentlig-privata partnerskapet, som enligt våra uppgifter bör kunna generera 150 000 nya arbetstillfällen inom nya tekniska områden. Detta är ett projekt för framtiden som kommer att kunna bevisa att länderna i Europeiska unionen kan stimulera tillväxten av nya industrier, skapa nya arbetstillfällen och förbättra sina medborgares livskvalitet.
Projektets förvaltningsmetoder föranleder en viktig fråga och vi vill att parlamentet ska hållas informerat om de inledande resultaten och om driftmetoderna i detta avseende. Herr kommissionsledamot! Alla är inte säkra på att den valda förvaltningsmetoden är den mest lämpliga. I fråga om den senfärdighet som transportministrarna i rådet har visat skulle jag vilja föreslå att kommissionen nu initierar projekt som drar nytta av satellitnavigation genom att utarbeta alternativa vägar för sårbara punkter på våra motorvägar, för att förbättra medborgarnas rörlighet och utnyttja detta nya hjälpmedel maximalt så snart det är tillgängligt för oss.
Vikten av detta projekt för markbaserad forskning och observation måste stimulera oss att till fullo utnyttja och främja rymdforskningsprojekt, oavsett om det ingår i det sjunde ramprogrammet eller i EASA. Av den anledningen skulle en observatörsplats för parlamentet i styrelsen göra det möjligt för oss att vara bättre informerade och samordna verksamheterna inom detta område.
Till sist ännu en fråga, herr kommissionsledamot: Har vi de personalresurser som krävs för att genomföra projektet? Kan vi vara säkra på att det finns kvalificerade personer till 150 000 arbetstillfällen, och vilka kommer våra framtida behov att vara? Hur bör ungdomar förbereda sig så att de får tillgång till dessa nya arbeten? 
Erik Meijer (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Numera kan vi se på skärmen var vi befinner oss och i vilken riktning vi bör färdas för att nå vårt mål. Förhoppningsvis kommer denna användbara uppfinning att förbättra vår livskvalitet, och inte användas för krigsföring. Där sådana system ännu inte finns skulle det vara en god idé att undersöka på EU-nivå om något sådant skulle vara tekniskt möjligt och kunna sättas i produktion. Det torde finnas goda skäl att inte leja ut projektet till slumpmässiga investerare och entreprenörer i hopp om att göra vinst på det, utan i stället göra en gemensam ansträngning och använda gemenskapsmedel i processen. Det är nu för sent för detta. Europeiska unionen kan inte längre vara först. Ett sådant system, som inte härrör från Europeiska unionen, är redan i drift och har erövrat den europeiska marknaden. Galileoplanerna tillför inte mer än ett konkurrenskrig mellan befintliga system. Gemenskapsmedlen används nu huvudsakligen till att subventionera företag inom elektronik- och flygbranscherna. Detta kommer att kosta Europeiska unionen och dess medlemsstater allt mer pengar på bekostnad av mer nyttiga uppgifter. Det är därför vissa ledamöter i min grupp aldrig har stött detta projekt. 
Christine De Veyrac (PPE-DE ).
   – Fru talman! Först av allt måste jag gratulera Etelka Barsi-Pataky till hennes betänkande och i synnerhet till hennes förslag att förse Galileoprojektet med en ambitiös gemenskapsbudget, så som kommissionsledamoten Jacques Barrot förespråkade. Jag anser att en ram på 1 miljard euro för 2007–2013 är befogad huvudsakligen av tre skäl. För det första arten av det som står på spel: projektet handlar om inget mindre än att säkerställa Europeiska unionens oberoende i rymden, samtidigt som det erbjuder en mängd nya tjänster för yrkesmässigt och privat bruk. För det andra har EU med Galileo helt förbundit sig att finansiera investeringar i framtiden. För det tredje är detta fortsatta budgetåtagande motiverat med tanke på den förväntade avkastningen på investeringen: enligt olika uppskattningar bör Galileo bli enastående lönsamt, med en förväntad lönsamhetsgrad på 4,6.
Av alla dessa skäl måste EU göra ett ambitiöst åtagande för projektet och jag hoppas att rådet, särskilt Storbritanniens ordförandeskap, som för ett par månader sedan talade en hel del om fördelarna med framtidssatsningar, kommer att följa den här vägen. Eftersom det är mycket sent ska jag inte berätta om alla faktiska och betydande resurser som staden Toulouse kan tillföra som högkvarter för Galileokoncessionen. 
Jacques Barrot,
   . – Fru talman! Jag ska fatta mig kort trots att projektet förtjänar att diskuteras vidare.
Jag vill tacka parlamentet för det stöd som det har gett detta betydelsefulla projekt. Det är sant att budgetplanen måste diskuteras, men i alla händelser anser jag att vi måste prioritera den miljard som är avsedd för Galileoprojektet. Galileoprojektet bekräftar som Christine De Veyrac just har sagt Europeiska unionens verkliga oberoende och kommer att möjliggöra en mängd tillämpningar. Självklart måste dessa tillämpningar vara tillgängliga för så många människor som möjligt och ge våra små och medelstora företag nya möjligheter. Det är ingen tvekan om att vi behöver inrikta oss på att tillhandahålla de personalresurser som krävs för att dra full nytta av de nya möjligheter som projektet ger. Jag kan mycket väl förstå att parlamentet gärna vill bli involverat i projektet.
Till sist vill jag tacka Etelka Barsi-Pataky för hennes betänkande som ni har reagerat positivt på. Det är ett omfattande betänkande av hög kvalitet. Jag vill också tacka ert utskott för transport och turism och utskottet för industrifrågor, forskning och energi för deras stöd till Europeiska kommissionens förslag.
Givetvis stöder jag parlamentets strävan att känna sig helt ansvarigt för genomförandet av projektet, som kommer att utvecklas inom ramen för ett offentlig-privat partnerskap där företagen spelar en viktig roll. Det har just sagts att inga privata företag var involverade i utvecklingsfasen. Det stämmer för utvecklingsfasen men under installations- och driftsfaserna kommer det att vara EU-företag som genomför projektet i samverkan, och detta är den intressanta aspekten av saken. Tillsynsmyndigheten kommer naturligtvis att se till att Europeiska unionens mål uppnås.
Etelka Barsi-Patakys betänkande går i den riktning som kommissionen önskar. Kommissionen kan godta alla ändringsförslag som framlagts av föredraganden, med undantag av ändringsförslagen 13 och 25. Jag kommer inte att svara på alla punkter som tagits upp. De flesta av ändringsförslagen är betydande förbättringar av texten och ger ett positivt bidrag till projektet. I ändringsförslagen 9, 10, 20 och 21 anges att budgetmyndigheten ska bli ombedd att ge sitt godkännande i fall då finansiella garantier eller åtaganden som avser projektet överskrider det tilldelade budgetanslaget. Jag godtar detta. Jag skulle vilja påminna er om att kommissionen har lovat att det framtida koncessionskontraktet ska innehålla en bestämmelse om att bidrag från offentliga medel ska återbetalas om koncessionshavarens vinst överstiger en viss tröskel. Jag godtar därför ändringsförslagen 11 och 22, där det krävs en mekanism för vinstfördelning, samtidigt som det sägs att gemenskapens bidrag inte automatiskt ska återbetalas till fullo, utan att återbetalningen kommer att vara beroende av den vinst som koncessionshavaren gör.
I fråga om beloppet på 1 miljard euro vill jag framhålla att detta är resultatet av en exakt bedömning av kostnaderna för projektet och av en önskan om ett starkt finansiellt engagemang från den privata sektorn. Kommissionen godtar dock att beloppet på detta stadium anges som vägledande i enlighet med ändringsförslag 19, medan diskussionerna om den nya budgetplanen pågår.
Däremot kan kommissionen inte godta ändringsförslagen 13 och 25, som skulle ge parlamentet observatörsstatus i tillsynsmyndighetens styrelse. Det vore svårt för parlamentet, som är det viktigaste budgetkontrollorganet för gemenskapen som helhet, att både utöva denna kontroll och att sitta i styrelsen för det organ som det ska kontrollera, om än bara som observatör. Jag skulle vilja lägga till att det för närvarande inte finns något prejudikat för detta i övriga gemenskapsorgan. De experter som utsetts av parlamentet inom vissa av dessa organ är helt enkelt fackexperter, som utsetts på grundval av sina kvalifikationer och som inte företräder parlamentet som institution. Jag anser att parlamentet måste bevara sin kontrollbefogenhet och på intet sätt genom sin närvaro, inte ens som observatör, kopplas till en styrelse. Jag kan försäkra er att kommissionen är angelägen om att förse Europaparlamentet med all nödvändig information, även information om skyddet av våra patent och av våra mest känsliga tekniker, som några talare nämnde.
Det är därför jag hoppas att vi tydligt kommer att begränsa oss till våra respektive skyldigheter och att parlamentet till fullo kommer att fullgöra sitt kontrollansvar. Därför anser jag det önskvärt att förkasta ändringsförslagen 13 och 25, vars anda jag mycket väl förstår men som inte förefaller överensstämma med våra institutioners anda.
Sammanfattningsvis är jag belåten med parlamentets arbete. Jag är övertygad om att slutresultatet, som bygger på en allmän mellaninstitutionell strategi, på intet sätt kommer att förminska betydelsen av parlamentets roll och inte heller hindra en snabb och positiv utveckling av medbeslutandeprocessen.
Tack fru talman, mina damer och herrar, för att ni har initierat detta betydelsefulla projekt som vi hoppas kommer att ge den unga generationen en mycket positiv och dynamisk bild av Europeiska unionen. Jag tackar er och hoppas att parlamentet kommer att stödja detta betydelsefulla projekt med stor majoritet. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, tisdag, kl. 12.00.
Patrick Louis (IND/DEM ),
   . – Jag är glad att vårt utskott enhälligt stöder projektet. Detta är väsentligt av
- tekniska skäl: det är ett innovativt projekt och en förbättring av den servicegaranti som det USA-ägda GPS-systemet ger,
- ekonomiska skäl: sektorn behöver behålla en tillräcklig verksamhetsnivå och det kommer att bli ett stort antal direkta eller relaterade arbetstillfällen,
- strategiska skäl: Galileo förbättrar försvarssystemens oberoende,
- politiska skäl: eftersom projektet gör att EU ägnar sig åt sitt syfte.
EU har begränsat sig självt till att skapa förutsättningar för framväxten av de nödvändiga nya verksamheterna. Det ändringsförslag där det krävs att koncessionshavaren betalar tillbaka investeringen illustrerar denna tankegång.
Nationernas oberoende stärks. Offentligt reglerade tjänster (Public Regulated Services, PRS) går i denna riktning och gör det möjligt för varje land att få tillgång till en teknik som skulle vara ouppnåelig för dem på egen hand.
Samarbetet inbegriper också länder utanför EU.
Sammanfattningsvis visar projektet att verkligt samarbete inte kräver en konstitution. Detta är ett bra projekt. Låt oss hoppas att det snart finner sin plats i budgetplanen. 

