Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 31 maj 2001.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från sammanträdet torsdagen den 31 maj 2001 har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Ferber
Fru talman, kära kolleger! Jag har en anteckning att lägga till protokollet. I bilagan till protokollet, i de texter som vi godkänt, rörande betänkande Méndes de Vigo - jag söker precis mina papper och finner naturligtvis just nu ingenting - står det på ett ställe, att en europeisk författning skall utarbetas. Detta går tillbaka på ett ändringsförslag av vår kollega Brok. Efter samtal med Brok har jag fått bekräftat av honom att han inte valde en sådan formulering i sitt ändringsförslag. Jag skulle därför vilja anhålla om att man utifrån ändringsförslagen än en gång prövar, om detta ämne i slutdokumentet Méndes de Vigo har formulerats riktigt i alla språkversioner, eftersom vi här naturligtvis vill undvika feltolkningar.

Talmannen
Herr Ferber! Självklart skall vi göra denna kontroll.
(Protokollet justerades.)

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är behandlingen av det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som har upprättats av talmanskonferensen, enligt artikel 110 i arbetsordningen.
När det gäller måndagen och tisdagen har jag inga ändringsförslag.
Beträffande onsdagen:
Jag har fått en begäran från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna om att skjuta upp den gemensamma debatten om det årliga betänkandet av Wuori för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om de mänskliga rättigheterna i världen år 2000 och Europeiska unionens politik inom området, och uttalandet från rådet om unionens strategi i de internationella organisationerna.
Vi kommer att höra en företrädare från Europeiska folkpartiet, för att parlamentet vid debatten om förberedelserna inför Europeiska rådet i rådets närvaro skall kunna beakta resultatet av folkomröstningen i Irland om Nicefördraget.

Poettering
Fru talman! Det var mycket svårt för oss att framlägga detta förslag, just därför att vi ju också inom ramen för det politiskt möjliga alltid vill ha ett gott samarbete med Hautala. Men vi ville ha tillräckligt med tid till debatten inför Göteborg och föreslog därför att man skulle skjuta upp Wuori-betänkandet till minisessionen. Vi har alltså inget att invända i sak, utan det handlar om att få mer tid för förberedelserna inför det viktiga toppmötet i Göteborg.

Hautala
Fru talman! Jag vill vädja till kollegan Poettering och även till alla andra som har planerat att skjuta upp behandlingen av kollegan Wuoris betänkande om mänskliga rättigheter. Det är nämligen alltid så, att när parlamentet skall ta ställning till mänskliga rättigheter så sker det på en mycket teoretisk nivå. Men när man verkligen skulle kunna göra något, vill man bordlägga ärendena.
Jag vill be Poettering att han överväger möjligheten att kollegan Wuoris betänkande inte stryks från föredragningslistan och att man trots allt för en kort diskussion om folkomröstningen i Irland som ett tillägg till diskussionen om toppmötet i Göteborg. Det vore verkligen synd om detta betänkande - onekligen denna veckas stora höjdpunkt - av kollegan Wuori nu plötsligt skulle strykas. Ingen av er ville detta förra veckan. Man kunde självklart tänka sig att Irlands folkomröstning skulle väcka debatt, men så skedde ändå inte.

Barón Crespo
Fru talman! Min grupp är villig att stödja att debatten om de mänskliga rättigheterna skjuts upp på villkor att densamma hålls under julisammanträdet, dvs. om det inte blir en förskjutning sine die. Vi gör det eftersom vi anser att debatten om detta betänkande är så viktig, men vi anser också att det finns andra händelser, som fallet med Irland, som vi bör uppmärksamma när vi nu står inför Göteborgsmötet.
Jag vill lägga till ytterligare en upplysning. Om mina uppgifter är korrekta kommer Belgiens premiärminister, Verhofstadt, att infinna sig i parlamentet under nästa sammanträdesperiod. Verhosfstadt var, i egenskap av senator i det belgiska kungadömet, föredragande i det utskott som undersökte Belgiens ansvar i Rwandafallet. För närvarande pågår en historisk rättegång i Bryssel som jag tycker är en ära för Belgien och Europeiska unionen. I rättegången fastställs folkmordets universella dimension. Jag anser att det vore mycket intressant för oss att lyssna på den belgiska premiärministern i denna så viktiga fråga.

Talmannen
Tack, herr Barón Crespo. Jag uppfattade det som att Poettering samtyckte till att betänkandet tas upp på föredragningslistan för sammanträdesperioden i juli.
Poettering har lagt fram sin begäran, Hautala är emot. Nu skall vi höra en talare som är för förslaget, eftersom Poettering lade fram förslaget. Barón Crespo kan sägas vara för, förutsatt att betänkandet skjuts upp till i juli. Vi kan därför säga att vi hört en annan talare för betänkandet.

Hautala
Fru talman! Låt mig ge ett alternativt förslag. Jag föreslår att kollegan Wuoris betänkande om mänskliga rättigheter bibehålls på dagordningen och att man dessutom ber rådet och kommissionen om ett uttalande om Irlands folkomröstning i samband med Göteborgdiskussionen. Detta är fullt möjligt. Vi har hela förmiddagen på oss för dessa två diskussioner.

Talmannen
Vi skall höra en annan talare som är för, nämligen Gollnisch.

Gollnisch
Ett stort tack, fru talman! Med stöd av artikel 111 kommer jag mycket riktigt att yttra mig för förslaget om ändring av föredragningslistan för att beakta den ytterst viktiga händelse som inträffat i Irland, som visar oss att sammanhållningen bland små folk som vägrar att ge upp sin frihet är något som absolut måste tas med i beräkningen.
Jag vill på intet sätt förminska betydelsen av vad Barón Crespo berättat för oss eller närvaron av denna framstående belgiska personlighet, specialist på mänskliga rättigheter i Rwanda, men jag tror också att det under julisammanträdet kommer att finnas utrymme för en diskussion om till exempel de mänskliga rättigheterna i Belgien och den skändliga process som nu förs mot Vlaamse Blok, och som borde få våra belgiska ansvariga att först sopa rent framför sin egen dörr.

Talmannen
Jag låter PPE-gruppens begäran om att skjuta upp betänkandet från Wuori till sammanträdesperioden i juli gå till omröstning.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)

Berès
Fru talman, kära kolleger! Även om det inte står i vår makt att ändra FN:s språkbruk, anser jag att det står i vår makt att ålägga oss själva disciplin. I Nice utfärdade ni i vårt namn en stadga som gav upphov till omfattande diskussioner om det lämpliga i att ersätta det franska uttrycket för mänskliga rättigheter "droits de l'homme" med "droits de la personne". Jag anser att det är denna terminologi vi bör använda i vårt interna arbete.

Posselt
Fru talman! Jag har ytterligare en fråga beträffande onsdagen. På grund av vårt felaktiga beslut att stryka fredagen, vilket ni inte kan ställas till svars för, måste vi börja redan klockan 8.30 på onsdag. Vi är på väg mot en femdagarsonsdag. Antagligen kan vi på en gång arbeta i ett sträck från tisdag midnatt till 8.30. Men egentligen ville jag begära ordet med tanke på frågestunden. Kommissionens frågestund har åter kortats ned. Vi förbereder oss ju alltid noggrant, så att vi ställer bestämda frågor till bestämda kommissionsledamöter. Det genomförde vårt parlament för flera år sedan i en reform som rörde frågestunden. Vi har alltså riktat frågor till bestämda kommissionsledamöter, och jag ser att förutom en enda fråga till Kinnock, så har allt blandats i en jättestor hög. Alla övriga kommissionsledamöters närvaro vid denna frågestund, som planerats ett halvt år i förväg, har strukits utan att man gjort något för att ersätta detta bortfall. Jag ville fråga varför detta har skett.

Talmannen
För torsdagen har jag inga ändringsförslag.
Arbetsplanen fastställdes.
Ordningsfrågor

Martin, Hans-Peter
Ärade fru talman! Jag anhåller om att för första gången få ordet beträffande föredragningslistan. Jag skulle vilja yrka på att vi som en egen punkt på föredragningslistan tar upp en debatt om följderna av folkomröstningen i Irland. Jag anser att resultatet av folkomröstningen i Irland ger vårt parlament en unik chans att sätta sin prägel på den demokratiska processen genom att blanda sig i den aktuella debatten och inte alltid enbart föra en diskussion i efterskott. Nice resulterade i för lite demokrati och gav ingen stabil grund för östutvidgningen, nu behöver vi mer, och med hjälp av det irländska folket kan vi inleda denna diskussion på nytt.
Därav detta yrkande på en ändring i föredragningslistan: Vi yrkar på att vi som en egen punkt skall behandla följderna av Nice, frågan om hur vi parlamentsledamöter ställer oss till mer demokrati i Europa, syftet med Europasamarbetet; Europas medborgare skulle inte förstå oss, om vi nu försökte smita ifrån detta ämne.
(Applåder)

Talmannen
Herr Hans-Peter Martin! Jag anser att er begäran till mycket stor del har tillgodosetts genom den omröstning som kammaren nyss genomfört. Det är uppenbart att kammarens beslut att skjuta upp Wuoris betänkande till sammanträdesperioden i juli, precis som Poettering förklarade, givetvis inte berodde på att den var emot Wuoris betänkande, utan just för att det skall finnas tillräckligt gott om tid för att beakta alla aspekter av denna diskussion. Jag tror därför att ni kan vara helt nöjd.

Bonde
Fru talman! Jag vill gärna ge Hans-Peter Martins förslag mitt stöd, eftersom situationen är rätt akut. Utrikesministrarna träffas ju i dag och i morgon i Luxemburg och kommer förmodligen att besluta om att fortsätta med ratifikationerna precis som om det inte hade förekommit någon folkomröstning, och fördraget är nu en gång för alla utformat på ett sådant sätt att det behövs 15 underskrifter för att ändra på det. Därför bör vi ta initiativ till att det åtminstone blir tid till eftertanke, att man inte bara kör över den irländska folkomröstningen. Den irländska folkomröstningen bör ge alla något att fundera över, när man tänker på hur stora resurser som sattes in på ja-sidan och hur få det fanns hos nej-sidan.

Talmannen
Herr Bonde! Under alla omständigheter vill jag påminna om arbetsordningen. Ni vet att denna typ av begäran skall överlämnas en timme innan sammanträdet öppnas och jag är helt säker på att så inte har skett.

Helmer
Fru talman! Min ordningsfråga har kanske föregripits av den tidigare diskussionen, men till följd av den irländska folkomröstningen vill jag fråga om ni, i er egenskap av parlamentets talman, kommer att skriva till Irlands president och gratulera det irländska folket till deras kloka och framsynta beslut, som slår ett slag för frihet, oberoende, självbestämmanderätt och nationalstaten.
Jag undrar om ni också kan instämma i mina gratulationer till vår kollega Dana Rosemary Scallon, för den fantastiska roll hos spelade i Irland för att hjälpa till med att få ett nej i folkomröstningen.

Talmannen
Herr Helmer! Som ni vet har jag sammanställt en kommuniké, inte helt i linje med vad ni säger, men jag tror att den ligger i linje med uppfattningen hos majoriteten av kammaren.

Andrews
Fru talman! Jag vill säga att det är ett beslut som fattats av det irländska folket, antingen vi tycker om det eller inte, och jag tycker inte särskilt mycket om det. Jag vill säga till Europaskeptikerna i kammaren och över hela Europa att, antingen de tycker om det eller inte, detta beslut fattades i god tro. Samtidigt är det ohyfsat av dessa anti-européer att dansa på gravarna till de östeuropeiska länder som är så villiga att bli medlemmar i Europeiska unionen och delta i denna kammares verksamhet.
Irländarna är ett generöst folk. Vi har fått ett stort stöd från Europeiska unionen sedan vi blev medlemmar, och vi är beredda att ge tillbaka en stor del av det vi har fått. Men en stor förvirring har spridits av vänsterns fundamentalister, högerns fundamentalister och excentrikerna i mitten; och sanningen fördes inte ut på ett korrekt sätt.
Låt mig säga till kommissionen och de andra, att i framtiden måste vi se till att göra fördragen enkla och lättförståeliga för européerna; men inte klandra det irländska folket för att det fattar ett verkligt demokratiskt beslut. Vi måste nu fundera över detta beslut, var och en av oss i denna kammare och i hela Europeiska unionen. Det var ett beslut som fattades i god tro.
(Applåder)

Gallagher
Fru talman! Jag agiterade och röstade för Nicefördraget i folkomröstningen i Irland, och jag blev besviken över resultatet, men - skyndar jag mig att tillägga - jag accepterar fullständigt det demokratiska beslut som fattats av väljarna i mitt hemland. Det irländska folkets vilja måste respekteras. Vi bör inte kasta oss in i en diskussion. Det är läge för eftertanke och analys. En diskussion vid denna tidpunkt skulle bara gynna de många ledamöter i kammaren som inte vill ge öst- och centraleuropéerna möjlighet att dela den ekonomiska tillväxt vi åtnjuter i Europeiska unionen.
Det är utan tvekan nödvändigt med ett klargörande. Det skall inte finnas några tvetydigheter: irländarna är ett generöst folk. De är socialt medvetna och de är för en utvidgning. Denna fråga kommer att lösas i Irland; vi behöver ingen inblandning utifrån, från kammarens ledamöter, antingen de är för eller emot. Det irländska folket kommer att lösa sina egna problem. Varje form av framtida diskussion här, bör ske efter diskussionen i vårt hemland.

Hannan
Fru talman! Jag hade också för avsikt att ta upp den irländska folkomröstningen. Ämnet har dock diskuterats på ett vältaligt sätt av mer erfarna ledamöter än jag själv, så jag - för att inte försena kammaren - drar tillbaka mitt inlägg.

Miller
Herr talman! Med tanke på Helmers inlägg om den irländska folkomröstningen, kommer ni kanske ihåg en annan händelse i förra veckan i Förenade kungariket. Helmers parti agiterade för principen att behålla pundet och inte gå över till euron. Vi känner nu alla till att det brittiska folket helt riktigt förkastade hans parti för att det förespråkade denna politik. Kan han nu, liksom jag, rösta för ett deltagande i Ekonomiska och monetära unionen?

McCartin
Fru talman! En sak som gör mig själaglad, är att till sist få höra den siste reaktionäre toryn från 1600-talet hålla med om att frihet är något bra för Irland.
(Skratt och applåder) Jag räcker ut en vänskapens hand till Roger. Jag välkomnar hans omvändelse. Jag vill säga till honom - eftersom han inte vet så mycket om historia - att en "tory", historiskt sett, är någon som är jagad: "tóraidhe", en jagad person. Jag börjar tro att Roger och de i hans parti känner sig litet jagade efter vad som hände senaste helgen. Tóraidhe var anglo-irländare som förvisades från sitt land på grund av sin religiösa tro. De vägrade att ge sig av och var lojala mot kungen. Jag hoppas att Roger känner sig upplyst nu. Jag hoppas verkligen att vi överbryggat klyftan mellan oss.
Edmund Burke, en berömd brittisk parlamentariker, sade: "Allt som är nödvändigt för att ondskan skall få triumfera, är att de goda människorna inte gör någonting". Ondskan triumferade förra helgen, inte personifierad av dem som begav sig ut och av misstag röstade för fel sida, utan av de som ljög för dem och förledde dem. Det är de som snyltade till sig pengar från utlandet för att kunna krossa solidariteten mellan Europas folk och använde dem till att ljuga för det irländska folket, samtidigt som den irländska regeringen - och, olyckligtvis, oppositionen - var så självbelåten att vi trodde att alla skulle lita på oss. Jag vill att alla i kammaren skall veta att alla stora tidningar stödde ett "ja" för Östeuropa. Jag vill att kammaren skall veta att en stor del av dem som röstade "nej" inte trodde att de skadade de östeuropeiska ländernas intressen.
Jag håller bara inte med om en sak som mina kolleger Andrews och Gallagher sade om det irländska folkets generositet och särskilda meriter. Jag anser att vi är annorlunda. Vi har en något annorlunda kultur och en mycket annorlunda historia. Ändå är vi likadana som alla andra här i kammaren. Det finns bra och dåligt folk bland oss. Vi accepterar emellertid demokratin, eftersom den är den enda farbara vägen. Som jakobiterna sade efter slaget vid Boyne: "Byt ut kungen och vi kommer att ta upp kampen mot er en gång till", och jag tror att vi kommer att vinna nästa gång.

Talmannen
Tack, herr McCartin. När det gäller den första delen av ert förslag till ändring av föredragningslistan, tycker jag att Helmer har rätt till en replik. Därför ger jag honom ordet en gång till.

Helmer
Fru talman! Jag vill ta tillfället i akt och tacka min vän och kollega McCartin för hans lektion i historia. Mitt huvudsyfte är dock att svara Miller som tog upp det brittiska valet och euron. Som han mycket väl vet, men tydligen försöker att dölja, stöddes det konservativa partiets ståndpunkt om euron av mellan 65 procent och 70 procent av britterna.
Detta var den största frågan där allmänheten fullständigt klart stod på vår sida. Låt mig påminna Miller om att hans premiärminister nyligen sparkade sin euroförespråkande utrikesminister Robin Cook och ersatte honom med den mycket mindre euroinriktade - en del har faktiskt kallat honom euroskeptiker - Jack Straw. Det får du finna dig i, så det så!

Read
Fru talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga som rör min vän Roger Helmer. Vi delar äran av att vara företrädare för East Midlands - jag känner mig mer skamsen än arg över att ge kammaren denna information. McCartin påpekade helt riktigt att Helmer inte visste något om historia. För att förtydliga: Helmer vet inget om politik, statistik, litteratur, hövlighet gentemot en annan medlemsstat i Europeiska unionen - jag skulle kunna fortsätta med uppräkningen ganska länge.
(Skratt och applåder)

Haarder
Fru talman! Låt mig göra en sista kommentar om Irland. Är det inte underligt att det är de parlamentsledamöter som talar mest om nationellt oberoende som leder en omfattande utländsk intervention i samband med valen i andra länder? Jag ser fram emot att fråga dem på onsdag vad de vill åstadkomma. Vill de försvaga Irland på samma sätt som de försvagade Danmark för tio år sedan? Jag vill avråda dem från att göra detta.
(Applåder)

Heaton-Harris
Fru talman! För att fortsätta tankegången från förra kommentaren, är det uppenbart att irländarna fattade sitt beslut på ett mycket demokratiskt sätt, vilket också, tyvärr, britterna gjorde, eftersom de röstade in denna underbara Labourregering. Men då vi nu försöker att ändra irländarnas beslut i folkomröstningen, kanske vi bör titta på det brittiska valet. Visst hade denna kammare velat ha tillbaka en konservativ regering, och på grundval av fakta och realistisk politik, hade folk velat rösta konservativt i torsdags. Detta resultat hade vi alla tyckt om.

Frahm
Min danske kollega, Bertel Haarder, valde ju att tala på ett annat språk än sitt eget. Jag har tänkt tala på vårt gemensamma språk. Jag anser att det är mycket viktigt att vi här i parlamentet försöker få en debatt där vi visar respekt för det beslut som har fattats på Irland. Även om valdeltagandet var lågt, så tycker jag att det är värt att komma ihåg att det inte var lägre än på många håll vid valet till Europaparlamentet, då vi blev valda. Den procentuella andelen röstande i Irland motsvarar mycket väl den procentuella andelen röstande vid valet till Europaparlamentet.
Jag vill säga till det irländska folket att det naturligtvis är upp till dem att fundera ut hur vi skall gå vidare. Men jag kan i sammanhanget inte låta bli att rekommendera den danska modellen. Tvärtemot min gode kollega, Bertel Haarder, vill jag gärna rekommendera den danska modellen. Jag anser att det är den framkomliga vägen för det här samarbetet, att vi får in något större flexibilitet och något större rymlighet. En rymlighet som också kan ge plats åt den olikhet som kommer att bli en del av allas vår verklighet när utvidgningen blir en framgång, vilket förhoppningsvis kommer att ske mycket snart.

Blak
Fru talman! Jag skulle gärna vilja säga att jag inte helt håller med min danske kollega, Bertel Haarder, i hans angrepp på Jens-Peter Bonde, som har varit kampanjledare på Irland. Jag skulle faktiskt vilja säga att vi är otroligt många danskar som är glada, för ju mer han är borta från Danmark, desto mindre skada gör han där. Men när nu Jens-Peter Bonde går in så mycket för öppenhet, så skulle vi gärna vilja veta om de 100 000 kr. som han har skaffat till kampanjen kom från motståndare eller från hans tidigare vänner i centralkommittén eller i Östtyskland.

Lulling
Fru talman! Eftersom ni under debatten om vad som har hänt i Irland uppmanades att skriva till de irländska myndigheterna, undrar jag om man inte också borde be er att skriva till det brittiska konservativa partiets ordförande för att framföra vårt beklagande över ett valresultat som till mycket stor del beror på en djupt rotad och illavarslande misstro mot EU.

Perry
Fru talman! Jag begär ordet enligt artikel 174, rätten att göra framställningar till Europaparlamentet. Ni kanske känner till ett antal framställningar om Lloyd's of London och klagomål till Europeiska kommissionen. En av Lloyd's of Londons kunder fick ett brev från bolaget i vilket man kritiserade honom för att ha mage att skicka in uppgifter till kommissionen, och ett ganska hotfullt brev i vilket man skrev att det var en tydlig överträdelse av bestämmelserna i försäkringsbrevet. Bolaget begärde därför en skriftlig bekräftelse inom sju dagar, att denna medborgare hade för avsikt att inte vidta några ytterligare åtgärder som skulle utgöra en överträdelse av bestämmelserna i försäkringsbrevet.
Jag har skrivit till kommissionens ordförande och sagt att detta inte bara handlar om klagomål, utan också om rätten att få inge framställningar till parlamentet. Ordföranden skulle titta på frågan om klagomål till kommissionen, men han sade att detta uppenbarligen måste vara en fråga som parlamentet självt vill ta upp. Jag kommer naturligtvis att ge er fullständig information om detta senare, men det är en så pass viktig fråga att jag tänkte att den borde tas upp nu i kammaren.

Talmannen
Tack, herr Perry. Jag noterar gärna detta uttalande. Därmed har vi glidit in på förslag om att ändra föredragningslistan, men vi hade avslutat fastställandet av arbetsplanen.

Van den Berg
Fru talman! En jury i Tampa har förklarat Joaquín José Martínez oskyldig till två mord som han tidigare har blivit dödsdömd för. Bara här i Europaparlamentet har vi fört många diskussioner om dödsstraffet. Under dessa diskussioner har vi givit uttryck för våra värderingar och vårt sätt att tänka, och vi har också ofta fört diskussioner med våra amerikanska vänner. Vi har agerat på alla möjliga sätt på senat- och kongressnivå. Jag tror att vi kan känna oss mycket nöjda med detta, och jag hoppas också att ni vill förmedla detta på parlamentets vägnar under ert besök hos rådet i Göteborg denna vecka. Här har vi åtminstone erfarit att Europas ståndpunkt i frågan om dödsstraff för en gångs skull har segrat över de andra värderingarna. Jag hoppas att den fördjupade diskussionen om värderingar mellan Europa och amerikanerna kan leda till att man på den amerikanska sidan alltmer inser att om man vill fördöma någon annan, men i slutändan skydda sina egna värderingar, så kan man inte ta avstånd från dessa värderingar, utan då måste man försvara dem. Därför är vårt motstånd mot dödsstraffet av grundläggande vikt. Jag hoppas att ni denna vecka - framför allt denna vecka, då president Bush reser till Europa - på hela parlamentets vägnar vill framföra detta hos rådet i Göteborg.

Talmannen
Herr Van den Berg! Jag hade faktiskt för avsikt att under mitt anförande i Göteborg ta upp denna fråga på det sätt som ni nämner.
Jag vill även uppmärksamma er på att parlamentets presidium har beslutat att vi skall vara medorganisatör till ett mycket viktigt symposium om ett allmänt avskaffande av dödsstraffet som kommer att hållas den 21-22 juni. Vi har redan nu fått klartecken om att ett trettiotal ordföranden för nationella parlament från alla världsdelar kommer att delta och har tackat ja till att komma till detta symposium.

Posselt
Fru talman! Ursäkta mig, men översättningen har tydligen inte fungerat till fullo. Jag ställde en exakt fråga. Jag ville nämligen veta varför man har strukit två av de tre kommissionsledamöter, som bokats in till vår frågestund med kommissionen, och varför alla frågor som riktade sig speciellt till dessa kommissionsledamöter, exempelvis Schreyer, har förpassats till punkten "diverse", där det inte finns en chans att de skall bli besvarade. Det ville jag fråga om.

Talmannen
Ja, herr Posselt, jag har fått veta att frågestunden har kortats ned på grund av att det hade ställts så få frågor till dessa kommissionsledamöter. Så ligger det till. Vilket härmed bekräftas.

Schulz
Fru talman! Jag skulle vilja återkomma till ett mindre uppmuntrande ämne än den diskussion som vi lyssnat på de senaste fem minuterna. Jag skulle vilja fråga er, om det sedan det senaste plenarsammanträdet har inträffat något nytt i fråga om behandlingen av yrkandet på ett upphävande av Dell'Utris immunitet. Sedan klockan 8.30 i morse har vi ju gått miste om det andra fallet, vilket djupt beklagas av våra kolleger i Europeiska folkpartiets grupp enligt vad jag hör. Jag skulle vilja fråga er: Har ni sedan det senaste plenarsammanträdet fått material från de spanska myndigheterna som rör yrkandet på att Dell'Utris immunitet skall upphävas? Om svaret är ja, har ni då redan vidarebefordrat detta material till ansvarigt utskott? Om svaret är nej, har ni då för avsikt, sedan det från maj till i dag gått ytterligare en månad, att ta initiativ till att anhålla hos de spanska myndigheterna om att de inte längre skall blockera det spanska rättsväsendets agerande?

Talmannen
Det har inte hänt något nytt, herr Schulz, Högsta domstolen har fortfarande inte framställt sin begäran på vederbörligt sätt, det vill säga via behöriga statliga myndigheter i Spanien.
Jag tycker inte att ankommer på Europaparlamentets talman att förmå domstolen att göra detta eller inte. Jag tror att Högsta domstolens ordförande är tillräckligt vuxen för att veta vad han gör och i stånd att själv besluta vad som bör göras.

Sauquillo Pérez del Arco
Fru talman! Jag förstod inte riktigt det svar ni gav min kollega Martin Schulz, eftersom ni enligt ert svar på mitt brev av den 15 maj medger att ni erhållit handlingar från Högsta domstolen i Spanien om begäran att upphäva Berlusconis och Dell'Utris immunitet. Det överensstämmer inte med det svar som ni gett Martin Schulz.

Talmannen
Absolut inte. Högsta domstolen har skickat några dokument för att komplettera sin första skrivelse, även denna gång genom ett direkt förfarande. Jag förstår inte ens att det skall vara nödvändigt att ta upp denna fråga igen, eftersom saken är fullständigt klar.
Den spanska utrikesministern har skrivit till mig för att meddela vad Spaniens högsta förvaltningsdomstol anser, nämligen att det är den statliga myndighetens uppgift att överlämna begäran om att immuniteten skall hävas. Detta är helt klart.
Jag förstår verkligen inte varför man skall behöva framhärda i detta, det hela är för mig fullkomligt uppenbart. Så länge jag inte har fått denna begäran från de spanska statliga myndigheterna, kommer jag alltså inte att beakta den.
För att komplettera det svar jag gav till Schulz vill jag vidare påminna om att ett antal åtgärder har vidtagits, som ni ju vet. Vi har sammanställt och utarbetat ett mycket innehållsrikt dokument om alla fall av begäran om att häva den parlamentariska immuniteten för kolleger, sedan allmänna val till parlamentet infördes, för övrigt på begäran från Barón Crespo. Av detta dokument framgår på det mest glasklara sätt att begäran alltid har framställts via statliga myndigheter, med undantag för Portugal, jag upprepar med undantag för Portugal och ett fall, ett enda tveksamt fall i Spanien, där Europeiska gemenskapernas officiella tidning uppgav att begäran kom från det spanska justitiedepartementet.
Ett annat initiativ är att talmanskonferensen har föreslagit att utskottet för konstitutionella frågor skall åta sig att skriva ett betänkande om det generella problemet med dessa fall av begäran om att häva immuniteten och eventuellt om så är motiverat överväga att ändra bestämmelserna. Jag vill minnas att det var vår kollega Duff som utsågs till föredragande och det är med stort intresse vi emotser det betänkande som Duff kommer att redogöra för vid talmanskonferensen.
Som ni ser följer vi alltså detta ärende mycket uppmärksamt.

Schulz
Fru talman! Jag tackar er för att ni har gett mig ordet ännu en gång. Jag beklagar djupt att jag enligt föredragningslistan endast vid sammanträdets öppnande har tillfälle att rikta en fråga till er i fallet Dell'Utri. Som enkel parlamentsledamot har man inga andra möjligheter i en sådan fråga.
Jag har i detta parlament tvingats ta emot flerfaldiga förebråelser om att jag intresserade mig för detta fall uteslutande på grund av det italienska valet. Nu är ju valet över och därför skulle jag vilja återkomma till fallet Dell'Utri som ett fall som kan tjäna som förebild för varje enskild ledamot i detta parlament. När som helst kan ett yrkande om upphävande av immuniteten framställas mot varje enskild ledamot här i detta parlament - mot mig, mot Poettering, mot Haarder, mot Frahm, mot vem som helst - och då måste den parlamentsledamot som det gäller ha chansen att omedelbart kunna ta ställning till förebråelserna för att undvika offentliga spekulationer.
Dell'Utri hindras sedan 9 månader från att ta ställning till de förebråelser som han här utsätts för. Därför är det måhända mycket angeläget att tala om för de spanska myndigheterna, att det också är en fråga om värdighet i umgänget med Europaparlamentet, hur den spanska regeringen behandlar yrkanden om upphävande av immunitet som riktats till detta parlament.
En sak till, fru talman: Att maktfördelningen fungerar så att den dömande makten kan vända sig direkt till den lagstiftande är i Europa en självklarhet. Det finns bara ett parlament, i vilket man hävdar att man måste göra förbehåll för den exekutiva makten, och det är detta parlament. Och för detta sakernas orimliga tillstånd har i mina ögon uteslutande ni, fru Fontaine, ansvaret!
(Applåder)

Talmannen
Herr Schultz! Jag är säker på att Dell'Utri uppskattar er omtanke.

Alyssandrakis
Fru talman, värderade kolleger! Situationen i f.d. Jugoslaviska Republiken Makedonien förvärras för varje dag som går. De albanska rebellerna har nu kommit farligt nära huvudstaden, myndigheterna i norra Grekland förbereder sig för att ta emot flyktingar, samtidigt som Olympic Airways flygningar till Skopje har upphört. Det är allom bekant att terroristerna kommer från Kosovo, ett område kontrollerat av Nato, som också bär det fulla ansvaret för vad som sker i FYROM.
Såväl Nato som Europeiska unionen hindrar regeringen i f.d. Jugoslaviska Republiken Makedonien att vidta effektiva åtgärder för att skydda landet och folket, samtidigt som de upphöjer terroristerna till samtalspartner jämbördig med regeringen. Samtidigt lägger den grekiska regeringen fram ett förslag som innebär att terroristerna inte skall avväpnas men att de skall garanteras en säker reträtt. Förslaget innebär vidare att Europeiska unionen och USA omedelbart skall ingripa i förhandlingarna och att man skall vidta förberedelser för en militär intervention. Det är absolut nödvändigt att folken intensifierar sin kamp för att få slut på den utländska interventionen och få bort Natotrupperna, så att folken får möjlighet att lösa sina eventuella tvister på ett fredligt sätt utan påtryckningar från utländska intressen.

Talmannen
Tack, herr Alyssandrakis.
Jag vill påminna er om vad ni redan vet, nämligen att vi onsdag morgon kommer att ta emot Republiken Makedoniens president, som skall tala inför parlamentet. Denna fråga kommer naturligtvis att tas upp i Göteborg och som ni förstår kommer jag också att nämna den i mitt anförande.

Cohn-Bendit
Jag vill yttra mig om två frågor. Den första gäller dödsstraffet. Dödsstraff är mord. Även om det är en mördare som döms till dödsstraff, är det ändå frågan om mord. Vi är emot avrättningen av Timothy McVeigh, även om han är en mördare. Detta förtjänar att sägas. Det finns inga bra eller dåliga dödsstraff. Inte ens skurkar får avrättas på detta sätt. Och jag vill att Europaparlamentet står fast vid denna ståndpunkt.
När det sedan gäller debatten om Irland, hoppas jag att den kommer att organiseras på ett annat sätt, så att den inte enbart äger rum mellan de politiska gruppernas ansvariga. Vi såg ju också nyss att ett mer spontant upplägg gav upphov till en mycket intressantare diskussion än om debatten organiseras mellan gruppansvariga och gruppledare. Jag hoppas att vi drar lämpliga slutsatser av vad som hände för fem minuter sedan.

Bekämpning av sexuell exploatering av barn - Bekämpning av människohandel
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
Betänkande (A5-0206/2001) av Karamanou för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuell exploatering av barn och barnpornografi (KOM(2000) 854 - C5-0043/2001 - 2001/0025(CNS))
Betänkande (A5-0183/2001) av Klamt för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets rambeslut om åtgärder för att bekämpa människohandel (KOM(2000) 854 - C5-0042/2001 - 2001/0024(CNS)).

Karamanou
- (EL) Fru talman, kära kolleger! Först skulle jag personligen vilja gratulera kommissionär Vitorino till detta synnerligen viktiga lagstiftningsinitiativ. Jag vill också tacka det svenska ordförandeskapet för dess stöd för att rådet så snart som möjligt skall kunna fatta beslut i denna fråga.
Sexuell exploatering av barn och barnpornografi är förvisso en skamfläck för vår moderna civilisation, och det är oacceptabelt att brottssyndikaten och förövarna går ostraffade eller undgår åtal genom att utnyttja bristen på samarbete mellan länderna och luckorna i strafflagstiftningen. Det är nu äntligen dags att ta itu med dessa fruktansvärda händelser, som t.ex. fallet Detroux i Belgien, där den bristfälliga lagstiftningen omöjliggör en brottsrubricering och en rättegång, som borde ha hållits redan för fyra år sedan. Därför är det särskilt betydelsefullt att unionen tar initiativ för att bekämpa denna frånstötande brottslighet och för att skapa ett gemensamt organ, som kommer att stärka det rättsliga och polisiära samarbetet mellan medlemsstaterna och dra brottssyndikaten inför rätta.
Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter har arbetat grundligt med kommissionens ramförslag och antagit en rad förslag och ändringsförslag, som utvidgar och stärker den ursprungliga lagtexten, bl.a. genom definitionen av barnpornografi, som har utvidgats betydligt, så att de olika formerna av brottet barnpornografi täcks av definitionen och så att det inte finns några former som undgår åtal, varvid utskottet naturligtvis också tagit hänsyn till den moderna utvecklingen på teknikens område. I fråga om sexuell exploatering av barn har vi, med tanke på brottets komplexa natur och internationella förgreningar, tagit med en rad olika brottsliga beteenden, utöver dem som föreslås av kommissionen, såsom handel med barn och underlättande av sådan handel, inom och utom de nationella gränserna. En annan viktig punkt som vi har lagt till gäller utkrävande av ansvar såväl från fysiska personer, som är ansvariga för vårdnad och tillsyn av barnet, såsom föräldrar, lärare osv., som från juridiska personer. Bland dessa ingår Internetbolagen, som bör utforma skyddssystem för att förhindra att den nya tekniken används för att underlätta exploateringen av barn. Beträffande de brott som gäller barnpornografi föreslår vi att man skall kriminalisera inte bara produktion och spridning av barnpornografiskt material utan också den import, export och spridning av sådant material som sker genom reklam. Det är särskilt viktigt att kriminalisera innehav av pornografiskt material, varvid man naturligtvis måste införa säkerhetsspärrar, så att man inte väcker åtal mot personer som, sig själva ovetande, tagit emot material t.ex. via e-post eller vanlig post.
Beträffande påföljderna har utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter godtagit förslaget från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor att man skall ha ett strängare påföljdssystem för brott mot barn under 16 år­ i stället för 10 år som kommissionen föreslår - och att det strängaste straffet inte skall vara mindre än 10 år - i stället för 8 år som kommissionen föreslår. Vidare föreslår vi som ytterligare påföljd att man skall spåra upp, beslagta och konfiskera all lös eller fast egendom som kan härledas till den brottsliga verksamheten. Vi föreslår också att påföljderna skall kombineras med lämplig psykiatrisk behandling.
I egenskap av utskott för medborgerliga fri- och rättigheter har vi också kommit med viktiga förslag i fråga om rättspraxis, som t.ex. utlämnande av brottslingar, för att få bukt med den företeelse som kallas sexturism. Vi föreslår en förändring av lagstiftningen om dubbel kriminalisering, för att inte gärningsmännen skall kunna ta sin tillflykt till stater där brott mot barn betraktas som lindrigare. Vi föreslår också ersättning till brottsoffren och en rad åtgärder för att skydda offren under förundersökningen och den muntliga förhandlingen, och detta gäller naturligtvis i synnerhet barn med funktionshinder. Avslutningsvis föreslår vi att man skall upprätta register över personer som har begått brottet, i samarbete mellan Europol, Interpol och de nationella polismyndigheterna, och även att kandidatländerna skall medverka i bekämpningen av sexuell exploatering av barn och barnpornografi.
Naturligtvis, kära kolleger, anser jag inte att lagstiftning är den enda lösningen. Man måste rikta uppmärksamheten mot de orsaker som bidrar till den psykiska och fysiska misshandeln och exploateringen av barn. Sådana orsaker är fattigdomen, avsaknaden av institutioner som ger barnen ett verkligt skydd, bristerna i fråga om kontroll och förebyggande verksamhet, uppluckringen av familjebanden och, naturligtvis, förekomsten av en sådan marknad, med stort utbud och stor efterfrågan, som tyvärr fungerar inom Europeiska unionen och utgör en skamfläck för vår europeiska civilisation.

Klamt
Fru talman, mina damer och herrar! Enligt internationella uppskattningar bortför människohandlare varje år upp till 700 000 kvinnor och barn. Enbart från staterna i Mellan- och Östeuropa lockas årligen 120 000 kvinnor och barn till Europeiska unionen. Detta är de tal från vilka kommissionen utgår. Inte bara de enskilda öden som är kända från medierna utan även de tillhörande talen visar tydligt hur nödvändigt det är att ta itu med människohandeln genom samordnade insatser.
Kampen mot människohandel är redan i sig svår. Den försvåras emellertid ytterligare av de olika staternas mycket skiftande straffrättsliga föreskrifter. Definitioner och sanktioner avviker starkt från varandra och i somliga medlemsstaters straffrätt existerar inte ens deliktet "människohandel". Därför bemödar sig Europeiska unionen sedan några år om att utveckla ett omfattande program för bekämpning av människohandel.
I Palermoprotokollet som undertecknades i slutet av år 2000 enade man sig för första gången om konkreta, gemensamma definitioner. Kommissionens förslag syftar till att genom ett rambeslut fastställa gemensamma minimidefinitioner och minimi- respektive maximistraff. Att fastställa ett minsta straff på 6 år respektive ett högsta på 10 vid försvårande omständigheter borde räcka för att låta människohandeln ingå i unionens samarbete på polisiär och juridisk nivå när det gäller att bekämpa den organiserade brottsligheten. Jag är av den uppfattningen att kommissionens förslag skall värderas positivt. Jag välkomnar särskilt att brottsrubriceringen inte bara gäller människohandel som syftar till sexuell exploatering utan även människohandel som syftar till arbetskraftsexploatering.
Vidare särskiljer kommissionen tydligt mellan människosmuggling och människohandel. Medan människosmuggling betraktas som ett brott riktat mot staten, så är människohandel en form av kriminalitet som riktas mot enskilda personer. Med kommissionens förslag och genom berörda utskotts olika ändringar kan vi komma fram till ett resultat, som definierar människohandel enhetligt i Europa, fastställer minimi- och maximistraff och vid sidan av bestraffning av gärningsmannen även ger offret ett rimligt skydd. För det goda samarbete som har lett fram till detta resultat, vill jag uttryckligen tacka alla medlemmar i berörda utskott.
Avslutningsvis, skulle jag vilja gå in på kravet att återremittera mitt betänkande till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. På grund av rådets sammanträdesplan fick Europaparlamentet redan när man inledde överläggningarna en så snäv tidsram, att det endast under uppbringande av en enorm kraftansträngning var möjligt att utföra ett innehållsligt djupgående och omfattande arbete med förslaget till rambeslut. De parlamentsledamöter som anförtrotts denna uppgift förklarade sig beredda att ta sig an den och presterade ett utomordentligt arbete, för vilket jag uttryckligen tackar alla. Men under tiden har rådet, utan att lyssna på vad de valda företrädarna för folket tycker, kommit så långt i sina förhandlingar att ett välsignande av de politiska överenskommelserna nu bara är en formsak. Uppenbarligen är rådet inte intresserat av ett beslut i Europeiska unionens enda instans, vars ledamöter har direkt demokratisk legitimitet. Ett omarbetat förslag med graverande ändringar från rådets sida ligger redan färdigt - dock inte hos Europaparlamentet. Därför anser jag att det är mycket viktigt att återremittera förslaget till utskottet för att behandla denna nya version och även rådets oacceptabla agerande. Därför skulle jag vilja be er alla att vid omröstningen i morgon rösta för att återremittera förslaget till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
I andra delen av mitt inlägg skulle jag vilja ta ställning till Karamanous betänkande om bekämpning av sexuell exploatering av barn och barnpornografi i medlemsstaterna, något som kräver ett samordnat förfarande över hela Europa. Organiserad brottslighet - och här handlar det huvudsakligen om organiserad brottslighet - är inte begränsad till särskilda regioner eller stater. Ett gränsöverskridande samarbete äger sedan länge rum bland de kriminella och särskilt när det gäller sexuell exploatering av barn.
Europeiska unionen är därför i trängande behov av åtgärder för att bekämpa dessa förkastliga brott även över gränserna. Det gläder mig att enighet har kunnat nås över partigränserna om detta rambeslut, som genom tillnärmning i fråga om brottsrubricering, en harmonisering av påföljdssystemen och en förbättring av offrens situation pekar åt rätt håll. Hit hör också att man tar hänsyn till de nya medierna när man definierar barnpornografi och för diskussioner om domsrätt utanför det egna territoriet. Som jag ser det är skydd för brottsoffer av alldeles särskild betydelse.
Brott mot barn i dess mest förkastliga form av sexuell exploatering bör inte behandlas enbart med inriktning på bestraffning av förövaren. De barn som drabbas kommer hela livet att bära på det som tillfogats dem. Därför bör vår särskilda uppmärksamhet och vårt starkaste stöd komma dem till del. I en straffprocess är de visserligen ur rättslig synpunkt i första hand vittnen, men när allt kommer omkring är de framför allt offer! I enlighet med Europaparlamentets vilja bör alla dessa punkter komma med i det förslag som föreligger. Jag är säker på att det kommer att finnas en bred majoritet för betänkandet av vår kollega Karamanou, som jag här uttryckligen vill tacka för hennes goda samarbete, och jag är övertygad om att vi därmed tar ytterligare ett viktigt steg i kampen mot sexuell exploatering av barn och barnpornografi.

Lynne
. (EN) Herr talman! Jag vill också gratulera fru Karamanou till detta betänkande. Som föredragande av yttrandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, vill jag också uttrycka ett tack för det partiöverskridande samarbete jag hade i utskottet om denna ytterst viktiga fråga. Vi måste bekämpa den sexuella exploateringen av barn och barnpornografi i EU. Vad man än anser om subsidiaritet, när det gäller något så viktigt som detta måste vi se till att ha gemensamma bestämmelser, särskilt på grund av Internet och den fria rörligheten för personer mellan EU-länderna.
Jag känner till att det finns åtskilliga personer som sysslar med barnpornografi som sköter sin verksamhet från ett EU-land, eftersom de vet att de får ett mildare straff om de arresteras i detta land. Vi måste se till att undanröja denna möjlighet.
Jag är mycket glad över att en stor del av mitt yttrande har godtagits av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, särskilt avsnittet om straffpåföljder och att vi ser till att vi får samma straffpåföljder i hela EU. Jag tyckte att kommissionen gjorde fel när den föreslog strängare straffpåföljder för exploatering av barn under 10 år. Jag arbetade mycket hårt i utskottet för att se till att vi också får strängare straffpåföljder för dem som begår övergrepp mot barn under 16 år. Jag ville också ta med barn med inlärningssvårigheter. Jag hade många samtal med organisationer som arbetar inom detta område, och de sade att det är dubbelt så stor risk att förståndshandikappade barn utnyttjas i jämförelse med andra barn. Det är viktigt att vi skyddar barn med inlärningssvårigheter, vars mentala ålder ofta är mycket lägre än deras fysiska ålder.
Frågan om definitioner kommer, naturligtvis, att bli komplicerad och vi måste ta itu med denna. Vi hade stora svårigheter i utskottet för kultur, precis som vi haft rent allmänt. Men vi måste se till att fotografier av nakna barn fångas i detta nät. Vi ser vad som hände med "Wonderland Club", där man var tvungen att tillhandahålla 10 000 fotografier av nakna barn för att få tillträde till denna klubb.
Låt mig mycket kortfattat säga att vi måste slå ned på sexturismen och se till att medborgare från medlemsstaterna kan åtalas om de begår brott i tredje land.

Prets
Herr talman, herr kommissionär! Jag tror att vi här i dag talar om ett av de mest känsliga ämnen som finns: sexuell exploatering av barn och barnpornografi, och båda ökar. Därför är det också nödvändigt, att vi samarbetar mer intensivt över gränserna, att vårt förebyggande arbete blir mycket mer intensivt genom information och medvetandegörande, och att vi försöker att även få med samhället mer i denna process. Naturligtvis är det dessutom viktigt att straffrätten ses över och fungerar över gränserna, eftersom ju även handel och övergrepp respektive barnpornografi går över gränserna.
För detta är några åtgärder nödvändiga - enligt vad vi tror - närmare bestämt bör straffsatsen, dvs. frihetsstraffen, höjas från minst åtta till minst tio år, och likaså bör den ålder hos offret, vid vilken förövaren har att räkna med en strängare påföljd, höjas till 16 år, ty jag kan egentligen inte förstå vad det betyder att våldföra sig på barn "med särskild hänsynslöshet". Att våldföra sig på barn är i alla dess former hänsynslöst! Det finns ingen mild form av sexuell exploatering av barn. Allt som sker med barn i detta sammanhang är hänsynslöst. Därför menar jag också att åldersgränsen bör höjas till minst 16 år, ty den skada som barn åsamkas är lika stor hos barn under 10 år som hos barn som är 11, 12 och 13 år gamla. Därför är jag för en höjning av åldersgränsen till 16 år. Likaså måste vi garantera skydd för de barn som drabbas, inte bara för barnen, utan även för familjerna och vittnena. Rättegångsbiträde och psykologisk vård är mycket viktiga. Vidare bör man även ge barnen möjlighet att lämna sina vittnesutsagor på video, vilket tyvärr inte heller genomförs i alla länder.
Tyvärr finns det inte tid att utveckla ämnet ytterligare. Men jag tackar alla, som arbetar för detta!

Eriksson
. Herr talman! När kommissionen lade fram sitt förslag sade man att man hade ambitionen att gå längre än vad Palermoprotokollet gjorde. Jag är mycket besviken över att man i stället har urvattnat Palermoprotokollet. Jag tror att det är oerhört viktigt att man verkligen håller isär definitionerna av flyktingar, som dock inte har med just detta ärende att göra, av arbetskraftsexploatering och av sexuell exploatering.
Vi vet i dag att ungefär 90 procent av de människor man handlar med, som dessa ärenden rör, är kvinnor som man har för avsikt att exploatera sexuellt. Jag förstår att kommissionen och rådet, precis som vi här i parlamentet, kan ha svårt att samarbeta kring dessa frågor, särskilt med tanke på att de nationella lagstiftningarna är oerhört olika.
I Sverige har vi sedan ett och ett halvt år tillbaka en aktiv lagstiftning som också vänder sig mot köp av sexuella tjänster, dvs. kunderna är kriminaliserade. Vi har alltså fokuserat på mannen i stället för att stigmatisera dem som prostituerar sig. Detta skall ses mot bakgrund av att en del medlemsländer nu legaliserar bordellverksamhet och därmed också hallickverksamhet. Därigenom konserveras stereotypa bilder av kvinnors och mäns sexualitet och sexuella behov.
När det gäller Karamanous betänkande vill jag meddela att om ändringsförslag 3, 5, 6 och 13 går igenom, kommer min grupp inte att kunna rösta för betänkandet. De definitioner av barnpornografi som vi antog i kvinnoutskottet är mycket bättre. I Karamanous betänkande är definitionerna så vida att risken föreligger att man blir tvungen att täcka över Maneken Pis framöver.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! I många av unionens länder - och framför allt i mitt eget, Portugal - märks exploateringen av människor från Östeuropa, som söker bättre livsvillkor, men blir offer för nätverk som utnyttjar deras lidande. Utnyttjandet av människor, män, kvinnor och barn är ett frånstötande fenomen vilket syfte det än har: svartarbete, sexuellt arbete eller annat. Vi har alltså ansvaret att bekämpa dessa gissel och inrätta nödvändiga rättsinstrument. Det är i den här riktningen man har arbetat för att försöka nå en gemensam definition av dessa brott, och försöka fastställa en lägsta tröskel för de maxstraff som skall tillämpas samt fastställa behörighetsregler och ett rätts- och polissamarbete.
Jag vill gratulera föredragandena Ewa Klamt och Anna Karamanou samt kommissionär António Vitorino för deras arbete med dessa frågor. Frågorna om människohandel och sexuellt utnyttjande av barn måste prioriteras i av Europeiska unionen. Vi måste stärka kampen mot sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografin och förbättra bestämmelserna i den gemensamma åtgärden från februari 1997 och se till att det inte finns någon säker flyktmöjlighet för de som begår sexuella brott mot barn när de misstänks ha begått brott i ett land annat än det egna. Det handlar också om att komplettera det arbete som hittills bedrivits av unionen och av det internationella samfundet, och här bör vi framhålla FN:s protokoll om människohandel som antogs i december 2000 inom ramen för konventionen mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, vilken har undertecknats av 81 länder. Godkännandet av förslagen här i kammaren måste bli en tydlig uppvisning av vår vilja att genomföra en effektiv kamp mot dessa oacceptabla kränkningar av den mänskliga värdigheten och de mänskliga rättigheterna. Jag är glad över att rådet har kommit överens när det gäller grundstenarna i förslaget till rambeslutet om kampen mot människohandel, men jag beklagar att man inte har uppnått enhällighet när det gäller straffsatserna.

Terrón i Cusí
Herr talman! För det första vill jag lyckönska de två föredragandena, Karamanou och Klamt. Jag vill också särskilt lyckönska kommissionen för dess förslag.
Sedan flera år tillbaka arbetar parlamentet för en tydlig och gemensam lagstiftning för att bekämpa handeln och exploateringen av människor, vilket är en förhatlig form av kriminalitet av stora mått. Vi vill inte känna till det, men det räcker med att se vad som håller på att ske med prostitutionen i våra länder för att märka det.
Kommissionens förslag att typbestämma brottet på ett gemensamt sätt och harmonisera påföljderna är verkligen ett steg framåt i den riktning Förenta nationerna föreslagit i sitt protokoll från Palermo. Jag tar det till mig med tillfredsställelse.
Men efter att i denna kammare redan ha debatterat Gradins förslag, som är ett arbete som förvisso har varit mycket användbart för andra, t.ex. Förenta staterna som redan har en federal lagstiftning för att kämpa mot människohandeln, vill jag här uttrycka en stor oro över rådets inställning vid dess senaste möte. Ingen enighet nåddes om förslaget, samtidigt som vi såg att fragment av den lagstiftning som handlar om människor som tar sig hit utan resehandlingar och som föreslagits av Frankrike gått framåt. Detta när det är uppenbart att handeln och exploateringen av människor är en av de värsta formerna av brottslighet, mycket värre än de som rådet tagit upp.
Jag förstår det inte, ingen förstår det, eftersom de inte förklarar det. Herr talman, jag skulle här vilja fråga om rådet vid omröstningen i morgon kommer att komma hit och förklara för oss vilken ståndpunkt det har, vad det tänker göra och om det tänker införa några förändringar, vilka det blir, eller om vi tvärtemot nått en nivå på harmoniseringen mellan institutionerna i unionen så att det, utan att jag märkt det, bara finns en verkställande, som är kommissionen, och en lagstiftare, som är parlamentet, och att rådet inte har något att säga till om.

Ludford
Herr talman! Enda sättet för vår polis, våra åklagarmyndigheter och våra domstolar att fånga internationella brottslingar, är att samarbeta. Alla som motsätter sig dylika åtgärder måste vara beredda att låta människosmugglare och pedofiler komma undan ostraffade.
Jag gratulerar fru Klamt och fru Karamanou, men min grupp är inte helt nöjd med vissa punkter. Det första problemet, i båda betänkandena, är tendensen att vara alltför normativ och blanda sig i medlemsstaternas sätt att tillämpa sitt straffrättsliga system. Första exemplet är straffpåföljderna. Det är alldeles riktigt att harmonisera de strängaste straffen, så att det inte spelar någon roll vart en brottsling flyr, han riskerar ändå samma straff, dvs. det finns ingenstans att gömma sig. Men det är inte lämpligt att varken fastställa att straffet i samband med människosmuggling måste bli fängelse, eller att ange de mildaste straffpåföljderna. Jag håller inte alltid med rådet, men jag instämmer i dess ståndpunkt att tillnärmning av medlemsstaternas straffrätt kan bli nödvändig för vissa specifika typer av brott, men när man tillnärmar straffrätten måste man ta hänsyn till de nationella systemens särdrag. Båda betänkandena är också för normativa när det rör behandlingen av offer och vittnen, och man misslyckas med att ta hänsyn till olika nationella system.
När det gäller definitionen av barnpornografi i Karamanou-betänkandet, har min grupp problem med definitionen som innebär att man skapar ett intryck av att den fotograferade personen är ett barn. Detta kommer att ge upphov till ändlösa diskussioner, och det är inte en lämplig grund för en rättslig definition. Det är bättre att rikta in sig på pornografi som exploaterar verkliga barn, inte uppdiktade barn. Jag vill också rikta uppmärksamheten på ändringsförslag 38 från ELDR-gruppen, som skulle innebära tillgång till register över sexbrottslingar, enligt bestämmelser om uppgiftsskydd.
Till sist: Min grupp stöder ett återförvisande till utskottet som är ansvarigt för Klamts betänkande, på grundval av de skäl hon angav.

Sörensen
Herr talman! Kolleger! Rådet har slagit oss i snabbhet. Vad rådet anser vara viktigt, anser vi vara otillräckligt och ensidigt. Det jag tycker är positivt med rapporten från rådet är medlemsstaternas skyldigheter. Det är ett framsteg, men det fästs fortfarande för lite vikt vid hjälpåtgärder för offren och skyddsåtgärder; här måste man erbjuda fler garantier. Av denna anledning, och tveklöst av humanitära skäl, måste man sträva mot ett permanent uppehållstillstånd, snarare än ett tillfälligt sådant.
Vilka är då problemen? Maffiagrupper har varit först av alla att utnyttja internationaliseringen av ekonomin. Ett annat problem utgörs av klyftan mellan de rika och de fattiga regionerna, samt fattigdomen. Det räcker sålunda inte med att sätta igång avskräckningskampanjer mot människohandel i ursprungsländerna; fattigdomen måste även bekämpas. Vi behöver också utveckla invandringspolitiken och öppna gränserna mer, även om detta skulle ske på de berörda ländernas bekostnad. Likväl väljer fortfarande de flesta europeiska länder i praktiken en repressiv hållning, vilket leder till att först och främst offren själva blir stämplade. Ledarna av människohandeln, företagarna som sysslar med människohandel och aktieägarna befinner sig oftast utom skotthåll, och den nuvarande politiken för att bekämpa människohandeln saknar i princip en humanitär dimension. Och var befinner sig utvecklingssamarbetet inom detta område? Åtgärderna måste vara internationella. Emellertid förfogar maffian över internationella, välfungerande nätverk med experter inom skatterätt, ekonomi, telekommunikation och data på högsta nivå. De som försöker bekämpa maffian tvingas däremot arbeta med förhållandevis få anställda, begränsad expertis och arbetsresurser, brister i lagstiftningen och ständigt en skriande brist på ett verkligt internationellt samarbete, trots Europol och så vidare. Det krävs därmed strukturerade åtgärder, vad gäller både straffrätt och den internationella migrationspolitiken. För övrigt måste jag få be er: glöm inte att nämna korruptionen.

Fraisse
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle vilja återknyta till Europeiska unionens undertecknande av tilläggsprotokollet i Palermo, som ju bar titeln "protokoll mot människohandel, i synnerhet handel med kvinnor och barn". "I synnerhet kvinnor och barn" - detta är förstås det viktiga och vi har idag ett ändringsförslag nummer 1 till betänkandet från Klamt, som jag tackar. I förslaget sägs uttryckligen att vi vill bekämpa människohandel som syftar till sexuellt utnyttjande och exploatering av arbetskraft. Att enbart tala om människohandel anser jag vara otillräckligt.
Det var i Palermo man föreslog preciseringen "kvinnor och barn". Att denna ändring kräver att sexuellt utnyttjande i formuleringen föregår exploatering av arbetskraft anser jag vara helt riktigt, eftersom vi mycket väl vet - det skall vi inte hymla med - att handeln i första hand berör kvinnor och barn. Om vi låter exploatering av arbetskraft föregå sexuellt utnyttjande vet vi mycket väl att vi i viss mån ger en falsk bild av verkligheten. Därför anser jag att detta ändringsförslag nummer 1 är viktigt och jag hoppas att kommissionen kommer att vara visa förståelse för detta.
En annan sak som jag anser vara viktig är att människohandel skall betraktas som ett brott och inte som en förseelse. Allt som har att göra med sexuellt utnyttjande är att betrakta som brott och inte enbart förseelser. Detta måste vi veta, framhålla och vara medvetna om och vi får inte utnyttja dessa oklarheter. Jag vill tacka våra olika utskott och föredragande för att de betonat detta.
Jag vill tillägga att jag bland dessa ändringsförslag finner vissa tillägg om offrens ställning mycket betydelsefulla. Det handlar om åtminstone tre frågor. Först har vi detta att man kan tala om anstiftan, som kan vara straffbart. Anstiftan och inte enbart bedrägeri. Vi ser att distinktionen mellan dessa båda begrepp upprätthålls.
Sedan har vi frågan om offrens utsatthet, som går utanför sådana påtryckningar som vi enkelt kan identifiera. Offrens utsatthet finner jag också vara av vikt.
Och så den tredje frågan, och det var Europarådet som i sin rekommendation från maj 2000 insisterade på att "argumentet om samtycke saknar relevans". Detta är ytterligare en viktig sak. Om offret samtycker, eller inte samtycker, är inte alltid relevant. Det är till och med långt ifrån relevant. Jag tror att vi måste vara vaksamma här och erkänna att samtycke inte är ett argument för att frikänna dem som utövar människohandel.
Av dessa skäl finner jag dessa betänkanden viktiga. Jag tackar de båda föredragande. Till skillnad mot en del andra skulle jag givetvis önska att samarbetet mellan medlemsstaterna ökade. Hur skall vi kunna bekämpa människohandeln om medlemsstaterna inte samarbetar? Föreskrivs ett tillräckligt samarbete i detta förslag? Det är inte säkert, och personligen skulle jag önska mer av det. Detta för att man skall kunna identifiera samtliga offer, kvinnor och män, eftersom även män givetvis kan falla offer för människohandel och sexuellt utnyttjande. Kvinnor och män, men i synnerhet kvinnor och barn. Jag vill påminna om att ett av ändringsförslagen innebär att vi skall erkänna att vuxengränsen går vid 18 år och att personer under 18 skall betraktas som barn.

Andrews
Herr talman! Detta är ett mycket viktigt betänkande och ett betydande steg framåt. Liksom resten av kammaren vill jag gratulera föredraganden till hennes betänkande. Det är genom samarbete på EU- och internationell nivå som vi kan göra något betydelsefullt för barnen, som måste skyddas från dylika brott.
Jag stöder fullständigt förslaget att fotografier av personer under 18 år som deltar i handling med uttrycklig sexuell innebörd utgör sexuell exploatering av barn. Jag anser att detta är förenligt med konventionen om barnets rättigheter. Sexuell exploatering av barn, inbegripet barnpornografi på Internet, i alla former, är motbjudande.
Som kommissionen påpekar, smugglas tiotusentals människor - särskilt kvinnor och barn - av exploateringsmässiga skäl varje år. Inget av våra länder kan hävda att det är fritt från dessa hot. Inget av våra länder kan stoppa dessa handlingar på egen hand. Inget av våra länder bör tveka när det gäller att delta i ett närmare samarbete i kampen mot sådana brott.
Europeiska unionen har inte ignorerat detta oroande fenomen. Vi har ofta talat om det i parlamentet: Under 1997 banade rådets gemensamma åtgärder i kampen mot människosmuggling och sexuellt utnyttjande av barn vägen för medlemsstaterna, så att de kunde se över sin relevanta straffrätt, för att säkerställa en kriminalisering av vissa beteenden och för att främja ett rättsligt samarbete.
Det nya förslaget innebär ytterligare ett steg framåt, och förhoppningsvis kan det innebära att varje medlemsstat kommer att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att underlättande av barnprostitution, eller varje form av ekonomisk vinst från sådan verksamhet, blir straffbart - inbegripet när det gäller fängelsestraff, att detta inte blir kortare än fyra år.
Vi uppmanar dessutom varje medlemsstat att se till att man i samband med domar i sådana mål också tar hänsyn till efterforskning, beslag och förverkande av all rörlig och fast egendom av vinning av dessa brott.
Till sist: Jag stöder fullständigt det kompromissändringsförslag som utarbetats av vårt utskott om artikel 5.4. Det maximala straffet av inte mindre än åtta år bör tillämpas när det gäller barnpornografi och anstiftan och medhjälp till sådana brott, inbegripet exploatering av barn, när det handlar om ett barn som är yngre än 16 år.

Blokland
Herr talman! Det är fruktansvärt att vi åter igen tvingas diskutera dessa utväxter som människohandeln utgör. Internationella kriminella organisationer arbetar skoningslöst och ytterst dristigt. Det gör det absolut nödvändigt att medlemsstaterna i Europeiska unionen och kandidatländerna deltar i ett nära samarbete för att med alla lagliga medel föra kampen mot dessa allvarliga brott mot mänskligheten.
Föredragandena, Karamanou och Klamt, har lyckats med att hålla ett starkt anförande och lägga fram bra ändringsförslag. Jag hoppas verkligen att deras sympatiska förslag håller vid den juridiska prövningen. Men liksom Ludford tvivlar jag på detta. Kommissionär Vitorino vill säkert gå in på denna fråga.
För att angripa den tunga brottsligheten med framgång, krävs en enig och lika hård strategi från myndigheternas sida. Därför måste man resolut avvärja minsta tvekan eller försvagning inom politiken. I detta sammanhang bär staten inte svärdet förgäves.
Det faktum att 120 000 kvinnor och barn varje år lockas till Europeiska unionen bara från Central- och Östeuropa, vilket Klamt påminde oss om, borde få oss att rodna av skam. Vi borde aldrig ha låtit det gå så långt. Förutom grunder för åtal av människohandlare behöver vi även bättre kontrollsystem för att kunna befria dessa årliga 120 000 offer från slaveriet.
För övrigt är det mycket oroväckande att notera hur grundläggande värderingar och normer går förlorade i vissa delar av vårt samhälle. Därför känner jag mig tacksam för att vi här i Europaparlamentet bekämpar dessa utväxter med stor enhällighet.

Gollnisch
Herr talman, kära kolleger! Med anledning av detta betänkande kan vi rannsaka oss i fråga om ett fenomen som lär förekomma långt upp på högsta nivå inom vissa medlemsstater. Åtminstone är detta vad allmänheten befarar.
Barnpornografins explosionsartade utveckling har orsaker, och det är i fråga om dessa orsaker vi först och främst måste rannsaka oss. Jag kan se två orsaker. Den första är pornografins uppsving i sig och den andra är tyvärr det ökade föraktet för barn och för barndomen. Pornografins uppsving beror i sin tur på att de moraliska riktmärkena har försvunnit, och på den förhärskande andan av njutningslystnad som vi idag kan skörda de bittra frukterna av. Vi ser i dag resultatet av den slogan om "fri kärlek" som vissa, och även en del ledamöter av detta parlament, bekände sig till på sextiotalet. Den leder oundvikligen till en jakt på extrema upplevelser, en jakt även på våld och sadism, och får näring av den banalisering som sprider sig i tidningar, på bio och på TV. Detta är den första orsaken.
Den andra orsaken är föraktet för barndomen. Man måste säga att den börjar mycket tidigt. För samtidigt som man här diskuterar den vanvård som vissa barn utsätts för framställer man det stolt som en rättighet och ett framsteg för civilisationen att organisera avdagatagande av foster på våra allmänna sjukhus. Det är inte att förvåna sig över att vår civilisation är helt uppochnervänd inom detta område. "Rätten att få barn" utanför familjebanden, utanför normala sexuella förbindelser, "rätten att adoptera", exempelvis för homosexuella, är andra krav som förs fram, inklusive i den konservativa pressen, och allt detta kan inte undgå att få konsekvenser.
Dessa funderingar får dock inte förleda oss att fördöma de utmärkta bestämmelserna i det betänkande vi har framför oss. Några ord dock om rådets rättsliga instrument. Varför ett ramdirektiv snarare än ett direktiv, när det är frågan om att på flera punkter, och viktiga sådana, ändra flera bestämmelser i brottsbalken i var och en av medlemsstaterna? Några ord också om den metod som har använts i betänkandet. Kommissionens förslag var formulerat i ganska allmänna ordalag för att omfatta alla typer av anklagelser. Det fanns en vilja att komplettera dem. Har man inte på vissa områden gjort formuleringarna väldigt tungfotade?
I gengäld är vi positiva till att man definierar de försvårande omständigheter det innebär att utnyttja barn under 16 år, och barn med fysiska eller mentala handikapp. En särskild fråga är den som berörs i ändringsförslag 26 som ändrar artikel 8.3 i förslaget. Detta ändringsförslag skall tillämpas i fall då en stat tillämpar principen om "dubbel straffbarhet" på sina medborgare som gör sig skyldiga till barnpornografi. I sådana fall måste staten likafullt vidta åtgärder. Vad exakt avses med termen "principen om dubbel straffbarhet"? Gäller det den princip juristerna känner under dess latinska benämning, nämligen principen om non bis in idem? Det skulle då snarare vara frågan om "icke dubbel straffbarhet", det vill säga att man låter bli att åtala en medborgare så snart denne är föremål för rättsliga åtgärder i en annan medlemsstat. Jag tror att man på denna punkt måste se över formuleringarna.
Definitionen av pornografi är mer utförlig i betänkandet än i det ursprungliga förslaget, precis som definitionen av det material som kan användas till barnpornografi och föräldrars och vårdnadshavares ansvar för barnen.
Kära kolleger, däremot vill jag varna er när det gäller Internet. Det är svårt att begära det omöjliga. Internet är i sig inte mer ansvarigt än vad posten är, när det gäller kriminella handlingar som kan förberedas per post. Att kräva att Internetleverantörer utövar kontroll, som endast kan bli effektiv om den är heltäckande, tror jag skulle leda till samma snedvridna effekter som om man krävde att posten skulle kontrollera innehållet i de försändelser den befordrar.
Med dessa förbehåll är vi för huvuddelen av betänkandet, liksom för övrigt till att Interpol sätts in vid sidan av Europol. Vi hoppas att detta betänkande härigenom skall bidra till att utrota ett avskyvärt fenomen.

de La Perriere
Herr talman! Vi måste gratulera författarna till dessa båda betänkanden, som är betydelsefulla och hedrar parlamentets arbete.
Vi kommer att stödja de föreslagna åtgärderna, som syftar till att skydda integriteten för dem som bäst behöver den, nämligen barnen. De är världens framtid, de är också de mest sårbara och måste redan tyvärr i sitt fosterliv bli lidande av de vuxnas egoism, utan att kunna vädja till någons medlidande, eftersom de saknar röst och ansikte.
Vi kommer att stödja dessa båda betänkanden och rösta för de ändringsförslag som går lika långt som rådets förslag. I synnerhet vill vi betona att det handlar om brottsliga gärningar som vi inte skall visa någon förståelse för, och att dessa åtgärder skall tillämpas när barnen ifråga är yngre än 16 år, i enlighet med hur vi röstade i utskottet.
Parallellt med dessa bestämmelser är det nödvändigt att bekämpa de reella och djupliggande orsakerna till dessa farsoter, däribland den slapphet gentemot pornografin som de flesta europeiska länder förnöjt odlar. Under förevändning att värna pressfrihet och individens frihet låter man en minoritet individer via film, böcker, tidningar, minitel och nu i allt större utsträckning via Internet sprida en pornografisk litteratur som hånar människans värdighet och på ett anarkistiskt sätt stimulerar den sexuella instinkten, utan vare sig måtta, blygsel eller respekt.
Att agera förebyggande för att förhindra dessa kriminella gärningar innebär bland annat att man främjar en familjepolitik som strävar efter att barnet på ett bra sätt integreras i samhället. Vi vet alla av egen erfarenhet att ett barn som på ett bra sätt har inlemmats i en familj är bättre skyddat mot vår tids farsoter, vare sig det handlar om narkotika, människohandel eller pornografi. Ett sådant barn har för övrigt bättre möjligheter att motstå dessa farsoter om det ställs inför dem.

Banotti
Herr talman! Jag satt i parlamentet sommaren 1995 när man avslöjade de motbjudande brott som Dutroux hade begått. Det var som ett direkt resultat av den förfäran som uttrycktes i parlamentet över dessa hemska brott, vi inledde det arbete som fortfarande pågår för att förbättra lagstiftningen till skydd för barn. Jag vill gratulera båda våra kolleger till deras utmärkta betänkanden.
Jag vill också uttrycka mitt stora missnöje över att denne man - sex år efter avslöjandet av dessa fruktansvärda brott - fortfarande inte har fått sitt straff. Detta visar kanske att brottens omfattning var ofattbara för oss vid den tidpunkten, och att lagstiftningen inte var tillräcklig för att kunna hantera målet. Jag tycker ändå att det är en fullständig skandal att denne man ännu inte fått sitt straff.
Jag vill göra några tekniska anmärkningar om betänkandet. Problemets starka gränsöverskridande dimension kräver att man upprättar en gemenskapslagstiftning med höga standarder i förhållande till sexuell exploatering av barn; standarder som också är tillämpliga i de central- och östeuropeiska länderna, där problemen t.o.m. är större än i unionen. Äktenskapsåldern varierar mellan länderna: 13 år i Spanien och Nederländerna, 17 år i Nordirland och Irland. En person som utnyttjar barn kan alltså röra sig mycket enkelt mellan länder där lagstiftningen fastställer en lägre äktenskapsålder. Man kan göra detta enbart i syfte att undvika straff. Detta utgör också ett avsevärt hinder för utveckling av gemensamma standarder och ett jämförbart uppgiftsskydd.
I artikel 5.1 i kommissionens text föreslås att straffpåföljderna för utnyttjande av barn under tio år skall bli strängare. Vi förkastar detta förslag, eftersom allt utnyttjande av barn är ett brott.
Till sist: Förvärv och innehav av barnpornografi i syfte att överlämna detta material till de rättsvårdande myndigheterna bör bli straffbart. Det är brottsligt att inneha denna pornografi, och väldigt ofta är det de personer som använder den som låtsas att de samlar in materialet i syfte att överlämna det till polisen. Jag anser inte att vi kan tro på detta.

Swiebel
Herr talman! Människohandel är en allvarlig form av kränkning av de mänskliga rättigheterna vilken är jämförbar med slaveri. Det är dock en form av slaveri som framför allt kvinnor blir offer för. Jag upprepar vad Fraisse sade. Det handlar inte bara om tvång att utföra arbete, men framför allt också om att utföra sexuella tjänster, och om tvångsgiftermål.
Det är därför önskvärt att rambeslutet från Europeiska unionen, med Palermoprotokollet från Förenta staterna som förebild, innehåller en gemensam definition av kvinnohandel som är så bred som möjligt, så att den kan täcka alla former av människohandel. Men vi når inga resultat med en gemensam definition på papperet om det i praktiken inte genomförs några konkreta åtgärder för att spåra upp gärningsmännen och deras medbrottslingar och för att ge offren det rättsliga skydd de behöver.
Vad för slags åtgärder? När offer för människohandel har gjort en polisanmälan är det för första viktigt att de inte löper någon risk att genast skickas ut ur landet därför att de vistas där illegalt. För att möjliggöra ett verkligt rättsligt skydd och individuell hjälp förutsätts att de får ett tillfälligt uppehållstillstånd så att de kan medverka i sin process.
För det andra är det nödvändigt att införa ett specifikt straff för medskyldiga tjänstemän, som till exempel poliser och tulltjänstemän, med tanke på att de spelar en nyckelroll när det gäller både toleransen och bekämpningen av människohandel.
Rambeslutet avseende bekämpning av människohandel vittnar kort sagt om en politisk vilja i medlemsstaterna att vidta åtgärder mot människohandeln, men frågan är om detta problem i praktiken kommer att prioriteras i tillräckligt hög grad inom det rättsliga och politiska samarbetet både på nationell och europeisk nivå. Jag förordar därför att både rådet och kommissionen lämnar periodiska rapporter till parlamentet, så att vi kan hålla ett finger på pulsen och i tid signalera ett behov av intensivare åtgärder.
Slutligen vill jag även säga något om Karamanous betänkande om barnpornografi. Jag förhåller mig fortsatt tveksam till formuleringen av definitionen, därför att den brister i juridisk precisering och är för vid, och därigenom öppnar för häxjaktsåtgärder. Jag överväger därför allvarligt att avstå från att rösta i denna fråga.

Buitenweg
Herr talman! Man måste gå hårt fram mot barnpornografin, för barnpornografi innebär att barn utnyttjas. Vi måste sålunda ställa oss bakom ett straffrättsligt och samhälleligt "nej". Men för att göra detta krävs en noggrann definition av barnpornografi som inte banaliserar utnyttjandet av barn samt respekterar både offrens och de misstänktas europeiska rättigheter. Min grupp är därför oroad av den mycket breda definitionen i Karamanous betänkande. Vi tycker nämligen att det är att gå för långt att vilja censurera fantasier. Virtuell barnpornografi, pornografiska texter och missledande avbildningar utgör visserligen produkter av avskyvärda fantasier, men kan inte likställas med ett verkligt utnyttjande av ett barn. Jag finner inte Marquis de Sades historier särskilt upplyftande, men jag skulle heller inte vilja kriminalisera dem genom detta betänkande. Jag har ofta svårt även för våldsskildringar i böcker och på film, till exempel i Pulp Fiction, men det är först när fantasin blir till verklighet som det är dags för straffrättsliga åtgärder.

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle först vilja tacka Klamt och Karamanou för deras fina betänkanden. Sexuell exploatering av barn, barnpornografi och människohandel är avskyvärda brott, som har fått en förskräckande omfattning. Deras spridning underlättas genom globaliseringen och den moderna telekommunikationstekniken. Dessa problem kan inte längre lösas genom åtgärder i enskilda stater. Europeiska unionen och medlemsstaterna måste gemensamt ingripa mot denna brottslighet i samarbete med berörda tredje länder.
I fråga om människohandel måste man klart särskilja mellan två områden. Sexuell exploatering och arbetskraftsexploatering. Vid början av det 21:a århundradet finns det fler slavinnor och slavar i världen än vad man under de gångna århundradena kunde föra med sig från Afrika. Förenta nationerna utgår ifrån att i hela världen ungefär 200 miljoner människor utnyttjas som slavar. Människohandel äger rum över välorganiserade, kriminella och delvis internationella nätverk.
Rambeslutet är ett viktigt steg i riktning mot ett bättre samarbete mellan medlemsstaterna. Genom en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning läggs grunden för ett bättre samarbete mellan de rättsskipande myndigheterna i avsikt att möjliggöra en gemensam europeisk bekämpning av människohandeln. Detsamma gäller även för rambeslutet om bekämpning av barnpornografi och sexuell exploatering av barn.
Samtliga möjligheter till förebyggande arbete måste utvecklas ytterligare. För att kunna agera mot dessa kriminella nätverk behöver vi en målinriktad utbildning av tjänstemän. Dessa problemområden måste beaktas vid inträdesförhandlingarna med staterna i Mellan- och Östeuropa. Beträffande människohandel har till exempel några kandidatländer under tiden utvecklats till ursprungs-, transit-, men även målländer.
I gränsområdet till Europeiska unionen har prostitution, sexturism och sexuell exploatering av barn blivit en sorglig realitet. Därför är det i dessa länder nödvändigt att snabbt vidta åtgärder för att bekämpa brottsligheten på dessa områden och förstärka samarbetet med EU.

Theorin
Herr talman! För 140 år sedan avskaffades slaveriet i USA och Ryssland. Nu har det införts i Europa. Enligt FN:s organ IOM luras eller tvingas en halv miljon kvinnor årligen in i Europa för ett liv som sexslavar. Den kraftigt ökade handeln är mer lönsam än narkotikasmuggling och styrs allt oftare av en organiserad maffia.
Samtidigt tvingas varje år över en miljon barn in i barnprostitution och den växande barnpornografiindustrin. Dessa barn utnyttjas i växande utsträckning av turister och affärsmän, som påfallande ofta kommer från Europa. Trots denna bistra verklighet är straffen för sexuellt utnyttjande av barn, barnpornografi och kvinnohandel försvinnande låga, jämfört med straffen för narkotikasmuggling. Det blir kanske fråga om två års fängelse jämfört med 10-15 år för grovt narkotikabrott. Få gärningsmän ställs inför rätta och ännu färre döms.
Vi debatterar i dag ett försök att vända retorik och vackra ord, som vi faktiskt har ägnat oss åt i många år, till konkreta åtgärder. Våra fyra föredraganden har utfört ett utomordentligt arbete och går på en rad punkter längre än kommissionen, som jag för övrigt också vill ge en komplimang. Det är absolut nödvändigt med en harmonisering av lagstiftningen och en höjning av straffen.
Vad gäller sexuell exploatering av barn är vårt viktigaste krav att lagstiftningen skall omfatta alla barn som är yngre än 16 år, vilket är helt i linje med den sedvanliga definitionen av barn i internationella konventioner. Att sätta gränsen till tio år kan till och med försämra situationen för barn som just fyllt tio år, eftersom efterfrågan på dessa barn då kommer att öka dramatiskt. Bristen på lagstiftning gäller inte bara åtgärder mot brottslingen utan också frånvaro av lagar som skyddar offren.
Vi är redan många som stöder kravet på att stoppa sexuellt utnyttjande av kvinnor och barn, men fler behövs. Här behövs fler män och fler regeringar, och det behövs framför allt fler konkreta handlingar.

Fiori
Herr talman! Jag gratulerar Karamanou och Klamt till deras utmärkta arbete och vill göra två påpekanden: ett av allmän och ett av institutionell karaktär.
När det gäller den institutionella synpunkten tycker jag att det verkar som om samarbetet mellan parlamentet och kommissionen i en så ömtålig fråga fortskrider på ett betydelsefullt och förnämligt sätt. Dock är samarbetet med rådet mycket mindre utvecklat - det håller jag helt med Terrón i Cusí om.
Vi behandlar en ytterst ömtålig fråga, en grundläggande frågeställning för vårt samhälle. Det vore betydelsefullt om förbindelserna mellan institutionerna innebar att den inriktning som är så väl utstakad i de två betänkanden som vi behandlar kunde konkretiseras. För första gången sedan stadgan med grundläggande rättigheter antogs i Nice har vi en möjlighet att omvandla ett politiskt dokument till en rättsakt och därmed omsätta artikel 24 i praktiken.
Den allmänna betraktelsen är att vi i en så ömtålig fråga, som har behandlats på ett så bra sätt, har inför oss ett samhälle där uppfattningar som står mycket nära en ny nihilism rotar sig allt mer. En hel rad personliga relationer och relationer mellan människor har ställt på ände. Vi tror att konsumtionssamhällets ger oss möjlighet att ge våra barn allt de ber oss om - jag säger det i egenskap av pappa - och på så sätt ge dem en slags lycka. Vi måste noggrant tänka över de beslut vi fattar i Europaparlamentet.
I Europaparlamentet sammanfattas de spänningar som finns i samhället. Den fråga som vi nu behandlar, utnyttjande av minderåriga, skär igenom både de mest utvecklade och de mindre utvecklade samhällena och måste attackeras rättsligt, som nu, men också i allmänt sociologiska termer och i termer av samhällsutveckling.

Hieronymi
Herr talman, mina damer och herrar! Jag välkomnar uttryckligen vad som förelagts oss i dessa båda betänkanden och jag tackar också kommissionen för dess initiativ i samband med de dramatiska brott som sexuell exploatering av barn och barnpornografi utgör.
Det är riktigt, att vi funderar över såväl definitionen av barnpornografi och sexuell exploatering som frågan om i vilken utsträckning och var vi skall sätta åldersgränserna. Det är också riktigt att vi talar om maximistraffen. Jag delar den uppfattning som kommer till uttryck i förslagen i betänkandena. Jag skulle emellertid vilja fästa er uppmärksamhet på ytterligare en synpunkt - och jag är tacksam att den har tagits upp i betänkandet - nämligen problemet med minimistraff och inte enbart minimi- och maximistraff. Ett samhälles fördömande av ett brott visar sig i högsta grad genom de minimistraff som används. I dag är det fortfarande så att många fall av barnpornografibrott leder till villkorlig dom på grund av att minimistraffet är otillräckligt. Barnpornografi är emellertid inte i något fall ett brott som kan leda till villkorlig dom. Därför vädjar jag om att vi samarbetar för att fastställa tillräckliga minimistraff och därigenom skapar förutsättningar för att dessa brott även i vårt samhälles medvetande faktiskt betraktas som det värsta som man kan utsätta barn för, och med dessa initiativ bör vi gemensamt inom Europeiska unionen lägga grunden för detta medvetande.

Vitorino
. (EN) Herr talman, mina damer och herrar! På kommissionens vägnar gratulerar jag fru Karamanou och fru Klamt till deras utmärkta betänkanden, och tackar alla er som tagit upp denna mycket viktiga fråga under åtskilliga år.
Jag vill inleda med Klamts betänkande. Kommissionens förslag bör ses i sammanhang med en mer omfattande politik som inbegriper ett närmare samarbete mellan polismyndigheterna och rättsväsendet i kampen mot organiserad brottslighet; de bidrag som viktiga gemenskapsprogram som Stop och Daphne har gett när det gäller denna fråga; och, sist men inte minst, det forum för förebyggande av organiserad brottslighet, som nyligen inrättades av kommissionen, och som inbegriper en särskild arbetsgrupp som behandlar människosmuggling.
Förebyggande är emellertid bara en sida av myntet. Att ge brottsoffer hjälp och skydd är lika viktigt. Jag vill påminna er om att rådet i mars antog ett rambeslut om brottsoffers ställning i brottmål. I detta beslut tar man upp åtskilliga viktiga frågor som diskuterats i en del av parlamentets ändringsförslag. Jag vill dessutom upprepa att kommissionen kommer att lägga fram ett förslag om tillfälliga uppehållstillstånd till dem som fallit offer för människosmuggling, under förutsättning att de är villiga att samarbeta i samband med undersökningar av dem som exploaterat dem. Ett sådant initiativ bör vara oberoende och ge en plattform för mer strukturerad hjälp och skydd, genom att klargöra offrens ställning i fråga om vistelse. Med tanke på omständigheterna, och med hänsyn till de aktuella rättsliga instrumentens specifika karaktär, delar kommissionen de underliggande målen för åtskilliga av de ändringsförslag som lagts fram av parlamentet. Men vi kan inte godta dem som faller inom ramen för andra rambeslut - t.ex. rambeslutet om brottsoffers ställning i brottmål - eller dem vars detaljerade karaktär är oförenlig med ett specifikt instrument som t.ex. ett rambeslut.
Jag beklagar att - även om jag helt och fullt stöder idén med att skapa en fond för skydd av offren - en sådan fond skulle strida mot subsidiaritetsprincipen, som vi måste ta hänsyn till i samband med vissa instrument, som t.ex. rambeslut. Kommissionen godtar alltså de flesta ändringsförslagen som riktas mot skälen, inbegripet dem genom vilka man infogar hänvisningar till stadgan om de grundläggande rättigheterna och till en betoning av det arbete som utförts av parlamentet under årens lopp. Kommissionen delar också syftet med ändringsförslagen om missbruk av en utsatt situation, om utsatthet och skuldslaveri, och om utnyttjande av personers utsatthet, som bl.a. fysiskt eller psykiskt handikapp och illegal vistelse. Kommissionen kan också stödja ändringsförslagen om transporter med inhumana metoder, som en försvårande omständighet.
När det gäller Klamt-betänkandet, vill jag betona att det svenska ordförandeskapets genuina ansträngningar och engagemang har kulminerat i ett grundläggande samförstånd om åtskilliga bestämmelser, men tråkigt nog har inget samförstånd uppnåtts rörande brottspåföljdernas stränghet. Kommissionen har därför inte lagt fram ett reviderat förslag. Vi avvaktar parlamentets yttranden och införlivar dem sedan i vår ståndpunkt.
Låt mig nu ta upp Karamanous betänkande. Jag vill berömma hennes förhållningssätt och tillfoga att åtgärder, verkligen, alltid skall ses ur praktisk såväl som rättslig synvinkel. För att dessa åtgärder skall bli framgångsrika, är det viktigt att man harmoniserar straffrätten och bestämmelser inom området som har samband med både straffpåföljder och definitioner av barnpornografi, och barnpornografi på Internet i synnerhet.
Vi delar här återigen målen med vissa av de ändringsförslag som lagts fram, men vi tror uppriktigt sagt att de regleras genom andra rättsliga instrument som t.ex. rambesluten om brottsoffrets ställning i brottmål. När det gäller ändringsförslagen som tar upp definitionen av barnpornografi och brott genom barnpornografi, anser vi att definitionerna som fastställs av unionen, i så hög grad som möjligt bör vara förenliga med definitionerna enligt utkastet till konventionen om Internetrelaterade brott, som utarbetats av Europarådet. Att dessa två instrument blir enhetliga, anser jag vara av yttersta vikt.
Kommissionen vill belysa sin ståndpunkt om två grupper av ändringsförslag som är särskilt komplicerade ur politisk synvinkel.
Låt mig först ta upp ändringsförslagen i vilka man föreslår att sexuell exploatering av personer under 16 år bör anses som ett försvårande brott. Detta inbegriper mycket komplicerade frågor av rättslig karaktär, inte minst när det gäller förhållandena mellan nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning - subsidiaritet. Enligt straffrätten i många medlemsstater, är sexuell exploatering ett brott när det handlar om personer som är yngre än äktenskapsåldern, så snart man fastslagit att det ägt rum sexuella handlingar. Detta innebär, i sin tur, att de ändringsförslag i vilka man anger 16 år som åldersgräns för försvårande brott, tveklöst kommer att strida mot inte bara de systematiska förhållningssätten i medlemsstaterna, utan också mot de nationella bestämmelserna om äktenskapsålder. Vi har inga rättsliga befogenheter att harmonisera äktenskapsåldern så att denna tillämpas när det rör sexuella förbindelser.
Kommissionen kan därför inte godta de aktuella ändringsförslagen, men är beredd att överväga en högre åldersgräns än den i det ursprungliga förslaget, dvs. en ändring av åldersgränsen från tio år till tolv år. För det andra, beträffande ändringsförslagen om jurisdiktion och utlämning, bör man notera att artiklarna i förslaget har utformats med tanke på de bestämmelser som återspeglar hur långt man kommit med hänsyn till de specifika instrumenten inom detta område. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen. På samma gång är vi beredda att överväga dessa frågor i ett bredare sammanhang. När det gäller utvidgningen av artikeln om jurisdiktion till att omfatta bofasta personer, är kommissionen emellertid beredd att godta detta ändringsförslag, i likhet med alla övriga ändringsförslag som riktas mot skälen i förslaget.
Sammanfattningsvis hoppas jag uppriktigt att det kommer att bli möjligt att nå ett politiskt samförstånd i rådet beträffande straffpåföljderna. Jag håller med de som säger att tillämpningen av straffrätten i praktiken skiljer sig i våra 15 medlemsstater. Det stämmer. Men vi får inte ge fel signaler till dem som sysslar med människosmuggling, genom att inte ha enhetliga straffpåföljder på europeisk nivå. Det skulle allvarligt skada vårt gemensamma syfte om vi inte hade förmågan att komma överens om enhetliga straffpåföljder när det gäller människosmuggling. Vi har redan nått samförstånd när det handlar om förfalskning av euron, när det handlar om penningtvätt, eller när det handlar om smugglarnas och transportörernas ansvar. Jag kan inte se något som talar mot en politisk uppgörelse om enhetliga straffpåföljder för människosmuggling som syftar till ekonomisk och sexuell exploatering.

Djurs välbefinnande
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets uttalande om djurs välbefinnande.

Winberg
. Herr talman, ärade ledamöter! Dagens debatt visar att Europaparlamentet, kommissionen och det svenska ordförandeskapet har ett gemensamt intresse för djurskydd och djuretik. Det ger oss också tillfälle att utbyta tankar om dessa viktiga frågor.
Människans förhållande till djuren diskuteras allt oftare i dagens samhälle. Under min tid som medlem av EU:s jordbruksministerråd har det varit uppenbart att frågor om djurs välfärd kommit upp allt mer på agendan och tagit allt mer tid i anspråk. År 1995 liknar i detta avseende inte år 2001.
När vi diskuterar djurfrågor har det på senare tid dock mest handlat om sjuka djur och om företeelser inom jordbruket som fått katastrofala följder. De djurskyddsfrågor som behandlas av rådet berör främst tekniska bestämmelser, men jag tycker att det är hög tid att vi även diskuterar principiella frågor som rör människans förhållande till djur och hur djur skall behandlas. Etiska aspekter på djurhållningen måste i högre grad vara vägledande för jordbrukspolitiska beslut. Etik handlar inte om att sätta etiketter på vad som är gott eller ont, bra eller dåligt, utan det är ett redskap som hjälper oss att ta ställning i svåra val. Vi måste våga fråga varför djur i vissa sammanhang enbart betraktas som produkter och varför undermålig behandling av djur i vissa fall tillåts ske.
När missförhållanden avslöjas tenderar vi att reagera med krav på strängare bestämmelser, men det är inte möjligt att förhindra grym behandling av djur enbart genom lagstiftning eller kontrollåtgärder. Hur djur behandlas är även en fråga om människors attityder och värderingar.
Vid ministerrådet i maj tog jag initiativ till en debatt om etiska aspekter på djurhållning. Syftet med debatten var att lyfta fram frågan på ett principiellt plan med utgångspunkten att vi även fortsättningsvis skall ha ett samhälle med djur i människans tjänst.
Alla medlemsländer ansåg att etiska aspekter på djurhållning är viktigt. Dessa måste i högre grad integreras i framtida beslut som påverkar djurhållning. Medlemsländerna poängterade att djur är kännande varelser som måste behandlas väl. Flera länder framförde att kunskap om djur och djurs behov liksom utbildningsinsatser för människor som i sitt dagliga arbete handhar djur har avgörande betydelse.
Mina slutsatser från debatten var bl.a. att djur är kännande varelser med ett egenvärde. De skall behandlas med respekt, och hänsyn skall tas till deras hälsa och välbefinnande. Jag poängterade i min avslutning att de uttalanden som gjorts inte får stanna vid fagra ord utan förpliktigar till åtgärder i det praktiska djurskyddet.
Den vetenskapliga konferensen Food chain 2001 anordnades i linje med det svenska ordförandeskapets betoning av en helhetssyn på livsmedelskedjan. En av konferensens slutsatser tycker jag är särskilt viktig att notera. Ett förbättrat djurskydd som borgar för friskare djur innebär ofta avgörande ekonomiska vinster.
Vid det informella ministermötet i Östersund i april diskuterades EU:s framtida jordbruks- och livsmedelspolitik. Det stod då klart att förändringar måste ske. Många av mina kolleger lyfte i sina inlägg fram den kris som jordbruket just nu befinner sig i. Galna ko-sjukan, mul- och klövsjukan och oacceptabla djurtransporter är bara några av de frågor som tydliggör behovet av förändringar.
En annan av Sveriges konferenser under ordförandeskapet var Ethics and Animal Welfare 2001, dit också parlamentet hade inbjudan. Syftet med den konferensen var att föra samman representanter för bl.a. näring, djurskyddsorganisationer och myndigheter och föra en diskussion om djurskydd och etik.
Deltagarna var överens om att utbyte av erfarenheter och en öppen, ständigt pågående dialog är en förutsättning för förbättringar på djurskyddsområdet. Det är viktigt att t.ex. bestämmelser som antagits även omsätts i praktisk verklighet. Jag är nöjd med att diskussioner om djurskydd och djuretik har förts i så många sammanhang, men för att förbättringar av djurskyddet skall kunna komma till stånd behövs även skärpta bestämmelser på många områden.
Under Sveriges ordförandeskapsperiod har rådet behandlat flera förslag på djurskyddsområdet. En av dessa dossiéer är kommissionens rapport om skydd av djur under transport. Rapporten presenterades och diskuterades vid ministerrådet i januari. En av slutsatserna i rapporten är att varje medlemsland måste anslå ytterligare resurser för genomförandet av befintliga bestämmelser. Det är också angeläget att kommissionen kommer med konkreta förslag på förbättringar i lagstiftningen.
Ordförandeskapet arbetar även för att en resolution om djurtransporter skall kunna antas vid ministerrådet i juni, dvs. nästa vecka. Syftet är att be kommissionen att komma med förslag om förbättrade bestämmelser för djurtransporter. Ordförandeskapet behöver naturligtvis ett stort stöd för att det skall kunna fattas beslut om en sådan resolution.
Mest akut är enligt min mening att de bestämmelser som redan finns verkligen genomförs i medlemsländerna, men så är alltså ännu inte fallet. Det visar inte minst film och video som är inspelade i olika länder, ofta i hemlighet. De visar detta tydligt och väcker också medborgarnas avsky. Det är viktigt att i varje land implementera de gemensamma beslut vi fattat. Det är också viktigt att transporttiderna för djur förkortas och att exportbidragen för levande djur avskaffas.
Glädjande nog har kommissionen under senare delen av våren presenterat ett förslag inom detta område. Förslaget handlar om förbättrad ventilation i de vägfordon som används för djurtransporter som överskrider åtta timmar. Ordförandeskapet har inlett behandlingen av förslaget i rådets arbetsgrupp.
Ordförandeskapet har arbetat mycket intensivt med kommissionens förslag till ett nytt direktiv om skydd av svin. Förslaget innehåller, som ni redan vet, förbättringar för svinen. Vi uppskattar mycket föredraganden Busks arbete med detta förslag. Jag tycker att det är mycket viktigt att vi i rådet så snart som möjligt kan komma fram till ett beslut om förbättringar i svinhållningen. Detta förutsätter förstås ett yttrande från Europaparlamentet. Jag hoppas därför att ni har förståelse för vår önskan om en snabb procedur. Det skulle möjliggöra en tydlig signal från både Europaparlamentet och rådet om att vi prioriterar djurskydd.
Detaljerade bestämmelser är viktiga, men de måste vila på ett grundläggande ställningstagande om vårt ansvar för djuren. Inom EU har vi beslutat att vi skall ta hänsyn till djurens behov. Detta framgår bl.a. av Amsterdamfördraget, där det slås fast att djur är kännande varelser och att djurens välfärd skall beaktas vid utformning och genomförande av gemenskapens politik.
Vi skall självfallet fortsätta att ta hänsyn till djuren, eftersom vår lagstiftning kräver det. Dessutom är det min personliga övertygelse att vår mänskliga värdighet bjuder oss att ta vårt ansvar för djuren. Människan har en unik särställning och därmed också ett moraliskt ansvar att ta hänsyn till djuren.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet för att det tog initiativ till att begära denna debatt. Det är ett mått på den betydelse ordförandeskapet - i synnerhet minister Winberg - fäster vid djurs välbefinnande.
Under de senaste månaderna har man kunnat notera en stark ökning av intresset för frågor som rör djurs välbefinnande på gemenskapsnivå. Det har ägt rum åtskilliga diskussioner om frågan under Agrifin-rådets sammanträden, och man anordnade dessutom en större konferens i Stockholm i slutet av förra månaden, som fru Winberg just nämnde för er. Jag hade glädjen att företräda kommissionen under alla dessa debatter och diskussioner. Nu är det naturligtvis så att detta ordförandeskap inte är över ännu, och att det kommer att finnas ytterligare tillfällen att ta upp frågor som rör djurs välbefinnande.
På onsdag kommer jag att uttala mig inför parlamentets tvärpolitiska grupp om djurs välbefinnande för andra gången i år. Om drygt en vecka kommer det att äga rum ytterligare en diskussion i Agrifin-rådet. Denna diskussion syftar till att leda fram till en resolution som hjälper till med att ange den framtida politiska dagordningen. En cyniker kan säga att all denna diskussion bara är tomma ord och ett kamouflage för bristen på verkliga framsteg. Det gläder mig att detta inte är fallet.
Dessa diskussioner är värda mycket. Det är viktigt att bygga upp ett verkligt samförstånd om behovet av fler åtgärder när det rör djurs välbefinnande. Vi bör inte glömma bort att djurs välbefinnande var en fråga man, fram till helt nyligen, försummade på gemenskapens dagordning. Detta håller snabbt på att ändras. Jag är dessutom övertygad om att frågan kommer att bli ännu viktigare i framtiden.
Det är inte svårt att se skälet till varför denna fråga har en hög profil. Folk bryr sig verkligen om hur djur behandlas. Man kan i allt mindre grad tolerera en dålig behandling av djur, och man vill att våra system för jordbruksproduktion säkerställer en bättre behandling av djur. Dessa känslor får också ett genomslag på marknaden. Det finns ett mycket större krav på information från konsumenternas sida om de villkor som gäller vid uppfödning av djur. Allmänheten kräver mer och bättre information om produkter och livsmedel: hur och var de produceras, under vilka förhållanden och vilka ingredienser som ingår. Ett klokt affärstänkande innebär att man lyssnar på dessa krav.
Jag fick nyligen ta del av resultaten av en hedervärd undersökning av konsumenternas inställning till viktiga frågor om djurs välbefinnande. Ett intressant faktum är att, enligt undersökningen, 85 procent av konsumenterna är beredda att betala mer för livsmedel som produceras i enlighet med de högsta standarderna för djurs välbefinnande. Även om dessa resultat inte återspeglas fullständigt genom konsumenternas inköpsbeteende, finns det en tydlig potential för marknaden att låta högre standarder framträda i högre grad som ett konkurrensmedel. Dessa trender kommer att bli allt tydligare, och det finns inga skäl till varför de inte kan tillgodoses. Vi har redan ett system i EU för identifiering och spårning av varje enskild ko. Det finns en tydlig potential att använda detta system för att tillhandahålla information om andra viktiga faktorer, t.ex. om det aktuella djurets ras och dess uppfödningsförhållanden.
Detta argument bör också ses i förhållande till den globala handeln med djur och animaliska produkter. Det är nödvändigt at vi delar med oss av våra kunskaper om djurs välbefinnande till länder utanför Europeiska unionen och att vi skapar ett bestående förhållningssätt i denna fråga. I detta sammanhang gladde det mig att världsorganisationen för djurhälsa, Internationella byrån för epizootiska sjukdomar, OIE, vid sin allmänna session i förra veckan antog ett femårigt arbetsprogram som omfattar frågor om djurs välbefinnande. Detta är första gången som ett brett internationellt forum, som OIE, beslutat att ta upp denna fråga. Kommissionen stöder kraftfullt detta initiativ och avser att delta aktivt när det rör dess framtida utveckling.
Denna kammare är naturligtvis väldigt medveten om dessa frågor. Postsäcken blir allt mer fylld av brev från allmänheten och från parlamentsledamöter om frågor som rör djurs välbefinnande. Ett oproportionerligt stort antal skrivna och muntliga frågor till kommissionen handlar också om detta ämne. Det är vår plikt och vårt ansvar att ta hänsyn till denna oro.
Jag vill emellertid uttrycka ett varningens ord när det rör ett antal frågor. Man uppmanar i allt högre grad till att det skall vidtas fler gemenskapsåtgärder om djurs välbefinnande, men vi måste vara försiktiga så att detta inte avleder uppmärksamheten från alla parters ansvar när det gäller att främja högre standarder. Jag höll nyligen ett långt tal om detta i Stockholm. Kommissionen kan till sist bara spela en stödjande roll i förhållande till djurs välbefinnande. Vi måste naturligtvis ta vårt ansvar på stort allvar inom vårt behörighetsområde. Det är emellertid medlemsstaterna som även fortsättningsvis har det största ansvaret, eftersom krav när det rör djurs välbefinnande antas som minimistandarder i gemenskapslagstiftningen. Medlemsstaterna är dessutom ansvariga för den dagliga tillämpningen av gemenskapslagstiftningen inom detta område. De har också de personalresurser som krävs för att klara av detta, vilket är något som kommissionen uppenbarligen inte har.
En annan fråga har att göra med jordbrukarnas och kreatursbranschens roll rent allmänt. Det finns en fara i att brännmärka de väldigt många personer som arbetar inom jordbruket, genom att associera dem med de bilder vi har sett på dåligt skötta djur. Detta är orättvist och osant, och det motverkar sitt eget syfte. När det kommer till kritan är det ju jordbrukarna som är de personer som har den närmaste kontakten med djuren, och som bäst känner till deras behov och beteenden. Det är uppenbart att det stora flertalet behandlar sina djur på ett bra och humant sätt. Vi kan antingen välja att samarbeta med jordbrukarna i dessa frågor, eller riskera att stöta bort dem. Jag vet vad jag anser i detta sammanhang: Samarbeta med jordbrukarna.
När jag nu tar upp mer allmänna frågor, vill jag meddela vissa tydliga spår som kommissionen följer. För det första måste frågor om djurs välbefinnande integreras mer fullständigt i livsmedelspolitiken. Jag förkastar argumentet att djurs välbefinnande inte har något att göra med livsmedelssäkerhet. Jag anser att detta är en fråga som bör finnas på Europeiska livsmedelsmyndighetens strategiska dagordning. Detta är särskilt tillämpligt när det gäller vetenskaplig rådgivning och information, som myndigheten bör ge kommissionen om alla frågor som direkt eller indirekt påverkar konsumenternas hälsa och säkerhet.
För det andra har vi ett behov av ytterligare gemenskapsåtgärder. Det ligger redan ett antal viktiga initiativ på rådets och parlamentets bord, t.ex. förslaget om förbättrade förhållanden för grisar som fötts upp med intensiva uppfödningsmetoder. Detta förslag omfattar bestämmelser om avskaffande av enskilda stall för suggor, vilket är ett viktigt och berättigat krav från djuraktivister. Ordförandeskapet är mycket mån om att uppnå en slutlig överenskommelse om detta förslag. Detta kräver emellertid ett yttrande från parlamentet, och jag hoppas att ni har möjlighet att tillmötesgå begäran om ett brådskande antagande av yttrandet under denna vecka. Detta skulle ge en mycket positiv signal om parlamentets eget engagemang när det gäller djurs välbefinnande.
Det har också lagts fram ett förslag om förbättrad luftfuktighet och förbättrade ventilationssystem på djurtransportfordon. Kommissionen väntar också på ett yttrande från vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande om täthet och transporttider, som förmodligen offentliggörs i oktober. Detta yttrande kommer att vara till hjälp för oss när vi formulerar vår framtida djurtransportpolitik, vilken kommer att diskuteras ingående i Agrifin-rådet senare under denna månad.
För det tredje har jag för avsikt att även framöver koncentrera mig på den globala dimensionen i frågan om djurs välbefinnande och animaliska produkter, inbegripet Världshandelsorganisationen. Det finns en allmän missuppfattning om att detta är en protektionistisk dagordning. Detta är orättvist. Europa börjar efterhand att tillämpa högre standarder för djurs välbefinnande. Det är vår plikt och vårt ansvar att verka för ett erkännande av dessa standarder, både av rent etiska skäl med hänsyn till behovet av human behandling av djur och de högre kostnader som dessa standarder för med sig för producenter och konsumenter i Europeiska unionen. Detta är legitima frågor som förtjänar att diskuteras på den internationella scenen.
Till sist: kommissionen kommer att fortsätta att verka för att den befintliga gemenskapslagstiftningen respekteras i högre grad. Jag upprepar återigen att jag känt frustration när mina tjänstemän vid upprepade tillfällen rapporterat om fortsatt dålig respekt för gemenskapens bestämmelser om djurs välbefinnande. Samtidigt torde den enskilt största omedelbara och praktiska åtgärden för främjande av djurs välbefinnande vara ett strikt genomförande av den befintliga lagstiftningen. Detta är bara en kort sammanfattning av en komplicerad och känslig fråga. Tack för er uppmärksamhet, jag ser fram emot att få ta del av era åsikter i frågan.

Keppelhoff-Wiechert
. (DE) Herr talman, fru minister, herr kommissionär, ärade kolleger! När det gäller frågan om "djurs välbefinnande" är det ingen i Europa som tänker på katter i bur på flygplatsen, ingen tänker på hästtransporter till olympiaden på andra sidan jordklotet och ingen tänker heller på fågeln i buren på fönsterbänken fem trappor upp. Det har under alla dessa år huvudsakligen varit de djurtransporter som går tvärs över Europa och till andra världsdelar som med rätta har upprört medborgarna. Dessa transporter möter inte längre någon förståelse hos konsumenterna och dem som värnar om djurskyddet.
Det handlar ur min synpunkt inte så mycket om frågan varför, utan det handlar med rätta om frågan hur. Hur sker transporterna? Efter många år av diskussioner på europeisk nivå konstaterar jag att detta ämne inte är nytt. Bäste kommissionär Byrne, jag är parlamentsledamot sedan 12 år, och sedan 12 år för vi diskussioner om detta ämne. Papper och resolutioner har vi alltså verkligen producerat i riklig mängd. Man frågar sig: Varför gör vi så få framsteg?
Djurskyddet ställs nu tydligare i förgrunden gentemot en renodlad kostnads- och konkurrensinriktning. I motsats till tidigare diskussioner om djurskydd står inte enbart tekniska synpunkter på dagordningen i samband med detta ämne, utan även i större utsträckning etiska frågor. För att använda en bild: Om resans mål är vi ju tämligen överens, men det är en mycket stenig väg vi har att vandra. Jag säger er, att konsumenterna genom sitt inköpsbeteende också hade kunnat påverka utvecklingen högst väsentligt. Priserna har i detta sammanhang varit helt avgörande. De slutgiltiga priserna på produkterna kommer även i framtiden att vara avgörande.
Kommissionen har i sin rapport betonat, att den vill förbättra möjligheterna till kontroll. Detta välkomnar jag varmt. Tillstånd för transportörer, transportplaner, medlemsstaternas kontrollapparat, allt detta måste samordnas mycket närmare, och jag instämmer till fullo, när man nu även skall införa gemenskapsvillkor för tredje land. En definition på i vilket tillstånd djuren skall vara för att kunna transporteras, eller också krav på fordonen, hur tätt djuren får lastas, färd- och vilointervaller, allt detta bör mycket starkare knytas till nya vetenskapliga rön. Jag är för djurskyddet, och jag säger er: Det är jordbrukarna också. Det har de också varit i årtionden - när det gäller djurhållning, uppfödning och transporter. Herr Byrne, jag tackar er verkligen för ert uttalande i dag. Men vad jag är emot - låt mig avslutningsvis säga det - är definitionen av hur djuren kan må bra. Detta kommer att definieras olika i medlemsländerna med tanke på de många riktlinjer som vi har. För hönsen i Tyskland kommer andra förutsättningar för välbefinnande att gälla än för svinen i Holland eller kalvarna i Danmark, och så får det inte vara! Detta leder till en förvrängning av konkurrensförhållandena, och mot det måste jag verkligen uttryckligen vända mig, även i jordbrukarnas intresse.

Kindermann
Herr talman! Vi välkomnar varmt att ämnet djurskydd i dag behandlas i Europaparlamentet av rådet och kommissionen. Gemenskapens förpliktelse att inom ramen för jordbrukspolitiken i full utsträckning ta hänsyn till djurskyddets krav fastslås ju även i Amsterdamfördraget. Här frågar man sig nu om detta är tillräckligt för gemenskapen eller om det i framtiden bör finnas en europeisk ramlagstiftning för djurskyddet.
Med djurskydd menar man tyvärr inte överallt samma sak. Lagar är en sak, det verkliga umgänget med och inställningen till djur är något annat. Ansvaret för djuret som levande varelse åligger uteslutande människan. Det kan därför aldrig vara för tidigt att träna barnen i att umgås på ett ansvarsfullt sätt med djur. Den som senare i sitt yrke handskas med djur genom att hålla djur eller transportera dem måste styrka sin kompetens genom ett intyg.
Djurskyddet har emellertid också följder för företagens konkurrensförmåga. När det gäller djurhållning för ekonomisk användning måste det även i framtiden finnas begränsningar. Optimala krav, som ofta är känslomässigt motiverade, kan inte alltid omsättas i praktiken. Genomförbara lösningar måste nogsamt prövas. Indelningen i nyttodjur, avelsdjur eller favoritdjur har ju inte tillkommit av en slump. Ekonomiska överväganden och global konkurrens tvingar när allt kommer omkring fram specifika förutsättningar för djurhållning och därmed även inskränkningar i det förhållningssätt som skulle göra djuren absolut rättvisa.
Dessa förutsättningar för djurhållning måste emellertid vara så beskaffade att de i största möjliga utsträckning ger utrymme för djurens naturliga beteende. Politiska beslut om djurskydd kan i dag fattas på bred vetenskaplig grund för de olika djurarterna. En utvidgning och förbättring av djurskyddslagarna bör endast genomföras så att alla som berörs inbegrips i lagstiftningen. När man betraktar djurskyddet i dess helhet bör naturliga förhållanden och djurens anspråk stå i samklang med intressen för miljö- och konsumentskydd men även med förväntan på avkastning. Med tanke på de höga krav som ställs av vårt samhälle får heller inga eftergifter göras när det gäller hygienen. Ett ökat skydd för konsumenten leder ju slutligen också till bättre villkor när det gäller djurskyddet.

Van den Bos
Herr talman! Hur man handskas med djur är en fråga om kultivering. Husdjur vårdas ömt, men inom jordbrukssektorn behandlas boskapen ofta bestialiskt. Den intensiva boskapsuppfödningen har satt djurplågeriet i system. Policyn är endast inställd på billig produktion. Djur har förvandlats till saker som man äter eller som man tjänar pengar på, i stället för levande varelser med ett värde i sig själva.
Det är hög tid att man slutar upp att anpassa djuren till sin omgivning, och stället anpassar omgivningen till djuren. Ladugårdar, stall och så vidare måste genomgå en rigorös upprustning. Till exempel måste grisar och kalvar få bo tillsammans i grupper och ha tillgång till halm. Det måste bli förbjudet att kastrera grisar, klippa av svansar och skära av tänder. Värphöns bör endast få bo i stora utrymmen för sprätthönor och voljärer. Snabbuppfödning på konstlad väg av höns och kalkoner måste stoppas. Kor måste åter få gå ut på bete regelbundet, och gäss måste besparas det plågeri de utsätts för sin delikata levers skull.
Det är rena galenskapen att grisar släpas runt genom hela Europa för att man skall kunna förse skinkan med epitetet "Parma". Långa transporter med levande boskap måste avskaffas. Fyra timmar eller 250 kilometer tycks mig vara maximigränsen. Kontrollen av boskapstransporter måste skärpas drastiskt. Internationell handel får inte ske med levande djur, bara med kött. Man måste överallt inrätta bra slakterier för att begränsa transporterna. Boskapsmarknader måste avskaffas.
De nyligen skedda katastroferna kan vara räddningen för framtida djur. Men det förutsätter att vi blir medvetna om att djur är mer än rena produktionsfaktorer. Fram till dess kommer djuren att lida, och människorna att lida brist på kultivering.

Schörling
Herr talman! Jag välkomnar uttalandena från både rådet och kommissionen. Jag välkomnar alla uttalanden som berör denna fråga om djurskydd och djurens välbefinnande. Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet som för första gången någonsin har lyckats få till stånd en offentlig debatt i ministerrådet om djuretik. Det är således en framgång.
Djuretik handlar om mycket mer än bara regler. Det handlar om attityder och kunskap om djur och om hur djuren skall må bra. Att EU:s och inte minst medlemsstaternas lagstiftning och regler följs är dock mycket viktigt.
Den 8 mars hade De gröna en konferens om djurskydd här i parlamentet där också Margareta Winberg glädjande nog var närvarande. Vid denna konferens framkom att det inte finns någon övergripande kontroll över huvud taget av EU:s djurtransportsdirektiv och inte heller någon kontroll av att de efterlevs. Dygnet runt, alla veckans dagar transporteras djur kors och tvärs genom Europa under horribla förhållanden utan att någon ingriper. De bestämmelser som finns för transport av levande djur är väl kända, t.ex. vad gäller restidsbegränsning och krav på hälsointyg. Det finns emellertid ingen fungerande kontrollapparat.
Nu har vi fått svar från kommissionen på en fråga som jag har ställt. Även rådet har uttalat att transporter av levande djur skall upphöra...
(Talaren avbröts av talmannen.)

Van Dam
Herr talman! Det är ett känt talesätt att välbefinnande betyder mer än välfärd. Det är kanske inte alltid klart när det gäller människor, men jag skulle vilja påstå att det är uppenbart när det gäller djur. Välfärd för människor kan till och med skada djurens välbefinnande, särskilt med tanke på vinstbegäret. För oss är dock detta viktigare: även djuren förtjänar att respekteras som skapelser av Gud. Det betyder att vi, utan att för den skull likställa dem med människor, måste vara goda förvaltare. I vår ekonomi har särskilt boskap tyvärr reducerats till produktionsmedel, och, låt oss vara uppriktiga, konsumenterna drar alltför gärna nytta av de låga priserna som detta leder till. Lagstiftning avseende djurs välbefinnande är oftast mycket detaljerad beträffande vissa aspekter, men saknar en sammanhängande vision. Samtidigt är tillämpningen av denna lagstiftning ett mycket stort problem, och oftast handlar det om regler på papperet. Det är för övrigt talande att begreppet "djurens välbefinnande" inte existerar i ett land med en totalitär regim som Kina. Vi välkomnar initiativ för en stark begränsning av transporterna av levande boskap. Det är verkligen helt obegripligt varför slakten inte kan ske före transporten i stället för efteråt. I det sammanhanget betraktar jag vilopauser som en tillfällig åtgärd. Det är en åtgärd som måste komma att bli överflödig när man inför en maximigräns för hur länge en transport av levande boskap får pågå.
Herr talman! Om vi verkligen tar hänsyn till djurens välbefinnande kan det visa sig att jordbrukspolitiken inte endast vilar på ekonomiska mått.

Maat
Herr talman! Inom ramen för mul- och klövsjukekrisen har, trots ett stort motstånd från bönder, medborgare och utomstående, miljoner djur dödats inom EU i förebyggande syfte, inklusive hundratusentals vaccinerade djur. Detta är resultatet av europeiska riktlinjer som i princip föreskriver en utrotningspolitik utan vaccination. Ringvaccinationer tillåts i undantagsfall, men med så långtgående följder för exporten i de berörda medlemsstaterna att det i praktiken också betyder upprymning. Nyligen beslutade Europeiska kommissionen att åter tillåta export av kött från Uruguay utan garantier för att det rör sig om kött från djur som vaccinerats mot mul- och klövsjukan. Det är ett uttryck av en extrem form av byråkrati att man på den inre marknaden tillåter kött från djur som har vaccinerats mot mul- och klövsjukan om det kommer från länder utanför EU, men inte om det kommer från länder inom EU. Detta är också ett tillfälle för rådet att drastiskt ändra på lagstiftningen avseende bekämpningen av mul- och klövsjukan och samtidigt begränsa djurens onödiga lidande. Det marknadsmässiga argumentet för att inte vaccinera mot mul- och klövsjukan har definitivt gått i graven i och med importen från Uruguay. Om rådet tar de europeiska bönderna på lika stort allvar som bönderna från Sydamerika, så har nu stunden kommit för att verkligen göra något. Jag skulle vilja be er, kommissionären och rådet, att göra er av med icke-vaccinationspolitiken.
Jag vill även ta upp en andra punkt, och det är den stora skillnaden mellan medlemsstaterna vad gäller djurens välbefinnande. Jag ansluter mig till det påpekande som min kollega Keppelhoff gjorde i denna fråga. Djurens välbefinnande utgör fortfarande i alltför hög grad en aspekt av snedvridning av konkurrens mellan medlemsstaterna. Slående är också att kommissionen och rådet bestämt inte har tillräckligt stora ambitioner. Av denna anledning kommer parlamentet denna vecka troligen att skärpa direktivet avseende grisars välbefinnande. I september kommer vi även att lägga fram ett initiativförslag beträffande djurtransporten. Det är av yttersta vikt att man också tittar på konsumenternas roll och möjligheten att införa ett grönt beskattningssystem.

Whitehead
Herr talman! Det är mycket glädjande att höra att fru Winberg och kommissionären är överens i en fråga som borde beröra oss alla. Detta verkar vara en vändpunkt när det gäller hur detta parlament debatterar dessa frågor, eftersom man här anger en sammanhållen, etisk ram genom vilken vi alla kommer att bedömas efter.
Djur är inte bara produkter, inte heller är de att betrakta som handelsvaror. En av de mest motbjudande saker som jag har hört i mitt hemland uttrycktes av en handlare beträffande mul- och klövsjukan: "De är handelsvaror. Jag flyttar dem hit och dit. Jag handlar med dem överallt." De är inga värdepapper eller aktier. De är inga metaller som man kan handla med. De är kännande varelser. Jag tror därför, tillsammans med kommissionären, att vårt sätt att behandla djuren återspeglar vår moral, men även påverkar oss rent praktiskt, genom att dåliga förhållanden för djuren också påverkar människors hälsa och säkerhet. Livsmedelsmyndigheten måste ta itu med denna fråga.
Kommissionären har rätt när han säger att konsumenterna kommer att vara villiga at betala mer för "etisk mat". En annan sak som de vill ha - men inte alltid får - är fullföljande av utlovade åtgärder rörande djurs välbefinnande. Liksom alla andra i kammaren hoppas och förväntar jag mig att suggstallförslaget kommer att antas på torsdag. Det kommer sannerligen att få vårt stöd.
Jag anser detta på samma gång som andra frågor skjuts åt sidan, därför att de omhuldas i vissa medlemsstater eller i någon särskild grupp eller del inom Europeiska unionen. Jag har sett att italienarna under senaste tiden tagit itu med frågan om hur man producerar foie gras. Andra har börjat ta upp frågan om grymheter i samband med uppfödning av djur i pälsbranschen. Vi har nu kommit till en punkt när det gäller provning av kemikalier, där vi kanske borde få en absolut försäkran (jag vet att kommissionär Byrne redan kommit en bit på väg i detta sammanhang) att vi kommer att minimera - och jag använder medvetet detta ord - det antal djur som offras genom godkännandet av kemisk provning. Jag tycker att dessa saker verkar vara oerhört viktiga.
Mot denna bakgrund kan vi börja övertyga WTO om att dessa frågor är humanitära, inte protektionistiska. Sedan kanske vi kan forma medlen för att komma fram till ett livsmedelssystem där folk spelar roll - och där djuren också spelar roll.

Maes
Herr talman! Ärade rådsledamot! Jag vill begränsa mig till en fråga, även om jag också är engagerad i de övriga frågor som här har berörts. Jag vill särskilt tala om transporten av levande djur. Jag har ställt en fråga till er om detta. För mig är det uppenbart: djur som skall slaktas bör inte få betraktas som produkter. Kött kan transporteras över långa avstånd, men inte djur. Det är min princip.
Ni säger att ni måste kontrollera dessa långa transporter i medlemsstaterna. Nåväl, ni har för begränsade resurser för detta. Ni svarade mig att ni knappt har fyra inspektörer, och att dessa fyra inspektörer har utfört tolv inspektioner, av vilka endast sex avsåg djurs välbefinnande under transport. Detta är lika med knappt fem procent av dessa inspektionsuppdrag. Ni förstår säkert att vi inte är nöjda med detta.
Dock har detta givit resultat. Två processer har nämligen inletts mot medlemsstater, och i tre fall handlade det om allvarliga brister vad gäller djurens välbefinnande under transport. Jag tror att dessa siffror visar tillräckligt tydligt att det måste utföras fler inspektioner, att reglementeringen måste ändras och framför allt att det behövs mer kontroll av efterlevnaden av denna reglementering, så att vi kan vara säkra på att djuren inte längre plågas under transporterna.

Schnellhardt
Herr talman, mina damer och herrar! Jag välkomnar i högsta grad att rådet och kommissionen i dag har tagit upp denna diskussion. Jag tror att det redan tidigare har gjorts en del. Vi har ju länge fört diskussioner om den här problematiken, vi har mycket ofta berört problem förknippade med djurhållning, djuruppfödning och djurskydd.
Om man betraktar processen om burhöns, så har vi som parlament och som europeisk union redan tagit ett viktigt steg framåt. Om jag efter de senaste årens diskussioner betraktar konsumenternas förhållningssätt, så ser jag här en förändring. Men jag skulle vilja varna för att ta kommissionären på orden, när han säger att 85 procent av konsumenterna är villiga att betala mer för djurskyddet. Detta stämmer inte! Om jag skulle fråga en medborgare på gatan: "Skulle du kunna tänka dig att göra mer för ett gott djurskydd?" skulle han naturligtvis säga: "Naturligtvis skulle jag kunna tänka mig det!" Men när han köper sin biff vid butiksdisken ser han saken annorlunda! Då är först och främst kvalitet och pris utslagsgivande och allt annat saknar betydelse.
Ändå måste vi finna samklang mellan vår syn på djuren som produktionsmedel - det kommer vi inte ifrån, det är så - och frågor som rör djurskyddet. Då tjänar det ingenting till att gå löst på livsmedelsproducenterna och säga, att det är de som är de onda, utan då hjälper det egentligen bara att ständigt göra det, vilket också rådet har sagt - jag tycker detta är mycket viktigt - nämligen att arbeta med att påverka medborgarnas medvetande för att vidareutveckla känslan för djurskyddet. Det är en mycket viktig punkt. Då kommer vi till frågorna om utbildning och uppfostran i familjen. Det är alltså ett vitt fält som man måste ta med i beräkningarna.
När det gäller djurens hälsa - även detta ämne har tagits upp i dag - är jag lite osäker; ett friskt djur måste inte alltid ha behandlats väl och man kan inte vara säker på att vederbörliga djurskyddshänsyn har beaktats. Djuren kan hålla sig friska ändå, det har vi sett exempel på i praktiken.
Jag önskar oss lycka till under de närmaste dagarna, även när det gäller de nya riktlinjer som står på dagordningen. Jag hoppas att vi därmed tar ytterligare ett steg mot ett bättre djurskydd i Europa.

Winberg
. Herr talman! Jag skall be att få kommentera något av det som har sagts här i debatten.
Keppelhoff-Wiechert ställde den mycket viktiga frågan - inte varför, utan hur. Jag menar nog att vi måste ställa båda frågorna - inte bara varför, utan även hur. Varför skickar vi t.ex. iväg djur till tredjeland? Varför skickar vi kalvar från Sverige till Holland? Det är klart att det finns ett svar på dessa frågor. Svaret på den första frågan är att det är lönsamt, eftersom det kan utgå exportbidrag när djur skickas från EU till ett tredje land. Små kalvar skickas t.ex. från Sverige till Holland för att det är mera lönsamt. I Holland är uppfödningsmetoden en annan än i Sverige. Man måste också ställa sig frågan om alla dessa transporter verkligen måste äga rum. I dag ställer dessbättre allt fler den frågan, och dessbättre svarar också allt fler nej.
Flera talare har varit inne på priset. Vi måste naturligtvis inse att om vi vill ha ett bra djurskydd, och om vi skall ha kvalitet istället för kvantitet i den framtida jordbruksproduktionen och politiken, då kostar det. Vi kan inte både ha världens billigaste mat och samtidigt världens bästa djurskydd och miljö. Någon måste betala. Frågan är bara: vem? Detta finns det även anledning att fundera över när vi nu så småningom skall utforma en ny jordbrukspolitik. Vem skall betala djurskyddet? Vem skall betala det öppna landskapet? Vem skall betala våtmarkerna, biodiversiteten osv.?
Kindermann talade om det ansvar som människan har. Jag delar den uppfattningen. Vi har ett särskilt ansvar för dessa frågor genom vår ställning just som människa. Vi har en särställning gentemot djuren, och det är bara vi som kan ta det ansvaret.
Van den Bos höll det mest långtgående inlägget av oss alla här. Det är förvisso lätt att komma med alla dessa krav, men man måste också komma ihåg att det kostar pengar. Detta gör sig inte självt. Om man t.ex. kräver att det i den internationella handeln inte skall handlas med djur utan med kött, måste man också komma ihåg att det finns en koppling till det ekonomiska systemet i jordbrukspolitiken. Man måste då nämligen också säga nej till alla typer av exportbidrag för dessa djur.
Schörling, liksom flera andra, talade om tillsynen. Låt mig säga att vi inte bara kan kräva att kommissionen eller rådet skall komma med förbättringar när det gäller tillsynen. Huvudansvaret för tillsynen ligger nämligen på nationell nivå. Jag tycker att var och en skall gå hem till sitt land och ifrågasätta det landets tillsyn. Det är nämligen först när ett land inte sköter sig som kommissionen kommer in. Kommissionen har ett ansvar att se till att de olika ländernas tillsyn är bra. Det gör man genom kontoret i Dublin.
Van Dam talade om restriktioner när det gäller levande djur, och jag delar den uppfattningen. I fördraget definieras djur tyvärr som varor. Det kan man ha olika åsikter om, och jag tycker att man skulle ha en annan utgångspunkt.
Maat talade om vaccinering och export. Låt mig då hävda att det inte bara är på grund av exporten som vi har denna non-vaccination policy. Det huvudsakliga skälet är att det inte finns bara ett enda vaccin för en typ av mul- och klövsjuka. Den dagen vi hittar ett markörvaccin, kan vi börja massvaccinera också i förebyggande syfte. Vi har ännu inte kommit dithän, men forskning pågår. Under det belgiska ordförandeskapet kommer det att anordnas en konferens, när krisen är över, för att vi skall kunna dra slutsatser av den politik som har förts på detta område. Det kommer då inte bara att gälla vaccination utan även andra delar som kanske t.o.m. har befrämjat smitta av mul- och klövsjuka. Denna konferens kommer förhoppningsvis att anordnas under hösten.
Whitehead talade om att djur inte bara är produkter och varor. I det avseendet hänvisar jag till mitt tidigare svar - djur är kännande varelser. Han tog också upp kemikaliepolitiken. Jag vill i det sammanhanget erinra om kommissionens vitbok i denna fråga, där det bl.a. står att man vill utveckla testmetoder som minimerar antalet djur i djurförsök. Det tycker jag är en mycket bra ambition.
Maes talade om inspektionsresorna. Jag hänvisar härvidlag till vad jag sade om ansvaret för tillsynen. Det ansvaret ankommer i första hand på de olika länderna själva, och sedan kontrollerar kommissionen länderna.
Schnellhardt talade bl.a. om exemplet med hönsen och sade att vi har gjort en del. Visst har vi gjort en del, men det återstår ändå så ofantligt mycket att göra. Han tror inte att folk är beredda att betala. Nej, de kanske inte är beredda att betala genom ett högre pris. Vi kommer då åter tillbaka till sambandet mellan djurskydd och kostnader. Om vi vill ha god djuromsorg och en bra miljö, så är det inte gratis. Vi måste då också utforma ett ekonomiskt system som ser till att de som producerar bra djuromsorg och fin miljö också får betalt, kanske på ett annat sätt än genom högre priser.
Låt mig återigen betona hur viktigt det är att Europaparlamentet kommer med ett yttrande när det gäller nytt direktiv till svinhållning, och jag är mycket glad för Whiteheads stöd i denna fråga. Det är viktigt att vi redan nästa vecka får möjlighet att fatta ett beslut, eftersom vi har arbetat länge med denna fråga. Även om jag förstår oron för de ekonomiska konsekvenserna, hoppas jag ändå att ett gott djurskydd skall löna sig, och jag hoppas verkligen på parlamentets stöd i denna process.
Avslutningsvis vill jag tacka så mycket för att vi kunde hålla denna debatt. Det är viktigt att den hålls vid liv för att frågan om människans förhållande till djuren skall utvecklas över tiden. Vi har ett moraliskt ansvar att behandla djur väl. Djurplågeri är ovärdigt oss människor.

Byrne
. (EN) Herr talman, fru Winberg, mina damer och herrar! Jag tackar alla för deras bidrag till denna debatt. Jag har mycket noggrant noterat åsikterna och kommer att ta hänsyn till dessa vid formuleringen av politiken och när vi i sinom tid lägger fram förslag till lagstiftning.
Låt mig ta upp ett antal av de enskilda frågor som ställdes av många av er. Vi har först och främst frågan om djurtransport. Detta är en fråga som kommer att behandlas ytterligare av kommissionen i samband med utarbetandet av den vetenskapliga kommitténs rapport i oktober, när vi kommer att granska de viktiga frågorna om täthet och transporttidens längd.
Jag borde säga ett varningens ord till de av er som har en stark önskan att se - eller som förväntar sig - en eliminering av transporter av levande djur. Vissa personer menade att transporter av slaktkroppar borde ersätta transporter av levande djur. Det finns en mycket stor handel med djur för uppfödning, och det verkar som en betydande andel av djuren transporteras i detta syfte, snarare än i syfte att konsumeras. Jag har bett om fler uppgifter om detta, men fått svaret att så är fallet. Denna fråga kommer att bedömas mot bakgrund av de råd som den vetenskapliga kommittén ger oss.
En annan mycket viktig fråga handlar om lastning och lossning av djur. Jag förväntar mig att forskarna som ger oss råd också kommer att ta hänsyn till denna fråga, och kanske bedömer den som ännu viktigare än själva transporttiden, så länge som förhållandena under transporten är humana. Jag vill påminna er om att man redan är i färd med att utarbeta lagstiftning om modernisering av djurtransportfordon.
Maat frågade mig om konsekvenserna för handeln p.g.a. vaccinationspolitiken i samband med mul- och klövsjukan. Jag upprepar vad fru Winberg sade, att det kommer att hållas en konferens om denna fråga under det belgiska ordförandeskapet. Det är en särskilt komplicerad fråga. Vi fick ett mycket tydligt råd att det effektivaste sättet - framförallt mitt under krisen - att stoppa ytterligare spridning, var att gallra ut de aktuella djuren, i stället för att vaccinera. Det finns dessutom minst sju stammar av mul- och klövsjuka, av vilka alla kräver en separat och särskild vaccination. Vaccinationen skulle bara vara verksam i sex till nio månader. Om vi skulle vaccinera alla djur i Europeiska unionen som är mottagliga för mul- och klövsjukan, skulle detta resultera i att man vaccinerar 300 miljoner djur var sjätte månad mot sju olika stammar.
En verkligt framgångsrik vaccinationspolitik kommer endast att bli möjlig när forskarna har utvecklat någon form av markörvaccinering. Detta innebär att när man utfört en markörvaccinering, kommer man genom en efterföljande test att kunna fastställa om ett djur är vaccinerat i stället för smittat. För närvarande kan man inte göra någon sådan åtskillnad, efter det att vaccinering har skett.
Under dessa omständigheter känner de andra handelsblocken oro över att handla med djur som är vaccinerade, men som också kan vara smittade och därigenom ökar risken att sprida smittan i de egna länderna. Detta är ingen oskälig uppfattning. Vi hoppas att forskarna kommer att utveckla denna marknadsvaccination, och vi kommer sedan att kunna utveckla denna fråga ytterligare. Men detta är någonting som kommer att diskuteras och bedömas i samband med konferensen som äger rum före årets slut, tillsammans med andra frågor.
Importen av vaccinerade djur och exporten av kött från vaccinerade djur, regleras genom OIE:s bestämmelser. De är tillämpliga både på export från Europeiska unionen och import till Europeiska unionen. Det stämmer inte alls om man säger att det är olika principer som tillämpas, eller att det sker en viss diskriminering av handlare i Europeiska unionen.
Maes hänvisade till de tillgängliga resurserna, och det stämmer att det är fyra inspektörer som deltar i detta arbete. De utarbetar rapporter som naturligtvis offentliggörs och överlämnas till mig så att jag kan bedöma om man bör inleda överträdelseförfaranden. Det nuvarande läget är att överträdelseförfaranden har inletts mot Grekland och Belgien i förhållande till genomförandet av direktiv 91/628. Vi överväger också att inleda överträdelseförfaranden mot Italien. Vi överväger dessutom att inleda överträdelseförfaranden mot följande medlemsstater som inte följt artikel 8 i direktivet, rörande överlämnande av deras årliga inspektionsrapport för år 1999 till kommissionen: Österrike, Nederländerna och Portugal. Jag har gett min personal instruktioner att noga följa denna fråga. Om det visar sig att de aktuella medlemsstaterna inte heller framöver lyckas följa lagstiftningen om djurs välbefinnande, kommer vi att inleda överträdelseförfaranden mot dessa medlemsstater.
När det gäller frågan om pris och standard, och att ta hänsyn till konsumenternas intresse för djurs välbefinnande, är jag glad att kunna berätta att kommissionär Fischler och jag inlett en diskussion på gemenskapsnivå, och med alla medlemsstater, om livsmedelskvalitet och den roll som djurs välbefinnande spelar i detta sammanhang. Genom detta initiativ för vi samman en rådgivande diskussionsgrupp på hög nivå, bestående av råvaruproducenter, livsmedelsberedningsföretag, återförsäljare och konsumenter. Gruppen har för avsikt att besöka alla medlemsstater för att diskutera dessa frågor. Vi har redan besökt Sverige, Irland och Tyskland, och vi planerar att besöka Frankrike, Belgien, Förenade kungariket och Österrike inom den närmaste tiden.
Vi chattade på Internet i tisdags, och vi fick då över 2 600 frågor på två timmar. Hur man än räknar, så är detta ett oerhört stort gensvar som återspeglar folks väldiga intresse för frågor som har att göra med livsmedelskvalitet och djurs välbefinnande. Många av de frågor som togs upp under chatten handlade om djurs välbefinnande.
Ni kan av detta bedöma att kommissionen tar denna fråga på stort allvar, den finns ständigt på kommissionens dagordning och jag ser fram emot att i sinom tid lägga fram ytterligare förslag till parlamentet om dessa frågor.
Jag vill avsluta med att citera Whitehead från hans inlägg då han sade att vi måste skapa ett livsmedelssystem "där folk spelar roll - och där djuren också spelar roll". Jag håller med honom fullständigt.

Informations- och kommunikationsteknik och utvecklingsländerna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0191/2001) av Dybkjær för utskottet för utveckling och samarbete om informations- och kommunikationsteknik och utvecklingsländerna (2000/2327(INI)).

Dybkjær
. (DA) I maj månad höll EU och FN här i Strasbourg den tredje konferensen om de minst utvecklade länderna. Det var en bra konferens i den meningen att de rätta orden blev sagda, men det finns också anledning till en slags förtvivlan när man ser till realiteterna. Då handlar det nämligen om att antalet minst utvecklade länder sedan 1971, då FN erkände begreppet "minst utvecklade", har vuxit från 25 minst utvecklade länder då till i dag 49. Endast ett land, Botswana, har förmått kämpa sig ut ur raden av minst utvecklade länder. Klyftan mellan världens rika och fattiga har vuxit. År 1960 hade 20 procent av världens befolkning i de rikaste länderna en inkomst som var trettio gånger så hög som de 20 procent fattigaste. År 1997 var den 74 gånger så hög, och siffran är utan tvivel ännu högre i dag.
Det finns många anledningar till att de minst utvecklade länderna befinner sig i en så dålig situation. Ökande befolkningstillväxt, analfabetism, skenande skuldsättning, miljöförstöring, naturkatastrofer och sjukdomar som hiv/aids, malaria och tuberkulos. Till detta kommer att instabila politiska förhållanden och ett ökande antal våldsamma konflikter gör det svårt att skapa långsiktiga utvecklingsplaner. Men det tjänar heller ingenting till att förneka att trots många beslut om att utvecklingsbiståndet skall höjas till 0,7 procent, så är realiteten den att utvecklingsbiståndet är 0,23 procent av bruttonationalinkomsten. Den är lite bättre när det gäller EU, där den är 0,34 procent.
Borttagandet av tullhinder gentemot utvecklingsländerna, vilket kommer att hjälpa länderna, går långsamt. Det illustrerades senast i samband med Lamys förslag, som gick ut på att medlemsländerna fick anstånd med marknadsordningen för socker, inte minst tack vare de europeiska sockerproducenterna. I samband med tekniköverföring var de privata företagen omedgörliga i kampen mot aids, då de privata företagen först efter våldsam press ingick en kompromiss med Sydafrika, och nu ser vi precis detsamma när det gäller malaria, nämligen att företag inte har något incitament för att tillverka vaccin mot malaria och därmed blir det inte något tillverkat, såvida vi inte ingriper och gör något extraordinärt.
Dessutom tillkommer informations- och kommunikationsteknik. Det är en utveckling som skapar stark ekonomisk tillväxt i industriländerna, men som också riskerar att marginalisera utvecklingsländerna ytterligare på grund av bristande tillgång till såväl den kunskap som skapas genom denna utveckling som bristande tillgång till tekniken som sådan. De möjligheter som denna teknik kan ge, såväl som risken för ytterligare marginalisering, är bakgrunden till detta initiativbetänkande. Huvudsynpunkten, det bärande argumentet i betänkandet, är att informations- och kommunikationsteknik är en chans för utvecklingsländerna att ta ett stort steg framåt. Jag har i betänkandet nämnt en rad sektorer informations- och kommunikationsteknik med fördel kan användas, vilket andra organisationer som UNDP och Världsbanken och några av medlemsstaterna redan har goda erfarenheter av.
Jag tror att parlamentet här är inne på samma linje som rådet, som redan 1997 bad kommissionen att utarbeta en rapport om erfarenheterna av informations- och kommunikationsteknik i utvecklingsarbetet och som i november år 2000 uppmanade kommissionen att lägga fram ett meddelande om "The digital divide". Rapporten om erfarenheterna kom nu i våras, och meddelandet kommer förhoppningsvis att komma före rådets (utveckling) möte i november 2001. Kommissionen anser att informations- och kommunikationsteknikarbetet skall ske genom integrering, dvs. att informations- och kommunikationsteknik används i de enskilda projekten. Det är ett nödvändigt, men inte ett tillräckligt villkor. Om denna utveckling inte bara skall kunna hjälpa dem som redan är starka sedan tidigare, är det alldeles nödvändigt att komplettera integreringen med en central insats, vilket skall kunna leda till att det finns en plats varifrån det kan utgå initiativ, varifrån man kan inhämta goda råd och där man kan samla erfarenheter, och att man inte skall behöva börja om från början hela tiden, men framför allt att man säkrar den rätta sociala balansen i utvecklingen. Därför har Europaparlamentet även i ett tidigare betänkande, nämligen Gemelli-betänkandet, i mars i år uppmanat kommissionen att prioritera detta område högre, eventuellt som en del av transportprioriteringen. Kommissionen har vidhållit sin hittillsvarande linje, men jag kan inte understryka starkt nog att detta inte är tillräckligt. Detta betänkande innehåller därför ett förslag till en e-utvecklingsenhet. Utan en sådan enhet kommer det att vara omöjligt att garantera att det finns kunskaper för att säkerställa att informations- och kommunikationsteknik utnyttjas på rätt sätt i kommissionens arbete. Men informations- och kommunikationsteknik skall naturligtvis inte bara användas till vårt bistånd. Det finns också behov av privata företag. Det lysande exemplet från andra områden är GrameenBank i Bangladesh som startade mikrolån till kvinnor, i första hand inom jordbrukssektorn, men som senare utvidgade även till andra områden. Det är ytterst angeläget med ett motsvarande engagemang inom informations- och kommunikationsteknik. Det finns några som är i gång och flera bör uppmuntras.
Det skulle vara angenämt att se ett globalt socialt engagemang från företagens sida, och det kan gärna kombineras med att det handlar om vanlig kommersiell vinst. Och till slut, herr talman: informations- och kommunikationsteknik framhävs alltid som den teknik som kan frigöra människor. Det skulle vara angenämt att kunna se att det också gäller människor i utvecklingsländerna. Mot bakgrund av erfarenheterna från olje- och läkemedelsindustrin är det till på köpet enkelt för företagen att kunna framstå som det lysande exemplet.

Ferrer
Herr talman! För det första vill jag lyckönska föredraganden för det utmärkta betänkandet om en fråga som jag anser är oerhört viktig med tanke på alla uttalanden som gjorts från detta parlament. Vi har också godkänt många insatser till förmån för de minst utvecklade länderna. Vi är medvetna om vikten av att minska de hinder som skiljer de rika länderna från de fattiga men, som föredraganden påminde oss om så är det så att dessa gränser, dessa hinder, istället för att minska ökar.
Och om vi inför framtiden tänker på den stora potential som informationsteknologin innebär för våra samhällens utveckling så är det inget tvivel om att skillnaden kommer att öka. I och med det förhindrar vi att utvecklingsländerna skall kunna komma över tröskeln från den fattigdom de lever i och att de skall kunna ha nytta av de många möjligheter som informationssamhället erbjuder, inte bara för den ekonomiska utvecklingen utan också inom hälso- och sjukvården, utbildningsområdet och så många andra områden.
Vi skall inte glömma att enligt de beräkningar som då gjordes så var det i slutet av år 2000 700 miljoner människor som var "on-line" i världen, samtidigt som 2 miljarder människor aldrig talat i telefon. Därför är det så nödvändigt att uppnå att även utvecklingsländerna får tillgång till informationssamhället, att även de får dra nytta av dessa framtidsprojekt som informationssamhället innebär.
Därför är detta betänkande så viktigt, och framför allt är det viktigt att Europeiska unionen tar ett kraftfullt initiativ för att utvecklingsländerna i realiteten skall kunna komma in i det rika samhället.

Junker
Herr talman, mina damer och herrar! Europa goes online. E-europe, e-learning, e-commerce, e-business är på allas läppar och de bestämmer mer och mer den politiska dagordningen. Men var finns e-development? Slutligen råder det inget tvivel om att en koncentrerad användning av modern elektronisk informations- och kommunikationsteknik kan öppna helt nya perspektiv just för utvecklingsländerna. Säkert skulle det vara fel att väcka falska förhoppningar genom att förklara informations- och kommunikationstekniken som ett universalmedel. Men obestridligt är att det i många sydliga länder finns potential och vilja att våga språnget på det digitala området. Detta ligger också i utvecklingsländernas enträgna intresse, och jag kan bara säga att jag fick ett utomordentligt stort gensvar på min generalrapport som behandlade detta ämne vid AVS-ländernas möte.
Det handlar om att ta med utvecklingsländerna när vi går in i detta kunskaps- och informationssamhälle. Därtill krävs en målinriktad strategi. Vi frågar oss: Var finns Europas dot-force - analogt med G8-toppmötets överenskommelse - för att främja utvecklingsländernas tillgång till global kommunikation? Att Europeiska kommissionen - om än snarast tvekande - stöder det ena eller andra projektet, kan inte dölja det faktum att det hittills saknats en målinriktad strategi, som kan ta med utvecklingsländerna på vår väg in i kunskaps- och informationssamhället.
Föreliggande betänkande har som mål att avhjälpa nämnda brister. Jag förväntar mig att vi kan inleda en fruktbar dialog med kommissionen om detta.
Låt mig framhäva följande punkter: Informations- och kommunikationsteknik måste spela en nyckelroll även i utvecklingssamarbetet. Därför har vi föreslagit kommissionen att inrätta en development unit med lämplig personalstyrka, som skall stå för ett kontinuerligt arbete på detta område. Det är kommissionens ansvar att se till att det finns kvalificerad personal, så att vi är rustade för alla framtida utmaningar. Det måste vara vårt mål att låta utvecklingsländerna fullt ut ta del av informationssamhällets möjligheter och för detta ändamål använda alla tekniska möjligheter som står till förfogande. Detta är i dag absolut inom räckhåll, ty avstånden i Afrika kan framgångsrikt överbryggas med exempelvis mobiltelefoni. Telefoner som drivs med solceller i byarna är liksom tillgång till Internet inte längre absolut beroende av att det finns ledningar och elektrisk ström.
Ny informationsteknik kan åstadkomma att befolkningen kommer närmare statsapparaten, och den kan bidra till att förbättra hälsovård, utbildning, kultur, uppfostran, miljö; i varje fall förmedla grundlig information om dessa områden. Därtill krävs emellertid också regler, det vill jag avslutningsvis poängtera. Även här krävs det att vi tillsammans med utvecklingsländerna skapar regler som möjliggör vinster på det sociala planet och inte bara är kommersiellt inriktade.

Van den Bos
Herr talman! Skall vi prioritera införandet av kommunikationsteknik när det gäller utvecklingsländerna? Vid första anblicken är svaret nekande. Det handlar ju om att bekämpa fattigdom. Den som kämpar för sitt dagliga bröd tänker inte på e-post. Men utveckling förutsätter ekonomisk tillväxt och därmed konkurrenskraft, och utvecklingsländerna kommer att förlora detta konkurrenskrig om den digitala klyftan mellan utvecklingsländerna och de rika länderna ökar i stället för att minska. Det får alltså inte hända. Det finns också en fara att avståndet mellan den informerade eliten och befolkningen inom de fattiga länderna leder till ännu större maktskillnader än som nu redan är fallet. Om det finns något som kan gynna spridningen av information, kunskap och makt, kort sagt demokratiseringen, så är det IT-revolutionen. Därför måste vi utveckla en europeisk strategi. Dybkjær har skrivit ett utmärkt betänkande om detta. Både den offentliga och den privata sektorn är oumbärliga i detta sammanhang. Staten är omistlig när det gäller en bra reglering, administrativ vägledning och främjande åtgärder. Informations- och kommunikationstekniken måste inkluderas i sektorprogrammen med ett strategiskt urval av målgrupper. Det handlar framför allt om de viktigaste statliga myndigheterna, men även utbildningsväsende och hälso- och sjukvård kan förbättra sin effektivitet ordentligt med hjälp av de nya teknikerna. Informations- och kommunikationstekniken kan även bidra till en bättre förvaltning av miljön och besparing av energi. Det kommer inte att bli lätt, och det kommer att ta lite tid, men till slut kommer det att visa sig att den nya tekniken är väldigt viktig för att bekämpa fattigdom och möjliggöra utveckling.

Maes
Herr talman! Jag frågade en student från Peru om han tyckte att detta bör prioriteras. Han skriver följande: När jag läser att den tekniska utvecklingen och informationssamhället måste utvecklas, måste jag nästan le. Först och främst därför att detta endast kommer att komma en minoritet och en allt rikare elit till godo. Dessutom är det egentligen absurt att tala om den tekniska utvecklingen och informationssamhället i länder där det inte ens existerar någon elementär infrastruktur för undervisning, framför allt inte utanför huvudstäderna. Men trots detta, säger han, är det en nödvändighet om dessa länder vill vara konkurrenskraftiga. Med andra ord tycks det mig vara meningsfullt att anta den strategi som Dybkjær föreslår, det vill säga att samtidigt föra en bottom up och en bottom down strategi. Men låt oss för allt i världen inte glömma bort att människor som inte har haft tillgång till utbildning alltid kommer att ligga hopplöst efter i utvecklingen oavsett vilken fantastisk infrastruktur de har.

Korhola
Herr talman! Jag vill tacka kollegan Dybkjaer för ett förträffligt betänkande om ett ämne som är viktigt för alla. Grupp 8 intog vid toppmötet i Okinawa för ett år sedan en ståndpunkt enligt vilken den viktigaste utmaningen i världen just nu är de skarpa skillnaderna mellan syd och nord i teknisk kapacitet och kunnande, det vill säga digital divide. I världen finns det områden där sammanlagt två miljarder människor har tvingats till isolering. Om man inte täcker denna klyfta i tekniskt kunnande har globaliseringen redan från början hamnat på sned.
Föredraganden konstaterar klokt att utvecklingen av det digitala kunnandet inte får baseras enbart på den privata sektorn utan EU och övriga finansiärer måste bindas till den offentliga sektorn. Detta är en realistisk utgångspunkt. Det är inte enbart fråga om ett tekniskt problem utan om samverkan mellan geografisk isolering, fattigdom och sjukdom. Detta förutsätter en lyckad globalisering att dessa isolerade områden ansluts till den övriga världen, men även att man verkligen satsar på utbildning och hälsovård för invånarna. Om man låter situationen utvecklas enbart på marknadskrafternas villkor, finns det risk för att den digitala klyftan vidgar sig så att den blir oöverstiglig.
Trots att utvecklingssamarbetet under de senaste årtiondena huvudsakligen har gått i rätt riktning har några sorgliga exempel på traktorer som lämnats att rosta på åkrarna, det vill säga donationer som gavs på affärslivets villkor utan nödvändig förståelse för mottagarens situation eller ombesörjande av beredskapen, accentuerats i media och därmed format allmänhetens åsikter.
Exakt samma skräckbild kan bli verklighet nu om vi inte ser till att det finns en sund grund som informationssamhället i utvecklingsländerna kan baseras på. Denna grund utgörs av en garanterad rätt för alla till grundutbildning och ett människovärdigt liv. PPE-DE-gruppen vill att Europeiska unionen skall fungera så, att alla länder i världen kan delta i ibruktagandet av informationstekniken och med hjälp av den utveckla sina samhällen. Om man inom informationsteknikens och telekommunikationens områden förmår följa denna samordnande och kompletterande linje har vi förhoppningar om att informationstekniken främjar partnerskap och yttreligare effektiviserar allt det övriga utvecklingsarbete som utförs i dessa länder. Denna linje återspeglas på ett lyckat sätt även i det betänkande som nu behandlas.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera fru Dybkjær till hennes betänkande om informations- och kommunikationsteknik och utvecklingsländerna. Det är ett uppfriskande och stimulerande betänkande med ett stort mått av insikt och många förslag.
Jag uppskattade särskilt initiativen att sätta den nya tekniken i samband med bekämpning av fattigdomen och behovet av att se till att fattiga personer får nytta av den. Detta är en grundläggande fråga för kommissionen. Det är ju så att den digitala klyftan - dvs. den ojämna tillgången till informations- och kommunikationsteknik bland och inom länder - är en återspegling av befintliga sociala och ekonomiska obalanser, både i industrialiserade länder och utvecklingsländer. Informations- och kommunikationstekniken skapade inte denna obalans, men kan mycket väl förvärra den om vi inte blir medvetna om dess effekter. Å andra sidan, om man ser på saken ur ett pragmatiskt och realistisk perspektiv, kan informations- och kommunikationstekniken bli ett användbart verktyg för att nå ekonomisk utveckling, och den kan möjligen t.o.m. stödja en positiv utveckling av demokratin.
Dybkjærs betänkande kommer vid en läglig tidpunkt. Som vi alla känner till, kommer G8-ledarna att sammanträda i juli i Genua för att, bl.a., diskutera rapporterna och förslagen från Dotforce. Europaparlamentets ledamöter kommer att få en andra möjlighet att diskutera informations- och kommunikationsteknik och utveckla samtalsämnen vid den gemensamma parlamentariska församlingens (EU-AVS) oktobersession, på grundval av ett betänkande av Junker. Vad kommissionen anbelangar, är den i färd med att utarbeta ett meddelande som kommer att överlämnas senare under året.
I betänkandet och i resolutionsförslaget lägger man fram åtskilliga förslag i samband med gemenskapens utvecklingssamarbete med hänsyn till informations- och kommunikationsteknik. Vi välkomnar förslaget om att vi skall ha ett nära samarbete med medlemsstaternas biståndsmyndigheter, och fastställa en uppdelning av arbetet när det gäller informations- och kommunikationsteknik. Det är verkligen viktigt att skilja mellan vad som bör göras och vad kommissionen måste göra. Arbetsuppgifter och ansvar kan delas med medlemsstaterna; kommissionen kommer att delta i detta arbete, både inom G8 och tillsammans med medlemsstaterna, men kommissionen kommer inte att ta på sig ledarskapet.
Vi välkomnar på samma sätt ett övervägande av informations- och kommunikationstekniken i de nationella strategidokumenten. Detta kommer att se till att informations- och kommunikationsteknik används i samband med ett lands övergripande utvecklingspolitik, och att valet av prioriterade områden styrs av länderna - och inte av biståndsgivarna.
Vi ser dock vissa svårigheter att utvidga de prioriterade utvecklingsområdena. Rådets och kommissionens gemensamma uttalande om Europeiska gemenskapens politik när det gäller prioriterade utvecklingsområden, godkändes så sent som i november förra året. Detta förslag skulle inte vara förenligt med detta. Kommissionen måste fokusera sin verksamhet om den skall kunna genomföra sin dagordning på biståndsområdet.
I punkterna 20 och 22 uppmanar man kommissionen att spela en större roll när det rör informations- och kommunikationsteknik och utveckling, än vad som verkar vara skäligt eller realistiskt för närvarande. På ett mer grundläggande plan gör kommissionen allvarliga ansträngningar för att förbättra sin biståndsförvaltning och öka fattigdomsbekämpningen. Det kommer att ta några år för förändringarna att slå igenom. Men om vi inte gör en större ansträngning för att fokusera på ett begränsat antal prioriterade områden, kommer vi bara att lyckas med att cementera de nuvarande problemen.
Kommissionen är redo att överväga användningen av informations- och kommunikationsteknik inom befintliga prioriterade områden och gränsövergripande områden - om och när de är kostnadseffektiva - för att uppnå de fastställda målen, och detta har faktiskt i allt högre grad blivit fallet. Att genomföra och koncentrera sig på god förvaltning, kapacitetsskapande åtgärder, regional integration och en reformering av förvaltningen kommer, i många fall, att påskynda användningen av informations- och kommunikationsteknik som ett viktigt instrument. Att skapa specifika bestämmelser för informations- och kommunikationsteknik inom budgetposterna på de olika områdena, är emellertid inte förenligt med vårt förhållningssätt i samband med användningen av informations- och kommunikationsteknik som en integrerad del av vårt arbete inom de prioriterade områdena.
Kommissionen har reservationer om förslaget att skapa en e-utvecklingsenhet på Europeiska byrån för utvecklingssamarbete, EuropeAid, och har skapat en enhet för innovation med ett liknande mandat i åtanke, för övergripande områden bland de olika geografiska direktoraten, och anser att detta uppfyller dess behov på ett tillfredsställande sätt.
Till sist: I punkt 32 i resolutionsförslaget uppmanas kommissionen att utarbeta en uppföljningsrapport under 2003. Kommissionen har lovat att överlämna en årsrapport om gemenskapens biståndspolitik, och föreslår därför att ta upp informations- och kommunikationsteknik, i lämplig omfattning, i denna årsrapport.
Kommissionen ser fram emot att få bidra ytterligare till diskussionerna om informations- och kommunikationsteknik, när den lägger fram sitt meddelande senare i år.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Export och återlämnande av kulturföremål
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0122/2001) av Aparicio Sánchez för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om kommissionens rapport till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av rådets förordning (EEG) nr 3911/92 om export av kulturföremål och av rådets direktiv 93/7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (KOM(2000) 325 - C5-0509/2000 - 2000/2246(COS)).

Aparicio Sánchez
. (ES) Herr talman! Vi står inför ett av de få men allvarliga problem som uppkommer på grund av de slopade inre gränserna.
Ända sedan den inre marknaden tillkom fastställdes det att den fria rörligheten för varor skulle vara förenlig med skyddet av historiska och kulturföremål i var och en av medlemsstaterna. Det är och var varje stats behörighet att definiera sina nationella kulturföremål och dessas skydd. Men från den 1 januari 1993 blev man tvungen att vidta åtgärder, som en harmonisering av rekvisiten för försäljning, och enhetliga kontrollförfaranden för export utanför gemenskapen. Av den anledningen utfärdades 1992 och 1993 den förordning och det direktiv vi i dag talar om.
Filosofin i förordningen kan sammanfattas på följande sätt. Varje stat skall kontrollera exporten inte bara av de egna kulturföremålen utan också av de som tillhör någon av de andra fjorton medlemsstaterna då de befinner sig på dess territorium. Nio år senare gäller den text och den inriktning som gavs 1992 fortfarande, förutom någon smärre obetydlig förändring. Och man måste säga att problemet med den illegala handeln med kulturföremål, och den straffrihet i vilken den utvecklas är allvarligare än någonsin. Framtiden ser ännu mer pessimistisk ut om vi har samma gemenskapslagstiftning som nu är gällande, och som visat sig vara otillräcklig, då det rika kulturarvet i kandidatländerna då tiden är inne skall innefattas i den inre marknaden.
1993 åtog sig kommissionen att vart tredje år redovisa hur saker och ting gått och hur effektiva de tillämpade reglerna varit, samt föreslå eventuella nödvändiga ändringar. Kommissionen försökte göra det år 1996, men den information som begärdes av medlemsstaterna blev i de flesta fall inte inlämnad. I vissa fall var dröjsmålen med att införliva förordningen i medlemsstaternas lagstiftning rent skandalös. Rent konkret trädde förordningen inte i kraft förrän 1998 i fyra av medlemsstaterna.
1998 fick kommissionen i slutändan in några uppgifter, ståndpunkter och erfarenheter och med hjälp av dem har man utarbetat den rapport som vi i dag uttalar oss om. Det handlar om ett rent informativt meddelande, dvs. utan förslag att anta nya åtgärder eller ändra de nuvarande. Det är en frivillig rapport som lider brist på tillräckliga uppgifter för att göra det möjligt att göra mätningarna synbara och som också, enligt mitt sätt att se det, lider brist på egna kriterier för att föreslå någon förbättring i det gällande förfarandet.
Några slutsatser kan dock dras. Några, de som är minst, är positiva, som det faktum att blotta existensen av de två regleringarna har räckt för att öka förvaltningarnas och allmänhetens medvetenhet och för att tvinga fram utomrättsliga lösningar. Andra, vilka är fler, är negativa och kan sammanfattas i en enda: att den allmänna praxisen fortfarande är att den stat som ger utförseltillstånd för ett kulturföremål inte i ursprungsstaten efterforskar huruvida varans ursprung är legal eller illegal.
I de flesta fall har medlemsstaternas förvaltningar inte haft ett bra samarbete sinsemellan. Jag tänker särskilt på polis- och tullavdelningar, dvs. enheter under inrikesministerierna. I detta kan jag identifiera ett av kärnproblemen. Å ena sidan har dessa myndigheter andra gränsprioriteringar som har med den organiserade brottsligheten att göra. Å den andra så handlar det om ett samarbete under den tredje pelaren, vilket är så svårt att uppnå som ledamöterna väl känner till.
Situationen är alltså allvarlig på två sätt. Ökningen av den hemliga handeln inom gemenskapen av historiska och kulturella föremål och också ökningen av utförseln över våra yttre gränser. Några av motiven till denna allvarliga situation är de organiserade nätverkens inträde i denna handel, den obegränsade ökningen av antikhandlare som varken är professionella eller genomför tillräckliga kontroller och att de ansvariga vanligtvis inte straffas, vilket antingen beror på den snabba preskriptionen av brottet, bara ett år, eller på att köparens åberopande av god tro ger anledning till avskrivning.
Därför anser vi i vårt betänkande att det är brådskande med en förbättring av regelverket och en kvalitativ förändring i gemenskapens förfarande. Det handlar enligt vårt sätt att se det om en kulturfråga som rådet bör hantera genom de ansvariga för kultur i varje medlemsstat. Det handlar om brott eller överträdelser som bör upptäckas av gemensamma operativa enheter som specialiserat sig på det historiska och kulturella arvet. Kommissionären för kultur bör ställa en diagnos och föreslå en hantering av situationen, hellre än någon annan av hennes kolleger. Allt detta med förbehåll för integreringen av de olika grupper som ansvarar för handel, polis och tull, men jag upprepar att det bör ske med ett synsätt som i huvudsak utgår från kultur.
I betänkandet identifierar vi också några svårigheter, som existensen av ett okänt kulturarv som innehas av institutioner som kyrkan. Vi föreslår några punktvisa insatser som vi anser är mycket brådskande, som användningen av Internet, för att ställa formulär och bilder över stulna föremål till allmänhetens förfogande. Vi uppmanar kommissionen att under ledning av kommissionären för kultur utarbeta en grönbok som beskriver den aktuella situationen, värderar de effekter som förordningen och direktivet gett upphov till, gör en jämförande studie om definitionerna av kulturarv i varje medlemsstat och framför allt föreslår konkreta åtgärder för att förbättra situationen.
Kommissionären för kultur, som jag beundrar sedan många år tillbaka, har sedan länge visat lika mycket vilja och beslutsamhet inför framtida arbeten som försiktighet och obeslutsamhet inför de nuvarande. Hon har tillräcklig kapacitet och bemanning för att det inte skall vara så.
Med detta betänkande vill parlamentet ge en ångestfylld larmsignal inför den aktuella situationen som, trots att den är en konsekvens av det i övrigt så gynnsamma borttagandet av de inre gränserna, inte uppmärksammas av de ansvariga i gemenskapen.

Graça Moura
Herr talman! Som man kan se i motiveringen i detta lägliga betänkande av Aparício Sánchez finns det inte tillräckligt med uppgifter för att kunna göra en objektiv bedömning av direktivets och förordningens effektivitet när det gäller export och återlämnande av kulturföremål när de illegalt har förts ut från ett land till ett annat. Denna omöjlighet beror till stor del på den långsamma överföringen av intygen till medlemsstaternas nationella rättssystem. Allt gör att man tror att man under tiden har intensifierat den olagliga handeln med kulturföremål, främst de som hamnar på konstmarknaden. Allt pekar mot att vi bör främja medlemsstaternas principen om strikt respekt för hela det nationella kulturarvet, och på att de förebyggande och repressiva åtgärderna mot denna handel måste bli effektivare.
Men det finns fler problem. Just här i parlamentets lokaler, för inte så länge sedan, kunde vi alla se en utställning om det allvarliga bortslösande av kulturarvet på Cypern vilket sker med myndigheternas goda minne i ett land som också är kandidatland till unionen. Därigenom skulle de nu föreslagna åtgärderna på ett betydelsefullt sätt kunna bidra till att förbättra tillgängliga rättsliga instrument och systemet i sin helhet. Varje kulturarv har stor betydelse för den nationella och den internationella identiteten. Det rättsliga och polisiära samarbetet mellan medlemsstaterna i denna fråga måste stärkas. Handeln med förfalskade eller stulna kulturföremål måste hindras. När det gäller dessa frågor är det nödvändigt med ett samarbete och en samordning av åtgärder mellan de kommissionärer som ansvarar för kultur, den inre marknaden, rättsliga och inrikes frågor.
Kommissionen måste förbereda ett meddelande om den olagliga handeln med kulturföremål, utgå ifrån frågans nuvarande situation, upprätta en lista över vilka föremål som fortfarande skall återlämnas och studera konsekvenserna av en tillämpning av förordningen från 1992 och direktivet från 1993, utvärdera de effekter som kan förutses med utvidgningen till kandidatländerna och förberedda ett mångspråkigt formulär där de föremål som olagligt förts ut anges samt starta en informationskampanj för att göra allmänheten medveten och lägga ut all nödvändig information på Internet. Av dessa skäl, herr talman, anser jag att vi måste rösta för detta betänkande, och jag vill än en gång gratulera Aparício Sánchez till hans initiativ.

Sanders-ten Holte
Herr talman, kommissionär Bolkestei, ärade kolleger! Sedan urminnes tider har människan gjort resor för att förbättra sina kunskaper om andra folk och komma i kontakt med andra kulturer. Och sedan urminnes tider har den resande människan tagit med sig minnen från dessa andra kulturer, lagligt eller olagligt. Vi behöver bara tänka på Lord Elgin eller på Napoleon, som båda menade att det man hittade hade man rätt att behålla och ta med sig till sitt eget land. Att detta skadade det kulturella arvet i det besökta landet må vara tydligt.
Det är därför bra att man från europeiskt håll sätter en gräns för detta. Man får inte glömma bort den viktiga roll som handeln spelar i detta sammanhang. Med tanke på att konststölder från museum och kyrkor ofta sker på uppdrag av köpmän, måste vi absolut uppmärksamma detta.
Trots att jag anser att detta framför allt är en fråga för medlemsstaterna själva, så är det av yttersta vikt att samordning sker på Europanivå inom alla områden, i synnerhet, vilket Aparicio Sánchez påpekade, vad beträffar polissamarbetet och tullsamarbetet.
Ett första steg för att motverka stölder är att katalogisera och detaljerat beskriva de konstverk som finns i statlig eller privat ägo, eventuellt med hjälp av ett foto. Men även kravet på att förse den konst som skapas med ett ursprungscertifikat fungerar preventivt.
Det talar för sig själv att ett för alla tillgängligt digitalt nätverk på Europanivå är av oskattbart värde. Jag vill därför gärna uttrycka min förhoppning om att detta kommer att bli verklighet så snart som möjligt, framför allt med tanke på de stulna konstverk som fortfarande inte har återfunnits. Vi får inte bara begränsa oss till Europa, utan vi måste via Förenta nationerna till slut engagera hela världen i detta - vilket nu är möjligt tack vare Internet. Men vi måste börja i Europa. Jag vill därför uppmana medlemsstaterna att inte bara skydda sitt eget, utan även andra länders kulturarv. Det gläder mig att Nederländerna redan har tagit ett steg i rätt riktning i denna fråga. Jag hoppas att övriga länder kommer att följa detta exempel, så att vi kan sätta stopp för den illegala handeln med kulturföremål.

Manisco
Herr talman! Pedro Aparicio Sánchez betänkande förtjänar stor uppskattning och obetingat stöd eftersom han i det för första gången tar upp ett av de allvarligaste och mest dramatiska problemen i Europeiska unionen på ett kritiskt och konstruktivt sätt: frågan om bevarandet av ett gemensamt kulturarv som är någonting unikt i mänsklighetens historia och som under alltför många år har varit föremål för plundring och förstörelse, ofta under skuldbemängd likgiltighet från de europeiska myndigheter som har satts att skydda det.
Debatten i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och medier och idrott om tillämpningen av förordningen om export och direktivet om återförande av kulturskatter som illegalt har avlägsnats från en medlemsstat var bred och uttömmande, även om det har klagats på att vi inte fick något direkt, personligt bidrag från kulturkommissionär Viviane Reding, och att det finns brister och inkonsekvens inom Generaldirektoratet för kultur.
Den bittra sanningen är att skyddet för detta enorma kulturarv har överlåtits till de enskilda nationella myndigheterna - i mitt land till en modig officer inom carabinieri, general Conforti - utan att man på gemenskapsnivå har genomfört en ordentlig, verkligt operativ samordning, där man åtminstone tillämpar de allmänna principerna i Unescos konvention. Allt detta medan den organiserade brottsligheten går till massiv offensiv och de mest ljusskygga elementen, såsom de som tvättar smutsiga pengar och ägnar sig åt skatteflykt, fortsätter sin handel. Detta skadar den seriösa och hederliga antikvitetshandeln, som är ett offer för den otyglade konkurrensen bland spekulanterna och de stora handelshusen.
För att bara tala om mitt land, Italien, har verk med ett enormt värde stulits, exporterats illegalt eller helt enkelt försvunnit: La Natività av Michelangelo Merisi di Caravaggio, La Madonna dell'Orto av Giovanni Bellini, Ecce Homo av Antonello Da Messina och två mästerverk av Cima da Conegliano. Samtidigt fortsätter utplundringen av det arkeologiska arvegodset i allt snabbare takt. Man behöver bara besöka Sablon-området i Bryssel i dessa dagar för att se hur dussintals utsökta oljeamforor från 100-talet och lågreliefer i marmor som förra året - i september - återbördades från havsbottnen av så kallade vetenskapliga expeditioner, nästan alltid amerikanska, fräckt visas upp i skyltfönstren.
Av detta och andra överhängande skäl utgör Aparicios betänkande ett historiskt trendbrott för unionens inriktning och kulturpolitik: en första genomtänkt handling som förhoppningsvis kommer att följas av andra, med ett om än senkommet ansvarstagande från rådets och kommissionens sida.

Alyssandrakis
Herr talman! Det framgår klart, både av kommissionens meddelande och av betänkande från utskottet för kultur, att vissa medlemsstater är ovilliga att tillämpa förordningen om export av kulturföremål och direktivet om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium. Den grundläggande orsaken är, enligt min mening, den kommersialisering av kulturen som framtvingas av det kapitalistiska systemet och de enorma intressen, olagliga eller blott skenbart lagliga, som systematiskt ägnar sig åt handel med stulna kulturföremål.
Kulturen har skapats av samhället som kollektiv, och ingen har rätt att göra ett konstföremål till sin privata egendom, genom att lyfta ut det ur dess sociala sammanhang eller t.o.m. ta bort det från den miljö där det har skapats. Det är inte bara fråga om olagliga transaktioner, utan bland dem som ägnar sig åt denna verksamhet finns också välkända auktionsverk och många respektabla museer, som har fått sina rika samlingar tack vare att utställningsföremålen förvärvats på olagligt sätt. Mitt land är ett av de länder som utsatts för enormt omfattande stölder av sitt kulturarv. En mängd konstverk befinner sig i engelska, franska, tyska eller andra museer men återfinns också i privata samlingar. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och fråga kommissionären om kommissionen, som ett bevis på sina seriösa avsikter, har övervägt någon åtgärd som skulle underlätta återlämnandet av Parthenonskulpturerna.
Aparicio Sanchez betänkande innehåller många positiva påpekanden och intressanta förslag, och för detta skulle jag vilja gratulera honom. Jag skulle också vilja tacka Graca Moura för att han har tagit upp problemet med stölderna av kulturföremål i den ockuperade delen av Cypern. Jag fruktar emellertid att det är omöjligt att åstadkomma en verklig lösning av problemet just på grund av den kommersialisering jag nämnde tidigare.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Kommissionen delar parlamentets oro beträffande skyddet av medlemsstaternas kulturarv. Kommissionen ger denna fråga särskild uppmärksamhet under utvidgningsförhandlingarna.
Jag noterar att man i resolutionsförslaget uppmanar kommissionen att undersöka problemet med olaglig handel med kulturföremål. Låt mig påpeka att detta går utöver räckvidden i kommissionens rapporter om tillämpningen av förordning nr 3911/92 och direktiv 93/7. Jag måste emellertid understryka att detta problem är av mångdisciplinär karaktär och att det rör gemenskapens alla pelare, vilket betonats av parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Med hänsyn till de befogenheter som gemenskapen har enligt fördragen, finns det en risk att en fokusering av uppmärksamheten på de kulturpolitiska aspekterna i samband med problemet med den olagliga handeln med kulturföremål kan minska effektiviteten av gemenskapsåtgärder inom detta område.
Jag vill försäkra ledamöterna om att kommissionen redan har vidtagit åtgärder som syftar till att förbättra samarbetet mellan medlemsstaternas förvaltningar, för att skydda deras kulturarv. Dessa åtgärder har utarbetats av Rådgivande kommittén för kulturföremål och forumet för förebyggande av organiserad brottslighet. Kommissionen uppmanar parlamentet att stödja dessa åtgärder. Kommissionen kommer, i egenskap av kollegium, att fortsätta att granska problemet med olaglig handel med kulturföremål och ge frågan den uppmärksamhet den förtjänar.
Till sist: Som ett svar på frågan som Alyssandrakis ställde för en stund sedan, har kommissionen ofta tagit initiativ som syftar till att bidra till kampen mot olaglig handel med kulturföremål. Kanske kan jag få ge några exempel på initiativ som tagits av kommissionen? För det första: Finansiering av ett webbplatsprojekt som gör det möjligt att utbyta information om kulturföremål. För det andra har vi startat en undersökning om möjligheten att spåra kulturföremål. För det tredje: Inrättandet av en arbetsgrupp inom Rådgivande kommittén för kulturföremål, vars uppgift är att dra upp riktlinjerna för samarbetet mellan förvaltningarna. För det fjärde, och till sist: En granskning av problemet med kulturföremål genom forumet för förebyggande av organiserad brottslighet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.55.)

