Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 5 juli 2001.
Jag hoppas att ni alla har haft en angenäm semester och att ni nu är i god form för att ta itu med denna nya sammanträdesperiod.

Parentation
Talmannen
Kära kolleger! Det var med oändlig sorg som jag fick höra om vår kollega Jacques Santkins bortgång, den 28 augusti i år. Vår kollega satt som ni vet i kammaren tillsammans med oss sedan februari månad i år inom socialistgruppen. Han var ledamot i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, och han var också ledamot i delegationen för förbindelserna med palestinska lagstiftande rådet.
Jag föreslår att vi håller en tyst minut till minnet av vår kollega.
(Kammaren höll en tyst minut.)

Uttalande av talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Jag har återigen det tråkiga uppdraget att inleda vårt plenarsammanträde med ett nytt fördömande av den blinda och brutala terrorism som har slagit till mot Spanien under denna sommar.
Det är med stor nedslagenhet och bedrövelse som jag å alla våras vägnar vill uttrycka vår fullkomliga solidaritet och vårt djupa deltagande till offrens familjer.
Europaparlamentet vill i dag hedra Justo Oreja Pedraza, general i den spanska armén, Luis Ortíz de la Rosa, som tjänstgjorde inom den spanska nationella poliskåren, Mikel Uribe, som tjänstgjorde inom den baskiska regionala poliskåren, José Javier Múgica Astibia, kommunfullmäktigeledamot i den navarranska folkunionen i Leiza, vars familj just nu finns bland oss, och jag vill säga till hans hustru, hans barn och hans svägerska att vi alla beundrar det mod som de uppvisar inför denna tragiska händelse som har ryckt bort en nära anhörig från dem.
José Javier Múgica Astibia försvarade alltid friheten och demokratin, och vägrade tiga inför terrorn. För denna vägran fick han tyvärr betala med sitt liv. Och det är alltid terrorn som terroristerna vill skall råda när de placerar ut bomber på flygplatserna, på järnvägarna och i turistorterna.
Våra tankar går också till María Eraunzetamurgil och hennes barnbarn, som föll offer för ett förhatligt attentat, vars ursprung ingen fortfarande känner till.
Vårt parlament fördömer å det bestämdaste dessa barbariska dåd, bortom de politiska olikheter som parlamentets företrädare står för, eftersom dessa dåd utgör själva nekandet av demokratin och de grundläggande värderingar som Europeiska unionen vilar på.
Jag föreslår att vi håller en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)

Begäran om upphävande av immunitet
Talmannen
Jag har genom Spaniens ständiga representant tagit emot en begäran från de spanska myndigheterna om upphävande av immunitet för Silvio Berlusconi och Marcello Dell'utri, genom en skrivelse av den 20 juli 2001, vilken upprättats av de spanska rättsliga myndigheterna.
Denna begäran hänvisas i enlighet med artikel 6 i arbetsordningen till det behöriga utskottet, nämligen utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Jag vill i alla händelser påpeka att begäran om upphävande av immunitet för Silvio Berlusconi inte har något berättigande, eftersom han sedan den 11 juni 2001 inte längre är ledamot av vårt parlament.

Barón Crespo
Fru talman! Jag vill göra ett uttalande å den socialistiska gruppens vägnar om det tillkännagivande ni just gjorde. Vi noterar detta tillkännagivande, vi anser det vara ett steg framåt, men vi vill också ha sagt att vi är oroade och vi riktar kritik mot det sätt som denna fråga har hanterats på.
Ni och jag är ju båda ledamöter, vi har delat ansvarsområden i parlamentet och vi har även en juridisk utbildning gemensamt som får oss att erinra oss aforismen "uppskjuten rättvisa är nekad rättvisa". Ni sade just själv att rättvisa säkert inte kommer att skipas i det här ärendet som berör en av Europaparlamentets ledamöter, förutom det faktum att Europaparlamentets ledamöter måste ges möjlighet att försvara sig mot ansökan om upphävande av immunitet, vilket ledamoten inte haft tillfälle till under det år som detta ärende har varat.
Jag vill å min grupps vägnar säga att vi - oavsett de hänsynstaganden till valfrågor som man har tillskrivit oss - anser att detta är ett viktigt ärende för Europaparlamentet, för vår självaktning, och vi anser att det är ett steg framåt att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden får kännedom om det.
Eftersom ordförandeskapets tolkning frontalkrockar med gemenskapsrättens integrerande karaktär, ber jag er, fru talman, att vi efter att ha rapporterat om det här ärendet kan komma med en positiv lösning på hur vi bör hantera upphävanden av immunitet här i parlamentet. Därför ber jag än en gång att ni vänder er till utskottet för konstitutionella frågor så att det skall kunna utarbeta ett förslag till reform av arbetsordningen i syfte att klart fastställa hur vi skall agera när det gäller frågor om upphävande av immunitet.
(Applåder från PSE-gruppen)

Talmannen
Herr Barón Crespo! Ni vet mycket väl att utskottet för konstitutionella frågor redan för flera månader sedan fått i uppdrag att utarbeta ett betänkande om denna fråga. För det andra anser jag att det faktum att den spanska behöriga myndigheten, det vill säga regeringsmyndigheten, har hänvisat detta ärende till mig är ett mycket uppmuntrande steg mot en fullkomligt positiv utgång i detta ärende.

Poettering
Fru talman! Jag har bara begärt ordet, eftersom vår kollega Barón Crespo anser att det är rätt att än en gång ta till orda i denna fråga. Jag måste uppriktigt säga er: Jag tycker inte att det var nödvändigt att man talade om den här saken här igen. Men eftersom det skedde, skulle jag ändå vilja säga något om detta. Naturligtvis är tillvägagångssättet vid upphävande av immuniteter en svår fråga, och vi behöver gemensamma regler för detta. Men käre herr Barón Crespo, det finns redan beslut på att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden tar sig an denna fråga. Därför var ert påpekande här överflödigt. Jag vill uttryckligen säga, fru talman, att ni har uppträtt fullständigt korrekt enligt lag och rätt i allt som rör tillvägagångssättet, och detta vill jag än en gång uttryckligen understryka. Vår förre kollega Silvio Berlusconi önskar vi mycken framgång som Italiens premiärminister. Vi är övertygade om att vi också med stöd av Italien går en bra europeisk framtid till mötes!
(Applåder från PPE-gruppen)

Talmannen
Tack, herr Poettering.
Angående utskottens sammansättning:

McMillan-Scott
Fru talman! Vi har via brevväxling diskuterat Titfords ledamotskap i fiskeriutskottet, ett mycket viktigt utskott för Förenade kungariket. Vi har uttryckt vår förhoppning om att, eftersom han aldrig är närvarande när utskottet sammanträder, han kanske skall träda tillbaka som ledamot i det.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är granskningen av det slutgiltiga förslaget till föredragningslista i den lydelse som utarbetats av talmanskonferensen i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen.
Angående veckan den 3 till 6 september i Strasbourg I fråga om måndagen:
Jag har mottagit två förfrågningar från utskottet för konstitutionella frågor om att skriva in ett betänkande från Carnero González på föredragningslistan om en ändring av arbetsordningen när det gäller sammansättningen hos de blandade parlamentariska utskottens interparlamentariska delegationer, och ett betänkande från Lord Inglewood om Europaparlamentets beslut angående en ändring av arbetsordningen när det gäller bestämmelserna om förklaringarna till ändringsförslag.
Jag ger genast ordet till Corbett, som ersätter Napolitano, som skall lägga fram denna begäran för utskottet för konstitutionella frågor.

Corbett
Fru talman! Jag uttalar mig på Napolitanos vägnar, eftersom han inte kan närvara. Det handlar om dessa två betänkanden om relativt okontroversiella ändringar av vår arbetsordning. Dessa betänkanden antogs i utskottet i höstas, och vi i vårt utskott ansåg enhälligt att nio månader är en tillräckligt lång "dräktighetsperiod" för vilket betänkande som helst.
Vi har naturligtvis gjort förfrågningar om varför talmanskonferensen inte redan placerat dessa två betänkanden på föredragningslistan. Vi vill mycket gärna få ett snabbt svar, eftersom vi behöver veta vad som kommer att ske i samband med dessa betänkanden innan vi tar itu med den allmänna revideringen av arbetsordningen, som planeras äga rum senare i år. Det är därför en brådskande fråga. Vi har fått veta att talmanskonferensen inte haft tid att överväga detta i tillräcklig grad, eftersom saken fortfarande håller på att undersökas av de politiska gruppernas generalsekreterare tillsammans med Europaparlamentets ställföreträdande generalsekreterare.
Vi känner alla till Coreper i rådet. Kanske känner inte alla av oss till att det finns ett slags Coreper i Europaparlamentet, som filtrerar betänkanden innan de kommer till talmanskonferensen, innan de tas upp i kammaren. Detta är ett mycket farligt förfarande och - efter att nu ha gett dem nio månader att överväga saken - det är nu hög tid att sätta upp dessa betänkanden på parlamentets föredragningslista; om inte i dag, så senare i veckan. Jag är säker på att utskottet skulle vara villigt att godta ett löfte om att de tas upp under nästa sammanträdesperiod. Men jag måste föreslå detta på utskottets vägnar, vilket stöds enhälligt av alla politiska grupper i utskottet för konstitutionella frågor.

Talmannen
Herr Corbett! Jag förstår inte riktigt. Jag trodde att utskottet för konstitutionella frågor begärde att betänkandena skulle tas upp inom den nuvarande sammanträdesperioden. Jag tror att kollegerna verkligen måste veta vad det är vi talar om. Vidhålls begäran om att betänkandena skall tas upp under detta sammanträde? Vi har tillsammans med de behöriga tjänsteenheterna undersökt om det är möjligt att ta upp betänkandena i kväll, under förutsättning att kammaren samtycker till detta förstås, i vilket fall vi skulle göra det i kväll. Är det alltså detta vi diskuterar och röstar om?

Corbett
Fru talman! Det är detta förslag som formellt lagts fram av utskottet för konstitutionella frågor. Vi vill se till att det tas upp på ett korrekt sätt.

Beazley
Fru talman! Vi kan se hur allvarligt mitt parti betraktar de frågor som behandlas i kammaren. Som ledamot i utskottet för konstitutionella frågor, och då jag uttalar mig på Lord Inglewoods vägnar, måste jag säga att nästan ett års tid är tillräckligt för makthavarna att överväga denna fråga. Om den inte tas med på föredragningslistan denna vecka, kommer detta uppenbarligen att försvåra saker och ting för det aktuella utskottet. Jag uppmanar alla kammarens ledamöter, inbegripet min kollega Provan, att rösta för detta förslag.

Provan
Fru talman! Jag fick äran att företräda Poettering vid talmanskonferensen, när denna fråga diskuterades, som ni mycket väl kommer ihåg. Vi tog upp frågan om vi hade tid att behandla en stor mängd betänkanden, eftersom föredragningslistan för denna sammanträdesperiod redan är mycket komplicerad och mycket ansträngd. Jag föreslog att dessa två betänkanden skulle antas tillsammans med ett större betänkande från utskottet för konstitutionella frågor, av Corbett själv, och sade att det skulle vara bra att sammanställa ett helt paket av ändringar av arbetsordningen, eftersom vi hela tiden behöver mer eller mindre omfattande omröstningar.
Det verkade inte finnas några meningsskiljaktigheter om detta vid talmanskonferensen, och det ifrågasattes knappast. Talmanskonferensens rekommendation var därför att dessa skulle antas tillsammans som ett paket, när Corbetts eget betänkande läggs fram.

Voggenhuber
Fru talman! Tillåt mig bara utan att jag talar om förslaget - jag är för det - att göra ett kort påpekande: Jag kämpar lite grand för respekt från de stora grupperna. Att vikariera för en utskottsordförande är en uppgift för förste vice ordföranden och inte för en ledamot ur hans grupp. Jag får be herr Corbett att i framtiden visa detta minimum av respekt för det ämbete som innehas av vice ordföranden i utskottet för konstitutionella frågor!
(Applåder)
(Parlamentet avslog begäran.)
Talmannen.Betänkandena tas inte upp. Det är självklart, herr Corbett, att de kommer att tas upp vid en av de närmast förestående sammanträdesperioderna.
När det gäller tisdagen:
Jag har några upplysningar att ge er. Ingen begäran om ändringsförslag har lagts fram, men jag vill informera er om att utrikesminister Michel, som även är medordförande vid konferensen mot rasism, tyvärr fortfarande måste vara kvar i Durban och att han inte kommer att kunna delta vid morgondagens sammanträde, tisdagen den 4 september. Jag beklagar detta lika mycket som ni gör. Rådet kommer att närvara vid debatten genom vice utrikesminister Neyts-Uyttebroeck.
En andra upplysning: kommissionens meddelande om vitboken om styrelsereformerna i EU kommer att åtföljas av ett tillfälle för alla de politiska grupperna att få yttra sig, samtidigt som den grundläggande debatten givetvis kommer att äga rum vid nästa sammanträdesperiod, eller senast vid den första sammanträdesperioden i oktober.
När det gäller onsdagen:
Angående onsdagen har jag mottagit tre förfrågningar om ändring. Först och främst skulle PSE-gruppen vilja organisera dagen på ett annat sätt. Den är nu planerad på följande sätt: rådets och kommissionens uttalanden om slutsatserna från G8-mötet i Genua skall följas av Watson-betänkandet. PSE-gruppen föreslår att vi kl. 9.00 börjar med Gerhard Schmids betänkande om avlyssningssystemet Echelon, följt av Watsons betänkande om unionens roll i bekämpningen av terrorismen. Rådets och kommissionens uttalande om slutsatserna från G8-mötet i Genua kommer att flyttas fram till eftermiddagen, mellan kl. 15.00 och 17.00, och resten av föredragningslistan kommer att förbli oförändrad.
Jag ger ordet till Barón Crespo, som skall tala för sin grupps begäran.

Barón Crespo
Fru talman! Jag anser att genom denna ändring av föredragningslistan tillgodoses en fråga som inte klargjordes tillräckligt under talmanskonferensen.
Enligt min åsikt finns det inte överdrivet mycket meningsskiljaktigheter mellan de politiska grupperna, eftersom vi alla är eniga om att samtliga tre frågor på föredragningslistan är viktiga och på det här sättet kan vi behandla dem på ett mer balanserat sätt, nu på morgonen tar vi upp två mycket viktiga frågor: en om slutsatserna från det tillfälliga utskottet om "Echelon" och en om terrorismen.
På detta sätt kan en fråga som enligt vår åsikt inte klargjordes tillräckligt vid talmanskonferensen lösas.

Watson
Fru talman! Jag noterar förslaget och om betänkandet om terrorism inte flyttas genom detta förslag, skulle jag inte har något emot att flytta det. Schmid har gjort ett utmärkt arbete i och med sitt betänkande om Echelon, och det är något kammaren måste rösta om så snart som möjligt.
Jag lutar emellertid åt den åsikt som uttryckts av Vitorino, att man har hört talas om både Gud och Echelon, men att man inte kan vara säker på att något av dessa existerar. Jag instämmer också i den åsikt som jag anser, fru talman, stöds av era ord i början av dagens sammanträde, om att det är oerhört viktigt att vi diskuterar och röstar om frågan rörande terrorism - som är en mycket verklig fråga - så snart som möjligt denna vecka. Om Barón Crespos förslag inte skulle få den effekten att betänkandet om terrorism flyttas, skulle jag mycket gärna stödja det.

Lannoye
Fru talman! Jag har lämnat in en begäran till er som går emot Barón Crespos begäran, eftersom den syftar till att ändra föredragningslistan på ett annat sätt.

Talmannen
Denna begäran kom faktiskt in efter PSE-gruppens begäran. Vi kommer alltså att diskutera den omedelbart efteråt, om PSE-gruppens begäran inte har antagits.
Detta är det korrekta tillvägagångssättet.
Finns det någon som vill uttala sig mot PSE-gruppens begäran? Eftersom det inte är fallet låter jag begäran gå till omröstning.
(Parlamentet biföll begäran.)
Morgondagens föredragningslista kommer alltså att ändras i enlighet med detta, och jag beklagar herr Lannoye, men er begäran är följaktligen ogiltig.
Fortfarande angående onsdagen har jag mottagit en begäran från PSE, Verts/ALE och GUE/NGL om att debatten om slutsatserna från G8-mötet i Genua skall avslutas genom ingivandet av ett förslag till resolution.
Jag ger ordet till Barón Crespo.

Barón Crespo
Fru talman! Vid talmanskonferensen föreslog min grupp att vi genomför en debatt om G8-toppmötet i Genua, huvudsakligen om mötets innehåll. Varför? Därför att Europeiska unionen deltog i G8-toppmötet i Genua - och jag hänvisar till bildbevis om det råder något tvivel om detta.
På fotografiet av ledarna finns kommissionens ordförande Romano Prodi med, och rådets ordförande och tillika Belgiens premiärminister, Verhofstadt, och eftersom den ene har deltagit aktivt vid toppmötet i egenskap av företrädare för kommissionen och den andre som företrädare för Europeiska rådet, och eftersom en rad viktiga frågor för detta parlament, för Europa och för världen har behandlats under toppmötet, anser även vi att det är vår plikt att uttala oss om innehållet i G8-toppmötet.
Jag vill även erinra om att min grupp föreslog - och det råder enighet om detta i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor - att detta utskott bör utarbeta en rekommendation om möjliga kränkningar av de europeiska medborgarnas grundläggande rättigheter och hanteringen av den allmänna ordningen under toppmötet, i syfte att med tanke på toppmötet i Laeken framför allt lära av de fel som gjordes.
Tillåt mig avslutningsvis, fru talman, vända mig till våra kolleger, särskilt de i den liberala gruppen, eftersom det faller sig så att Verhofstadt är liberal premiärminister för en koalitionsregering och att Prodis nyaste vänner, åtminstone italienarna, tillhör den liberala gruppen. Jag vänder mig till Cox för att han skall få tillfälle att ge några "komplimanger" till sin grupp som tog plats i Europeiska rådet.

Wurtz
Fru talman! Min grupp stöder fullständigt tanken på att vår debatt om Genua skall avslutas med en resolution. Jag vill däremot föreslå att vi inte inleder debatten om denna resolutions innehåll nu. Det får de olika grupperna göra. Min grupp anser att parlamentet givetvis måste uttala sig om resultaten - eller frånvaron av resultat - från G8-mötet, men även om de ytterst allvarliga händelser som ägde rum utanför toppmötet, liksom om den utomordentliga framgången för initiativen från det sociala forumet i Genua, som berör också oss vid en tidpunkt då vi gett oss in i en omfattande debatt om Europeiska unionens framtid.

Poettering
Fru talman! Jag är något förvånad över att vi nu skall fatta beslut om huruvida vi skall anta en resolution eller ej. Vår grupp röstade just för det socialistiska förslaget att revidera föredragningslistan lite. Vi etablerade visserligen inget formellt samband mellan de båda frågorna, men det var inte på något vis tal om att vi nu ändå skulle anta en resolution om Genua. Herr Wurtz, ni har just genom att begära ordet åstadkommit att man ändå kommer att uttala sig om de frågor som man här vill förhindra. I varje fall tycker inte vi att tidpunkten är lämplig att i en kort och snabb resolution uttala sig om de våldshandlingar som vi tar mycket allvarligt på. Vår grupp anser att frågorna om våld, hot och risken för människor att komma till skada till följd av globaliseringen bör analyseras mycket noga av parlamentet och att de inte får bindas till resolutioner som tillkommit genom snabba eller slumpmässiga beslut. Eftersom vi inser faran att detta kan komma att ske, avstår vi helt från att befatta oss med någon resolution och stöder det beslut som talmanskonferensen fattade förra veckan - min kollega Provan var ju där i mitt ställe - nämligen att vi för en diskussion och även talar om alla aspekter, men att vi inte nu uttalar oss förhastat om innehållet och inte heller om våldet, utan att vi gör det i lugn och ro med största noggrannhet. Därför är vi på goda grunder mot en resolution om Genua.
(Applåder)

Cox
Fru talman! Jag hade egentligen ingen önskan om att uttala mig, men eftersom PSE-gruppens ordförande verkar vara upprörd och anse att jag gör för litet för att främja en liberal politik i Europa genom att inte lägga fram en resolution, bör jag påpeka för den hedervärde ledamoten att vi tittade på de tidigare likartade fallen. Det är inte första gången en kommissionsordförande har deltagit i ett G8- eller G7-möte, eller att en premiärminister och till lika rådets ordförande har deltagit i ett G8- eller G7-möte. De tidigare likartade fallen kommer att visa den hedervärde ledamoten - just som de visade mig - att vi inte har för vana att främja våra politiska vänner genom att lägga fram resolutioner efter denna typ av möten.

Lannoye
Jag skulle för min del vilja ge mitt stöd till förslaget om en resolution. Jag anser nämligen att det inte finns något politiskt berättigande till varför vi, efter en politisk debatt i närvaron av rådet och kommissionen, inte skall låta våra debatter åtföljas av en resolution. Innehållet i resolutionen skall förhandlas fram mellan grupperna. Om vissa grupper inte vill att man skall prata om det våld som ägde rum i Genua är det alltså deras rätt, men de får uppvisa sitt motstånd genom att rösta emot alla förslag i denna riktning.

Talmannen
Jag låter alltså detta förslag om att inge en resolution efter debatten om Genua gå till omröstning.
(Parlamentet avslog begäran.)
När det gäller torsdagen: Angående torsdagen och aktuella och brådskande frågor av större vikt, har jag mottagit en begäran om ändring från PSE-gruppen i syfte att ersätta punkten "Mul- och klövsjuka" med underpunkten "Afghanska flyktingars ansökan om asyl i Australien", som nu anges under punkten "Mänskliga rättigheter". Jag vet inte vem som talar för att lägga fram denna begäran, herr Barón Crespo?

Barón Crespo
Fru talman! Anledningen till att vi kommer med detta förslag är mycket enkel: vad som sker för tillfället med de afghanska flyktingarna och hur de behandlas av den australiensiska regeringen - och jag menar verkligen Australiens regering eftersom Australiens högsta federala domstol kritiserar den - inte bara handlar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna; här är det fråga om en mycket klar kränkning av havsrättens principer och de mänskliga rättigheter som alla länder har undertecknat, inklusive en så viktig allierad till Europa som Australien. Vi måste göra ett mycket klart uttalande i den här frågan, och fördöma denna politiska attityd som är på gränsen till främlingsfientlighet.

Maes
Fru talman! Det är uppenbart att förslaget rörande de afghanska flyktingarna kan och måste behandlas. Det finns det också utrymme för i föredragningslistan. Med tanke på de nya åtgärder som Förenade kungariket har vidtagit i samband med den utbredning av mul- och klövsjukan som äger rum för ögonblicket, anser vi att det är nödvändigt att vi talar om saken. Med tanke på att det ena inte utesluter det andra ber vi parlamentet att behandla detta.

Van Velzen
Fru talman! Kollega Maes har egentligen redan sagt det på ett alldeles utmärkt vis. Vad det handlar om är att vi under rubriken "Mänskliga rättigheter" uttryckligen kan tala om de afghanska flyktingarna. Emellertid känner vi alla till de problem vi har haft med mul- och klövsjuka i Europa. Det är alltså av stor vikt att Europaparlamentet nu också gör ett uttalande om mul- och klövsjukan. Vi skulle kunna kombinera de båda sakerna: de afghanska flyktingarna under rubriken "Mänskliga rättigheter", mul- och klövsjukan under en annan rubrik inom ramen för debatten om aktuella och brådskande frågor. I det här sammanhanget skulle jag vilja rikta en stark uppmaning till vår socialistiska kollega att låta föredragningslistan vara oförändrad.

Barón Crespo
Fru talman! Efter vad jag har hört har det gjorts två inlägg emot och inget för.

Talmannen
Låt oss säga att Maes i sitt inlägg starkt betonade exakt det att de två sakerna är förenliga, vilket jag för övrigt själv har preciserat. Situationen med de afghanska flyktingarna som begär asyl i Australien har redan skrivits in på föredragningslistan, under punkten "Mänskliga rättigheter". Vi kommer alltså hur som helst att ha en debatt om denna fråga, det är tydligt.
Vad är det alltså nu frågan om? Jag tror att man måste vara tydlig, det är frågan om att avlägsna mul- och klövsjukan från föredragningslistan. Så var det sagt. Jag låter PSE-gruppens begäran gå till omröstning.
(Parlamentet avslog begäran.)
Angående sammanträdena den 19 och 20 september i Bryssel Inga ändringar har föreslagits

 
Procedurfrågor

Maes
Fru talman! För vår grupps räkning skulle jag vilja ställa en personlig fråga till er. I samband med fredsförslaget för Makedonien är det angeläget att man för en debatt i det makedoniska parlamentet. Skulle ni vilja vända er till detta parlaments talman? Vi hoppas alla på ett brett stöd för fredsförslaget i parlamentet, men det kommer inte att erhållas utan möda. Parlamentet spelar en avgörande roll. Av den anledningen ber vi er skicka ett brev eller ett meddelande till parlamentets talman med en uppmaning att diskutera det här fredsförslaget så snart som möjligt.

Talmannen
Fru Maes! Jag skulle vilja säga att det svar som jag skall ge er nästan överträffar era önskemål. Jag skall verkligen bege mig till Makedonien inom de kommande dagarna, på själva begäran från alla de som är delaktiga i detta ärende och som har önskat att Europaparlamentets talman skall bege sig till platsen, eftersom jag tror att jag kan säga att vårt parlament skattas högt och att det verkligen är en mycket uppmuntrande gest.
Jag skall givetvis så snart som möjligt följa upp denna inbjudan som nyligen ställts till mig.

Hernández Mollar
Fru talman! I onsdags förra veckan inträffade en olycka i närheten av Malagas flygplats med ett flygplan som tillhörde företaget Binter Mediterranean, som trafikerar sträckan Malaga-Melilla, vilket resulterade i fyra döda och sjutton skadade. Det är andra gången under loppet av två år som staden Melilla drabbas av en sådan här tragedi. Tack vare piloternas skicklighet och yrkeskunnighet - en av dem omkom - räddades nästan alla passagerarna till livet den här gången.
Jag ber er, fru talman, att ni vidarebefordrar våra kondoleanser och uttrycker vår solidaritet till dödsoffrens och de skadades familjer, med övertygelsen att Europeiska kommissionen och parlamentet engagerar sig i frågan om lufttransporternas kvalitet och hur de sköts, vilket de rapporter som Europeiska kommissionen lägger fram om den här frågan är ett bevis på.

Dupuis
Fru talman! Den buddistiske munken Ho Tan Ahn begick i går självmord i Vietnam genom att tända eld på sig själv. I juli förra året antog vårt parlament en mycket uttalad och detaljerad resolution, i vilken parlamentet bland annat bad ordföranden för delegationen för förbindelserna med ASEAN:s medlemsländer, länderna i Sydostasien och Sydkorea, Nassauer, att så snart som möjligt anordna en resa till Vietnam för att möta de religiösa ledare som i dag sitter fängslade, särskilt dessa, och för att göra en utvärdering av situationen när det gäller religionsfriheten i Vietnam.
Det som jag alltså ber er om, fru talman, det är ert och hela parlamentets stöd för att Nassauer under de kommande dagarna skall kunna anordna denna resa. Jag anser att självmord genom att tända eld på sig själv är en mycket allvarlig handling; det är ett mycket tydligt tecken på den försämrade situationen i Vietnam och jag tror att vår delegation, vilket det redan har beslutats om i parlamentet, borde bege sig till Vietnam mycket snart.

Talmannen
Herr Dupuis! Jag skall vidarebefordra den önskan som ni nyss uttryckte till Nassauer. Han är för tillfället inte närvarande i kammaren, men jag skall noggrant vidarebefordra era ord till honom.

Napoletano
Fru talman! Jag är övertygad om att ni redan gjort det, men eftersom det är första gången som vi är samlade efter sommaren ville jag påminna mina kolleger om att någon dag efter vårt sista sammanträde i Strasbourg inträffade dessvärre en mycket allvarlig katastrof: ett enormt träd i närheten av parlamentet föll över ett antal personer som samlats för att lyssna på en konsert och många personer dödades, bland annat flera ungdomar. När vi nu samlas efter sommaruppehållet bör det vara vår skyldighet att på nytt framföra våra kondoleanser till Strasbourgs borgmästare, till offrens föräldrar och till alla medborgare, bland annat eftersom Strasbourg är den stad som är vår värd och eftersom tragedin inträffade i närheten av parlamentet.

Talmannen
Absolut, fru Napoletano. Som ni själv sade uttryckte jag omgående våra djupaste sympatier och vårt djupaste deltagande både till myndigheterna i Strasbourg och till offrens familjer. Det är en fullständigt förfärlig händelse, och jag hade givetvis för avsikt att uttrycka vår kammares reaktioner genom att uttrycka vårt deltagande.

Blak
Fru talman! Jag är tvungen att ta upp en mycket trist sak. Detta parlament utövar psykisk terror och trakasserier mot ett litet medlemsland, nämligen Danmark och de danska medlemmarna. Vi har under en lång följd av år själva fått betala för att kunna se en dansk TV-kanal och nu är denna avstängd både här och i Bryssel. Detta är inte rättvist, och jag vill be er att redan i morgon vända er till den enda som kan lösa detta problem, nämligen problemlösaren framför alla andra; vår underbara, förtjusande, fantastiska och duktiga kollega, Mary Banotti. Och därmed se till att vi redan i morgon bitti har dansk TV igen, samt att parlamentet framöver låter bli att besvära ett av sina bästa medlemsländer genom att utöva denna typ av terror gentemot dess medborgare.

Talmannen
Herr Blak! Eftersom jag om några dagar kommer att besöka Danmark kan jag klargöra att det inte handlar om någon diskriminering, tro mig. Men fru Banotti kommer genast att lugna er, det är jag övertygad om.

Banotti
Fru talman! När jag hörde att stackars Blak återigen hade problem, skyndade jag mig naturligtvis att ta reda på vad som kunde göras åt saken. Det är tydligt att Danmark nu håller på att träda in i den digitala TV-åldern. Till följd av detta har det skett en teknisk störning i samband med mottagningen av dansk television här, vilket jag naturligtvis omedelbart skall försöka att ta itu med.
Om mina danska kolleger önskar en särskild radio- eller TV-station, måste de meddela vilken denna är. Detta är ett tillfälle för mina danska kolleger att träffas i en vänlig anda och besluta om exakt vad de vill ha, och jag kommer naturligtvis att underlätta detta så snart som möjligt.

Korakas
Fru talman! Nu avslöjas det varför Natostyrkorna i Kosovo inte bara underlåtit att tillämpa FN:s säkerhetsråds beslut nr 1244, framför allt i fråga om avväpning av UCK, utan dessutom har utnämnt det till skyddskår i Kosovo. De har tolererat - eller rent av bemödat sig om - en modernisering av dess beväpning, och de har i själva verket, indirekt men tydligt, accepterat - eller rent av uppmuntrat - UCK-brottslingarna att ta sig in i FYROM, där dagens situation har uppstått. Denna situation, fru talman, har fungerat som alibi för Natos intervention, för att tillämpa den kända, förhånade, överenskommelsen om frivillig avväpning av UCK, som också innebär krav på konstitutionella förändringar. Med draghjälp från UCK och med direkt stöd från USA drivs alltså ännu ett land till splittring, och det skapas ett nytt protektorat av typen Bosnien-Hercegovina. Enligt min uppfattning vilar ansvaret för denna utveckling tungt inte bara på USA och Nato utan även på Europeiska unionen, som stöder Natos verksamhet i området.
Detta, fru talman, är inte bara vad jag själv anser, utan det är en uppfattning som delas av många massmedia. Man frågar sig vad nästa steg kommer att bli. I synnerhet vi greker är oroliga, för vi ser att de trupper som intervenerar på Balkan inte har som mål att skapa fred utan att underblåsa spänningarna och striderna. Vi är oroliga, därför att vi dessutom ser hur elden kommer farligt nära vårt eget land, vilket den grekiska regeringen faktiskt är medskyldig till. Vi kräver, fru talman, att ni, när ni åker dit ned, också framför vår åsikt om att det måste bli slut på denna politik och att Nato måste lämna Balkan, så att vi kan få tillbaka den fred som rådde i vårt område före dessa interventioner.

Wynn
Fru talman! Låt mig efter allvarligheterna få avsluta i ett litet lättare stämningsläge, med några goda nyheter för den region jag företräder, det vill säga nordvästra England. Gårdagens och dagens engelska tidningar verkar domineras av en sak - den minnesvärda, historiska matchen när England vann över Tyskland med 5 - 1. Skälet till varför det är så goda nyheter för oss - jag lider med mina tyska kolleger - är att huvudarkitekterna bakom denna seger kom från de stora klubbarna i nordväst - även om vi hade en svensk förbundskapten. Jag hoppas att detta visar folk att nordvästra England är en spjutspetsregion inte bara för fotboll, utan också för många andra företeelser och jag inbjuder er alla resa dit närhelst ni har möjlighet.

Schulz
Fru talman! Jag tackar er för att ni ger mig tillfälle att svara min kollega så snabbt. Jag skulle uttryckligen vilja gratulera honom till denna stora framgång för det engelska landslaget och samtidigt säga vår - tyvärr frånvarande - kollega Ferber, att en överväldigande majoritet av de tyska spelarna kommer från Bayern!

Fatuzzo
Fru talman! För det första vill jag önska lycka till med den sammanträdesperiod vi nu står inför och dessutom lovar jag att bara begära ordet när det är nödvändigt. Jag börjar genast genom att säga att förra söndagen, den 26 augusti, befann jag mig i Genua, min födelsestad. Det var mycket varmt, så jag ville bada i havet, vid badanläggningen "Italia" vid Corso Italia, och jag stod just i begrepp att dyka i när en gammal barndomsvän kände igen mig, en ledamot av kommunstyrelsen - han heter Egidio Saccone - badanläggningens ägare, och han sade till mig: "Fatuzzo, du som sitter i Europaparlamentet, häv upp din röst och försök se till att amatöridrottarna i alla sporter - simning, boxning, friidrott, fotboll, cykel, tennis etc., även de får pension. De kommer säkert att lyssna på dig, de kommer att föra det vidare i alla femton medlemsstaterna och där kommer de att göra nåt."Och... nu skall jag gå och bada!

Morgantini
"Hand i hand för freden": så kallades demonstrationen som utlystes av ADEP till den 1 september i Ankara. I verkligheten kunde demonstranterna inte hålla varandra i handen för polisen hindrade alla försök till demonstration: den trängde in på kontoret som tillhör ADEP, som är ett demokratiskt parti, och arresterade hundratals personer som sedan också låstes in i stadion. För oss påminner detta om tragiska och hemska händelser. Jag uppmanar därför vår talman att kräva av den turkiska regeringen att rörelsefriheten, yttrandefriheten och demonstrationsfriheten skall få utövas av de kurder och turkar som enbart begärde att få marschera tillsammans för freden, och att de personer som hålls inspärrade i stadion och fängelser i Turkiet omedelbart frisläpps.

Talmannen
Fru Morgantini! Jag kommer att göra ett inlägg i denna riktning.

Uca
Fru talman! Jag skulle bara vilja komplettera det som fru Morgantini just nämnde. Förbudet mot fredsdemonstrationen den 1 september ledde till att en människa som flydde för polisen miste livet. Fortfarande sitter 500 människor i fängelse. Jag ber er att arbeta för att de 500 människor som fortfarande sitter i fängelse genast blir frisläppta!

Talmannen
Jag säger det ännu en gång: jag kommer mycket gärna att göra detta inlägg.

Villiers
Fru talman! Jag vädjar till er att skriva till de talibanska myndigheterna om det olyckliga fallet "Shelter Now". Parlamentsledamöterna har kanske hört att ett antal biståndsarbetare har arresterats av de talibanska myndigheterna, främst på grund av att det är en kristen organisation, vilket står i strid med de talibanska reglerna om religiös intolerans.
Jag vädjar till er att skriva till de talibanska myndigheterna och kräva en rättvis behandling av de arresterade och ett skyndsamt frisläppande av dem. De har inte begått något brott, förutom att försöka hjälpa Afghanistan och det afghanska folket. Afghanistan är ett av de fattigaste och mest behövande länderna i världen, och man fastställer ett mycket skrämmande prejudikat om biståndsarbetare angrips p.g.a. sin tro. Det kommer att undergräva biståndsprojekt över hela världen, och särskilt i Afghanistan.
Jag vill göra parlamentet uppmärksamt på att dessa biståndsarbetare, både europeiska och afghanska, kan dömas till dödsstraff enligt talibansk lag. Jag uppmanar kammarens ledamöter att stödja en vädjan till de talibanska myndigheterna att släppa dem som arresterats.

Talmannen
Det är helt riktigt, fru Villiers! Vi känner alla väl till de omständigheter som ni nämner, och jag skulle vilja säga att det är ett nytt bevis för den talibanska regimens destruktiva galenskap.
Ni vet att parlamentet flera gånger har uttalat sig i denna fråga och jag kommer mycket gärna att vidta åtgärder i denna riktning.

Duff
Fru talman! Före sommaruppehållet beslutade parlamentets presidium till sist att man skulle offentliggöra namnen på alla assistenter till ledamöterna som ersatts enligt artikel 14 om ersättningar till sekreterare, men sedan dess har vi förstått att presidiet och kvestorerna ändrat sitt beslut och nu kräver enskilda medgivanden - från både ledamöterna och assistenterna - innan de kan nämnas i förteckningen.
Detta måste väl ändå vara ett hån mot öppenheten, och strida mot principen om att namnen på alla de som ersätts med offentliga medel bör offentliggöras? Kan jag be er att uppmana presidiet och kvestorerna att ompröva sitt beslut?

Talmannen
Herr Duff! För att vara riktigt tydlig är det inte presidiet som har ändrat detta beslut. Det är i direktivet om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet som det krävs att det skall vara på detta sätt, och ni håller nog med om att det är svårt för presidiet och kvestorerna att gå förbi det nödvändiga skyddet av personuppgifter som kräver de berörda personernas samtycke.
Vi har studerat detta mycket noggrant, med all den exakthet som krävs och yttrandena från vår rättstjänst har naturligtvis varit helt formella i denna fråga.

De Rossa
Fru talman! En rad talare har redan tagit upp frågor som har att göra med brott mot de mänskliga rättigheterna, och jag vill också ta upp en fråga om ett allvarligt brott mot de mänskliga rättigheterna. En mänsklig rättighet som varje enskild person i denna kammare skulle stödja, är små barns rättighet att få gå till skolan utan att hindras och trakasseras. I just denna stund trakasseras fyra-, fem- och sexåriga barn i ett litet område i Belfast i Nordirland i samband med s.k. protester.
Jag kommer inte att tråka ut er med argument för och emot denna typ av protester, eller med argument från den ena eller andra sidan - men detta är politiska dispyter mellan vuxna. Detta bör inte drabba små barn som är på väg till skolan. Fru talman! Jag vädjar till er att skriva till alla parter i Nordirland, och till den irländska och brittiska regeringen, och uppmana dem att använda alla till buds stående medel för att stoppa denna typ av protester. Låt dessa små barn gå till skolan utan att hindras.
Jag tycker det verkar som att det finns en uppfattning om att terrorism bara handlar om bomber, vapen och kulor. Men hur kommer fyraåringar som går till skolan för första gången i sina liv komma ihåg denna första dag, när de omges av poliser som är beväpnade därför att de måste skydda dem, och som försöker att ge dem en säker väg att gå för att komma till sina klassrum, denna deras första skoldag? Det är en motbjudande situation och jag vädjar till er att skriva till alla berörda parter.
När jag nu ändå står upp, vill jag också säga att det har skett ett historiskt genombrott i Nordirland. Som vi alla känner till, är det inte tillräckligt att avtala om att förändra saker och ting - man måste också ändra sin inställning i grunden. Man har undertecknat ett nytt övervakningsavtal i Nordirland, vilket är avgörande för fredsavtalet. SDLP - partiet som leds av John Hume, som sitter i detta parlament - har för första gången i Nordirlands historia gett sitt stöd till polisen där, och de bör gratuleras till detta.
(Applåder)

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! I San Sebastian föregående månad skadade en försåtligt minerad leksak allvarligt ett spädbarn som låg i sin mormors armar - mormodern dödades av explosionen. Denna kvinna som ni nämnde var Maria Eraunzetamurgil, men ni sade att ingen vet vem som gjorde det. Sex personer har dött som offer för det inofficiella smutsiga krig som redan dödat 66 andra offer sedan 1977.
Vi förväntar oss att de ansvariga ställs inför domstol. Barón Crespo sade "justicia aplazada, justicia negada". Jag talade om 1977. Segundo Marey, som kidnappades av misstag i början av det smutsiga krigets socialistiska period, dog också föregående månad i Hendaye. De som dömdes som skyldiga till kidnappningen - höga spanska statstjänstemän och poliser - släpptes efter bara några dagar i fängelse. Alla dessa offer förtjänar också vår sympati och respekt.

Alyssandrakis
Fru talman! Jag delar helt och fullt våra kolleger Morgantinis och Ucas uppfattning om situationen i Turkiet. Jag vill tillägga att det har förflutit tio månader sedan de politiska fångarna i de turkiska fängelserna inledde en hungerstrejk i protest mot regeringens planer på att isolera dem i små celler. Resultatet hittills är tragiskt: trettiotvå unga människor har mist livet till följd av hungerstrejken, medan ytterligare trettioen dödades vid de turkiska myndigheternas razzia mot fängelserna i december förra året. Det senaste offret är Hulia Simsek, som avled den 31 augusti. Hon var den sjunde av släktingarna till de politiska fångarna som dog på grund av hungerstrejken.
Som företrädare för Greklands kommunistiska parti fördömer jag från denna talarstol den turkiska regimens brottsliga likgiltighet men också hyckleriet hos dem som slår sig för bröstet och talar om mänskliga rättigheter, samtidigt som de inte gör ett dugg för att påverka den turkiska regeringen att upphöra med sin likgiltighet för fångarnas rättmätiga krav och att över huvud taget respektera de mänskliga rättigheterna. Till dessa hör också Europeiska unionen, som har ett särskilt ansvar, eftersom Turkiet är ett av kandidatländerna. Fru talman, värderade kolleger, den som är likgiltig inför ett brott blir medskyldig.

García-Margallo y Marfil
Fru talman! Jag är inte helt säker på att mitt inlägg är en ordningsfråga, men det är ett svar på ett tidigare inlägg.
Parlamentet känner till att den spanska konstitutionen - förmodligen för att den utarbetades efter en diktatur - är den mest respektfulla i Europeiska unionen i fråga om grundläggande och allmänna rättigheter.
Parlamentet vet även att den föregående talaren utgör en del av detta, eftersom han har haft möjlighet att delta i fria val där han har kunnat uttrycka sina åsikter. Parlamentet har också kännedom om att när rättsmakten har gjort sig skyldig till kränkningar i brottsbekämpningen har de ansvariga dömts av vanliga domstolar med alla processuella garantier och för närvarande sitter människor som tillhör statsapparaten i fängelse för nämnda kränkningar.
Jag kan inte säga detsamma om många kolleger i mitt parti, i den socialistiska gruppen eller andra partier, vars åsikter har avvikit från de åsikter som har framförts, och som helt enkelt har blivit mördade på grund av detta. Vi närmar oss nu tusentalet dödsoffer.

Europabolag
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
betänkande (A5-0243/2001) av Mayer för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till rådets förordning om stadga för europabolag (14886/2000 - C5-0092/2001 - 1989/0218(CNS)), och
betänkande (A5-0231/2001) av Menrad, för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om utkastet till rådets direktiv om komplettering av stadgan för europabolag vad gäller arbetstagarinflytande (14732/2000 - C5-0093/2001 - 1989/0219(CNS)).

Mayer, Hans-Peter
Fru talman, ärade kolleger! Idén att skapa en europeisk bolagsform som i alla medlemsstater följer samma överstatliga regler är nästan lika gammal som Europeiska unionen själv. Societas europaea - europabolaget - gäller därvid som flaggskepp för den europeiska bolagsrätten. De vetenskapliga grundstenarna lades i slutet av 1950-talet. Kommissionen föreslog 1970 en stadga för ett europabolag i form av en förordning. Den innehöll en i varje detalj reglerad enhetsrätt.
1989 lade kommissionen fram ett helt och hållet nytt förslag till förordning. Man tog bort social- och arbetsrätt, skatte- och konkurrensrätt, rättsskyddet för näringsverksamhet, konkursrätt och bestämmelserna om företagsdemokrati. I Nice nådde man slutligen politisk enighet - en förordning från rådet om stadgan och ett direktiv som komplement med avseende på arbetstagarnas delaktighet.
Om den rättsliga grunden: Förslaget från 1989 byggde på nuvarande artikel 95. Detta innebar medbeslutande. Förslagen från Nice grundar sig på artikel 308, så att parlamentet endast rådfrågas. För förordningen kan man som rättslig grund lika väl åberopa artikel 95 som artikel 308. För att åstadkomma en demokratisk legitimering och efter EG-domstolens ständiga rättskipning borde i ett sådant fall den rättsliga grund väljas som ger parlamentet den större medbestämmanderätten. Parlamentet förbehåller sig rätten att efter rådets godkännande överlämna ett förfarande till EG-domstolen för att pröva den rättsliga grunden.
Om förordningen: Enligt artikel 2 och 3 finns det olika former för att bilda bolag. Kapitalet måste utgöra minst 120 000 euro. Enligt bolagslagstiftningen i medlemsländerna finns det två olika system för att förvalta aktiebolag. Det monistiska systemet, som exempelvis i Storbritannien, förutsätter endast ett förvaltningsorgan. Det dualistiska system som exempelvis tillämpas i Tyskland förutsätter ett kontrollorgan och ett ledningsorgan. För att nå enighet i Europa krävs nu att båda systemen finns tillgängliga och kan väljas fritt i varje land.
Hittills medger bolagslagstiftningen i medlemsstaterna att nationella bolag endast kan flytta sitt huvudkvarter genom att upplösas och bildas på nytt i den nya medlemsstaten. I europabolaget leder en flytt av huvudkvarteret varken till upplösning av bolaget eller till att en ny juridisk person inrättas. Sammanväxandet av de tidigare åtskilda marknaderna kräver att vi äntligen skapar rättsliga organisationsformer som motsvarar den nya situationen i Europa. Visserligen uppvisar europabolagets konstruktion avsevärda svagheter. Europabolaget kommer att utfalla olika från medlemsstat till medlemsstat. Det kommer inte att handla om ett europabolag med europeisk prägel utan om ett europabolag med exempelvis fransk, spansk eller tysk utformning.
Det finns mer att säga om detta. Även inom en medlemsstat kommer ett flertal olika europabolag att bildas, vilka präglas av alltifrån bolagskarakteristika till medbestämmande. Jag anser det vara absolut nödvändigt att man samtidigt som förordningen träder i kraft utfärdar kompletterande skatteföreskrifter.
Europabolagets verklighet kommer självfallet också att bestämmas av skattelagstiftningen. I detta sammanhang välkomnar jag en rad ändringsförslag från ELDR-gruppen. Med hänsyn till samtliga faktorer yrkar jag på att skicka europabolaget på dess jungfrufärd. Då kommer det att visa sig var det fortfarande behöver repareras för att en dag förvandlas till det flaggskepp som man väntat sig!

Menrad
Herr talman, ärade kolleger! Vår kollega Mayer har gjort oss uppmärksamma på att man borde ha förverkligat projektet med det europeiska aktiebolaget i över 30 år. Som dåvarande ordförande i kommissionen tog vår kollega i parlamentet Jacques Santer under andra hälften av nittiotalet kraftfullt upp diskussionen om denna bolagsform. Han och många medkämpar här i parlamentet ville ha den som kostym för global players från Europa i konkurrensen på världsmarknaden.
Det europeiska aktiebolaget har i ministerrådet hittills framför allt strandat på föreställningarna om arbetstagarnas ställning. 1970 utgick en förordning om detta europeiska aktiebolag ensidigt endast från den tyska modellen för medbestämmande, fastän medbestämmande ju inte är någon exportartikel.
I slutet av 1980-talet lades så två dokument fram för parlamentet, vilka kopplades nära samman med varandra - vår kollega Dr Mayer förklarade detta: en förordning om bolagsrättsliga frågor - stadgan - och direktivet, som rör arbetstagarnas ställning i aktiebolaget, europabolaget. Där föreskrevs tre modeller, varvid en måste väljas ut. Inte heller här var man enig. Först 1997 kunde man skönja en lösning. Parlamentet gjorde ett förslag. En grupp höga sakkunniga under ordförandeskap av Etienne Davignon lade en vetenskaplig grund och medlemmarna i fackföreningarna och arbetsgivarorganisationerna undertecknade denna Davignonrapport. Man kan vrida och vända på det hur man vill: Genombrottet lyckades, eftersom man använde framgångsreceptet från det europeiska direktivet om företagsråd, vilket vi återkommer till i nästa punkt på föredragningslistan.
Som principer för förfarandet föreslogs nu också i fråga om bildandet av ett europeiskt aktiebolag: flexibilitet, förhandlingslösningar, minimiföreskrifter. Därmed har man också på ett bra sätt kombinerat de traditioner om medbestämmande som finns i Europeiska unionen. Det vill säga, det finns i några länder medbestämmande som regleras i lagen, i andra används kollektivavtal. Nu finns det en kombination: När det gäller det europeiska aktiebolaget skräddarsyr man en speciell modell för kollektiva förhandlingar mellan bolagsstyrelsen och ett särskilt förhandlingsorgan för arbetstagarna, och om förhandlingarna strandar gäller efter ett halvt till ett år lagstadgade minimiföreskrifter för arbetstagarnas medverkan. Enligt Davignonrapporten är dessa lagliga föreskrifter i syfte att fånga upp de fall där överenskommelse ej har träffats. I direktivet om inrättandet av ett europeiskt företagsråd talar man om subsidiära föreskrifter. Jag tror att det är ett bättre uttryck, eftersom man här på ett föredömligt sätt hänvisar till subsidiaritetsprincipen. Det är också den uppfattning som man beslöt följa i Nice. Vi säger ja till föreskrifterna om medbestämmande från Nice.
Betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor förespråkar i jämförelse med rådets förslag två viktiga ändringar. För det första: Vi vill ha en annan definition på begreppet medbestämmande än rådet. Det nämnda organet för arbetstagarrepresentation är ingenting annat än ett speciellt företagsråd för det europeiska aktiebolaget, för övrigt med förbättrade rättigheter, som vi bör komma ihåg när vi kompletterar direktivet om företagsråd. Men det är och förblir rätt till information och rådslag. Etiketten medbestämmande vore här felaktig.
För det andra: I enlighet med det ursprungliga kommissionsförslaget har man förtydligat att valförfarandet för arbetstagarna i kontrollorganens eller företagens styrelse skall regleras efter gällande bestämmelser i respektive medlemsstat. I Tyskland måste enligt detta direkta eller indirekta val hållas för arbetstagarnas medlemmar på ett sätt som motsvarar valet av styrelsemedlemmar enligt tysk bolagslagstiftning. Jag är övertygad om att det är nödvändigt att inte göra några skillnader vid detta val. De medlemmar som följer tysk bolagslag blir valda, arbetstagarnas representanter i det europeiska aktiebolaget blir det inte.
Föreliggande förordning och föreliggande direktiv tar fram det europeiska aktiebolaget som legat på is i europeisk lagstiftning. Båda uppvisar visserligen stora brister - på den punkten håller jag med vår kollega Mayer. Men vi måste äntligen ta det första steget. Efter sex år skall båda dessa rättsliga instrument prövas och i förekommande fall förbättras. Man måste sätta foten i dörren. Nästa vindstöt kommer då att öppna dörren. Jag menar att vi med denna europeiska modell är på rätt väg, även när det gäller den sociala dimensionen i den inre marknaden. Den europeiska modellen är ju inte marknadsekonomi rätt och slätt och därför inte heller aktiebolag rätt och slätt, utan ett aktiebolag där ju även arbetstagarna samverkar.

Manders
. (NL) Herr talman, herr kommissionär! Vi är mycket nöjda med de förslag som ligger framför oss. Mayer och Menrad har redan påpekat att de framlagda förslagen ännu inte är fullt tillfredsställande. Trots det anser jag att vi måste vara mycket nöjda med detta mycket viktiga ämne. Tidigare var det framför allt de amerikanska multinationella företagen som betraktade avsaknaden av europabolag som en brist, eftersom de ville vara verksamma i Europa och inte i varje enskild medlemsstat för sig. Det är också av den anledningen som professor Sanders redan för trettio år sedan introducerade begreppet Societas Europaea under en installationsföreläsning på Erasmusuniversitetet i Rotterdam.
Vi gläder oss åt att ett förslag nu har lagts fram efter trettio år. Vi tycker att det är synd att det inte finns någon möjlighet att nu äntligen göra de europeiska skattesystemen lite mer enhetliga och avstämma dem mot varandra. Då menar jag inte att skatterna måste harmoniseras. Jag anser att konkurrensen vad skattesatserna beträffar - bredden - måste finnas även i fortsättningen, men jag tror ändå att det är av vikt för europabolag att skattesystemen i de olika medlemsstaterna åtminstone är avstämda mot varandra. Nu får man förvisso europabolag, men i varje medlemsstat kommer man fortfarande att få arbeta med egen social lagstiftning, med egna skattesystem.
Till slut kommer det att bli marknaden som tvingar fram ett europabolag med en egen stadga, vilket för tillfället försvåras på grund av de olika medlemsstaternas individuella agerande. Vi anser således att det är bra att förslaget har lagts fram. Vi hoppas att det kommer att utvärderas inom kort och vi tror att marknaden slutligen kommer att avgöra den europeiska stadgan ett par år efter denna utvärdering. Det kommer att vara bra för ett Europa med en euro och en inre marknad.

Miller
. (EN) Herr talman! Jag vill gratulera Menrad och Mayer till deras betänkanden. Jag vill också stödja det som Mayer sade om den rättsliga grunden. Han har helt rätt. Det har funnits folk som lekt med hela frågan om den rättsliga grunden. Vi började med artikel 95 som rättslig grund och vi har övergått till artikel 308, eftersom den passade vissa personer. Detta är fel och parlamentet har rätt när det säger att vi någon gång i framtiden bör pröva detta i domstol.
När det gäller yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om Menrads betänkande om information till och samråd med arbetstagare, tar jag upp de två exemplen Corus och BMW Rover. Första gången arbetstagarna fick höra om sin situation, var när de höll på att köra till jobbet och lyssnade på radio. I vår moderna tidsålder är detta fullständigt oacceptabelt. Arbetstagare bör informeras från första början om läget när det rör deras arbete, därför att de är en del av detta företag.
Jag borde veta. Jag kommer ihåg för många år sedan när jag kom till min arbetsplats och fabriksgrindarna var låsta, och alla som arbetade där stod utanför. Vi fick veta av någon som skickades ut att vi blivit friställda. Jag kommer ihåg detta mycket tydligt, därför att de som ägde fabriken fortfarande bodde i stora hus, fortfarande körde stora bilar och fortfarande åkte på semester. Jag arbetade i denna fabrik och nio månader senare hade jag ännu inte fått något avgångsvederlag: Allt jag hade var det jag hade sparat från tidigare löner.
Arbetstagare bör aldrig någonsin drabbas av en sådan situation igen. Detta är skälet till varför jag gratulerar Menrad till att han tagit detta lilla steg när det rör information till och meningsfullt samråd med arbetstagare, därför att det är ett steg i rätt riktning. Det är inte fulländat. Frågan kommer att tas upp igen och vi kommer att förbättra situationen. Det är i vilket fall som helst ett steg i rätt riktning och jag stöder det.

Lehne
Herr talman, mina damer och herrar! Man har ju redan förklarat varför det europeiska aktiebolaget är av stor betydelse. Jag vill inte säga något ytterligare om detta. Högst beklagansvärda är emellertid de omständigheter under vilka det kommit till stånd och de problem som vi här får befatta oss med. Vi vet alla, att toppkonferensen i Nice inte precis var någon stor framgång och snarare visade upp ett torftigt resultat vad beträffar förhandlingarna om fördrag. Stats- och regeringscheferna menade, att de med detta aktiebolag kunde erbjuda oss något som åtminstone så att säga kan ses som en liten framgång för detta toppmöte och som åter för Europa ett stycke framåt. I princip skall man naturligtvis välkomna detta. Att beklaga är emellertid - verkligen att beklaga - att stats- och regeringscheferna satte sig över lag och rätt och fördraget, nämligen genom att de under mottot "här har vi nu blivit eniga, parlamentet skall inte störa" ändrade på den rättsliga grunden: De ersatte artikel 95, som solklart var rättslig grund för den ena delen av projektet, med artikel 308, och likaså ersattes artikel 137, som enligt fördragstexten entydigt skulle vara rättslig grund för den andra delen av projektet, med artikel 308.
Resultatet blir: inget medbestämmande, resultatet blir: enhällighet i rådet och regeringen står som ensam beslutsfattare. Jag personligen tror inte att parlamentet kan godta detta. Vi har därför med stor majoritet i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden gjort en ändring i fråga om den rättsliga grunden, nämligen så, att artikel 95 och även 137 åter skall gälla. Intressant är också att detta uttryckligen motiverades på det sättet i ingressen till det ursprungliga förslaget och att de rättsliga medierna fört detta vidare. Under överläggningarna har vi gått till väga som vid ett medbeslutandeförfarande. Jag skulle vilja varna rådet: Om rådet vid sin andra behandling åter en gång ändrar den rättsliga grunden för detta viktiga projekt, så finns det en synnerligen allvarlig risk att parlamentet anför besvär i denna fråga. Jag tror till och med att vi kommer att vinna med detta besvär inför domstolen. Det praktiska värdet i projektet är efter vad vi vet i alla fall snarare begränsat. Jag hänvisar till brevet från ordföranden för Unice. Vi har också redan hänvisat till det i utskottet. Vi har bett om skattebestämmelser inom ramen för en revision och jag hoppas, att denna revision snart kommer!

Rothley
Herr talman! Om förordningen säger min grupp och jag, som var föredragande för många år sedan, ja och amen, men inte för att vi är begeistrade, ty det som presenterar sig för oss som europeiskt aktiebolag är en torso. Det kommer inte att finnas ett europeiskt aktiebolag, utan 15 europeiska aktiebolag. Ett virrvarr! Jag vill inte alls gå in på detaljerna. Rådet har bekräftat vad varenda en vet: Det är det verkliga problemet i den europeiska lagstiftningen. Det, rådet, och inte kommissionen, och inte parlamentet: Rådet är problemet! Det vill ensamt bestämma, och om det finns en rättslig grund för det - i detta fall artikel 308 - desto bättre. Då behöver man inte parlamentet. Vi kommer emellertid att - som vår kollega Lehne sade - mycket noga pröva om denna rättsliga grund är adekvat och i nödfall kommer vi att vända oss till EG-domstolen med detta. Gemenskapsrätten blir i händerna på rådet till en ny slags folkrätt, med den skillnaden och den praktiska fördelen, att den varken behöver ratificeras av Europaparlamentet eller av det nationella parlamentet. Detta är rådets strategi.
Varför skulle egentligen detta europeiska aktiebolag vara attraktivt? Varför skulle det bli accepterat? Kan det inte vara så, att detta europeiska aktiebolag kan komma att drabbas av samma öde som den gamla gemenskapspatenten efter Luxemburgavtalet. Då hade rådet också efter många år mödosamt kommit fram till en kompromiss och så visade det sig att alla inom industrin, alla berörda, inte var intresserade. Möjligtvis kommer det inte att vara annorlunda när det gäller detta slags europeiska aktiebolag. Var finns fördelarna? Varför skall någon bilda ett europeiskt aktiebolag? Var finns skattefördelarna till exempel? Jag ser dem inte.
Ännu ett påpekande: Det kan ju hända, att man efter denna flopp åter letar fram det tionde direktivet om gränsöverskridande fusioner av aktiebolag så att säga som komplement, eftersom det ju inte blir något av med detta europeiska aktiebolag. Men hör på, kära vänner i kommissionen och rådet: Av det tionde direktivet om gränsöverskridande fusioner av aktiebolag med avskaffande av medbestämmande blev det ingenting förra gången och det blir det inte den här gången heller!
Efter det att vi nu så att säga har klarat av det europeiska aktiebolaget skulle jag vilja påminna om att andra bolagsformer nu väntar på att tas upp: den europeiska föreningen, det europeiska ömsesidiga bolaget och den europeiska andelsföreningen. Jag hoppas att kommissionen med det snaraste lägger fram förslag om dessa.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, ärade kolleger! Det är ett nöje för mig att göra ett inlägg i denna debatt om ett nyckelförslag i uppbyggandet av Europa.
Möjligheten att inrätta ett europeiskt aktiebolag faller inom det logiska resonemang som har lett till skapandet av den inre europeiska marknaden, den monetära unionen och den sista fasen av den slutgiltiga övergången till euron, som vi nu står i begrepp att genomföra.
Som en av de föredragande har erinrat om har det emellertid tagit oss drygt trettio år att komma fram till denna logik alltsedan det första förslaget kom år 1970 fram till dags dato.
Mitt inlägg å den liberala gruppens vägnar har en dubbel aspekt: å ena sidan stöder vi naturligtvis förslaget, vi anser att det är ett framsteg i uppbyggandet av Europa. Å andra sidan måste vi konstatera att vi inte är helt nöjda med förslaget, vilket kan utläsas av de ändringsförslag vi har lagt fram till båda betänkandena. Vi anser att den struktur som föreslås för skapandet av ett europeiskt aktiebolag fortfarande är alltför komplicerad.
Det finns flera olika valmöjligheter, och de olika varianter av europabolag som finns kan till och med förekomma inom en och samma medlemsstat. Man har kommit fram till att om man tar med alla olika bolagsformer och valmöjligheter och räknar ut hur många kombinationer det kan bli, kan man få upp till två hundra olika slags bolag som svar. Detta - anser vi - är inte det lämpligaste sättet att befästa ett europabolag som agerar i enlighet med den verklighet som vi redan har uppnått tack vare Europeiska unionens inre marknad och den monetära unionen.
Därför har vi å den liberala gruppens vägnar lagt fram en rad ändringsförslag med avsikt att befästa denna nyckelsymbol för Ekonomiska och monetära unionen, och vi hoppas verkligen att rådet överväger dessa.

Bouwman
Herr talman, herr kommissionär! Ett par ord för Gruppen De grönas räkning om den här saken. Strax före semestern upplevde vi en pinsam situation i fråga om övertagandedirektivet då det visade det sig att framför allt den sociala delen inte var godtagbar för parlamentet. Vi kan vara mycket tydliga när det gäller denna fråga. Det är direktivet i det här fallet, även om jag instämmer med Rothley och andra om att det än så länge fortfarande är mycket magert. Det beror emellertid på en rad andra saker.
Egentligen skulle vi helst vilja se att övertagandedirektivet och europabolagsdirektivet bildar ett slags package deal, på så vis att saker som å andra sidan har att göra med medbestämmande, information och samråd helt enkelt kan ordnas på samma gång. För närvarande befinner vi oss i den svåra situationen att det ena följer det andra och att vi inte kan bedöma sammanhanget lika bra som vi skulle vilja.
I slutändan är vi naturligtvis för att det inom ramen för det vi kallar "en europeisk social modell" sker något med de informations- och samrådsbestämmelser som har lagts till Menrads och Mayers betänkanden, som jag för övrigt tycker är utmärkta. Vi vill att det här sker på ett icke-anglosaxiskt vis, vilket jag har påpekat med hänvisning till övertagandedirektivet.
Om vi nu gör en jämförelse mellan det Europeiska företagsrådet, som det ser ut just nu, och de bestämmelser som nu aktualiseras i fråga om information och samråd, så utfaller jämförelsen till det förstnämndas fördel. Emellertid har vi fortfarande, som akten snart kommer att visa, förbättringen av Europeiska företagsrådet framför oss. En hel del ändringar måste genomföras, och jag vet inte precis hur resultatet kommer att se ut.
Vi är alltså överens om att närma oss saken på det här sättet. Vad information och samråd beträffar yrkar vi naturligtvis med eftertryck på att det som omskrivs som "Rhenländska arbetsförhållanden". Vi godtar det här som ett minimidirektiv, för att uttrycka det på så vis.
Omvandlingen till nationell rätt kommer således att vara av stor vikt för ett antal länder, jag tänker på Österrike, Tyskland och Nederländerna, eftersom bestämmelserna där på det hela taget är bättre och anpassningar kan bli svåra att genomföra.
Till sist vill jag påpeka att jag i synnerhet stöder Menrads ändringsförslag 7 som handlar om definitionen av medverkan. Det är en utmaning för kommissionären att instämma med det och även behandla de rättsliga grunderna på ett korrekt vis.

Gallagher
Herr talman! Efter 30 långa år av förhandlingar lyckades arbetsmarknads- och socialministrarna i december komma överens om en stadga för europabolag. Skapandet av ett europabolag har länge ansetts som nödvändigt för att vi skulle få en heltäckande europeisk bolagsrätt som främjar företagen. I en allt mer internationaliserad affärsmiljö, kommer antagandet av stadgan lägligt.
Kapitalet rör sig lätt över gränserna i samband med de multinationella företagens jakt på de mest lönsamma ställena att förlägga sin verksamhet. Unionen kan åstadkomma mycket genom skapandet av en gemensam marknad för varor, tjänster och kapital. Det har sedan länge funnits ett behov av att skapa ett europabolag för att få ett mer enhetligt sammanhang.
Ledamöterna av detta parlament kommer från 15 olika suveräna stater, och är medvetna om att bolagsrätten skiljer sig mycket från en medlemsstat till en annan. Jag välkomnar det faktum att man genom denna förordning förutser fem olika sätt på vilka man kan upprätta en stadga för europabolag. Medlemsstaternas bolagsrätt tillåter två olika system för företagsförvaltning. I förordningen föreslås att båda systemen skall finnas tillgängliga i respektive land. Som ett resultat av detta kommer företagen att kunna välja det system som bäst passar deras syften.
Mot bakgrund av den ekonomiska avmattningen i Förenta staterna och sedermera den världsomfattande ekonomiska avmattningen, är det nödvändigt att vi - som lagstiftare - gör allt vad vi kan för att hjälpa företagen och underlätta ett skapande av arbetstillfällen. Skapandet och förvaltningen av europabolag måste ske med så få hinder och litet byråkrati som möjligt. Företagen måste få den flexibilitet de behöver för att förbli reservsnåla och kunna agera snabbt i en starkt konkurrensutsatt miljö.
Föredraganden hänvisar till beskattning. Man måste klargöra att skattepolitiken är en fråga för respektive medlemsstat och dess nationella parlament. Varje form av förslag om att bolagsskatt som betalas av europabolag skall hamna i EU:s penningkista är fullständigt oacceptabelt. Den irländska regeringen driver en politik med låg bolagsskatt för att främja investeringar. Vår nivå på 12,5 procent har visat sig vara utmärkt genom att skatteintäkterna faktiskt ökar på samma gång som det främjar en hållbar tillväxt. Irland kan inte tolerera några förslag om harmonisering av bolagsskattesatserna, i synnerhet under denna period av ekonomisk avmattning.
Jag berömmer Menrad och utskottet för sysselsättning och socialfrågor för deras arbete om arbetstagares rättigheter. Vi i Europa har länge hävdat att ett partnerskapssynsätt fungerar bäst. Företagen är beroende av sina anställda. Det får inte ske någon försämring av de rättigheter som arbetstagarna fått under årens lopp. Ett europabolag utan någon form av delaktighet är otänkbart. Det finns ett antal modeller för arbetstagarnas delaktighet. Det är positivt att förordningen undviker ett enda förhållningssätt. Sammanfattningsvis kommer omfattningen av delaktigheten från arbetstagarnas sida att beslutas genom frivilliga förhandlingar mellan de berörda företagen och arbetstagarna.

Harbour
Fru talman! Jag talar i kväll på min kollega Lord Inglewoods vägnar, som varit skuggföredragande för den brittiska konservativa gruppen, och som tyvärr blivit fördröjd p.g.a. dåligt fungerande flygtransporter härifrån till Bryssel. Han bad mig särskilt att se till att ni fick veta det.
Jag välkomnar detta som ett pragmatiskt förslag. Jag vill inte tänka på hur resultatet kunde har sett ut. Jag vill ta upp några kommentarer till kommissionären om genomförandet av detta förslag, därför att det är ett välkommet framsteg att vi faktiskt får ut något på marknaden - och det är så vi skall se på saken - eftersom företagen kommer att få välja om de vill anta denna form av företagsstadga eller inte. Det är helt och hållet pragmatiskt och praktiskt att vi till en början kommer att få ett förslag som är underställt regeringarna i de 15 medlemsstaterna.
Jag vill säga till kommissionären, att man måste vara rejält vaksam när det gäller att se till att bestämmelserna för denna nya företagsstadga genomförs på ett konsekvent sätt i medlemsstaterna. Det råder för närvarande en inkonsekvent tillämpning av bolagsrätten inom medlemsstaternas befintliga stadgor om saker och ting som offentliggörande av information, lämplig tidpunkt för offentliggörande av redovisning, korrekt färdigställande av redovisning - alla dessa olika företeelser tillämpas för närvarande på olika sätt. Denna nya stadga måste tillämpas på ett konsekvent sätt, och vi måste se till domstolarna i medlemsstaterna som kommer att vara ansvariga för detta får den kunskap och förmåga som krävs i sammanhanget.
Jag instämmer också i vad mina kolleger har sagt om det som har att göra med beskattning och bolagsrätt. Mayer skriver i sammanfattningen av ett utmärkt betänkande att han förespråkar att stadgan för europabolag sjösätts och ger sig ut på sin jungfruresa. Det kommer att visa var man behöver sätta in reparationer - så sant som det är sagt. Men vi får inte överlasta frågan med andra förväntningar om likriktning av bolagsrätten, särskilt skatteharmonisering. Jag instämmer med de kolleger som sagt hur farlig denna idé är. Vi får inte överlasta denna stadga med saker som den inte utformats för att bära, i annat fall kommer den att sjunka mycket snabbt.

Medina Ortega
Herr talman! När det gäller Harbours senaste inlägg måste jag säga honom att det inte är någon risk för att fartyget sjunker, eftersom det är mycket lätt lastat. Jag har aldrig sett en förordning eller ett förslag till förordning som är så tunt som detta. Det är så tunt att vi praktiskt taget inte kommer att få någon social harmonisering överhuvudtaget.
Vad vi kommer att ha är 15 olika nationella lagstiftningar om europabolag, det vill säga 15 olika slags europabolag som Rothley sade, och som Gasòliba i Böhm sade kommer vi att ha drygt 200 möjliga kombinationer av olika bolagstyper. Detta är sannerligen den mest typiska icke-bindande lagstiftning som jag har sett i hela mitt liv.
För det andra vill rådet ta ifrån oss den lagstiftande befogenheten: Gallagher talade om att agera som lagstiftare. Om vi fortsätter på rådets linje kommer parlamentet att berövas all lagstiftande makt. Enligt min åsikt gör parlamentet antagligen rätt i att bestrida detta beslut inför EG-domstolen, eftersom en gemenskapsinstitution inte unilateralt kan ändra fördragen.
För det tredje, som Rothley påtalade förut, kommer den typ av europabolag som vi skapar inte ge några särskilda fördelar, särskilt inte på beskattningsområdet, om vi inte tar itu med beskattningen. Det kommer att bli mycket svårt att införa detta i skapandet av europabolag och därför anser jag det vara mycket viktigt att man tar upp beskattningsfrågan, vilket majoriteten av föregående talare har föreslagit. Harbour talade om att det finns risk för att fartyget sjunker. Jag skulle säga att faran med fartyget snarare består i att det måste vända om för att det har för lite barlast. Harbour har antagligen viss sjövana och följaktligen vet han att när ett fartyg seglar utan någon last alls är risken för att det kantrar mycket större, fartyget kantrar åt sidan och sjunker av andra orsaker.
Därför anser jag att följande är viktigast för tillfället: först och främst att stå fast vid parlamentets privilegium ur rättslig synpunkt och för det andra, att understryka att det är nödvändigt att införliva skatteaspekterna i ett rättssystem för europabolag. Om inte beskattningen tas med kommer vi få mycket svårt att utveckla ekonomiska, sociala och handelsmässiga rättssystem för Europa.

Flautre
Herr talman! Utkastet till direktiv om arbetstagarinflytande inom europabolag ger oss för första gången tillfälle att på gemenskapsnivå upprätta en tydlig definition av vad man menar med rätt till information, samråd och medverkan för arbetstagarna i alla företag. Utkastet till direktiv utgör en förutsättning för inskrivandet i handelsordningen för ett bolag som skulle välja denna nya stadga framför slutandet av ett avtal som förhandlats fram om arbetstagarinflytande.
Under dessa förutsättningar är Verts/ALE-gruppen inte kräsen, utan stöder Menrads betänkande och hans förslag, som syftar till ett snabbt antagande och ett effektivt genomförande av detta direktiv. Vi gör det naturligtvis med övertygelsen att denna nödvändiga förutsättning är långt ifrån tillräcklig för att anse att den europeiska lagstiftningen verkligen svarar mot de behov som just nu gör sig hörda. Så snart som omröstningen genomförts måste vi fortsätta och omarbeta lagstiftningen.
Ni vet ju faktiskt att detta direktiv i morgon endast kommer att gälla arbetstagarna i de företag som väljer denna nya stadga, det vill säga en knapp minoritet. Därför måste man naturligtvis akta sig för att inta en alltför självsäker attityd och för alla slags tillkännagivanden. Vi kommer inte att ha gjort några framsteg förrän vi samtidigt har antagit detta direktiv, omarbetat det direktiv som vi snart skall diskutera om ett europeiskt företagsråd och godkänt direktivet om information till och samråd med arbetstagare under förutsättningar som skiljer sig litet från den ståndpunkt som rådet antagit. För att detta lagstiftningsarbete skall fullbordas under förutsättningar som garanterar en verklig social och medborgerlig debatt, måste medbeslutandeförfarandet användas.
I denna fråga vill jag absolut betona att Verts/ALE-gruppen vägrar de påtryckningar som i praktiken leder till en begränsning av dess rätt att stifta lagar med förespeglingen att det är effektivt och snabbt, samtidigt som ärendet är gammalt, som alla vet.

Pérez Álvarez
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera de två föredragande till det arbete de har utfört, som enligt de lärde säkerligen varken är så bra eller så dåligt som man kunde förvänta sig, men som emellertid utgör viktiga framsteg i utvecklingen av vad som i framtiden kommer att bli ett verkligt europabolag, med ett innehåll som följaktligen motsvarar detta koncept.
Max Weber definierade ett företag som en organisation vars mål är att producera varor och tjänster för en marknad genom att kontrollera dessa. Ett företag kan naturligtvis ägas av såväl en fysisk som en juridisk person, och det är allmän praxis att ett företag som tillhör en ekonomisk sektor antar formen av aktiebolag, vilket även har att göra med den individuella företagarens vilja att begränsa sitt ansvar - framför allt när det gäller egendom - gentemot tredje man.
Ett företag innebär naturligtvis mångfald och organisation av varor, men framför allt av tjänster.
Det är därför logiskt - och jag syftar framför allt på de sociala aspekterna - att man undersöker, analyserar och reglerar arbetstagarnas medverkan i stadgarna för europeiska aktiebolag och att man, vare sig det gäller ett dualistiskt system med bolagsstämma och tillsyns- och ledningsorgan, eller ett monistiskt system med endast ett förvaltningsorgan, beaktar arbetstagarna, lyssnar till deras åsikter och tillvaratar deras kunskap genom deras valda företrädare, och att arbetstagarna är insatta i företagens utveckling, risker, växlingar och i de målsättningar som eftersträvas.
Jag kan av tidsskäl inte ta upp former och grader av medbestämmande för det förhandlingsorgan som företräder arbetstagarsidan och inte heller den roll som det europeiska aktiebolaget bör spela i struktureringen av det europeiska sociala livet, och jag tror inte heller att det är nödvändigt att ta upp dessa faktorer. Men tillåt mig ta upp den roll som arbetstagarnas företrädare bör spela vid företagsnedläggningar, helt eller delvis, i en eller flera medlemsstater, personalförbindelser, bildning av dotter- eller holdingbolag, det vill säga alla viktiga beslut i företagets dagliga verksamhet. Den treåriga övergångsperioden är även den viktig, och att tillämpningsföreskrifter till såväl förordningen som till direktivets införlivande regleras enhetligt. Detta ger det europeiska aktiebolaget existensberättigande och kommer att göra det lättare för oss att bli mer europeiska, vilket gynnar företagen, sysselsättningen och konsumenterna.

Weiler
Herr talman, kära kolleger! När det gäller detta ämne måste man nödvändigtvis också återkomma till händelserna i Genua. Frågan om kränkning av medborgerliga rättigheter kommer ju att sysselsätta oss senare. Jag skulle i kväll vilja ta upp den protest som 10 000 personer, framför allt ungdomar, riktar mot globalisering och näringslivets makt. Deras oro över den växande klyftan i världen mellan fattiga och rika och rovdriften på våra naturliga resurser måste vi ta på större allvar än tidigare. Just därför att många problem inte längre kan lösas på nationell nivå, har Europeiska unionen den särskilda uppgiften att kontrollera otyglade manipulationer inom näringslivet och på finansområdet.
Denna uppgift har EU hittills utfört mycket tvekande. En av flera möjligheter som vi har är att lagligt förankra arbetstagarnas delaktighet genom information och samråd innan beslut fattas. Men det europeiska aktiebolaget - egentligen en nödvändig, i och för sig också meningsfull, idé på Europas inre marknad - är bara godtagbar för oss socialdemokrater om arbetstagarna och deras fackföreningar är företrädda på skäligt sätt.
Företagsbeslut blir verkligt genomtänkta först när arbetstagarnas synpunkter tas med i beräkningen. Företagsledningen kan inte ensam fatta några bärkraftiga beslut. De många konkurserna i samband med sammanslagningar av företag och vad som hände hos Renault i Vilvoorde, hos Danone, hos Marks & Spencer och hos andra firmor i det förflutna är egentligen ett bra bevis för mitt påstående.
I efterhand skulle jag vilja tacka den franska regeringen hjärtligt för att den har funnit en kompromiss och äntligen också har övertygat spanjorerna om att man måste komma igång med lagstiftning på detta område. Jag skulle vilja rikta kritik mot det förfarande som rådet bestämt. Jag delar här den kritik som framförts av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, men jag skulle vilja säga, herr Lehne, att jag inte fann er motivering helt logisk, ty rådet har ju kunnat räkna med parlamentets stöd. Vi har också följt detta förfarande snabbt och konstruktivt i utskottsarbetet. Det skulle inte ha strandat på oss. Alltså, det fanns över huvud taget ingen anledning att ändra på den rättsliga grunden. Jag delar kritiken och tycker att rådet nogsamt borde ha övervägt och även motiverat en sådan sak. Någon motivering till varför den rättsliga grunden ändrades har vi nämligen till dags dato inte hört.
Jag skulle vilja tacka herr Menrad, eftersom han snabbt och konstruktivt med oss i utskottet för sysselsättning och socialfrågor har fört fram detta betänkande till omröstning. Jag tackar honom också för att han har tagit upp några konkreta förslag från min grupp. Jag tror emellertid, herr Menrad, att vi är överens om att vi inte behöver anta ändringsförslag 12. Det har jag i varje fall rekommenderat min grupp.
Slutligen, vill jag bara uppmana till att i morgon rösta för betänkandet med stor majoritet, så att detta skepp - som en kollega sade - kan sjösättas, trots vissa betänkligheter, och trots en del orimligheter, det får vi väl också säga. Jag anser ändå att det skulle vara meningsfullt, att i tid innan euron börjar användas initiera en lag som tar hänsyn till arbetstagarna och deras intressen. Den planerade granskningen behöver ju inte vänta i sex år, det kan vi göra tidigare.

Fatuzzo
Herr talman! Är direktivet om en stadga för europabolag ett bra eller ett dåligt direktiv? Eftersom jag visste att jag skulle yttra mig, drömde jag i natt att jag var parlamentsledamoten Fatuzzo. Men det var en Fatuzzo med gråare hår, äldre, men också rikare, mycket rikare, stenrik, så rik att jag badade i guld som Joakim von Anka. Och tillsammans med mig badade Winfried Menrad, föredraganden, och även ni, herr talman. Ja, jag drömde att vi alla tre badade i euromynt. Varför? För jag hade blivit rik i det ögonblick jag, efter godkännande av stadgan för europabolag, hade blivit en industrimagnat. Jag byggde fabriker i hela Europa och jag hade grundat ett europeiskt bolag med säte i samtliga de femton medlemsstaterna. Detta direktiv är så välgjort och det är inledningen på en utveckling som kommer att skapa så mycken välfärd att jag - som var den första att grunda ett europeiskt bolag i samtliga medlemsstater - hade blivit rik, stenrik.
Herr talman! Som avslutning på mitt uttalade stöd till detta direktiv kan jag bara bjuda in Menrad, som har arbetat under flera år på detta sitt betänkande och detta direktiv, och även er, herr talman, att ta ett dopp i min swimmingpool, full av euro, i slottet som jag har blivit ägare till, för att tillbringa semestern tillsammans med mig. Men naturligtvis bara i drömmens värld, herr talman!

Cercas
Herr talman! Den europeiska sociala modellen diskuteras mycket inom juridiken och politiken och åtminstone när det gäller de kollektiva rättigheter som reglerar industrin och sysselsättningen, måste det sägas att den sociala rätten befinner sig i ett kritiskt skede av en mycket komplicerad födsel, vilket vi har sett här i dag, efter en graviditet som har varat i trettio år.
Jag vill även erinra om att i skydd och hägn av Maastrichtfördraget och det sociala protokollet finns det sedan år 1974 endast ett lagstiftningsinstrument som har antagits på Europeiska unionens nivå. Därför kan vi som har antennerna riktade mot vad miljoner och åter miljoner arbetstagare anser vara nöjda i dag eftersom denna andra tillnärmning nu sker, och senare kommer även reformen av stadgan. Men, herr talman, vi måste åtminstone säga att vi går alltför långsamt fram och vidtar så många försiktighetsåtgärder (när det gäller vissa länder som företrädda i rådet, bland annat mitt land) att vi ärligt talat har gjort en höna av en fjäder. Här har en liten ankunge fötts. Men jag kommer naturligtvis att stödja det. Efter en så lång tid av torka faller äntligen en liten droppe friskt vatten som, även om den fortfarande är otillräcklig, lindrar de svåra kval som även våra medborgare lider.
Vad som händer i Europa och i hela världen - och jag vill påminna herrarna från rådet om detta - är såsom Weiler sade, att människor blir oroade när de ser att de sociala framsteg som de hade uppnått i sina länder hotas. Globaliseringen, uppbyggandet av Europeiska unionen - och snart även utvidgningsprocessen av densamma - får absolut inte leda till att de sociala framstegen hejdas. Vi ser emellertid hur många regeringar som en del av den politiska opinionen och även en del av företagarna vill avskaffa en stor del av de sociala framsteg som uppnåtts på nationell nivå.
Jag vill berömma Menrad för att han med stöd av den kristna demokratins grundläggande ståndpunkter samt mitt partis historia - socialdemokratin - har försvarat de sociala erövringar som har uppnåtts i hans ursprungsland och som har spritts i hela Europa.
Det är detta vi måste sikta mot: att gå framåt och utvecklas i de mest avancerade ländernas riktning, och inte de länder som släpar efter mest, att hämta argument från dem som tänker på medborgarna, på arbetstagarna, och inte de som funderar på hur de skall kunna avskaffa de historiska erövringar som dessa medborgare och arbetstagare har uppnått.
Därför, herr talman, anser jag - trots att jag tvivlar starkt när det gäller den rättsliga grunden - att vi måste göra en kraftansträngning för att försvara parlamentets rättigheter - vi får inte bromsa den sociala lagstiftningen en enda sekund till. Det är nämligen viktigt att arbetet med den och direktivet om information, medverkan och samråd går snabbt framåt. Det kommer att finnas tid sedan för att förbättra de nuvarande bristerna utifrån de erfarenheter vi gör.

Bushill-Matthews
Herr talman! Jag vill inleda mitt anförande med att kort hänvisa till kommentarer från andra sidan kammaren, från Medina Ortega, som klagade på vad denna lagstiftning inte åstadkommer, med särskild hänvisning till social harmonisering och skatteharmonisering - förbigåenden som jag personligen välkomnar. Men vi bör faktiskt inte - från våra olika ståndpunkter i kammaren - klaga på vad denna lagstiftning inte åstadkommer. Vi bör glädja oss åt vad den åstadkommer, det vill säga att den gör det möjligt för en stadga för europabolag att träda i kraft efter 30 långa år.
Detta är, som sagt, frivilligt. Vi vet inte på detta stadium hur många företag som kommer att vilja starta denna typ av företag, inte heller vilka brister de kan hitta i lagstiftningen om de gör det. Vi vet inte vilka företag som kan vara intresserade, men som avskräcks från att starta denna typ av företag - återigen p.g.a. brister i lagstiftningen. Det kan komma att behövas andra ändringar.
Jag diskuterade med Menrad, en av föredragandena, idén om att i hans betänkande införa en ändring om att denna lagstiftning bör ses över igen inom en skälig tidsperiod, för att se vilka förbättringar som kan behövas mot bakgrund av de erfarenheter man fått. Han stödde gärna denna idé, men föreslog mycket klokt att varje sådan ändring borde föras in i huvudtexten i betänkandet om stadgan, det vill säga i Hans-Peter Mayers betänkande. På grund av detta lade jag inte fram något dylikt ändringsförslag här, utan skulle vilja belysa ändringsförslag 16 i Hans-Peter Mayers betänkande, som särskilt täcker alla sakfrågor och därför inbegriper samrådsfrågor. EG-lagstiftningen blir alltför ofta cementerad. Vi måste få mycket mer flexibilitet. Detta bör bli regel snarare än undantag.

Hermange
Herr talman! Tillåt mig först gratulera och tacka vår föredragande för den uthållighet och effektivitet som han har visat prov på i detta ärende om arbetstagarnas medverkan, vilket under flera år har utgjort stötestenen i förhandlingarna om stadgan för europabolag. Eftersom det första förslaget till förordning går tillbaka till 1970, var det faktiskt inte förrän vid Europeiska rådets möte i Nice som ett avtal slutligen uppnåddes om ett utkast till direktiv angående arbetstagarinflytande, vilket kompletterade förslaget till förordning om stadgan för europabolag. Det var alltså en bräcklig jämvikt som uppnåddes vid rådets möte den 20 december. Det är viktigt att se till att denna jämvikt bevaras.
Det är därför som ändringsförslag 4, i vilket medlemsstaterna tvingas att genom vederbörliga bestämmelser se till att förhandlingar skall planeras när det gäller strukturella förändringar, verkar svårligen godtagbart. Detta ändringsförslag motsvarar faktiskt ett ifrågasättande av det avtal som svårligen uppnåddes. Detsamma gäller ändringsförslag 7, som syftar till att avskaffa den begränsande uppräkningen av rättigheterna för det organ som företräder arbetstagarna när det gäller medverkan, vilket i praktiken leder till ett inrättande av ett system för medverkan som inte tar hänsyn till de nationella särskilda förhållandena och till ett ifrågasättande av skyddsmekanismen för rätten till medverkan som föreskrivs i bilagan till direktivet.
De ekonomiska och sociala aktörerna har väntat på en stadga för europabolag i mer än 30 år. Låt oss alltså, kära kolleger, se till att vi svarar mot behovet av enkelhet, men också av flexibilitet som företagen givit uttryck för, och att vi följaktligen inte komplicerar denna stadga genom att lägga till nya krav som avskräcker de berörda företagen, och särskilt de små och medelstora företagen, från att använda detta nya verktyg som står till deras förfogande.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Först vill jag framföra mina hjärtliga gratulationer till de båda föredragande Menrad och Mayer, i tillspetsad form även till herrar Gasòliba, Rothley och Lehne, vilka har kompletterat med speciella aspekter. Det gläder mig att betänkandena av Mayer och Menrad diskuteras tillsammans, eftersom det också är ett uttryck för att vi bemödar oss om att praktisera den sociala marknadsekonomin och att vi inte försöker spela ut socialpolitiken mot den ekonomiska politiken, utan ser till helheten och betraktar dem som kompletterande och gemensamma faktorer.
Vilka är de förutsättningar som utgör ramarna för detta europeiska aktiebolag? Globaliseringen gör gränslösheten tydlig för oss. Den inre marknaden kommer förhoppningsvis inom kort att förverkligas, utvidgningen förenar kontinenten, och den ekonomiska och monetära unionen förses med sedlar och mynt med euron som ett synligt uttryck för ett sammanväxande Europa, som ett tecken på en växande europeisk identitet, som ett tecken på en vilja att som europeisk union uppträda starkt och beslutsamt på världsmarknaden.
Om målen är vi överens. Genomförandet sker emellertid ofta halvhjärtat. Lösenord: rättslig grund, lösenord: felande europeisk skattereglering, lösenord en nödvändig diskussion om en modernisering av föreskrifterna för europeiska företagssammanslagningar. Många läxor blir inte gjorda med nödvändigt tempo och erforderlig beslutsamhet i medlemsstaterna. Befogenheterna - lösenord: enhällighet - motsvarar de maktpolitiska realiteterna men inte vad som är nödvändigt för Europapolitiken.
Jag uppmanar därför till slut Ekofin-rådet att ägna sig mer åt gemenskapens skattetaxering, de nödvändiga skattebestämmelserna, och mindre åt förslag som leder till urholkning av stabilitetsavtal och till försvagning av euron.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Låt mig inleda med att tacka föredragandena och andra som talat under debatten i eftermiddag och som stött kommissionens förslag i samband med stadgan för europabolag.
Som vi alla vet har detta varit en av de mest mödosamma och långdragna frågor som vi hanterat i Europeiska unionen, med över 30 år av smärtsamma och invecklade diskussioner.
Under hela denna period har parlamentet ständigt uttryckt sitt tydliga stöd för idén att göra en gemenskapsrättslig företagsform tillgänglig för företagen. Ni har emellertid vid olika tillfällen - senast 1990, 1996 och 1998 - uttryckt en allvarlig oro över vissa kontroversiella aspekter hos de texter som diskuterades vid tidpunkten, särskilt rörande arbetstagarnas delaktighet, som uppenbarligen var den mest komplicerade frågan i sammanhanget.
I de texter som man slutligen kunde komma överens om på det politiska planet i rådet efter toppmötet i Nice, återspeglas det mesta - om inte allt - av parlamentets oro. Dessa texter är inte fulländade, men de översätter det breda samförstånd som nu finns i ministerrådet och parlamentet om de bestämmelser som bör styra denna nya typ av företagsform. Detta samförstånd, som är välkänt, var oerhört svårt att uppnå, och det måste säkerställas om vi vill att texterna skall antas till sist.
Om fem år skall vi se över både förordningen och direktivet, efter en inledande period av erfarenheter i samband med deras tillämpning. Detta kommer att bli ett bra tillfälle att ta itu med deras möjliga brister och tillkortakommanden, av vilka en del med rätta har uppmärksammats i eftermiddag. Av dessa skäl, och med hänsyn till det känsliga samförstånd som rådet uppnått, anser kommissionen att den enda realistiska möjligheten på detta stadium är att få texten från december 2000 antagen av rådet så snart som möjligt, utan några ändringar.
Vi är medvetna om parlamentets reservationer - som uttryckts av många talare i eftermiddag - om den rättsliga grund som valts enhälligt av rådet. Kommissionen har alltid stött den starkast möjliga rollen för parlamentet, och vi beklagar att det berövats befogenheter enligt medbeslutandeförfarandet i denna fråga. Men vi måste erkänna att det finns starka rättsliga argument som talar för den rättsliga grund som antagits av rådet. Även om kommissionen tidigare övervägt andra möjligheter, inser vi att fördraget i sin nuvarande lydelse gör det svårt att använda en rättslig grund med kvalificerad majoritet inom ramen för medbeslutandeförfarandet i detta sammanhang, särskilt när det gäller det föreslagna direktivet.
Eftersom många talare denna eftermiddag har uttryckt sitt tvivel när det gäller den rättsliga grunden, kan jag kanske säga litet mer om denna viktiga fråga.
Kommissionen föreslog - både för förordningen och direktivet - två rättsliga grunder som gör det möjligt att anta lagarna genom omröstning med kvalificerad majoritet i rådet. Men i slutet av förra året ställdes kommissionen inför det faktum att rådet enhälligt hade ändrat den föreslagna rättsliga grunden till både texterna till artikel 308 i fördraget, vilket kräver enhällighet. Kommissionen är medveten om och beklagar verkligen att denna ändring berövat parlamentet befogenheter enligt medbeslutandeförfarandet i en fråga som det alltid varit mycket intresserat av. Men kommissionen kan inte bortse från det faktum att de texter som rådet antog i december 2000 mycket nära följer de yttranden som lagts fram av parlamentet under årens lopp.
Ur ett strikt rättsligt perspektiv kan dessutom kommissionen förstå reservationer som uttrycktes av rådet om artikel 95 som korrekt rättslig grund för förordningen, eftersom förordningen inte syftar till att harmonisera den nationella bolagsrätten. De aktuella bestämmelserna omfattar bara det framtida societas Europaea och påverkar inte alls andra nationella bestämmelser som är tillämpliga på aktiebolag. Så även om kommissionen beklagar att den rättsliga grunden ändrats, finns det fog för rådets ståndpunkt ur rättslig synvinkel, och den kan inte bara förkastas utan vidare.
När jag nu tar upp beskattningen, som också nämnts av en rad parlamentsledamöter, känner ni kanske till att kommissionen ursprungligen föreslog att man skulle införa särskilda skattebestämmelser i stadgan för europabolag, men rådet ville inte att detta skulle ske. Jag är fullständigt övertygad om att det fortfarande behövs skattebestämmelser, och det gläder mig att kommissionen och parlamentet verkar vara eniga om denna grundläggande punkt. Kommissionen kommer förmodligen att lägga fram sin analys av företagsbeskattningen på den inre marknaden och ett meddelande som handlar om frågan nästa månad.
Vi analyserar bl.a. i dessa dokument de skattehinder som finns för gränsöverskridande ekonomisk verksamhet för alla företag i EU, och möjliga sätt att ta itu med dem. Parlamentsledamöterna behöver bara tala med folk från näringslivet i olika medlemsstater för att få veta att dessa skattehinder är oerhört verkliga och mycket allvarliga.
I de dokument som jag just har nämnt tittar man också på den specifika situationen för företag som bildats enligt stadgan för europabolag, och kommissionen tror att de kommer att tillhandahålla en utmärkt ram för att bestämma den bästa vägen framåt. Jag anser särskilt att man allvarligt bör beakta en heltäckande lösning för de nuvarande skatteproblemen för företag som är verksamma i fler än en medlemsstat.
För att följa upp den undersökning som jag just nämnde, har kommissionen för avsikt att inleda en bred diskussion om den framtida företagsbeskattningen på den inre marknaden och behovet av genomgripande reformer, inte minst för att kunna uppnå EU:s mål att bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsekonomin i världen, vilket man kom överens om vid Europeiska rådets sammanträde i Lissabon i mars 1999. I detta sammanhang skall vi ta upp skattefrågor som avser stadgan för europabolag och behandla dem som prioriterade frågor.
Med tanke på de särskilda sakfrågor det handlar om här, och den avsikt företagen har uttryckt i samband med skapandet av europabolag, är jag säker på att parlamentet kommer att stödja rådets slutliga text utan att fördröja saken ytterligare, och jag tackar parlamentet i förskott.

Information till och samråd med arbetstagare
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0282/2001) av Menrad för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport om genomförandet av direktivet om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare (rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september 1994) (KOM(2000) 188 - C5-0437/2000 - 2000/2214(COS)).

Menrad
, föredragande. (DE) Herr talman! Rådet antog i december 1994 direktivet om att inrätta ett europeiskt företagsråd. Genomförandet av detta direktiv är föremål för en rapport från kommissionen. I sitt betänkande tar utskottet för sysselsättning och socialfrågor ställning till kommissionens rapport. Redan rent siffermässigt kan man tala om en framgångshistoria för de europeiska företagsråden. När direktivet 1994 antogs av parlamentet och rådet, fanns det ca 30 frivilliga överenskommelser som reglerade arbetstagarnas rätt till information och samråd i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag med verksamhet över hela Europa. Med tiden har talet stigit till över 650. Kommissionens rapport visar att direktivet om det europeiska företagsrådet var den centrala drivkraften bakom denna utveckling.
Vid inrättandet av europeiska företagsråd prioriteras de lösningar som träffas på företagsnivå och så att säga skräddarsytts för kontakterna mellan ledningen och arbetstagarnas särskilda förhandlingsorgan. Även här gäller liksom i fråga om det europeiska aktiebolaget formeln flexibilitet, förhandlingar, vid strandning av de lagstadgade förhandlingarna minimiföreskrifter, vilka i direktivet om det europeiska företagsrådet benämns subsidiära föreskrifter. Chocken från Vilvoorde vid Renault i Bryssel visade för första gången att målet för det europeiska företagsrådet inte alltid kunde nås, nämligen att inte genomföra en företagsflytt i form av en tvångskommendering, utan först efter information och samråd i rätt tid med berörda arbetstagare. Men så är det nu en gång, där det finns ljus finns det också skugga. Det finns brister i direktivet, utskottet för sysselsättning och socialfrågor kräver en revision. Vi har inte sagt att den skall ske redan 1999 eller 2000, kommissionen nämnde vid diskussionen om den sociala dagordningen år 2002.
Vårt resolutionsförslag skall vara ett diskussionsunderlag med sikte på en komplettering till direktivet om det europeiska företagsrådet. Vid en rad samtal, frågestunder och symposier har jag hört klagomål om några tungt vägande fall, där information och samråd inte har skett i rätt tid, vilket framför allt gäller situationer där samråd har tvingats fram. Sålunda förblir de förslag till förbättringar som skall möjliggöra information och samråd i rätt tid betänkandets viktigaste angelägenhet, så att samråd skall ske i det europeiska företagsrådet innan beslut fattas av ledningen så att företagsrådets synpunkter även kan beaktas. Betänkandet uttalar sig för ett förstärkt samrådsförfarande med samförstånd som mål. Jag skulle i dag vilja tillägga: mål till samförstånd om det fortsatta förfarandet. Jag säger inte skyldighet till samförstånd, jag avvisar visserligen liksom redan under utskottssammanträdena en vetorätt för det europeiska företagsrådet enligt ändringsförslag 5, som lämnats in i dag.
Mitt betänkande innehåller den elegantare lösning som Ghilardotti föreslog, nämligen att i förekommande fall genomföra en andra sammanträdesomgång på det sätt som också direktivet om det europeiska aktiebolaget föreskriver. En bredare informations- och samrådsrätt för det europeiska företagsrådet ändrar inte på en viktig precisering i direktivet, som formulerats i skäl K i det nuvarande betänkandet på förslag av Bushill-Matthews. Företagsledningens rätt att förhandla direkt med de anställda förblir lika orörd som dess rätt att leda företaget. Partnerskap och subsidiaritet måste även efter kompletteringen bestämma innehållet i direktivet om det europeiska företagsrådet. Det är principer i den kristna socialläran, som ju har anhängare i olika partier. På initiativ av Europaparlamentet föreskriver lagtexten fån 1994 ett europeiskt företagsråd som verkar i en anda av samarbete. Partnerskap är inget sömnmedel, partnerskap förutsätter att var och en klart företräder sina intressen, å andra sidan också att man är beredd till kompromisser i gemensamma samtal genom information och samråd, det är också fördelaktigt ur ekonomisk synpunkt. Brist på information får till följd osäkerhet, misstroende och till sist bara rädsla som leder till blockering. Information i rätt tid betyder klarhet, som skapar förtroende...
(Talmannen avbröt talaren.)

Titley
. (EN) Herr talman! Vi hänvisar till hur direktivet om företagsråd har fungerat fram till perioden 1996, det vill säga innan Förenade kungariket och Irland undertecknade detta avtal. Erfarenheten fram till dess var positiv, med tydliga fördelar som uppkommit genom direktivet. Händelser under den senaste tiden har emellertid uppvisat vissa svagheter i direktivet om företagsråd, i synnerhet i samband med omstrukturering, då vi nyligen har sett åtskilliga fall av stora omstruktureringar i multinationella företag när samråd med arbetstagarna inte har skett.
Vi bör notera att t.o.m. före antagandet av detta direktiv ansåg domstolen i olika fall att företagsråd var parter som skulle höras i samband med sammanslagningar av företag. Detta förutsätter en plikt från arbetsgivarens sida att informera och samråda med arbetstagarna. Vi skulle vilja se en förstärkning av direktivet när det gäller samråd i samband med omstruktureringar.
I sin rapport hänvisar kommissionen också till otydligheten i samband med kravet att ett sammanträde för information och samråd skall hållas med arbetstagarna så snart som möjligt, i händelse av exceptionella omständigheter som påverkar arbetstagarna. Detta behöver också skärpas. I artikel 27 i stadgan om de grundläggande rättigheterna står det att arbetstagare bör garanteras information och samråd "i god tid", vilket är en något strängare tolkning än "så snart som möjligt". Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden vill se en skärpning när det gäller denna punkt.
Vi har dessutom sett att deltidsarbetstagare behandlas olika i olika medlemsstater. Vi skulle vilja att kommissionen undersöker denna aspekt och frågan om ledig tid för verksamhet i företagsråden, som varierar från medlemsstat till medlemsstat. Detta gäller också frågan om fortbildning, som också varierar avsevärt. Vi skulle vilja att kommissionen lägger fram förslag för att säkerställa att det finns harmoniserad fortbildning i medlemsstaterna, i syfte att se till att företrädare för arbetstagarna skall kunna utföra sina uppgifter så effektivt som möjligt.

Désir
, föredragande av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi - (FR) I egenskap av föredragande för yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, skulle jag först vilja tacka Menrad för att han ville beakta kärnan i de förslag som vårt utskott lagt fram, och särskilt - och jag utvecklar inte detta - när det gäller definitionen av information, samråd, förstärkningen av förfarandet, förstärkningen av fackföreningarnas roll, sänkningen av tröskelnivåerna för att inrätta dessa företagsråd och förkortningen av tidsfristerna i syfte att inrätta europeiska företagsråd.
Låt mig ändå betona tre punkter som jag anser vara viktiga. Den första nämndes i vår punkt 12: det gäller hänvisningen till direktivet från 1998 om uppsägningar av ekonomiska skäl i vilket det förutses en möjlighet för arbetstagarnas företrädare att vända sig till en behörig myndighet på grundval av information som vidarebefordrats av företagets ledning, när de anser att alternativa lösningar inte har utforskats för att undvika uppsägningar, nedläggningar av arbetsplatser eller om förfarandets laglighet kan ifrågasättas.
När det i dag gäller de problem som uppstår för europeiska företag, inklusive vid sammanslagningar och förvärv till exempel som kommissionen och dess avdelning för konkurrens givit tillstånd till, tror jag att den fråga som infinner sig - och som Diamantopoulou, er kommissionärskollega för sysselsättning och socialpolitik, för övrigt tog upp efter Marks & Spencer-affären - är huruvida arbetstagarna, deras företrädare och företagsråden kan vända sig till Europeiska kommissionen för att göra gällande att sociallagstiftningen ibland försummas, eftersom det rör sig om utpräglat ekonomiska och börsrelaterade förfaranden. Ur denna synvinkel ansluter jag mig till ändringsförslag 5 från Ainardi och Figueiredo, som jag personligen kommer att rösta för. Den andra punkten, som berör detta ändringsförslag är punkten om påföljder.
Jag tror att vi måste föreskriva inte bara omfattande och avskräckande påföljder, utan också säga - och detta är underförstått i en av Menrads punkter, men jag skulle vilja att det vore mer precist för att arbetstagarna och medborgarna skulle veta, att när informations- och samrådsförfarandena inte respekteras, kan besluten om att dra in tjänster eller att lägga ned arbetsplatser förklaras ogiltiga. Jag avslutar, liksom Menrad, med att be kommissionen att förstå den brådskande karaktären hos parlamentets begäran, att inte vänta till 2002 och att lägga fram ett förslag som motsvarar den mycket utbredda vilja som våra grupper delar att få se arbetstagarnas rättigheter stärkta inom europeiska företag.

Bushill-Matthews
Herr talman! Menrad har verkligen lagt ned mycket tankearbete i sitt betänkande och väcker en del intressanta frågor om de för- och nackdelar man uppfattar att det befintliga direktivet har. Man bör emellertid notera att vissa länder genomförde detta direktiv så sent som under förra året, och att åtminstone ett land ännu inte genomfört vissa bestämmelser över huvud taget.
Det är tydligt att företagen och deras anställda fortfarande behöver litet tid att slutföra inlärningsprocessen i samband med inrättandet av europeiska företagsråd. Förhastade ändringar av bestämmelserna kan bara orsaka förvirring, även om det uppenbarligen är till nytta för kommissionen och rådet att ta till sig parlamentets åsikter vid denna tidpunkt.
Som föredraganden vet, tror jag på information och samråd. Jag stöder principen med företagsråd, jag stöder hans önskan om att de skall bli en framgång. Som han också vet är jag emellertid inte alls nöjd med vissa delar av hans betänkande. Jag anser fortfarande att det är för långtgående rörande hänvisningarna till sanktioner för att sänka trösklarna när det gäller företagens storlek och - uppriktigt sagt - rörande främjandet av fackföreningarna som ett mål i sig, i stället för att främja de anställdas intressen. Av dessa skäl har jag lagt fram fyra ändringsförslag, för vilka jag redan säkrat ett visst partiöverskridande stöd, och jag avser också att rösta mot punkterna 5 och 7, som han känner till.
Jag tackar föredraganden för att han ändrat vissa ändringsförslag i utskottet, och jag bekräftar att jag fortfarande är beredd att rösta för hela hans betänkande, trots mina allvarliga invändningar, om PPE-DE-gruppen stöder två av mina ändringsförslag - särskilt ändringsförslagen 1 och 3 - som vi redan har diskuterat. På så sätt kan vi visa att vårt eget lilla europeiska företagsråd i form av en tysk föredragande, en nederländsk gruppsamordnare och mig själv från Förenade kungariket, har statuerat ett bra exempel när det gäller att uppnå ett positivt resultat.

Ghilardotti
Herr talman! Först och främst vill jag tacka Menrad för det grundliga arbete han utfört i samband med detta betänkande, bland annat i de utfrågningar han organiserat tillsammans med utskottet för sysselsättning och socialfrågor för att göra en djuplodande granskning av hur direktivet har upptagits i den nationella lagstiftningen.
Ur detta arbete framgår att upptagandet i den nationella lagstiftningen utan tvekan har varit en framgång och att man redan i cirka 2000 europeiska företag har bildat europeiska företagsråd. I många företag har man, tack vare direktivet, lyckats nå resultat när det gäller att avskaffa hinder för information och rådfrågning. Men inte bara detta: att snabbt införa företagsråden i vissa beslutsprocesser har utan tvekan gett positiva resultat, framför allt för de anställda, i frågor som rör bland annat hälsa, säkerhet, lika möjligheter, men även för företagen när det gäller att minska antalet konflikter.
Menrads betänkande - som vi ställer oss bakom - belyser även ett antal brister i själva direktivet, brister som vi anser det vara absolut nödvändigt att kommissionen snarast möjligt ingriper för att rätta till.
Jag vill i första hand understryka tre frågor som, förutom det som andra kolleger redan har nämnt, verkar vara de känsligaste punkterna, där det är nödvändigt att ingripa så snabbt som möjligt.
Framför allt gäller det tidsaspekten: det finns i direktivet inte någon tydlig indikation på att informationen måste vara snabb och under de senaste åren har vi - vi har ofta talat om detta i kammaren - röstat för resolutioner i frågan, men vi har dessvärre fått många negativa exempel: arbetare som får läsa om sitt öde i tidningar eller som ställs inför fullbordat faktum av sina företag. Vi kan nämna fall som Ahlston, Adb, Marks & Spencer och många andra. Men om det är på detta viset så är det nödvändigt, absolut nödvändigt, att direktivet blir precisare, att det anger de tidsgränser som skall gälla för information och rådfrågning innan några beslut fattas, för att förhandlingar skall bli möjliga, annars tjänar det ingenting till!
För det andra: jag tror att mina kolleger kan hålla med mig om att det i en lagtext sällan finns regler som, om de åsidosätts, inte leder till några som helst konsekvenser. Det är egendomligt att det är endast i fråga om arbetsmarknaden och de sociala rättigheterna som detta är praktiskt taget allmän regel! Under de senaste åren har många tvister måst lösas inför domstol, just på grund av att bristen på respekt från företagens sida gentemot det som föreskrivs i direktiven inte alltid, och än mindre automatiskt, leder till att konsekvenserna av det beslut som fattats kan ifrågasättas.
Det är därför nödvändigt att utarbeta lämpliga och avskräckande sanktioner, liksom det vid fall av grava kränkningar är nödvändigt att beslut rivs upp för att man skall kunna fortsätta förhandlingarna.

Jensen
Herr talman! Jag vill också tacka Menrad för hans betänkande även om jag inte sympatiserar med alla förslag i detta. Kommissionens rapport om de europeiska samarbetskommittéerna visar att vi har en bra bit kvar innan lagen kan tillämpas i praktiken och alla berörda verksamheter har upprättat verksamhetsråd. Är det då en bra lösning att kräva att ännu fler verksamheter skall omfattas av direktivet och mer omfattande sanktioner mot de verksamheter som inte genomför detta direktiv? Den liberala gruppen kan inte gå in för att minska storleken på de verksamheter som omfattas av direktivet till 500 anställda i en medlemsstat och 100 i fler än en. Jag är även skeptisk till en del av de önskemål om sanktioner som lagts fram här i parlamentet. De kan komma att kollidera med de nationella systemen som faktiskt fungerar bra och det kan inte heller anses rimligt att verksamheter skall straffas olika för samma förseelse, vilket skulle bli fallet om bristande information och samråd skulle leda till bortfall av statliga bidrag eller statliga beställningar, eller om ledningens handlande skulle förklaras lagstridigt.

Flautre
Herr talman! Många exempel på strukturella förändringar och uppsägningar ändrar, litet mer för varje dag, det intresse som arbetstagarna och medborgarna fäster vid den europeiska socialpolitiken. Det är inom denna ram tydligt att översynen av direktivet om företagsråden är ett väsentligt medel för att återfinna vägen till denna trovärdighet.
Vad säger arbetstagarna som är offren för dessa strukturella förändringar egentligen oss om den möjlighet som de har att utnyttja detta direktiv? I några fall säger de att den nuvarande lagstiftningen om rätten till information och samråd, i brist på att vara tydligt definierad, regelbundet försummas av företagen, att de inte förfogar över de nödvändiga grunderna för ett administrativt och rättsligt överklagande för att kontrollera om direktivet följs, att direktivet endast tillämpas alltför "snålt" och inte alls inom många transnationella företag som befinner sig under den nuvarande tröskelnivån för anställda. De säger att det är otänkbart att endast kriterierna för ett fullgott respekterande av konkurrenslagstiftningen råder över tillståndsbeviljandet för sammanslagningar och att de sociala, områdesrelaterade och miljömässiga följderna av sammanslagningarna inte beaktas. De säger att de under sammanslagningsperioderna är maktlösa när de gamla samrådsstrukturerna inte längre gäller, samtidigt som de nya strukturerna ännu inte införts. De säger slutligen att de upprörs över att kunna konstatera att samma företagsgrupper som genomför dessa ociviliserade strukturella förändringar ibland har tagit emot bidrag från strukturfonder.
I Menrads betänkande, som är frukten av ett arbete som drivits på ett öppet och samarbetsvilligt sätt med arbetsmarknadens berörda parter och med kommissionens ledamöter, som i denna fråga har anordnat en omfattande offentlig utfrågning, rekommenderas det enligt min åsikt på ett krävande sätt att man åtgärdar dessa brister genom en preciserad definition av information och samråd, genom den föreslagna sänkningen av de tröskelnivåer för arbetstagare som krävs för att inrätta ett företagsråd, genom begäran om upprätthållande av specifika platser för samråd under sammanslagningsperioderna, genom begäran om upphävande för de beslut som fattats utan att förfarandena följts, och genom påföljder, däribland ekonomiska, för de skyldiga företagen och slutligen genom beaktandet av arbetstagarnas åsikt och uppvisandet av bevis för att direktivets förfaranden har följts, innan sammanslagningar beviljas.
I detta sammanhang får dessa förslag vår grupps stöd. Det kvarstår naturligtvis att uppnå ett effektivt och snabbt inledande av översynen av direktivet - och det kräver en kollektiv ansträngning.

Ainardi
Herr talman! Vid en tidpunkt då tusentals europeiska arbetstagare ställs inför en våg av strukturella förändringar, uppsägningar och sociala planer, måste Menrad-betänkandet om europeiska företagsråd tillåta, om inte en förändring av situationen, så åtminstone en möjlighet att ge nya stödpunkter för arbetstagarna, så att de kan möta mycket svåra situationer och förlita sig till beslut som håller på att fattas.
Vid en tidpunkt då tillväxten uppvisar oroväckande tecken, vore det lämpligt att överväga innehållet i denna tillväxt och nödvändigheten för dess utveckling, genom främjandet av stabiliteten för sysselsättningen och dess kvalifikationer. Det finns ett brådskande behov av att verkligen rådfråga arbetstagarna, och ett brådskande behov av att upphöra med den attityd som består i att behandla kvinnor och män som varor som blivit överflödiga för att aktieinnehavarna bedömer att den ekonomiska lönsamheten är otillräcklig, för övrigt till och med utöver den verkliga ekonomiska situationen.
Menrad-betänkandet är frukten av ett mycket viktigt arbete som utförts av vår kollega, som jag i min tur vill hylla. Det är också frukten av en vilja hos utskottet för sysselsättning och socialfrågor att offentliga fråga ut företrädarna för arbetstagarna inom de stora europeiska företagsgrupperna. Det är på grundval av dessa offentliga utfrågningar som Menrad-betänkandet utgör ett allvarligt konstaterande av situationen, genom att påvisa nödvändigheten av omfattande ändringar av direktivets innehåll. Jag delar en del av de förslag som läggs fram i betänkandet. Jag vill påminna om några förslag som enligt min åsikt utgör stora framsteg för arbetstagarna.
Begäran om att information skall ges och att samråd skall äga rum regelbundet och i god tid innan företags- eller koncernledningen fattar beslut till exempel, som nämns i punkt 2, så att arbetstagarna får verkligt inflytande på ledningens beslutsprocess, information som till och med, i särskilt allvarliga fall, skulle kunna leda ända till den möjlighet som ges arbetstagarnas företrädare att erhålla en förhandlingstid före tillämpningen av beslutet, vilket anges i punkt 14. Jag citerar återigen punkt 2, med stadgandet om att koncernledningens beslut skall anses giltiga endast om de föregåtts av vederbörlig information och vederbörligt samråd, enligt definitionerna i direktivet, eller punkt 13, i vilket föreskrivandet av påföljder föreslås vid beslut som fattats i strid med förfarandena. Slutligen, begäran om att företag som beviljats strukturfondsmedel och stöd skall vara skyldiga att betala tillbaka dessa och att sådana företag som inte respekterar lagen inom detta område inte skall komma i fråga vid offentliga upphandlingar.
Dessa förslag går i rätt riktning, men jag tror att man för att sysselsättningsåtgärderna skall vara effektiva, och för att den ekonomiska prestandan i Europa skall förbättras, kunde ha gått ännu längre när det gäller arbetstagarnas rätt att delta i företagens utveckling. Det är inriktningen i det ändringsförslag som min grupp lagt fram med en begäran om möjligheten för arbetstagarnas företrädare att ha ett suspensivt veto. Det handlar om att ge arbetstagarnas företrädare en garanti om att deras alternativa förslag åtminstone kommer att studeras och beaktas. Ett antal katastrofala beslut för företagen och för sysselsättningen hade kunnat undvikas om arbetstagarna hade kunnat lita på dessa beslut. Denna rättighet, som är ett uttryck för den sociala rättvisan och demokratin inom ett företag, är också en garant för ekonomisk och social effektivitet.
Menrad-betänkandet utgör återigen ett stort framsteg. Därför stöder min grupp detta betänkande.

Hermange
Tillämpningsresultatet för direktivet om inrättandet av ett europeiskt företagsråd har i stor utsträckning visat sig vara positivt, eftersom det för närvarande finns ungefär 650 europeiska företagsråd, av vilka den stora majoriteten har inrättats på grundval av förhandsavtal, det vill säga på grundval av frivillighet och på förhandlingar.
Det finns dock fortfarande 1 200 företag som inte har inrättat några europeiska företagsråd.
När globaliseringens konsekvenser uppmanar till nya svar, varav gränsöverskridande representation och information utgör hörnstenen, är det lämpligt att ifrågasätta de faktorer som hindrar utvecklingen av den europeiska sociala dialogen inom företagen, och den rapport som kommissionen lagt fram, där både direktivets införlivande i lagstiftningen och dess praktiska tillämpning inom medlemsstaterna utvärderas, ger oss i dag tillfälle till detta. De debatter som ägt rum i utskotten har varit fruktsamma och jag skulle i min tur vilja gratulera föredraganden till hans känsla för dialog och hans medlingsarbete. Det stora samförstånd som fanns inom detta utskott om nödvändigheten av att utveckla information och samråd, både på europeisk och nationell nivå, bör dock inte skymma vissa skillnader i inställning, vilka min kollega Bushill-Matthews har betonat.
Jag tycker nämligen att det är viktigt att här erinra om att den verkliga sociala dialogen inom företagen kräver smidiga och utvecklingsbara verktyg och inte en normativ, tvingande och detaljerad ram, av det slag som några av våra kolleger skulle vilja återinföra inom ramen för översynen av direktivet från 1994. Därför skulle jag vilja insistera på den vikt som vi fäster vid att nästa reform av detta direktiv inte skall utgöra en djupgående reform av dess andemening, och särskilt vid upprätthållandet av skillnaden i uppdrag mellan direktivet självt, som är ett verktyg för den sociala dialogen inom företagen, och dess bilaga, i vilken åtgärder mot misslyckandet med den sociala dialogen vidtas.
Sänkningen av tröskelnivåerna för tillämpningen av direktivet bör i övrigt inte vara ett syfte i sig, utan en enkel möjlighet till en utvidgning av denna mekanism. Därför samtycker jag till ändringsförslag 3, som lagts fram av vår kollega, och den franska delegationen kommer att stödja detta ändringsförslag, samtidigt som vi är mer förbryllade när det gäller ändringsförslag 14.
Jag skulle slutligen vilja ge en förklaring till den kommentar som införts i punkt 2, i), nämligen att informationen till och samrådet med arbetstagarna bland annat måste ske med hänsyn till principerna om uppgifternas konfidentiella karaktär. Denna mycket viktiga bestämmelse åsyftar i synnerhet de fall där information till och samråd med arbetstagarna i god tid, vilka är vanliga, skulle kunna hamna i strid mot den rätt som härrör från lagstiftningen om värdepappersmarknader. Denna bestämmelse är alltså grundläggande för att företagets konkurrenskraft skall vara i överensstämmelse med den globala ekonomin, och med garantin för en europeisk social modell. Jag hoppas att kommissionen kommer att beakta detta vid utarbetandet av sitt förslag till översyn av direktivet.

Damião
Herr talman! Också jag vill gratulera föredraganden till den kvalitet, ihärdighet, ansvarskänsla och samordning samt strävan efter enhällighet, som har gjort det möjligt att nu lägga fram ett betänkande i vilket man understryker behovet för industrins två parter att kunna möta fusioner, omlokaliseringar och omstruktureringar som en smärtfri förlossning. Många gånger är dessa omvandlingar omotiverat smärtsamma och leder till andra lika olyckliga fenomen som påverkar arbetstagarna och deras rättigheter i medlemsstaterna, vilka ständigt försvagas i de fenomen som kallas omlokaliseringar och rörlighet.
Jag vill betona att föredraganden uppmärksammar artikel 127 i fördraget, vilken innehåller tydliga bestämmelser, samordnade mellan konkurrens och sociallagstiftningen, främst när det gäller information och samråd. Det är självklart att vi måste slå fast arbetstagarnas och medborgarnas rätt att fritt bestämma sin framtid och välja var och hur man skall arbeta. För de negativa exemplen på den så eftertraktade rörligheten från företagens och arbetsgivarnas sida krockar fortfarande med den allmänna opinionen i mitt land. Och jag vill ta tillfället i akt att här kritisera att företagets företrädare - i detta fall ett engelskt företag, med säte i London, med delegationer i Irland och Portugal - utsätter ett stort antal portugisiska och polska arbetstagare för riskfyllda situationer (med tanke på undantagssituationen i Nordirland), då de saknar kontrakt, skydd, säkerhet och ofta är hänvisade till företagets olyckliga öde. Detta liknar en fado, men det är de portugisiska arbetstagarnas fado, vilka eftersträvar löneförbättringar och förbättrade arbetsvillkor. Dessa arbetstagare arbetar alltså utan villkor och till och med utan att kunna återvända till sitt hemland. Denna typ av rörlighet hotar inte bara det som genom sin negativa sociala situation tvingas till dessa arbeten, utan även de organiserade arbetstagarna. Dessa väljer de första och de väljer att vara solidariska, för att behålla sin integritet. Och arbetstagarnas företrädare och deras solidaritet, liksom fackföreningarna, är deras enda medel i dessa så dramatiska omständigheter.
Jag vill alltså utvidga och effektiva denna rätt, som ännu befinner sig långt ifrån det social mål som gemenskapen och fördragen syftar till.

Lambert
Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för det arbete han lagt ned på detta betänkande. Det är viktigt att komma ihåg - med tanke på vad redan har hört i kväll - att toppmötet i Lissabon inte bara handlade om konkurrens, utan också om social sammanhållning. Företagen förväntas i allt högre att uppföra sig på ett moraliskt och socialt ansvarsfullt sätt. En sund praxis gentemot arbetstagarna och goda relationer på arbetsplatsen mellan arbetsgivare och arbetstagare är viktiga indikationer för en sådan moralisk bedömning, och vi måste se rekommendationerna i betänkandet mot denna bakgrund.
I betänkandet tas en rad sätt upp enligt vilka ett reviderat direktiv kan göra företagsråden effektivare, och förhindra en del av de problem och sammanbrott vi hört talas om: regelbundna sammanträden, inte det symboliska årliga sammanträdet som är allt 85 procent av dem klarar av; en ökning av kvinnliga företrädare, som i stort sett är osynliga i många av dessa organisationer, precis som de är i allt för många styrelserum; fortbildning för att förbättra kvaliteten hos representationen och kommunikationen, samt de resurser och garantier för att se till att medlemmarna av företagsråden företräder alla sektorer på ett effektivt sätt. Sanktionerna för åsidosättande är också avgörande. Antingen vill vi att arbetsmarknadens parter skall vara ansvarstagande, eller inte. Det vill min grupp, så vi välkomnar detta betänkande och ser fram emot att få se kommissionens förslag som grundas på det.

Figueiredo
Herr talman, kära kolleger! Detta betänkande är ett resultat av det viktiga arbetet i utskottet för sysselsättning och socialfrågor som vår kollega Menrad har samordnat och vilken jag vill tacka för den visade öppenheten i beaktandet av förslag som har lagts fram under debatten, bland vilka finns flera stycken från vår grupp, även om jag anser att man kan gå ännu längre.
Vi känner alla till de otaliga svårigheterna och allvarliga arbetslöshetsproblem som arbetstagarna och företagsråden har att möta, framför allt de i de multinationella företagen, i omstrukturerings- och omlokaliseringsprocesserna vilka har ökat under senare år, och där i de flesta fall arbetstagarnas rättigheter inte har respekterats, de har i stället behandlats bara som varor. Det är alltså viktigt att det befintliga direktivet förändras kraftigt, främst när det gäller förfaranden för arbetstagarnas information och samråd och möjligheten för de europeiska företagsråden att ingripa, framför allt genom ytterligare sanktioner och genom ett veto i de fall omstruktureringar, sammanslagningar, omlokaliseringar och koncentrationer inte också tar hänsyn till arbetstagarnas rättigheter.
Kommissionen måste lägga fram ändringsförslag till detta direktiv, vilket vi gång på gång har krävt, och att man åtminstone inför förbättringarna som förs fram i Menrads betänkande, och som har godkänts i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, liksom det förslag vår grupp insisterar på. Det är mycket viktigt att ha ett stärkt och aktuellt samrådsförfarande för alla arbetstagare och möjligheter till veto mot ett beslut med negativa konsekvens för arbetstagarna, så att förhandlingarna kan fortsätta för att undvika dessa konsekvenser. Det är också viktigt, vilket Menrads betänkande pekar på, att de företag som inte respekterar arbetstagarnas rätt till information och samråd och alla aspekter i direktivet, med de förändringar vi lägger fram, inte skall få något som helst ekonomiskt stöd från strukturfonderna, de skall tvingas betala tillbaka allt gemenskapsstöd eller nationellt stöd som har betalats ut, men de skall också ställas utanför alla offentliga kontrakt och bidrag. Jag hoppas alltså att kommissionen accepterar dessa ståndpunkter.

Pérez Álvarez
Herr talman! När jag gjorde ett inlägg för en liten stund sedan om den föregående punkten på föredragningslistan, erinrade jag om definitionen av ett företag, och det centrala i denna definition är att företaget som organisation innebär mångfald och att ett företag som består av en enda person då inte skulle vara ett företag juridiskt sett. Mångfalden medför en skyldighet att reglera arbetstagarnas roll i organisationen som helhet. Jag anser att denna fråga besvaras mycket väl i Menrads betänkande, och det är på sin plats att vi gratulerar honom till hans utmärkta arbete.
Målet med direktivet är att förbättra arbetstagarnas rätt till information från och samråd med de multinationella grupper eller företag som är verksamma i Europa. Det beräknas för närvarande att över 1 100 av de multinationella företagen, som tillsammans har cirka 15 miljoner anställda, kommer att beröras av detta direktiv och ändringen av detsamma. Jag håller med föredraganden när han begär och förväntar sig av kommissionen att den ändrar direktiv 94/45/EG, vilket skulle leda till att rätten till information och samråd möjliggör och underlättar den sociala dialogen, som är en bärande faktor i de sociala och arbetsmässiga relationerna i de företag som berörs.
Jag håller även med om honom när han begär att dessa organ för medverkan, information och samråd inte bara skall ha betydelse vid industriella ombildningar eller när industrin befinner sig i kris, utan att de skall ha en permanent karaktär i den alltmer globaliserade ekonomin, och att man dessutom värnar om utövandet av denna rätt vid processuella och rättsliga förfaranden.
Allt detta med tanke på att garantera arbetstagarnas rätt att göra sina röster hörda, inte bara vid omstruktureringar, utan vid alla viktiga beslut för företagets drift och framtid, vid dess huvudkontor eller driftsenheter.
Detta är innehållet i de ändringsförslag som jag har lagt fram och som föredraganden har varit så vänlig att ta med i texten.
Vi hör dagligen nyheter av social vikt som ofta gör oss bestörta: ett företags driftsenheter stängs i ett eller flera länder; företag överväger stora nedskärningar av arbetstillfällen, man offentliggör en fusion och arbetstagarna frågar sig vad som kommer att hända, hur många företaget kommer att avskeda eller förtidspensionera, och ofta fattas beslut av den här typen på grund av anledningar som har med börsen att göra - för att förbättra företagets börsnotering - och inte av rent ekonomiska skäl.
I dessa fall betyder kommunikationen efter beslutet mycket lite. Företaget är en organisation, ibland är det ett kollektiv, och dess intressen är en aning motsatta.
Jag vill betona att arbetstagarnas rättigheter även måste utsträckas till utbildning, livslångt lärande, lika möjligheter, miljöfrågor och integrering av unga i arbetslivet. Allt detta kommer att förvandla företaget till ett kollektiv som står på god fot med arbetstagarna, det skulle råda större sämja och uppstå färre konflikter. Detta skulle i sin tur leda till ökad produktivitet och inverka positivt på sysselsättningen och levnadsvillkoren, vilket skulle ge oss ett bättre Europa.

Thorning-Schmidt
Herr talman! Många människor är mycket bekymrade över globaliseringen. De sluter sig samman i organisationer, och de mest extrema kastar sten. EU beskylls emellanåt för att förstärka de negativa sidorna av globaliseringen. Jag anser att den diskussion vi för i dag och den diskussion vi i vårt utskott har fört om Menrad-betänkandet visar på det exakt motsatta. Den visar att EU på ett ytterst konkret sätt kan bidra till att mildra de negativa aspekterna rörande de fria krafterna på marknaden, vilka i detta fall utgörs av omstruktureringar. EU kan inte förhindra omstruktureringar och bör heller inte så göra, eftersom dessa utgör en del av den moderna marknadsekonomin och kan få positiva effekter. Men vi kan försöka mildra de negativa verkningarna genom att verkligen involvera arbetstagarna i processen.
Det vi gör i dag, och förhoppningsvis också kommer att göra framöver med ett nytt direktiv, är att på ett mycket konkret sätt göra marknaden lite mer demokratisk. Direktivet har redan gjort verkan, vilket framgår av kommissionens rapport. Samarbetskommittéer har upprättats till följd av direktivet. Men det finns, som även andra talare har påtalat, många saker som kan förbättras och jag hoppas att kommissionen kommer att låta sig inspireras av parlamentets betänkande i dag. En del av förbättringarna skall ta sig uttryck i kulturförändringar inom verksamheterna. Man måste inom verksamheterna inse att information och samråd inte utgör en tung och trist plikt, utan i stället en konstruktiv del av modern verksamhetsledning, och att det resulterar i ansvarsfulla medarbetare när man ingår samarbete. Samtidigt hoppas jag att kommissionen redan nu skall fortsätta sina överväganden om ett nytt direktiv, och jag ser gärna en utvidgning av de områden där samråd förekommer med arbetstagarna.
Jag anser att vi över lag bör se över arbetstagarnas situation. Vi måste förstå att det är vanliga människor med samma förutsättningar som gemene man som träffas i samarbetskommittéerna. De måste ta ledigt från arbetet och det finns behov av översättningstjänster, lokaler och utbildning för att de skall kunna fullgöra sina uppgifter som arbetstagarnas företrädare. Jag tror också att det vore bra om arbetstagarna i högre grad kunde involvera experter från fackföreningarna. Vi måste inse att deras villkor behöver förbättras. De konstruktiva ändringar som parlamentet föreslagit kunde lämpligen tas upp i ett kommande direktiv. Det handlar inte om långtgående radikala ändringar, utan om ytterst konstruktiva sådana, och jag hoppas att kommissionen kommer att innesluta dessa när den skall lägga fram ett nytt direktiv. Riktigt utformat kan det bli ännu ett steg i riktning mot en europeisk modell på det sociala området.

Evans, Jillian
Herr talman! Det gläder mig att kunna stödja detta betänkande. Jag har talat åtskilliga gånger i denna kammare om förlusten av 3 000 arbetstillfällen i Wales, efter det att stålföretaget Corus meddelade att man skulle friställa en stor mängd arbetstagare. När utskottet för sysselsättning och socialfrågor höll sin utfrågning i april i år sade arbetstagarnas företrädare från Corus europeiska företagsråd till oss att det på många sätt var att betrakta som en modell av ett företagsråd. Det sammanträdde två gånger per år, det tillhandahöll utmärkt fortbildning och gjorde det möjligt för sakkunniga att närvara vid sammanträdena. Trots detta misslyckades det att informera arbetstagarna om att de skulle göra sig av med 6 000 arbetstillfällen, t.o.m. när det var en omfattande offentlig spekulation om dessa förluster av arbetstillfällen.
I detta betänkande fastställs att direktivets viktigaste mål är att avlägsna hinder för information, samråd och kommunikation med arbetstagarna, för att möjliggöra en dialog. Detta är oerhört viktigt. Det måste till mer än tomma ord när det gäller samråd. Man måste formulera en definition av samråd för att se till att det blir meningsfullt och heltäckande och sker i god tid, som andra har sagt. Med andra ord måste det ske före det att besluten fattas och inte efter, och det måste gå att ta till sanktioner mot dem som inte följer bestämmelserna.
Jag håller med Menrad om att vi behöver en översyn av direktivet för att förhindra en upprepning av det som hände på Corus och för att titta på andra frågor som han tar upp, till exempel kvinnors deltagande. Jag hoppas att denna debatt kan hjälpa till med att åstadkomma detta.

Laguiller
Herr talman! Jag kommer inte att rösta emot detta betänkande av den enda anledningen att ett visst antal fackföreningar vill att det skall antas, vad jag nu än tycker om deras politik. Men det betyder inte att jag ger mitt godkännande.
I stället för en begränsad utvidgning av de europeiska företagsrådens förmånsrätter, begärs det nämligen i betänkandet att konkurrenskrav liksom konfidentialitet för uppgifter skall godkännas. I betänkandet betonas för övrigt att den roll som tillfaller företagsråden är att minska riskerna för konflikter, vilket enligt betänkandet är en framgångsfaktor för företagen, det vill säga egentligen för deras chefer.
I Frankrike är det tydligt att det är cheferna som får fatta det slutliga beslutet för alla de väsentliga beslut som fattas om arbetstagarnas tillvaro. Företagsråden begränsas till maktlöshet, som vid de oacceptabla uppsägningarna hos Moulinex, Aventis, Danone och många andra, där de inte kan göra annat än stödja chefernas beslut, eller till och med utse offren för uppsägningarna, som hos AOM-Air Liberté.
Den enda rättigheten som vore en rättighet för arbetarna vore alltså rätten till arbete, det vill säga ett förbud för uppsägningar, i alla fall inom företag som mottar stöd.

Mann, Thomas
Herr talman! Kommissionen hade som uppgift att undersöka hur det europeiska företagsrådet fungerade. Det europeiska företagsrådet har blivit allt viktigare: 1994 var det 40 och år 2001 är det 650. I så måtto har det europeiska företagsrådet i högsta grad främjat ett europeiskt medvetande och likaså har det bidragit till att stimulera arbetstagarnas intresse för gränsöverskridande åtgärder, för en solidarisk hållning. Visserligen finns det problem; det har vi hört vid utfrågningar i vårt utskott för sysselsättning. Fullständigt oklart är: Vad är lämplig information? Hur skall väl arbetstagare kunna lägga fram alternativa planer, om de blir informerade alldeles för sent? Om det till exempel rör sig om graverande omstruktureringar av ett företag, måste man ju besluta om ett förstärkt samrådsförfarande!
För det andra sammanträder de europeiska företagsråden för det mesta en enda gång om året. Minst två sammanträden om året, om inte till och med tre, måste äga rum. De måste kunna lära känna varandra bättre. De måste också förstå de mest skilda mentaliteter. Först då finns det förutsättningar för ett solidariskt och med säkerhet hållbart handlande, och fortfarande är antalet kvinnor i företagsråden otillräckligt. Inte ens 10 procent finns representerade. Här är det nödvändigt att arbeta mycket med motivationen i företagen och det måste sedan ta sig konkreta uttryck i valen.
Jag har talat med många företagsråd - även i min valkrets. För dessa är det särskilt viktigt att vi har mer möjligheter till utbildning för att förbättra bristande språkkunskaper. Jag stöder uttryckligen Winfried Menrad, som förespråkar språkkurser för medlemmar i europeiska företagsråd. Man måste också investera i fortbildning för arbetstagarna - jag tänker på handelsrätt, arbetsrätt, socialrätt - och vi måste arbeta för att vi också skall kunna säga: Vad skall upp på dagordningen? Hälsoskydd, det nödvändiga i att behandla säkerheten på arbetsplatsen, eller också frågan som Winfried alltid driver, arbetstagarnas delaktighet i kapitalet. Föredraganden lyckades med att ta med 75 förslag i utskottet för sysselsättning och socialfrågor och andra förslag från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel forskning och energi och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Han förstod faktiskt hur han skulle bygga broar hos oss i utskottet och 38 av 38 sade ja! Må det lyckas lika väl vid omröstningen i morgon!

Bastos
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill börja med att gratulera föredraganden, Menrad, till hans lägliga och förtjänstfulla betänkande. Den sociala dialogen inom unionen är en ofrånkomlig aspekt i det europeiska bygget. Därför är det nödvändigt att se över direktivet om europeiska företagsråd i gemenskapsföretag. Sedan 1994 har 650 europeiska företagsråd skapats, att jämföra med de 40 som fanns tidigare. Det råder inga tvivel om att detta är en succé.
Under tiden har enorma förändringar av den europeiska arbetsmarknaden inträffat, som kräver nya svar med en sträng definition av begreppen information och samråd för arbetstagare i gemenskapsföretag, så att dessa äger rum i tid inför ett beslut. Det är viktigt att öka antalet frågor som tas upp under informations- och samrådsförfarandet, så att detta får större tyngd i frågor av särskilt känslig natur för alla arbetstagare. Det är också nödvändigt att detta organ sammanträder regelbundet, för i nära 85 procent av fallen sammanträder de endast en gång under ett år, vilket är klart otillräckligt.
Företagets storlek för att omfattas av detta direktiv måste också uppmärksammas, och vi måste finna en rimligare gräns, och där är vi överens med föredraganden Menrad. De bestämmelser som avser skydd för arbetstagarnas företrädare vilka fritt har utsetts av dessa, måste också stärkas, liksom balansen mellan kvinnliga och manliga företrädare. I dag är 90 procent av de särskilda förhandlingsorganen och de europeiska företagsråden män.
En sista anmärkning för att understryka att förfarandet för information och samråd kan leda till ett fördjupat förhållande mellan arbetsgivarna och arbetstagarna i medlemsstaterna, vilket kan bidra till att utveckla ett ideal med ett europeiskt medvetande.

Novelli
Herr talman, kära kolleger! Europeiska kommissionen lade i april 2000 fram en rapport om genomförandet av direktivet från 1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd för gemenskapsföretag. I denna rapport läggs relativt positiva resultat fram, eftersom mer än en tredjedel av de berörda företagen i dag har inrättat dessa företagsråd, men det skall också sägas att aktualiteten på senare tid för vissa sociala planer har gjort denna information och detta eventuella samråd mer nödvändiga än någonsin.
Det är på detta sätt som nya förslag till direktiv har lagts till den text från 1994 som utgör föremål för detta betänkande. Vad gäller dessa förslag, anser jag att tre åtgärder bör följas upp.
För det första bör man föreskriva bestämmelser för att merparten av de berörda företagen inom en rimlig tidsfrist skall inrätta ett europeiskt företagsråd. Ur denna synvinkel anser jag att idén att sänka tröskelvärdet för antalet arbetstagare utöver vilka företagen är berörda inte är särskilt klok. Låt oss börja med att göra så att direktivet från 1994 följs. Den andra inriktningen bör bestå i att lägga fram en allomfattande text, som är en sammanfattning av de olika texterna, snarare än att stapla direktiv på direktiv. Den tredje åtgärden bör vara att se till att autonomin och friheten för förvaltningen av företagen bevaras, så snart som dessa fullt ut uppfyller sin plikt med information och samråd.
Betänkandet från Menrad, vars arbete jag uppskattar, har dock inte lyckats undvika vissa dolda hinder. Sålunda har medbestämmandet, vilket är det förvaltningssätt som råder i Tyskland, men endast där, gjort att Menrad godkänt vår kollega Harlem Désirs socialistiska ändringsförslag, ändringsförslag som vår grupp, på mitt initiativ, hade förkastat i utskottet för industrifrågor. Jag tänker särskilt på de tröskelvärden utöver vilka företagen är berörda och på inrättandet av något som liknar veto genom påföljder i vissa fall, och det tycker jag är ytterst beklagligt.
Vad gäller våra socialistiska kolleger, är det verkligen skamlöst, när det gäller posten eller energin, att förkasta kommissionens förslag med motiveringen att man måste tillämpa de redan befintliga reglerna, och omvänt, som i detta fall, förlita sig till förväntade förseningar för att underhålla elden när det passar.
I mina ögon går konkurrens, öppnandet av marknaderna och inrättandet av en inre marknad hand i hand med information till och samråd med arbetstagarna. Det är anledningen till varför jag med dysterhet, men med visshet skulle lägga ned min röst, om särskilt punkterna 4 och 14 antas i sin nuvarande lydelse.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Låt mig börja med att säga att kommissionen välkomnar detta betänkande om funktionssättet för direktivet om europeiska företagsråd. Det kommer verkligen att utgöra ett mycket betydelsefullt material i samband med vår översyn av direktivet. Jag vill särskilt tacka föredraganden, Menrad, för det arbete han under lång tid lagt ned på detta betänkande. Betänkandet återspeglar tydligt hans stora kunskaper i ämnet. Jag är också medveten om den tid som utskottet för sysselsättning och sociala frågor har lagt ned på denna fråga, och i synnerhet den oerhört nyttiga offentliga utfrågning som utskottet organiserade tidigare i år, då alla parter fick möjlighet att uttrycka sina synpunkter.
Genom betänkandet erkänner man de övergripande framstegen rörande direktivets tillämpning, samtidigt som man identifierar ett antal svagheter. Direktivet var den första gemenskapslagstiftningen som tog upp en specifikt transnationell aspekt av förhållandena mellan arbetsgivare och arbetstagare, och i och med detta behandlade ett helt nytt område. Det finns numera avtal om europeiska företagsråd i 650 företag eller företagsgrupper i Europa, vilket omfattar ca 60 procent av de aktuella arbetstagarna. I vart och ett av dessa företag hålls det nu sammanträden mellan företagsledningen och arbetstagare från åtskilliga medlemsstater. Det skulle ha varit nästan otänkbart för några år sedan, och det är en betydande prestation. På grund av direktivets inneboende flexibilitet, har detta åstadkommits oaktat den stora skillnaden när det rör arbetstagarnas delaktighet och system för arbetsmarknadsrelationer i medlemsstaterna. Som erkänns genom betänkandet, har direktivet otvivelaktigt bidragit till att utveckla en europeisk medvetenhet bland arbetstagarnas företrädare.
Genom erkännandet av framstegen i samband med direktivet, vill jag också erkänna - som också görs i betänkandet - fackföreningarnas roll, i synnerhet fackföreningarna på EU-nivå. Deras insatser vid och samordning av många förhandlingar har bidragit mycket till direktivets framgång.
Att erkänna direktivets övergripande framgång är naturligtvis inte liktydigt med att säga att det inte funnits några svårigheter vid dess tillämpning. I kommissionens rapport till parlamentet och rådet i april 2000 identifierades en rad rättsliga och praktiska problem i samband med tillämpningen av direktivet. I parlamentets betänkande, som utarbetats som ett svar på kommissionens rapport, har man utvecklat denna analys och identifierat en rad svagheter hos direktivets funktionssätt, och man föreslår en rad ändringar för att ta itu med dessa svagheter. Vi försäkrar parlamentet att vi skall granska alla dess förslag noga.
En viktig fråga som belyses i betänkandet, som - vilket noteras i betänkandet - under den senaste tiden rönt stort intresse från allmänhetens sida, är klargörandet av vad vi menar med information och samråd. Vi måste se till att arbetstagare får information och att det sker samråd vid rätt tidpunkt, när man fortfarande kan påverka besluten. I betänkandet belyses en del av de fall då arbetstagare olyckligtvis inte fått korrekt information, eller då samråd inte har skett i samband med viktiga beslut som har kommit att påverka deras livssituation.
Eftersom jag delar parlamentets oro när det rör denna fråga, och eftersom jag har för avsikt att göra allt som står i min makt för att komma till rätta med denna oro, blev jag oerhört uppmuntrad av rådets (arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) beslut den 11 juni, då det enhälligt antog ett politiskt avtal om en gemensam ståndpunkt om förslaget till direktiv om upprättande av en gemensam ram för information till och samråd med arbetstagare. Den gemensamma ståndpunkten antogs formellt av rådet den 23 juli. Som parlamentet kanske känner till innehöll kommissionens förslag till detta direktiv heltäckande bestämmelser om information och samråd, både när det gäller innehåll och val av tidpunkt. Det gläder mig att det i parlamentets betänkande finns hänvisningar till kommissionens förslag som ett riktmärke i detta avseende.
Jag vet att parlamentet nu arbetar med sin andra behandling av förslaget till direktiv, för att möjliggöra ett antagande så snart som möjligt. Det kommer att finnas frågor som måste lösas mellan parlamentet och rådet, särskilt rörande sanktionerna - ett ämne som tagits upp av en rad talare i eftermiddag. Detta är en fråga där rådets gemensamma ståndpunkt ligger längst från kommissionens och parlamentets delade önskan om att få effektiva sanktioner: Sanktioner som används när företagen misslyckas med att uppfylla sina informations- och samrådsskyldigheter. Oaktat detta anser jag emellertid att den politiska viljan nu finns hos institutionerna när det gäller att snabbt uppnå en slutlig överenskommelse om denna text, vilket sålunda innebär att man antar en heltäckande ram för information och samråd som gäller i hela gemenskapen.
Precis som en del av de frågor som tagits upp i parlamentets betänkande hänför sig till förslaget till direktiv om information och samråd, så berörs andra - till exempel fackföreningarnas roll, frågan om fortbildning av arbetstagarnas företrädare och den längsta tid som tillåts för avtalsförhandlingar - i samband med utkastet till direktiv om komplettering av stadgan för europabolag vad gäller arbetstagarinflytande. Det gläder mig att parlamentet har lagt fram sitt yttrande om denna text så snabbt; man banar därmed väg för dess slutliga antagande - hoppas jag - vid rådets (arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) sammanträde i oktober.
Genom parlamentets betänkande erkänner man - och det framstår som klart, med tanke på vad jag just har sagt - att översynen av direktivet om europeiska företagsråd är nära kopplad till dessa två lagtexter som för närvarande håller på att granskas, det vill säga för det första om information och samråd, och för det andra om arbetstagarinflytande i europabolag. Jag har alltid ansett - p.g.a. denna koppling - att vi bör koncentrera oss på att slutligen anta dessa två texter, innan vi tar itu med översynen av direktivet om europeiska företagsråd. Detta är fortfarande kommissionens orubbliga åsikt. Men nu har vi lyckligtvis det slutliga antagandet av dessa texter inom räckhåll, och min avsikt är därför att vara beredd att - så snart man antagit direktivet om information och samråd - ta itu med översynen av direktivet om europeiska företagsråd. Första stadiet i denna process kommer, som visats i betänkandet, att bli ett formellt samråd mellan arbetsmarknadens parter.
Innan jag slutar skulle jag vilja svara kort på två specifika frågor. Först och främst på en fråga från Désir och Flautre om vad kommissionen gör för att ta itu med de sociala aspekterna i samband med kontroll av sammanslagningar av företag. Ett kort svar är att kommissionen har visat sin avsikt att granska ömsesidig påverkan mellan gemenskapens konkurrenslagstiftning om sammanslagningar av företag och de sociala konsekvenserna av sådana sammanslagningar. Den andra frågan ställde Désir till mig. Han frågade mig om kommissionens planer vad gäller valet av tidpunkt för översynen av direktivet om europeiska företagsråd. Mitt svar är att kommissionen planerar att ta itu med översynen av direktivet om europeiska företagsråd så snart som direktivet om information och samråd har antagits. Det första steget blir samråd mellan arbetsmarknadens parter vilket - om förlikningen om informations- och samrådstexten slutförts före årets slut - kan inledas tidigt nästa år. Kommissionen har hela tiden ansett att valet av tidpunkt för varje form av översyn av direktivet om europeiska företagsråd, är oupplösligt kopplad till antagandet av både direktivet om information och samråd och det slutliga antagandet av förslaget till stadga för europabolag.
Låt mig till sist återigen verkligen tacka parlamentet för den grundlighet och kunnighet som man uppvisat genom sina betänkanden, vilka kommer att tillhandahålla viktigt material för inte bara kommissionens tankearbete, utan också för övriga parters tankearbete i samband med denna viktiga fråga.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Frederik Bolkestein.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten (1999)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0250/2001) av Koukiadis för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens sjuttonde årsrapport om kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten (1999)(KOM(2000) 92 - C5-0381/2000 - 2000/2197(COS)).

Koukiadis
. (EL) Herr talman! Rapporten om tillämpningen av gemenskapsrätten bör av oss alla betraktas som en av de viktigaste rapporterna, eftersom det är denna rapport som ger en bild av den verkliga situationen i Europeiska unionen, det verkliga tillståndet och unionens samband med medborgarens dagliga liv. Denna rapport är den första som utarbetas under det nya decenniet, vilket ju även inleder ett nytt århundrade, och jag tror att den skulle kunna ge anledning till ett mer komplett hanterande av de problem som gäller den inre marknadens funktion inom Europeiska unionen som helhet och visionen om integration.
Tre nya faktorer, den förestående utvidgningen, som är utan tidigare motstycke, den strävan som finns att fördjupa den politiska integrationen av Europeiska unionen och den ofrånkomliga kraftiga ökningen av ingripanden i form av lagstiftning, nödvändiggör en radikal omvärdering av frågan om kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten. Det är ofrånkomligt att hela denna fråga sätts i samband med en revidering av fördragen, och den bör vara en av de prioriterade frågorna för nästa regeringskonferens. Vitboken påpekar problemet, och det återstår att se hur den kommer att hantera det.
Om man inte kan eliminera förseningarna, när det gäller att införliva direktiven, och om man inte kan skapa en enhetlig uppfattning om gemenskapsrätten, kan man inte åstadkomma ett enhetligt ekonomiskt område och man kan heller inte driva frågan om det europeiska medborgarskapet. En medborgare i ett visst land, som reser till ett annat land för att arbeta där och stöter på svårigheter, när det gäller erkännandet av yrkeskvalifikationer, känner sig som utlänning och inte som europé. Konkurrensregler som tillämpas godtyckligt i olika länder snedvrider den europeiska konkurrensen osv. Det är därför som frågan om tillämpningen av gemenskapsrätten måste angå var och en av oss och bli en av våra prioriterade frågor. Det är fåfängt att vi i timtal diskuterar om det ena eller det andra ändringsförslaget skall antas och att vi ägnar oss åt marginella frågor om huruvida ett visst direktiv tillämpas eller inte. Således måste denna rapport tillmätas den betydelse den förtjänar, för den ger en bild av den faktiska situationen i Europeiska unionen.
En andra huvuduppgift vid utarbetandet av betänkandet har varit att undersöka hur det har gått med Europaparlamentets förslag i tidigare betänkanden. Jag har läst åtskilliga tidigare betänkanden med intressanta förslag. Med förvåning har jag konstaterat att de flesta inte har lett till någonting. Men det är inte detta som är det viktigaste utan det faktum att kommissionens rapport inte innehåller någon förklaring till varför förslagen inte har genomförts. Man bör alltså försöka finna en metod för att följa upp dessa förslag från parlamentet.
Ett tredje viktigt påpekande är att det visserligen har skett förbättringar i fråga om genomförandet av gemenskapsrätten men att förbättringarna inte är genomgående, för det förekommer bakslag, och förbättringarna är inte så imponerande att vi kan slå oss till ro. Den allmänna sjukdomsbilden är fortfarande densamma. Vi bör alltså ta denna företeelse på allvar och speciellt inrikta vår uppmärksamhet på de bakomliggande orsakerna.
Under den tid som återstår för mitt anförande skall jag försöka dra vissa allmänna slutsatser. Den bästa graden av genomförande av direktiv har Danmark med i genomsnitt 98 procent. Beträffande systemet för kontroll av överträdelser vill jag påminna om att hela kontrollsystemet bygger på 4 faser. Den första fasen, som gäller antalet formella underrättelser, är viktig. För de tre länderna med det högsta antalet, Frankrike, Italien och Grekland, är siffrorna 236, 160 respektive 154, och för de tre länderna med det lägsta antalet, Danmark, Finland och Sverige, är siffrorna 40, 43 respektive 46. Antalet motiverade yttranden, som utgör den andra fasen, är väsentligt lägre och visar att detta förfarande är effektivt för vissa länder och ytterst effektivt för vissa andra. Den relativa minskningen av tidsfristen för formella underrättelser och motiverade yttranden är i alla fall ett positivt inslag i strävandena att påskynda kontrollförfarandet. I fråga om antalet anhängiggöranden vid domstolen kan man konstatera en ny betydande minskning av antalet fall där man underlåtit att införliva gemenskapsrätten.
Som mera allmänna slutsatser bör jag framhålla följande: för det första, vi har en successiv minskning med 35-40 procent från fas till fas; för det andra, ordningsföljden mellan staterna i fråga om överträdelser är densamma i alla faserna; för det tredje, i den tredje fasen kan man konstatera att vissa länder endast i ett fåtal fall underlåtit att införliva gemenskapsrätten, samtidigt som en sådan underlåtenhet alltjämt är vanlig i andra länder; för det fjärde, trots kontrollförfarandenas effektivitet får vi inte glömma att dessa förfaranden används av medlemsstaterna som ett medel att försena införlivandet, vilket de facto skapar en ny övergångsperiod.
Den omständigheten att vissa länder med olika system ständigt har de sämsta negativa resultaten, medan vissa andra länder har de bästa positiva resultaten, innebär att överträdelserna i grund och botten hänger samman med en konkret politisk viljeinriktning. Problemet med tillämpningen av gemenskapsrätten är således ett politiskt problem och inte ett juridiskt eller teknokratiskt problem, såsom många anser. Det innehåller en konflikt mellan nationell suveränitet och europeisk makt, och det avslöjar graden av mognad i fråga om europeisk medvetenhet. Slutligen gör kommissionen inga analyser av de omständigheter och orsaker som ligger bakom ovannämnda statistiska uppgifter. Jag skall inte ta upp er tid i onödan, jag skulle bara vilja säga några ord om ändringsförslagen. Jag godtar två av de tre ändringsförslag som framlagts. Thors ändringsförslag kan jag inte förstå, och jag skulle vilja se vissa förtydliganden, för att ändringsförslaget skall kunna antas.

Pérez Álvarez
. (ES) Herr talman! Det borde inte förvåna någon, särskilt inte om man har juridisk utbildning, att kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten åligger utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Detta är självklart.
Jag vill börja med att tacka Koukiadis för hans vänlighet - jag dristar mig till att säga att det till och med är ett klokt drag - att ha innefattat slutsatserna från utskottet för sysselsättning och socialfrågor i sitt betänkande.
Jag talar i egenskap av föredragande av yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, och detta kommer lägligt, eftersom jag inför er alla vill ställa frågan om vilket slags Europa vi vill bygga upp.
I Turin år 1996 sade Frankrikes president, Chirac, att det skulle vara ett misslyckande om Europa endast utvecklas ekonomiskt och handelsmässigt. Han sade att det var nödvändigt att vi engagerar oss i européernas situation, att det var nödvändigt att vinna européerna tillbaka och att detta skulle förebåda vägen till framgång.
Nu när man i mitt land, Spanien, börjar förbereda ordförandeskapet, talar de behöriga myndigheterna, president Aznar och ministrarna dagligen om att bygga upp ett bättre Europa. Vad innebär det att bygga upp ett bättre Europa? Antagligen att göra verklighet av det som sammanfattas i vår stadga om de grundläggande rättigheterna, det vill säga, ett Europa som bryr sig mer om européerna.
Det är därför detta betänkande är så oerhört viktigt, och jag vill betona några punkter i detta.
För det första, måste vi alla engagera oss i - även kommissionen och rådet - genomförandet av direktiv, eftersom procentandelen genomförda direktiv på det sociala området är mycket lägre jämfört med andra områden eller jämfört med genomföranden i allmänhet.
För det andra finns det vissa frågor som är särskilt känsliga, man har alltid sitt yrke med sig, och eftersom jag själv är arbetsinspektör anser jag det vara mycket oroväckande att de direktiv som berör arbetsmässiga frågor inte genomförs snabbt.
För det tredje, jämställdheten. Enligt min åsikt måste vi begära att kommissionen gör större ansträngningar för att ålägga böter som har tillräckligt avskräckande effekt, att den utvidgar samordningen av medlemsstaternas regeringar för att uppnå ett ökat samarbete, kort sagt, att kommissionen ökar intensiteten i sin verksamhet för att de principer som stadgan om de grundläggande rättigheterna vilar på skall bli verklighet.

Thors
Herr talman! Vår debatt i dag är något absurd. Efter det att vi färdigställt betänkandet har det kommit två viktiga handlingar från kommissionen. Jag tänker dels på vitboken om styrelseformer, dels på meddelandet om informations- och kommunikationspolitiken. Efter att ha tagit del av dessa handlingar är jag ganska förvirrad vad gäller hur kommissionen tänker hjälpa oss med att övervaka tillämpningen av gemenskapsrätten och hur den tänker prioritera de frågor som berörs.
För det första, när det gäller informations- och kommunikationspolitiken sägs i meddelandet att man håller på att utreda framtiden för det så kallade Eurojus-systemet. Tvärtom mot vad det står i meddelandet, hade vi i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden fått oss till del att detta nätverk av specialiserade jurister, som kan ge medborgarna råd och som verkar vid kommissionens delegationer i medlemsstaterna, uppfattades som värdefullt av kommissionen. Nu ser vi i meddelandet från juni att kommissionen överväger hur systemets framtid skall gestalta sig och att man kanske skall överlåta dessa juristers uppgifter till nationella förvaltningar.
Bästa kommission, vem tror att en nationell förvaltning skall hjälpa en medborgare att få rätt mot just denna förvaltning?
För det andra gör det mig förvirrad att det i vitboken om styrelseformer står att man efterlyser "nätverk av liknande befintliga organ i medlemsstaterna som kan handlägga tvister där medborgare och EU-frågor berörs", samtidigt som man skall utöka medborgarnas kunskaper om rättigheter enligt gemenskapsrätten.
Hur tänker kommissionen egentligen att vi skall övervaka tillämpningen av gemenskapsrätten? Jag tror att vi måste ta oss en allvarlig funderare, och jag tycker att kommissionen kunde ha varit mera konkret när det gäller just denna fråga i vitboken.

González Álvarez
Herr talman! Jag vill delta i den här debatten om genomförande av gemenskapsrätten eftersom jag som ordinarie ledamot av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för framställningar, är väl insatt i fallen av överträdelser av gemenskapsrätten, framförallt, som de föregående föredragandena har sagt, när det gäller det socialpolitiska området och miljöområdet.
Som min spanske kollega sade, är genomförandegraden låg på det socialpolitiska området: endast 71 procent av direktiven genomförs, och ännu värre; när det gäller miljöfrågorna är genomförandegraden i kommissionen inte bara bristfällig, överträdelserna är uppenbara, vilket är det värsta: bristfällig tillämpning.
Detta är något som vi dagligen noterar i utskottet för framställningar, eftersom det största antalet framställningar som inges av medborgarna berör miljöfrågor: 40 procent.
Som Koukiadis uttrycker mycket väl i sitt betänkande är rätten att inge framställningar unionsmedborgarskapets allra främsta princip och därför måste de upprepade fallen av överträdelser på det socialpolitiska området och miljöområdet, som är så nära sammanbundna med de rättigheter som unionsmedborgarskapet medför, ses som en oroande faktor. Om vi granskar var och en av de framställningar som inkommer till utskottet för framställningar - och jag känner naturligtvis bättre till de framställningar som inkommer från mitt land - kan vi notera det enorma intresse de europeiska medborgarna har för att samla in information och att de känner till gemenskapsrätten mycket väl, vilket medför att framställningarna är mycket avancerade.
Vi anser därför att en särskild sektion bör ägnas åt framställningar i årsrapporten, eftersom utskottet för framställningar spelar en grundläggande roll i genomförandet av gemenskapsrätten, ett krav som föredraganden tar upp på ett mycket bra sätt.

Bernié
Herr talman! 1 075 formella underrättelser, 470 motiverade yttranden, 178 ärenden som hänvisats till EG-domstolen, alltså dubbelt så många som 1998. Detta resultat för 1999 för tillämpningen av gemenskapsrätten ger uttryck för ett djupt missnöje.
Vi måste böja oss inför fakta: Europa lagstiftar för mycket och dåligt. Det händer till och med att Europa lagstiftar inom områden där det inte har någon behörighet. Det hände 1979 för direktivet om bevarande av vilda fåglar och mer nyligen, utan någon rättslig grund, om de europeiska politiska partiernas stadga och finansiering.
Att medlemsstaterna släpar fötterna efter sig för att införliva gemenskapsrätten i den nationella lagstiftningen och att tvisterna mångdubblas beror på att det europeiska regelverket ofta är tvingande, pedantiskt, oanpassat till de lokala verkligheterna och långt från våra medborgares bekymmer, när det inte är i direkt motsatsförhållande till deras vilja och till den republikanska principen. Förra året utropade sålunda den franska regeringen sin oenighet med direktivet om arvsmassa. Justitieministern Élizabeth Guigou, bedömde detta direktiv vara, jag citerar "oförenligt med de franska bioetiska lagarna, med lagen om industriell äganderätt och med civillagen, vilka förbjuder handel med människokroppen".
Kan man, med hänvisning till Europa och dess kvalificerade majoritet, införa en lagstiftning för ett folk som förkastar denna lagstiftning? Det är ett grundläggande problem. Bör man likrikta allt och offra det som skiljer oss åt, vilket är vår verkliga europeiska rikedom? Det anser inte vi. Dessutom är det i en demokrati inte EG-domstolens uppgift att stifta lagar genom rättspraxisen, utan det är de folkvaldas uppgift. Men Europaparlamentarikerna, som väljs med allmän rösträtt, förfogar inte över någon verklig initiativrätt när det gäller lagstiftning, vilket är ett monopol som kommissionen svartsjukt skyddar.
Det är inte genom att anstränga sig att tillämpa dåliga texter med hjälp av böter och viten, vilket förespråkas i artikel 15, som Europa kommer att lösa problemen. Det finns gränser för envisheten och när en text är dålig måste man vara klarsynt och modig nog att ändra den, vilket vi föreslår i artikel 12.
Det vore alltså lämpligt att lagstifta mindre för att lagstifta bättre, att respektera de nationella önskemålen och demokratin genom att i mesta möjliga utsträckning tillämpa subsidiaritetsprincipen. En förordning för transporter av råolja är till exempel brådskande, men den har återigen skjutits upp på obestämd tid av handelsrelaterade orsaker.
I motsats till skäl M, anser vi inte att den strikta tillämpningen av gemenskapsrätten bidrar till att det uppstår en europeisk nationalitet som vi inte vill ha. Vi är nämligen alltför noga med att respektera identiteten, demokratin och rätten till att vara olika.

Berthu
Herr talman! Gemenskapsrätten ger upphov till ett ökande antal tillämpningsproblem, för enligt kommissionens egen rapport inledde kommissionen 2 270 ärenden i detta syfte 1999, jämfört med endast 124 år 1978. Denna mångdubbling beror å ena sidan på gemenskapsrättens kontinuerliga tillväxt, och å andra sidan på den ökade strängheten hos kommissionen, som sedan Maastrichtfördraget förfogar över effektiva repressiva verktyg, särskilt i och med artiklarna 226 och 228 i EG-fördraget. Det betänkande som Europaparlamentet i dag debatterar bidrar för övrigt till repressionen, eftersom den förbinder kommissionen att använda dessa artiklar i större utsträckning, att allt oftare hota med böter eller viten när det gäller medlemsstaterna, och till och med att lägga fram ett nytt system för automatiska påföljder som skall vara tillämpliga för dem som inte tillräckligt fort eller tillräckligt väl införlivar gemenskapsdirektiven.
Men varför släpar medlemsstater som anses ha godkänt direktiv i rådet sedan fötterna efter sig när det gäller att tillämpa dessa direktiv? Detta är den stora fråga som alla undviker. Jag skall för min del bidra med tre kompletterande svar till detta. Det är för det första en snedvriden effekt av utvidgningen av omröstningen till kvalificerad majoritet, vilket upprätthåller institutionerna i vad jag skulle vilja kalla en slags normativ illusion. Bara för att man har röstat med majoritet vid rådets bord tror man att allt är avklarat. Men om de som är i minoritet hade goda anledningar och om tillämpningen inte följer på terrängen är i praktiken inget avklarat. Och för att höja ribban driver man alltså Europa in i en repressionsspiral, som man med ett bättre samförstånd från början hade undvikit.
Den andra orsaken till att direktiven inte tillämpas är vissa parters brist på anpassningsförmåga till gemenskapsrätten, som till exempel direktivet om bevarande av vilda fåglar från 1979, som sedan skärptes av EG-domstolen bakom ryggen på rådet. I ett fall som detta, med ett direktiv, som, lägg noga märke till det, antogs enhälligt, är det som vi saknar en möjlighet till automatisk översyn efter tio år, på begäran av en enda medlemsstat.
En tredje orsak till att direktiven inte tillämpas är slutligen att vissa direktiv inte införlivas eller införlivas på ett dåligt sätt, eftersom de regeringsföreträdare som sitter i rådet har velat köpa sig ett gott europeiskt uppförande genom att blunda för de framtida problem som de faktiskt visste var oundvikliga. Det är till exempel vad som hände i Frankrike med direktiv 98/44 om patenterbarhet för levande material, vilket nu visar sig omöjligt att införliva, eftersom det strider mot flera väsentliga delar inom vår lagstiftning. Det är tyvärr ett vanligt uppförande hos de franska ledarna, ända upp till statens högsta nivå. I dag går man med på att underteckna en viss europeisk text, eftersom man inte vågar komma med invändningar, och i morgon kommer man att få klara sig så gott det går när det gäller dess tillämpning. Det är vad de nu återigen gjort med Nicefördraget, och det kommer Frankrike att få betala dyrt för.

Wallis
Herr talman! Föredraganden bör gratuleras till detta breda och viktiga betänkande, och han har på ett korrekt sätt identifierat problemen i samband med införlivande och tillämpning av gemenskapsrätten, särskilt när det gäller direktiv. Men vi kanske inte har upplevt något ännu, eftersom vi är i färd med att träda in i en era av ny lagstiftning - en era som kännetecknas av samreglering. Kommer detta i framtiden att utgöra en del av gemenskapsrätten, vars tillämpning och enhetlighet vi bör värna om?
I sin vitbok om styrelseformer, skriver kommissionen att samreglering inte kommer att bli lämplig när bestämmelserna måste tillämpas på ett enhetligt sätt. Den kommer inte heller att vara lämplig när det handlar om grundläggande rättigheter eller politiska val. Ändå har vi i år varit tvungna att utarbeta parlamentets betänkande på eget initiativ om EEJ-Net, ett europeiskt alternativt tvistlösningssystem som upprättats av kommissionen genom ett samreglerande förhållningssätt. Vad kan då vara mer grundläggande än våra medborgares tillgång till rättvisa eller det sätt på vilket lagstiftningen tillämpas och förvaltas? Kommer vi att observera alla skiljedomare och behöriga myndigheter för att se till att gemenskapsrätten tillämpas på ett korrekt sätt? Vi har tillräckligt med problem för närvarande med de vanliga domstolarna.
Vi måste vara medvetna om dessa frågor. De är grundläggande för våra medborgare och även för detta parlaments rättigheter som medlagstiftare, för att inte nämna deras möjliga splittrande effekt för resultaten rörande den inre marknaden, om de inte övervakas mycket noga av detta parlament.

Krarup
Herr talman! Genomförandet av gemenskapsrätten utgör som sagt inget mindre än en avgörande vändpunkt inom Europeiska unionen. Unionen står och faller med etableringen av ett effektivt gemensamt rättssystem. Gemenskapsrätt, "acquis communautaire", europeisk enhet, bygger på europeisk rätt. Men problemet, vilket illustreras mycket tydligt i kommissionens rapport liksom i de tidigare rapporterna och i detta betänkande, är att det inte finns någon europeisk rätt, lika lite som det finns något europeiskt folk. Djupgående skillnader kvarstår mellan de olika rättssystemen. Den romerskdominerade common law och de nordiska rättstraditionerna är oerhört olika på en rad avgörande punkter. Rättssystem kan ju inte direkt planteras om som krukväxter. Det finns en del strukturella och även kulturella skillnader, vilket lyser igenom även i detta betänkande.
Vi finner ett mycket anmärkningsvärt uttalande under skäl D. Europaparlamentet anser att en av anledningarna till att tillämpningen av gemenskapsrätten är bristfällig är att det är omöjligt att uppnå "en korrekt förståelse av den sekundära gemenskapsrätten". Jag trodde att det rörde sig om ett översättningsfel, även om man skall ha tilltro till översättningstjänsterna, men man finner samma lydelse även på en rad andra språk: "l'impossibilité d'une compréhension correcte", "inability correctly to understand" o.s.v. Det är alltså omöjligt att uppnå en korrekt tillämpning av den sekundära gemenskapsrätten. Detta är ju ett intressant konstaterande. Icke desto mindre skulle man, som tidigare talare givit uttryck för, kunna föreställa sig att konsekvensen skulle vara att integrationen och den överstatliga regleringen har gått alldeles för långt, men detta är inte slutsatsen. Slutsatsen är, som vi ser i betänkandet på sidan 11 uttryckt med en näst intill militär terminologi, att vi skall upprätta ett system som medverkar till att "det nationella motståndet avlägsnas". Då det inte råder överensstämmelse mellan gemenskapsrätten och den nationella rätten faller respekten för de nationella rättstraditionerna, och detta kan kanske vara en förklaring till att det inte bara i Danmark utan även på Irland och på många andra ställen finns ett växande motstånd mot detta system.

Kinnock
. (EN) Rapporten om kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten som behandlas av kammaren i dag är den sjuttonde i ordningen som har utarbetats som ett svar på den begäran som ursprungligen gjordes av denna kammare i en resolution från 1983. Dessa rapporter ger - som kammaren vet - en årlig redogörelse av kommissionens arbete när det rör utövandet av en av de viktigaste delarna av dess roll som fördragens väktare, det vill säga att vidta åtgärder mot överträdelser i enlighet med artikel 226 i fördraget. Det är naturligtvis riktigt att kammaren granskar denna verksamhet. Kommissionen gläder sig över att parlamentet har gett denna senaste rapport ett så pass varmt välkomnande, och kommissionen är också tacksam för det arbete som Koukiadis och hans kolleger utfört.
Varje år omfattar var och en av de två periodiska rapporterna om misstänkta överträdelser som utarbetas innan man inleder överträdelseförfaranden, och var och en av de två rapporter som överlämnas till den berörda medlemsstaten ca 2 000 fall som undersökts av kommissionen. Huvuddelen av dessa är enskilda fall som handlar om inkorrekt tillämpning av gemenskapsrätten av myndigheterna i medlemsstaten. Det är naturligtvis bara möjligt att hantera en sådan mängd av fall med ett förfarande som kombinerar fördelarna med enskild granskning av fall, snabb handläggning och överensstämmelse med principen om kollektivt ansvar, som tillämpas i kommissionen. Att utveckla ett effektivt datasystem är också nödvändigt för att kunna utföra denna uppgift. Av detta skäl har en gemensam databas upprättats, som innehåller alla överträdelsefall som inletts av kommissionen och uppgifter om införlivandet av direktiv i medlemsstaterna.
En fördel med detta system är att de gör det möjligt för kommissionen att vidta åtgärder på ett systematiskt sätt mot medlemsstater som inte har vidtagit nationella åtgärder för genomförande av direktiv innan den tillåtna tiden för införlivande har löpt ut. Som kammaren vet handlar inte detta om att vi är besatta av enhetlighet, av ett eller annat byråkratiskt skäl. Det är nödvändigt för att det skall råda rättvisa i unionen.
Utvecklingen av ett effektivt datasystem kommer också att göra det möjligt att mer i detalj rapportera till allmänheten om de åtgärder som vidtagits av kommissionen för att övervaka tillämpningen av gemenskapsrätten, närhelst ett beslut har fattats för att offentliggöra ett motiverat yttrande eller för att hänvisa ett fall till domstolen. Kommissionen håller fast vid sin politik att omgående gå ut med pressmeddelanden, vilket vi började med 1998, och dessutom - sedan januari i år - har även beslut som meddelar att en överträdelse skett, genom offentliggörande av ett motiverat yttrande som hänvisar fallet till domstol eller avslutar ett fall offentliggjorts på Europeiska gemenskapernas webbplats "Europa", så snart som de antagits av kommissionen.
Det grupptryck som utövas genom denna större öppenhet när det rör beslut som har att göra med överträdelser som begåtts av medlemsstater, kan också hjälpa till med att främja en snabbare anpassning från medlemsstaternas sida, eftersom de alla nu omedelbart får ta del av de beslut som fattats mot var och en av dem. Större öppenhet kan också ses som en garanti för att det sker en rättvis prövning av klagomål.
Kammaren känner till att eftersom kommissionen har en privilegierad ställning när det gäller överträdelseförfarandet, har den därför en unik förmåga att skydda de klagandes intressen. Garantierna som erbjuds av kommissionen har byggts upp över tiden, och de innebär numera förfarandemässiga arrangemang som säkerställer registrering av klagomålet, strikt sekretess och information till de klagande, som kan uttrycka sina åsikter innan man fattat något beslut om att avsluta fallet. Vi har för avsikt att säkerställa maximal styrka och maximal pålitlighet vid dessa viktiga förfaranden.
I sitt svar till ombudsmannen om kritiken av förvaltningen av överträdelsefallet om kontraktstilldelningen för byggandet av Thessalonikis tunnelbana, har kommissionen därför förbundit sig att stärka de administrativa bestämmelserna för de klagande, i syfte att underlätta kontrakt mellan de klagande och kommissionens avdelningar. Parlamentet kommer att få information om stärkandet av bestämmelserna så snart som detta slutförts.
Betänkandet som antagits av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - som utgör grund till det resolutionsförslag som behandlas i kammaren i dag - innehåller åtskilliga slutsatser och rekommendationer. För att vi skall bli klara så snabbt som möjligt, hoppas jag att kammaren tillåter att jag bara tar upp de viktigaste.
Jag börjar med att säga att kommissionen inte instämmer i slutsatserna i betänkandet om att den växande mängden överträdelser som handläggs vid kommissionens avdelningar, särskilt på grundval av klagomål, återspeglar en försämring när det rör tillämpningen av gemenskapsrätten.
Huvudskälen till detta är följande. För det första är faktiskt den totala mängden klagomål och fall oförändrad. Antalet registrerade klagande sjönk t.o.m. något under 2000. För det andra måste man ta hänsyn till en följd av utvidgningar av gemenskapen och gemenskapsrättens expansion, särskilt i samband med gemenskapens större befogenheter och den större kännedomen om gemenskapsrätten hos allmänheten och näringslivet. Allt detta är faktorer som påverkar antalet överträdelser som handläggs av kommissionen och på grundval av detta är ökningen av det totala antal fall som handläggs snarare en positiv utveckling än något som borde väcka oro. Precis som Koukiadis skriver i sitt betänkande, är det viktigt att man gör allt för att gå till botten med överträdelserna, och hittar sätt att minska deras antal utan att uteslutande förlita sig på det vanliga överträdelseförfarandet.
När det gäller tolkningen av statistik i årsrapporten, är utrymmet för tolkning av siffrorna fortfarande begränsat, p.g.a. av de många överträdelsefallen, kommissionens stora beroende av klagomål och den politiska dimensionen av det arbete som härrör från det faktum att det ankommer på kommissionen att hantera förfarandena. Kommissionen har möjlighet att bestämma prioriteringen för förfarandena genom att hänvisa till, först och främst, den skada man anser har åsamkats gemenskapens rättsordning, för det andra den skada man anser har åsamkats det intresse som skyddas av den bestämmelse som överträtts, för det tredje den återkommande karaktären hos vissa överträdelser som är föremål för enskilda eller kollektiva klagomål, och för det fjärde den skada som åsamkats gemenskapens ekonomiska intressen. Dessutom kan aktuella händelser på något gemenskapsrättsligt område också resultera i en ökning av klagomål till kommissionen och göra så att kommissionen måste öka sina åtgärder för att tillfredsställa den politiska dagordningens behov. De olika stegen i samband med fullbordandet av den gemensamma marknaden var ett bra exempel på detta. Den allt större kännedomen om möjligheten att få till stånd rättslig prövning vid överträdelser av miljörätten, är ett annat exempel. Allt detta framhålls naturligtvis mycket tydligt i vitboken, som skall diskuteras i kammaren i morgon - som vissa ledamöter påmint oss om. Man måste komma ihåg att det är de nationella domstolarna som är de främsta väktarna av gemenskapens rättssystem, och kommissionen hanterar därför en relativt liten andel av de överträdelser av gemenskapsrätten som sker.
Man måste också förstå att - eftersom denna lagstiftning till stora delar utgörs av direktiv som måste införlivas i medlemsstaternas inhemska rättssystem - när lagstiftningen väl har införlivats, tillhör rättsakterna den inhemska lagstiftningen och alla överträdelser måste hanteras av de nationella domstolarna. Jag vet att man känner till detta i kammaren, men jag vill bara tala klarspråk i den förhoppning att det kanske kan sippra igenom till pressen i medlemsstaterna och slutligen kanske till allmänheten, som dagligen får veta genom tidningarna att det äger rum en omfattande centralisering inom Europeiska unionen, när det faktiskt är tal om motsatsen.
I betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden hänvisar man till behovet att minska handläggningstiden för klagomål. Vi har naturligtvis förståelse för detta önskemål, och vi är därför i färd med att kontakta de aktuella medlemsstaterna i syfte att säkerställa en snabbare efterlevnad av gemenskapsrätten och minska medlemsstaternas egna handläggningstider, i synnerhet genom en större användning av det datoriserade systemet. Som jag nämnt, håller kommissionen nu på med att - i syfte att uppnå en större öppenhet - offentliggöra sina beslut att skicka formella underrättelser, utfärda motiverade beslut, hänvisa fall till domstolen eller att avsluta eller lägga ned fall omedelbart efter det att beslut har fattats.
Jag vill också betona att särskilt som ett gensvar på parlamentets intresse, kommer den artonde årsrapporten, som behandlar år 2000, att innehålla ett särskilt avsnitt om förvaltningen av undantag från harmoniseringen som medlemsstater åtnjuter enligt artikel 95 i fördraget.
Kommissionen noterar också parlamentets intresse när det gäller att förbättra samarbetet mellan kommissionen och de nationella myndigheter som är ansvariga för genomförandet av sekundärlagstiftningen. Som ni känner till sker det regelbundna kontakter mellan kommissionens avdelningar om särskilda problem med tillämpningen av gemenskapsrätten, genom paketsammanträden och s.k. "directives missions". Kommissionen undersöker emellertid sätt för att förbättra förfarandet för underrättelser om nationella genomförandeåtgärder, som en förlängning av IDA-programmet för informationsutbytet mellan förvaltningar. Detta arbete inbegriper upprättandet av ett nätverk för databaser innehållande gemenskapsrätt och nationell rätt, som omfattar direktiv och nationella genomförandeåtgärder, och som också kommer att göra det lättare för allmänheten att få tillgång till gemenskapsrätten och vara en hjälp under utbildningen av jurister i gemenskapsrätt. Nätverket kommer också att ge direkt tillgång till rapporterna om inhemsk tillämpning av gemenskapsrätten genom särskilda nationella myndigheter.
Sammanfattningsvis: Kommissionens åtgärder för övervakning av gemenskapsrätten är avgörande för att vi skall kunna uppnå vårt viktiga mål att bevara gemenskapens rättssystem, så att det förblir rättvist, bestämt och konsekvent, och att allmänheten förstår det. Att kammaren visar ett aktivt intresse för denna verksamhet är ovärderligt, och vi är därför tacksamma för dess fortsatta stöd och förståelse.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Neil Nielson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Reform av kommissionen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den muntliga frågan (B5-0330/2001) av Harbour och Guy-Quint för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och budgetutskottet, till kommissionen om reform av kommissionen.

Harbour
Herr talman! Jag vill på alla mina kollegers vägnar varmt välkomna herr Kinnock hit för att diskutera reformerna. Jag vill säga till honom att det inte beror på brist på initiativ från vår sida, att det tagit lång tid att få med denna fråga på föredragningslistan. Det har varit en stor besvikelse att vi inte övertygat presidiet om vikten av denna diskussion. Vi kommer i vilket fall att ta igen det i kväll, och det gläder oss att ha er här.
Det är tydligt att reformerna - och jag vet att ni kommer att få möjlighet att berätta mycket mer om dem om en stund - befinner sig i ett kritiskt skede. Vi känner till att ni har haft omfattande samråd. På sätt och vis är detta ett dilemma för oss i parlamentet. Ni förstår att, genom stödet för mitt betänkande förra året, mina kolleger har ett mycket djupt och intensivt intresse av hela reformpaketet, och vi har gett er ett starkt stöd för att genomföra dem. Vi har verkligen varit mycket medvetna om det faktum att dessa reformer måste genomföras så snart som möjligt, så att personalen inte blir desillusionerad, och så att de kan se att det kommer att ske förändringar och införas nya arbetsmetoder. Vi har lagt fram en del förslag som återspeglar kvällens fråga.
Vi vill inte störa denna process. Å andra sidan, när ni skickar de första grunderna till tjänsteföreskrifterna till oss, måste vi i egenskap av lagstiftare se till att förändringarna av bestämmelserna kommer att främja en sund förvaltning och inte motarbeta den. Ni förklarade saken på ett så övertygande sätt, som det står i vårt betänkande, att de befintliga tjänsteföreskrifterna är undermåliga i detta avseende.
Frågan som vi har lagt fram i kväll rör själva kärnpunkten hos de reformer som ni håller på att sammanställa - och jag hoppas att ni kommer att dela vår åsikt. Man bör få en organisation inom vilken man gör sig förtjänt av befordringar, en organisation inom vilken alla anställda vid kommissionen vet att de har tydliga mål, vet vilka dessa mål är, vet att de kommer att få ett rättmätigt erkännande om de uppfyller dessa mål, eller t.o.m. överträffar dem. De skall veta att de arbetar inom en organisation där bedömningarna av deras prestationer inte uppfattas som byråkratiska övningar som genomförs vartannat år och sedan hamnar i ett dokumentskåp för att aldrig mer hänvisas till, att bedömningsförfarandet är en del av den övergripande kvaliteten hos förvaltningen och förfarandena inom kommissionen, en del av det som ger alla anställda känslan av att det är en del av deras personliga utveckling. Det ger dem mål, det identifierar behovet av fortbildning för att kunna utvecklas, därför att befordran och fastställande av de saker de behöver göra, bidrar till utvecklingen av dem själva och av hela organisationen.
Denna fråga om bedömning är mycket nära sammankopplad med en aspekt av reformerna som vi vet att ni för tunga diskussioner om just nu. Jag hoppas att ni inte har något emot att jag nämner detta i kväll, trots att det inte utgör en del av vår fråga. Det handlar om frågan om befordringsstruktur och ert förslag att börja använda en linjär befordringsstruktur. Det är tydligt att bedömning och befordringsstruktur är oupplösligt sammankopplade. Mitt argument är - och jag uttryckte faktiskt detta i mitt betänkande och fick stöd av mina kolleger - att om bedömnings- och utvecklingssystemet fungerar på ett lämpligt sätt, finns det inget som hindrar att man använder en linjär befordringsstruktur - och här ligger tyngdpunkten i det ni försöker åstadkomma. Det bör inte finnas några skäl för att ange konstgjorda hinder för folks karriär inom en organisation. Om det finns behov av kvalifikationer eller fortbildning för att gå vidare till nästa jobb, kommer utvecklingsprocessen att visa det. Så ett lämpligt utformat och effektivt bedömningssystem, som vi har ställt en rad frågor om till er genom den fråga vi har lagt fram, är också starkt sammankopplat med denna utveckling, och det är i sanning också själva grunden till en linjär befordringsstruktur.
Min kollega Guy-Quint kommer att täcka alla detaljerade budgetfrågor med hjälp av hennes avsevärda sakkunskap om detta ämne, men jag vill bara nämna två slutliga grunddrag hos våra frågor, för att sätta dem i sitt sammanhang. Det första handlar om ett som vi särskilt frågat er om som en aspekt av en modern offentlig organisation: En politik för anmälan av missförhållanden (whistle-blowing) - och den engelska terminologin håller nu på att accepteras av många som ett mycket bra sätt att identifiera en politik där tjänstemännen anser och är säkra på att - om de upptäcker missförhållanden - de kan rapportera dessa utan rädsla för att det kan skada deras karriärer. Det andra anknyter till en debatt vi kommer att ha senare i veckan om koden för god förvaltningssed: Hur ser ni på det som en integrerad del av de övergripande reformerna?
Vi ser, sammanfattningsvis, väldigt mycket fram emot att få höra era svar i kväll, och också era försäkringar om att reformerna sker som planerat. Vi hoppas också att ni kommer att ange de sätt på vilka ni vill ha mer stöd från kammaren, när det gäller något som för oss handlar om en absolut nödvändig utveckling av den framtida kommissionen, och i sanning för det framtida Europa.

Guy-Quint
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar, kära kolleger! I förlängningen av vad Malcolm Harbour just sagt, skall jag mycket snabbt gå vidare till de tekniska problem som berör utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag skulle trots allt vilja säga er, herr kommissionär, att jag gläder mig över de framsteg som gjorts inom området för samråd sedan vi senast samlades i kammaren.
Liksom flera parlamentsledamöter ansåg jag nämligen att det var beklagligt att kommissionen skulle lägga fram förslag och upplysningar, men inte verkligen rådfrågade de andra institutionerna, fackföreningsorganisationerna och företrädarna för personalen inom dessa institutioner. Men sedan februari månad är allt detta en from önskan, eftersom detta förfarande lyckligtvis i stor utsträckning har beaktats och uppmärksammats av de institutioner som ni nu rådfrågar. Jag vet att ni kan konstatera att ett stort samförstånd finns om ett flertal förslag.
I detta hänseende tillåter jag mig att säga något som skiljer sig mycket från det som min kollega Harbour sade. Det visar sig att det för oss återstår två känsliga punkter i dessa förhandlingar. Det är strukturen för befordringarna, det vill säga lineariteten, med andra ord status quo, och också pensionssystemet. Om jag förstod er rätt nyligen, visar det sig att ni söker en kompromiss mellan dessa två karriärsystem. Jag hoppas för min del att man kommer att finna ett realistiskt och modernt förslag under era förhandlingar. När det gäller pensionerna vill jag också påminna er om att, även om man mycket ofta tror att fonderade pensionssystem är framtiden, är vi många, fackföreningsanslutna, arbetstagare och andra, som anser att det aktuella fördelningssystemet kan bevaras eller i alla fall kombineras med ett nytt system.
Men jag återgår nu till de budgetfrågor som rör reformen. I ett första skede, och som en försiktighetsåtgärd, vill jag absolut påminna er om att inrättandet av ett system med tidig pensionering inte fått parlamentets stöd förutom med det uttryckliga villkoret med budgetneutralitet, var systemet än kommer att genomföras. Vad gäller reformen i sin helhet, väntar vi oss alltså snarast ett komplett dokument som sammanfattar budgetarbetet från de pågående förhandlingarna. Det är alltså nödvändigt att budgetutskottet får en bättre kännedom om era beräkningar fram till i dag för reformens totala kostnad. I mars talades det faktiskt om 50 miljarder euro. I dag står det 60 miljarder euro. Dessutom har de successiva åtgärder som föreslagits och förfrågningarna från de andra institutionerna i stor utsträckning belastat den mängd som är nödvändig för jämvikten inom kategori 5, varav vår oro.
En annan osäkerhetsfaktor som gör budgetbeslutet för 2002 komplext, är avsaknaden av svar från rådet på ändringsskrivelse nr 1 för 2001 om införandet av tidiga pensioneringar. Om rådet håller fast vid dess förslag att höja åldern för tidig pensionering, har vi en fråga: vilka kommer konsekvenserna att bli för ert projekt, och utöver det, anser ni att det vore klokt att fullfölja projektet under dessa omständigheter? Vi har i dag inte något dokument som gör det möjligt för parlamentet att bedöma vilka konsekvenser dessa ståndpunkter kommer att få.
Även om vi är starkt engagerade i reformen, kan vi trots allt inte besluta i blindo om val som är så tekniskt, mänskligt och finansiellt tunga. Att besluta på ett sådant sätt skulle för oss vara som om att underteckna en in blanko-check till kommissionen, vilket vi inte har för vana att göra. I dag konstaterar vi bara att det preliminära budgetförslag som kommissionen lagt fram överskred taken under budgetrubrik 5 med 5 miljoner och att rådet nu föreslår ett budgetförslag där taken förvisso respekteras, med en marginal på 58 miljoner, men där alla de olika institutionernas olika politik i och med detta inte skulle respekteras.
Är lösningen att budgetrubrik 5 ensam skall bära upp de två största projekten, det vill säga utvidgningen och kostnaden för reformen? Bör man då fullfölja ansträngningarna enbart för reformen eller också för utvidgningen? Men hur som helst måste vi ha ett svar. Vore det inte möjligt att sprida ut reformen över en längre tidsperiod? När vi står inför omröstningen om budgetförslaget är vi medvetna om att de svar som ni ger är beroende av flera pusselbitar, men det är nödvändigt att ni förklarar er för oss så att vi kan göra vårt val.

Kinnock
. (EN) Herr talman! Jag är mycket tacksam mot både Harbour och Guy-Quint för att de lagt fram denna omfattande fråga, som gör det möjligt för mig att avlägga en fullständig rapport till kammaren om framstegen när det gäller olika aspekter av kommissionens reformstrategi. Jag hoppas att kammaren förstår att det skulle ta alltför lång tid att redovisa alla detaljer i samband med denna muntliga fråga här i kväll. Jag kommer därför i dag att göra en skriftlig fullständig lägesrapport om alla enskilda reformåtgärder tillgänglig för ledamöterna. Kanske har vissa ledamöter fått den fullständiga rapporten; jag kommer nu att koncentrera mig på den viktigaste utvecklingen under den senaste tiden som har att göra med politiken rörande mänskliga resurser i vår reformstrategi, och jag hänvisar också, som begärts av Guy-Quint, särskilt till budgetfrågorna.
Jag rapporterar först, utan någon självgodhet, att under de fem månader sedan kommissionen antog ett detaljerat samrådsdokument om reformering och modernisering av politiken för mänskliga resurser, har utvecklingen upprätthållits och varit på en tillfredsställande nivå. Den gemensamma högnivågruppen, som letts av rådets f.d. generalsekreterare Niels Ertsbøl, har varit särskilt hjälpsam när det gällt att underlätta en mycket grundlig, konstruktiv och produktiv samrådsprocess med företrädare för personalen. Kommissionen har uttryckt sitt varma tack till Niels Ertsbøl.
Vid samråd och förhandlingar om komplicerade personalpolitiska frågor, är det naturligt att det sker vissa förseningar. Det gläder mig emellertid mycket att kunna säga att de inte varit så långa att det är troligt att de orsakar några allvarliga avsteg från reformplanen. Som jag tidigare betonat för kammaren - och som Harbour upprepade gånger, i mitt tycke helt riktigt, också betonat - är kommissionen medveten om behovet av att upprätthålla förändringarnas inneboende kraft, inte bara för institutionens skull, utan också för personalens och allmänhetens skull, som vi tjänar. Vi är säkra på att vi kan upprätthålla det nödvändiga tempot, samtidigt som vi får den förståelse och det stöd som krävs för ett fullständigt effektivt genomförande av de nödvändiga ändringarna.
Mot bakgrund av detta antog kommissionen den 18 juli ett dokument kallat "New orientations for the reform of personnel policy". Detta har överlämnats till parlamentet, men eftersom parlamentet avslutade förhandlingarna ungefär vid den tidpunkt då vi utarbetade dokumentet, fanns det ingen möjlighet att formellt ta upp det i parlamentet. I dokumentet finns en tidsplan för slutförandet av de pågående förhandlingarna. I slutet av året kommer kommissionen att kunna fatta slutliga beslut om alla frågor som inte kräver ändringar av tjänsteföreskrifterna, och vi kommer också att kunna lägga fram ett formellt förslag till reviderade tjänsteföreskrifter till den interinstitutionella tjänsteföreskriftskommittén. Vi hoppas att de omfattande samråd som skett med generalsekreterarna och detta parlaments och andra institutioners ordförande, kommer att underlätta det stöd som är nödvändigt för att genomföra - jag vill påminna kammaren om detta - ändringarna för att kunna fullfölja det tydliga reformmandat som getts av denna kammare och Europeiska rådet specifikt till kommissionen med Prodi som ordförande.
Kommissionen förstår ledamöternas stöd i samband med den muntliga frågan till genomförandet av den nya politiken för karriärutveckling innan man formellt kommit överens om denna. Vi vill emellertid påpeka att sådana initiativ med säkerhet skulle resultera i formella klagomål och domstolsförhandlingar, och därför leda till förseningar och onödigt groll. Vi kommer därför att fortsätta att helt ta hänsyn till förlikningsavtalet som vi slöt med personalens företrädare i mars. I vilket fall, som tidsplanen för juli visar, kommer diskussionerna med företrädarna för kommissionens personal att slutföras inom kort, och många omfattande ändringar av personalpolitiken som inte kräver ändringar av tjänsteföreskrifterna kommer sedan att beslutas av kommissionen och genomföras omedelbart.
Det gläder mig att kunna rapportera att det grundläggande syftet med våra förslag från februari, om vilka Harbour återigen påminner oss, att direkt sammanlänka befordran till uppvisade prestationer, har godtagits vid förhandlingarna. Detaljförändringar som skett till följd av förhandlingar och samråd har - vilket gläder mig - förbättrat förslaget. Uppgifter som har att göra med dessa frågor och med Harbours frågor om riktmärkning, bedömning, förvaltning och pensioner, finns tillgängliga i den lägesrapport som jag delar ut i kammaren i dag. För att spara tid tar jag därför upp den avslutande delen av frågan som ställts av Harbour och Guy-Quint, som handlar om budgetfrågor.
För det första noterar jag hänvisningen i frågan till 600 miljoner euro som "en kostnadsreform", och jag måste säga att kammaren löper risk att av misstag vilseleda sig själv. Det är nödvändigt att betona att det är oerhört viktigt att göra en tydlig åtskillnad mellan kostnaderna för kommissionens noggrant beräknade begäran om 717 nya tjänster, inbegripet 118 delegationstjänster, som redovisades i ändringsskrivelsen i september förra året, och de mycket mindre bruttokostnaderna för att investera i reformen. De nya tjänster som krävs för att kommissionen skall kunna fullfölja sin politik och operativa åtaganden före 2006, som angetts mycket noggrant i ändringsskrivelsen och följehandlingarna, kommer att kosta ca 542 miljoner euro. Bruttokostnaden för reformeringen av personalpolitiken fram till 2006, kommer att ligga omkring 111,9 miljoner euro. Den största delen av tillkommande personalkostnader är därför inte i någon betydande grad kopplad till utformningen och genomförandet av reformstrategin. Jag understryker det faktum att varken begäran av tjänster i kommissionen eller något av kommissionens reformförslag, skulle orsaka en överträdelse av de gränser som angetts under budgetrubrik 5 i 1999 års budgetplan, och kommissionen kommer att följa sina åtaganden att hålla sig inom de gränser som vi frivilligt åtog oss att göra förra året, både gentemot kammaren och rådet.
Som Guy-Quint nämnde, bör emellertid kammaren ta hänsyn till det faktum - som en förteckning jag också delar ut i dag visar - att de nyligen framlagda förslagen från andra institutioner än kommissionen skulle resultera i en betydande ökning av den prognostiserade graden av kostnadsökningar för personal och förvaltning i budgetrubrik 5. Institutionerna som just nu räknar med en ökningsgrad som ligger över genomsnittet för utgifter i budgetrubrik 5, kommer utan tvekan att vilja uppmärksamma denna fråga ytterligare. Det är möjligt att en del av deras beräkningar har att göra med de förväntade kostnaderna i samband med utvidgningen. Detta är en intressant fråga och kräver att vi alla koncentrerar oss på detta. Faktum återstår att - p.g.a. sakernas tillstånd - varje risk för överskridande av budgetrubrik 5 i budgetplanen härrör helt och hållet, endast och fullständigt från de andra institutionernas ambitioner, och har absolut ingenting att göra med de måttliga och tillfälliga förslag vi lägger fram för kompletterande investeringar som har att göra med reformen, som är ett grundläggande uppdrag för kommissionen med Prodi som ordförande, som vi fått genom en överväldigande majoritet i denna kammare och genom ett enhälligt beslut i Europeiska rådet.
Även om diskussionerna med personalens företrädare ännu inte slutförts, vill kommissionen betona, att som en granskning av de aktuella siffrorna kommer att visa - och de aktuella siffrorna finns i de dokument som jag har delat ut i dag och i de dokument som antagits av kommissionen den 18 juli - att ökningen av de årliga utgifterna under budgetrubrik 5 som har att göra med kommissionens reform, kommer att bli måttlig och tillfällig. Siffrorna som offentliggjorts i det nya orienteringsdokumentet från juli visar att den maximala årliga ökningen p.g.a. reformen - om åtgärderna genomfördes av alla institutioner - blir 34,3 miljoner euro större under 2005 än under 2001. Därefter, efter 2005, kommer kostnaden faktiskt att minska, vilket leder till bestående besparingar på 23,5 miljoner euro i jämförelse med 2001.
Med hänsyn till dessa faktorer och som ett särskilt svar på frågan, anser kommissionen att vår reformstrategi inte kräver att vi begär en revidering av taket för budgetrubrik 5, och vi kommer inte att göra en sådan begäran. Som en uppenbar följd av detta anser vi det inte vara förnuftigt eller nödvändigt att göra något som skulle vara en falsk distinktion mellan brådskande och mindre brådskande reformaspekter.
När det gäller att iscensätta reformen över en längre period, påminner jag bara kammaren om att först och främst argumenterar en betydande del av kammaren - helt riktigt i mitt tycke - för en upprätthållen förändringsnivå, i vår personals intresse, såväl som i institutionernas intresse. För det andra var det ett uttryckligt mandat till kommissionen med Prodi som ordförande - ingen annan kommission - att ta itu med och genomföra reformerna under sin femårsperiod. Detta är i sanning vår avsikt. Med 111 miljoner euro över fyra år, med investeringar som skulle resultera i faktiska kostnadsbesparingar - som vi har visat - är inga av investeringarna inom ramen för reformen dyra. Alla dessa investeringar är nödvändiga. Det handlar inte om att vi försöker att få eller accepterar en in blanko-check. Alla våra argument, alla siffror vi kommit fram till, alla förslag vi har lagt fram är noggrant genomtänkta. Vi förväntar oss inte att någon skall ge oss allt på kredit eller därför att man tror på vårt löften.
Det är tydligt att förhandlingarna om modernisering av befordringssystemet har lett fram till ett samförstånd om syftet med att ändra systemet, och också om villkoren för att reformera systemet. Dessa förhandlingar har emellertid ännu gjort att man kommit överens de detaljerade praktiska medlen för genomförande av den typ av reform som krävs för att skapa en mer sammanhängande modern befordringsstruktur. Utsikterna för att vi skall nå en överenskommelse är emellertid mycket stora, kan jag med glädje säga.
Under de senaste veckorna i augusti har därför arbetet fortsatt för att utarbeta nya och detaljerade modeller och möjligheter, vilket kommer att vara ämnet för de återupptagna diskussionerna med företrädare för personalen och andra institutioner innevarande månad. Det är realistiskt att förvänta sig att kommissionen i slutet av oktober kommer att kunna redovisa sin slutliga ståndpunkt om reformerna av politiken för mänskliga resurser i sin helhet, inbegripet en befordringsstruktur som är mer linjär och bäst tar till vara de yrkesmässiga intressena hos den permanenta och oberoende förvaltningen inom Europeiska unionen. För att kunna göra verklighet av sådana förslag, kommer parlamentets förståelse och stöd - både som demokratisk församling och som en institution som anställer personal - att vara nödvändigt. Jag är optimist i min tro att detta stöd och denna förståelse kommer att ges.
Som Harbour påminde oss om, stödde en stor majoritet i denna kammare föregående november hans betänkande, i vilket han uttryckligen förespråkade principen om att åstadkomma betydande förändringar - inte status quo eller något liknande - för att inrätta ett mer linjärt befordringssystem för förvaltningen inom Europeiska unionen, av alla de skäl han var vänlig nog att ange i kväll.
Jag hoppas att kammaren och dess förvaltning kommer att bevara denna positiva inställning. En negativ inställning skulle vara frustrerande för kammarens vilja som tydligt uttrycktes av en mycket stor majoritet i september 1999, i november 2000 och vid ett flertal andra tillfällen. Om kammarens vilja skulle frustreras av en negativ inställning, skulle detta kunna störa eller hindra kommissionen från att genomföra de förändringar som ligger vid själva kärnpunkten av den moderniseringsreform som uttryckligen krävts av rådet, parlamentet och den europeiska allmänheten.
Jag hoppas att den konstruktiva och samarbetsvilliga inställning till reformen, som gång på gång demonstrerats av kammaren, kommer att finnas kvar - stark och konsekvent.

Pomés Ruiz
Herr talman! Jag kommer att tala om frågor som berör kontrollen, vilket även Morgan säkert kommer att göra, och jag välkomnar och gratulerar henne eftersom hon är nybliven mor.
Herr Kinnock, det finns ett spanskt talesätt som lyder som följer: "helvetet är kantat av goda föresatser". Ni har en mycket svår uppgift och jag tror att ni måste slå näven i bordet för att kunna gå från goda föresatser till handling och ni måste påta er riskerna, såsom ordförande Prodi lovade när han inledde sitt femåriga mandat.
Jag hoppas att ni preciserar budgetkontrollfrågorna närmare i ert skriftliga svar.
Jag erinrar er om att ni för ett år sedan talade om att ni beräknade att åttio tjänstemän skulle börja arbeta heltid i april vid centrala finanstjänsten för att utvärdera systemet för ekonomisk förvaltning och kontroll. Vi vet inte om detta arbete nu har påbörjats. Vi vet inte om det centraliserade förhandsgodkännandet redan har börjat tillämpas i den mån utanordnarna nu har fått större erfarenhet. Vi vet inte om de särskilda förhandskontrollerna fungerar, om de utförs på grundval av riskanalys eller om det är utanordnarna som styr.
Herr Kinnock, vi hyser stora tvivel om budgetförordningens framtid och den måste omarbetas brådskande. Detta kommer inte enbart att vara ert ansvar, men enligt vår åsikt råder det stor oklarhet när det gäller den här frågan. Vi är oroade. Ni kommer att genomföra en omarbetning av budgetförordningen. När kommer denna omarbetning? Vad händer med avtalet om skydd av gemenskapens ekonomiska intressen? Vad händer med den helpdesk, den hjälppanel som ni skulle inrätta för att tjänstemännen skulle kunna få rådgivning angående åtgärderna från vitboken? Listan kan göras hur lång som helst.
Vi får intrycket att uppgiften är ofantligt stor, och att det är nödvändigt att utarbeta en tidsplan. Ni vet att ni kan räkna med vårt stöd. Vi vill att ni tar risker. Vi kommer att stödja er om ni misstar er, precis som vi gav vårt stöd till Prodi när han sade att han behövde det, men vi - kanske - behöver någon som slår näven i bordet, så att tidsfristerna uppfylls och att löftena blir verklighet, herr Kinnock.

Miller
Herr talman! När vi inledde denna övning visste vi alla att reformen av kommissionen aldrig skulle bli lätt att genomföra, den skulle aldrig bli friktionsfri och inte heller gå snabbt, eftersom vi hade 40 år av fast förankrade åsikter - och i våra försök att ändra dessa skulle vi ofrånkomligen behöva övervinna vissa problem. Trots dessa hinder, måste jag säga, efter att ha lyssnat på kommissionären, att vi måste gratulera honom till de framsteg han gjort hittills, och vi måste också gratulera personalens fackförening för att den deltagit i förhandlingar och gjort framsteg inom en rad reformområden. Det är viktigt att denna fråga behandlas här, eftersom jag vill beröra ett par punkter som mina kolleger tagit upp.
Harbour tog - helt riktigt - upp frågan om val av tidpunkt. Den är viktig, därför att om man väljer fel tidpunkt påverkar detta personalens moral, och när personalens moral börjar minska, påverkar detta karriärförbättringar, befordringar, etc., och när detta börjar - då utvecklas inte personalen. Alla dessa frågor hör ihop.
Det gladde mig att Harbour berörde frågan om linjär befordringsstruktur; det är en omfattande fråga som vi måste ta itu med, vilket kommissionären är väl medveten om. Jag vill tillägga att jag håller med om att allmänheten nu känner till frasen anmälan om missförhållanden (whistle-blowing). Whistle-blowing har emellertid en annan utveckling i västra Skottland: Det antyder att det handlar om flöjter, och det faller inte i så god jord i min del av världen.
Jag är inte helt överens med min kollega Guy-Quint. När det gäller samråd: Vi har ständigt rådfrågats. Hon argumenterade igen för en mer utdragen reformperiod, men som vi sagt, om vi låter den bli längre och längre påverkar detta personalens moral, och detta påverkar personalens prestationer. Vi måste se till att den blir så kort som möjligt.
Pensionsfrågan: Det var jag som var ansvarig för att leda pensionspaketfrågan genom parlamentet, och det är ett underbart paket. Jag skulle verkligen vilja bli erbjuden samma villkor. Låt mig säga till kommissionären, att vi hörde tydligt att man hade överstigit taket för budgetrubrik 5. Vi inser att detta ansvar inte vilar på kommissionen, och kanske är det hög tid att några av oss granskar vissa av de andra institutionerna och hur de tar itu med detta.
Sammanfattningsvis: Vi har gjort betydande framsteg. Det är viktigt att vi hålls underrättade om utvecklingen. Det som kommissionären sagt gläder mig, därför att bara genom det och genom att övervaka det som sker kan vi nå resultat. Om det börjar torna upp hinder, kan vi försöka att ta itu med dem då - här och även i de andra institutionerna.

Jensen
Herr talman! Vi inom den liberala gruppen vill också ge uttryck för att vi helhjärtat stöder de initiativ som ni herr Kinnock har genomfört på personalområdet. Det är inte någon lätt uppgift ni har tagit er an och det är därför viktigt att parlamentet ger sitt fulla stöd. Det är ju ett generellt drag i vår tids samhälle att man är tvungen att använda sig av nytänkande vad gäller organisationen av arbetet inom verksamheterna för att säkra sin konkurrensposition och utnyttja såväl den moderna teknologins möjligheter som möjligheterna inom den statliga administrationen, för att kunna ge väljarna full valuta för deras skattepengar. Just väljarna har mycket svårt att förstå varför vi inom EU:s institutioner för en så stel och gammalmodig personalpolitik, där befordran sker mot bakgrund av ytterst formella kriterier snarare än mot bakgrund av arbetsinsats. Det finns ingen folklig förståelse för att EU-anställda inte behöver leva upp till de krav på nytänkande, flexibilitet och anpassning som råder i resten av samhället.
I samband med detta vill jag å den liberala gruppens vägnar ge mitt stöd till kommissionens utspel om den lineära karriärstruktur som nämnts flera gånger i kväll och inom vilken befordran sker utifrån kapacitet och arbetsinsats. Jag får också beklaga att talmannen i ett brev till kommissionens ordförande Prodi faktiskt gick emot parlamentets egen inställning på denna punkt, så som den uttrycktes i Harbour-betänkandet. Jag hoppas inte att detta har berett kommissionen alltför stora svårigheter i förhandlingarna. Det är av vital betydelse att kommissionens reformer resulterar i en personalpolitik som lönar engagemang, flit och anpassningsförmåga, och detta måste vi stödja. Jag ser mot denna bakgrund fram emot kommissionens kompromissutspel vad gäller karriärstrukturen och vill för övrigt gärna instämma i kommissionärens påpekande om vad det är som skapar problem inom rubrik 5. Jag tror att detta påpekande var ganska välbefogat.

Dell'Alba
Herr talman! Jag har ännu inte fått någon rapport, varken på italienska eller engelska. Kanske finns de på mitt kontor. Men om jag förstod Kinnock rätt, anser han att det enda sättet att hålla utgifterna under taket i budgetplanen, är att avskaffa de övriga tio språken och bara behålla det språk som jag talar just nu. Problemet har inte att göra med engelska språket. Problemet är att jag inte bara vill tala engelska med en generaldirektör vid kommissionen som har engelska som modersmål, till exempel, och jag vill inte att bara en kultur skall få ett alltför stort inflytande.
Herr vice ordförande! För två år sedan, i september 1999, tilldelade parlamentet kommissionen Prodi/Kinnock ett mycket precist mandat: reformeringen. Det har nu gått två år, herr vice ordförande, och så vitt jag vet är den enda reform som ni nar genomfört att ta bort guldmedaljen för tjänstemännen efter tjugo års tjänstgöring, vilket uppriktigt sagt verkar lite litet. I Italien har vi under tjugo års tid haft ett departement för reformering av den offentliga förvaltningen. Sedan avskaffades ordet "reform" för det blev lite löjligt att hålla på och reformera under tjugo år och det blev "Departementet för den offentliga förvaltningen" helt enkelt. Jag tycker det verkar som om denna reform - och det är ingen tillfällighet att kollegan Pomés Ruiz talade om budgetförordningen - blivit, om man säger så, en hägring: det är nu två år som man talat om detta men jag tycker det verkar som om samtliga förslag skapar nya svårigheter och en hel serie problem. Jag frågar mig med andra ord när reformen är genomförd, när detta missnöje tar slut. Jag tror inte ni är okunnig om det faktum att de europeiska tjänstemännen inte är alltför nöjda med hur saker och ting utvecklas. Jag vill inte försvara dem som kollektiv, jag säger bara att det är ett allvarligt fenomen, eftersom denna kommission hade till uppgift att få fart på den offentliga förvaltningen i Europa. Jag tycker snarare det verkar som om reformen, i stället för att få fart på den, håller på att begrava den.

Marinho
Herr talman! Vi vet alla hur svårt det är att reformera en förvaltning: det handlar i grunden om att ersätta den balans som vilar på en passivitet och rutin som med åren har infunnit sig med en annan praxis som är potentiellt utmärkt i början men okänd och alltid experimentell när den genomförs. Det är naturligtvis en djärv utmaning, och vi välkomnar denna utmaning. Därför stöder vi i princip - utan någon in blanko-check - initiativet till kommissionens reform. Men förslaget erinrar om att denna reform inte är en simpel administrativ reform, utan det är en reform med politiskt innehåll, där det förutom den traditionella balansen är nödvändigt att garantera den traditionella balansen mellan de europeiska institutionerna, som också behandlar frågan om makten, vilken inte kan behandlas som om det handlade om en neutral reform.
Vad är det viktigaste för oss? Frågan är om vi går mot ett stärkt oberoende och självständighet i den europeiska offentliga verksamheten (en god garant för goda råd till den som beslutar), eller mot en oreglerad fortskridande privatisering av ett hierarkiskt förhållande, vilken gör de europeiska tjänstemännen till något som i hög grad liknar tjänstemännen i ett multinationellt bolag. Dessutom, på vilka objektiva stöd skall den kompetens som skall premieras vila? Hur skall vi hindra att förtjänster upplöses i förmåner och chefslydnad, vilket skapar en struktur med höga tjänstemän, där vissa snabbt befordras och andra långsamt? Och hur skall vi förhindra att denna polaritet omges av nationella hänsynstaganden, till försvar för de nationella intressena, och går emot kommissionens verksamhet, som skall försvara de europeiska intressena? Dessa är de politiska riskerna med denna reform, det vi fruktar och inger oss med misstro. Det är kommissionär Kinnocks uppgift, och det är hans ärlighet och intellektuella uppriktighet, att visa att dessa risker, denna misstro, denna fruktan inte är välgrundade. Men bevisbördans är kommissionens, och särskilt kommissionär Kinnocks.

Kinnock
. (EN) Herr talman! Jag är medveten om att jag tidigare prövade kammarens tålamod när jag försökte att ge ett fullständigt svar. Jag skall nu försöka att vara så kortfattad som möjligt i mitt svar på de mycket bra åsikter som uttryckts av ledamöterna under diskussionen.
Jag kanske skall försöka att gå igenom de viktigaste åsikterna som uttryckts och helt enkelt försöka att ge ett så kort svar som möjligt till kammaren, särskilt med tanke på det faktum att det i ledamöternas post i dag och förmodligen redan på deras kontor, finns ett mycket omfattande, längre svar på alla delar av den muntliga fråga som ställdes av Harbour och Guy-Quint, och för det andra en fullständig förteckning på 23 sidor i vilken jag går igenom var och en av de 98 åtgärderna för reformförslagen och ger en ingående redogörelse av den nuvarande situationen för var och en av dessa, antingen dessa förslag har genomförts, vilket gäller åtskilliga, eller om det för närvarande sker samråd i samband med dem, eller om de lagts fram för kammaren, rådet eller båda, för den rättsliga ändring som krävs för att de skall kunna träda i kraft. Alla ledamöter, även Pomés Ruiz och Dell'Alba och övriga som har frågor av denna typ kan, helt enkelt genom att studera förteckningen, få den färskaste information som vem som helst har tillgång till inom Europeiska unionen, inbegripet själva kommissionen.
Som ett svar på Harbours frågor rörande anmälan om missförhållanden och uppförandekoden, är det tydligt att vi måste ändra tjänsteföreskrifterna för att säkerställa den nödvändiga utvecklingen av den befintliga lagstiftningen som rör plikten att rapportera misstänkta missförhållanden som påverkar Europeiska gemenskapernas ekonomiska intressen. Förslaget har lagts fram i detaljerad form. Vi vill nu att rådet och parlamentet samarbetar med oss när det rör moderniseringen av tjänsteföreskrifterna nästa år. Jag är optimist och tror att detta samarbete kommer att ske. Resultatet kommer att bli att den offentliga förvaltningen inom Europeiska unionen kommer att få de bästa och säkraste bestämmelserna för skydd av personalens, institutionernas och den europeiska allmänhetens intressen, i jämförelse med alla nationella offentliga förvaltningar i Europeiska unionen. När det rör uppförandekoden, har dess principer redan angetts i tjänsteföreskrifterna. I den dagliga praxisen, eftersom vi har börjat att tillämpa koden, är svaret ja på frågan om uppförandekoden i praktiken har införlivats i kommissionens verksamhet.
När det gäller frågan om befordringsstrukturen, verkar det som folk antingen tagit till sig åsikter från personer som är felinformerade eller tagit del av vilseledande yttranden. Jag försäkrar kammaren om att syftet med reformen rent allmänt, och i synnerhet syftet med de förslag vi har lagt fram i samband med befordringsstrukturen, inte är att söka efterlikna någon typ av multinationellt företag inom den privata sektorn. Syftet är att upprätta, att bedöma, att erkänna förtjänster och att belöna enskilda anställda, i samband med deras befordringar, i enlighet med de absolut bästa principerna för ansvarsfulla, effektiva, oberoende och dugliga offentliga förvaltningar på EU-nivå. Varken mer eller mindre. Om någon försöker att ge intryck av att vi försöker att ställa tjänstemännen mot varandra, att förstöra det pliktrohetsbidrag som tjänstemännen gjort under årens lopp, att förbise de enskildas personliga kvaliteter genom att lägga fram vårt förslag, är de vilseledda på ett tråkigt sätt.
Jag är beredd att ta upp saken på ett mycket detaljerat sätt för att se till att vi inte får en upprepning av det missförstånd som lett fram till olika meddelanden som visat ett fullständigt misslyckande med att förstå syftet med och detaljerna i det som hittills har föreslagits. Jag är mycket glad att kunna säga att fackföreningarna i kommissionen, eller en majoritet av de fackföreningar som företräder kommissionens anställda, noggrant har satt sig in i dessa frågor, och faktiskt utvecklat inställningar och idéer som kan resultera i betydande förbättringar av de ursprungliga förslag och alternativ som vi har formulerat.
Det är på grundval av denna konstruktiva dialog och förhandling, som hållit på under de senaste fem månaderna, som vi nu lägger fram förnyade och omvärderade alternativ, som jag hoppas kommer att mottas inte bara av kommissionens personal, utan också av de övriga institutionerna. Det finns inget att vara rädd för och det finns allt att vinna för de anställda, institutionerna och allmänheten genom moderniseringen av Europeiska unionens befordringsstruktur, som är över 40 år gammal. Allt annat har förändrats i Europeiska unionen och det är dags att befordringsstrukturen och erkännandet av engagemang och förmåga håller jämna steg med dessa andra förändringar.
Låt mig säga till herr Pomés Ruiz, att svaren på de frågor han har ställt, till exempel om revision, finns tillgängliga i en rad dokument som lämnats till parlamentet. Men för en snabb och lätt hänvisning, riktar jag hans uppmärksamhet mot de förteckningar som kommer att finnas på hans kontor i dag, eller senast i morgon - jag misstänker att de finns här i dag - vilka kommer att ge honom fullständiga och uppdaterade uppgifter om var och en av de reformaspekter som har att göra med upprättande, utveckling och verksamhet, till exempel, när det rör den interna revisionstjänsten.
Miller hänvisar till val av tidpunkt. Det är en välvald fråga. Vårt engagemang när det rör upprätthållen utvecklingstakt har ingenting att göra med en önskan om att stressa kommissionen, dess anställda, parlamentet, rådet eller någon annan. Saken är den att mycket omfattande förändringar påverkar våra institutioner och deras anställda, så det ligger inte i någons intresse att försena, undandra sig eller på ett onödigt sätt dra ut på överläggningarna. Låt dessa överläggningar gå till djupet och låt förhandlingarna vara öppna och de som deltar välinformerade. Men när folk inte vet när möjliga förändringar kan tänkas ske, kan detta bli destabiliserande och demoraliserande och göra så att de blir omotiverade - vilket inte ligger i någons intresse. Detta är orsaken till varför vi inte rusar åstad. Dessa förändringar bedöms på ett lämpligt och demokratiskt sätt genom samråd och förhandlingar. Vi har tagit hänsyn till alla åtaganden på denna punkt, och vi kommer att fortsätta med det.
När det gäller det förtidspensioneringspaket som nämns av Miller, har det paket vi har nu bevarat sin attraktionskraft på personalen och dess kostnadsneutralitet. Vi har hållit våra löften. Det som nu behövs, är att rådet handlar snabbt och effektivt, eftersom den ökade effektiviteten och kostnadsneutraliteten och de driftsmässiga vinster som Europeiska unionen kan härleda från det förslag som kommissionen lade fram förra året, kan minska på ett drastiskt sätt eller t.o.m. helt gå förlorade om någon del av rådet slingrar sig. Detta ligger inte i någons intresse. Det vi föreslår, som Jensen tog upp, är alltså att göra en koppling mellan prestationer, bedömning och belöning.
Jag tror att jag har besvarat Marinho när det gäller själva karaktären av det vi försöker att åstadkomma, vilket är förenligt med den offentliga förvaltningens principer - men jag kommer nu att ta upp Dell'Albas kommentarer om språk. Han är ledamot av denna kammare och jag hyser stor respekt för honom, trots våra politiska meningsskiljaktigheter. Det han sade om språkhegemoni var ett försök att ta billiga poäng, vilket tyvärr minskar min respekt för honom, och det han säger har ingen som helst grund i någonting som jag eller mina kolleger i kommissionen har sagt eller gjort. Han kanske skämtade, men jag anser inte att vi år 2001 i Europeiska unionen bör skämta om sådana saker.
Man har sagt att under de två år denna kommission funnits, är borttagandet av medaljen för tjugo års tjänst den enda reform man har åstadkommit. Men när jag ser tillbaka på de två åren, ser jag att vi hållit våra löften om att inrätta - för första gången någonsin - en oberoende, professionellt ledd och bemannad intern revisionstjänst, en central finanstjänst, revisionsmöjligheter i alla generaldirektorat, en kommitté för revisionsutveckling som har likheter med jämförbara mekanismer i den privata eller offentliga sektorn var som helst i Europeiska unionen. Vi har utarbetat en ny budgetförordning som lades fram i tid för denna kammare och för rådet, och vi väntar på att den skall antas. Vi har utvecklat ett strategiskt planerings- och programplaneringssystem.
Det skall gå att - med hjälp av verksamhetsbaserad budgetering och förvaltning - genomföra i Europeiska kommissionen i tid, under förutsättning att vi får nödvändigt stöd från annat håll. Vi har i tid, och vi har då hållit de löften vi gav den 1 mars 2000, fastställt en mycket komplicerad och omfattande grupp av föreslagna reformer för personalförvaltning och -uppförande inom Europeiska kommissionen och Europeiska unionens offentliga förvaltning, som är jämförbar med det arbete som skett i medlemsstaternas förvaltningar under en tidsperiod på över fem till tio år.
Det är att tala nedsättande om de som arbetar inom kommissionen och det väldiga engagemang de har visat - genom att arbeta 75 timmar i veckan eller mer, månad efter månad - att antyda att denna kommission inte gjort någonting på två år. Jag tolererar inte denna typ av angrepp på kommissionens tjänstemän och det sätt på vilket de har visat sitt engagemang i allmänhetens intresse genom att söka uppfylla det mandat som kommissionen fått av denna folkvalda kammare.
Vi har inte slutfört reformen. Det tar en viss tid innan vi ens har genomfört reformens mekanismer, för att inte tala om att säkra förändringarna när det rör den inställning, det vedertagna bruk, det uppförande och den s.k. "kultur" som kommer att bli ett resultat av detta. Det finns en grupp som verkligen förtjänar beröm: tjänstemännen inom Europeiska unionen, både de som bidragit till utformningen och utvecklingen av reformprogrammet, och de som - i en tid av oro - visat tålamod, förståelse och engagemang när det gäller att tänka ut idéerna, bedöma de förslag som lagts fram, föreslå förbättringar och visa den goda vilja som visar på en hög standard när det gäller yrkesmässigt engagemang för Europas sak.
Vi kommer att fortsätta enligt detta mönster, förhoppningsvis i samarbete och med hjälp av konstruktivt stöd från kammarens ledamöter och från rådet. Men om vi till sist inte lyckas åstadkomma alla de förändringar som är nödvändiga under den tid vi har till vårt förfogande, vill jag bara försäkra en sak, och det är att varenda skattebetalare och väljare i Europeiska unionen förstår att ett misslyckande med att följa målen och tidsfristerna på intet sätt är Europeiska kommissionens eller dess anställdas ansvar. Ansvaret för ett misslyckande med att följa mandatet ligger på annat håll - kanske hos just de institutioner som gav oss mandatet i september 1999. Jag skulle mycket hellre föredra att kunna visa folket i medlemsstaterna att parlamentet, rådet och kommissionen lyssnade på och tog till sig kraven på förändringar och modernisering, och att de samarbetat för att få till stånd de förändringar som behövs för att se till att Europeiska unionens medborgare får den högkvalitativa, effektiva, öppna och dugliga förvaltning de förtjänar.
Kommissionen och dess personal har arbetat för att uppnå detta. Jag hoppas att denna kammare även i fortsättningen visar samma engagemang.

Dell'Alba
Herr talman! Jag har begärt ordet för egen räkning, enbart när det gäller språkfrågan, för resten är en politisk fråga. Jag läste La Stampa den 15 augusti och jag läste att Védrine och Fischer beklagat sig. Jag ville komma med ett understatement och som kommissionären påpekat är det svårt att göra det på ett annat språk än det egna modersmålet. Jag lyckades inte, jag ber om ursäkt, det var naturligtvis ett joke, som kommissionären påpekade. För övrigt rör det sig naturligtvis om en annan bedömning och jag respekterar det som kommissionären sagt. Mitt påpekande gäller enbart första delen.

Talmannen
Tack så mycket, herr Dell'Alba.
Jag förklarar debatten avslutad.
(Sammanträdet avslutades kl. 21.52)

