Presentation av revisionsrättens årsrapport - 2007
Talmannen
Nästa punkt är presentationen av revisionsrättens årsrapport för 2007.
Vítor Manuel da Silva Caldeira
ordförande för Europeiska revisionsrätten. - (EN) Herr talman! Det är en ära att få delta i er debatt om revisionsrättens årliga rapport över budgetåret 2007, som jag lade fram för för budgetkontrollutskottet den 10 november.
Totalt sett är revisionsrättens revisionsuttalande om räkenskaperna utan reservation, eller positivt, om ni vill uttrycka det så, men uttalandet om de underliggande transaktionerna är ungefär detsamma som förra året.
När det gäller räkenskaperna anser revisionsrätten att de i allt väsentligt ger en rättvisande bild av de europeiska gemenskapernas finansiella ställning och kassaflöden vid årets slut. Tack vare de förbättringar som skett är de reservationer som gjordes föregående år inte längre nödvändiga.
När det gäller lagligheten och korrektheten hos de underliggande transaktionerna ger revisionsrätten sitt uttalande utan reservationer avseende inkomster, åtaganden och betalningar gällande ”ekonomi och finans” och ”administrativa och andra utgifter”.
Avseende ”administrativa och andra utgifter”, vilka uppgår till 8 miljarder euro år 2007, noterar revisionsrätten de beslut och åtgärder som vidtagits av institutionerna, även Europaparlamentet, för att förbättra den ekonomiska förvaltningen grundat på revisionsrättens rekommendationer. Revisionsrätten kommer att utvärdera dessa under de kommande åren.
För områdena ”jordbruk och naturresurser”, ”sammanhållning”, ”forskning, energi och transport”, ”bistånd till tredje land, utvecklingssamarbete och utvidgning” samt ”utbildning och medborgarskap” anser rätten att betalningarna fortfarande är innehåller väsentliga fel, om än i olika grad. Systemen för övervakning och kontroll inom dessa områden bedöms vara endast delvis ändamålsenliga, även om man inom ”forskning” och, på kommissionsnivå, inom ”bistånd till tredje land, utvecklingssamarbete och utvidgning” noterar vissa förbättringar i systemen för övervakning och kontroll.
När det gäller ”sammanhållning”, för vilken budgetutgifterna uppgick till 42 miljarder euro, bedömer revisionsrätten efter granskning av ett representativt urval transaktioner att minst 11 procent av de yrkade ersättningarna inte borde ha betalats ut. De vanligaste orsakerna till fel var icke stödberättigade kostnader, för högt redovisade utgifter och allvarliga överträdelser av upphandlingsreglerna.
När det gäller ”jordbruk och naturresurser”, inom vilket område 51 miljoner euro användes under 2007, fann revisionsrätten att ”landsbygdsutveckling” fortsätter att stå för en oproportionerligt stor del av den totala felprocenten, medan felprocenten när det gäller utgifterna inom EGFJ (europeiska garantifonden för jordbruket) beräknas ligga strax under väsentlighetströskeln.
Varför är situationen oförändrad, och varför ser de underliggande transaktionerna i stort ut som i fjol? De mest väsentliga felnivåerna kvarstår eftersom det finns en hög inneboende risk i många av EU:s utgiftsområden och svagheter i övervakning och kontroll.
En stor del av budgeten, bland annat inom områden med delad förvaltning, fördelas till miljontals stödmottagare över hela unionen, enligt ofta komplexa regler och bestämmelser och baserat på uppgifter som stödmottagarna själva lämnar. Dessa omständigheter medför en inneboende risk och leder till att både stödmottagarna och de som betalar ut medel begår fel.
För att kontrollera riskerna finns det flera övervaknings- och kontrollnivåer: för det första på mottagarnivå, för det andra se till att rutinerna för att kontrollera ersättningskraven har utformats och fungerar ändamålsenligt, och slutligen övervakning av kommissionen för att se till att systemen i sin helhet fungerar.
Eftersom merparten av felen uppstår hos de slutliga stödmottagarna kan de ofta endast upptäckas på ett tillförlitligt sätt genom noggranna kontroller på plats. Sådana kontroller är kostsamma och kan därför bara genomföras för en liten del av de enskilda ersättningskraven.
Revisionsrättens granskning av budgetåret 2007 konstaterade att medlemsstaterna inte alltid på ett effektivt sätt upptäcker bristerna i rutinerna för att kontrollera enskilda ersättningskrav. Revisionsrätten fann också vissa brister avseende kommissionens beslut om överenskommelse på jordbruksområdet.
Inom många budgetområden finns mekanismer för att återvinna felaktigt gjorda utbetalningar från stödmottagarna, eller, om medlemsstaterna har förvaltat utgiftsprogram på ett felaktigt sätt, ”underkänna” vissa utgifter, dvs. neka till att finansiera dem från budgeten.
Det finns dock ännu inga tillförlitliga uppgifter om effekterna av korrigerande åtgärder, och revisionsrätten drog slutsatsen att korrigerande åtgärder ännu inte kan anses vara ändamålsenliga när det gäller att minska felen.
Men oavsett detta måste det erkännas att kommissionen sedan 2000 har gjort stora ansträngningar för att åtgärda bristerna i övervakning och kontroll, främst genom att utarbeta och genomföra ett internt reformprogram och genom att 2006 inleda en handlingsplan för att förbättra övervaknings- och kontrollsystemen i hela unionen.
Årliga verksamhetsrapporter och förklaringar, även de som rör sammanhållning och jordbruk, utgör en viktig del av reformprogrammet och ger nu en bild som ligger mer i linje med revisionsrättens egna bedömningar, men vissa reservationer verkar fortfarande underskatta problemen.
När det gäller kommissionens handlingsplan från 2006 finner revisionsrätten att det ännu är för tidigt för att den ska kunna ha fått någon effekt på de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet, trots de framsteg som kommissionen noterat. Till exempel var 2007 det första år för vilket medlemsstaterna skulle ta fram en årlig sammanfattning över tillgängliga revisioner och förklaringar. Med tiden kan dessa, som påpekas i revisionsrättens yttrande nr 6/2007, stimulera till en bättre förvaltning och kontroll av EU-medel. Men de ger ännu inte en tillförlitlig bild av hur sytemen fungerar och hur ändamålsenliga de är.
Så ser den aktuella situationen ut. Men om vi blickar framåt måste vi fråga oss vad mer som behöver göras, och vilka framtida åtgärder vi bör överväga. Revisionsrätten anser att när framtida åtgärder vidtas måste följande beaktas.
Först och främst måste vinsten med färre fel vägas mot kostnaderna.
För det andra måste alla som deltar i budgetprocessen inse att en viss risk för fel är oundviklig.
För det tredje, man måste komma överens om en lämplig risknivå för de olika budgetområdena, och det bör göras på politisk nivå av budgetmyndigheten eller den myndighet som beviljar ansvarsfrihet i medborgarnas namn.
För det fjärde, system som inte kan genomföras till rimliga kostnader och med rimliga risker bör omprövas.
Slutligen måste man tänka på att göra förenklingar, inte minst inom områden som jordbruksutveckling och forskning, eftersom väl utformade regler och bestämmelser som är lätta att tolka och tillämpa minskar risken för fel och möjliggör förenklad och kostnadseffektiv hantering och dito kontrollsystem.
Revisionsrätten uppmanar därför kommissionen att slutföra sin analys av kontrollkostnaderna och de inneboende riskerna inom de olika utgiftsområdena. Revisionsrätten rekommenderar också att kommissionen fortsätter sina ansträngningar att förbättra övervakning och rapportering, bland annat genom att samarbeta med medlemsstaterna så att man kan använda de årliga sammanfattningarna på ett ändamålsenligt sätt i de årliga verksamhetesrapporterna, och möjliggöra uppföljning av åtgärder för att förbättra återbetalningssystemen.
Förutom förenklingsåtgärder och att bättre använda begreppet godtagbar risk, föreslår revisionsrätten i sitt svar på kommissionens meddelande ”Reformera budgeten, förändra Europa” att principerna om tydliga mål, realism, insyn och redovisningsskyldighet tillämpas när man utformar arrangemang för utbetalning av EU-medel. Revisionsrätten rekommenderar också de politiska myndigheterna att undersöka möjligheterna av att arbeta om utgiftsprogrammen med inriktning på resultat och att kritiskt överväga lämplig beslutandenivå såväl nationellt, regionalt som lokalt när det gäller förvaltningen av programmen.
Avslutningsvis vill revisionsrätten betona att även om framsteg görs beror vidare förbättringar av den ekonomiska förvaltningen av EU på hur väl de pågående och framtida åtgärderna för att minska riskerna till en godtagbar nivå och utveckla kostnadseffektiva förvaltningssystem lyckas.
I tider av finansiell turbulens och ekonomisk instabilitet spelar revisionsrätten en ännu mer viktig och relevant roll. Såsom EU:s externa revisor är det vår skyldighet att agera som oberoende väktare av unionsmedborgarnas ekonomiska intressen. Vi lägger fram denna rapport med målet att bidra till insyn och främja redovisningsskyldighet, vilka båda är väsentliga för att behålla EU-medborgarnas förtroende för de institutioner som ser till att unionen fungerar och leder den in i framtiden.
Talmannen
Ordförande Silva Caldeira, jag tackar för rapporten och för det alltid lika konstruktiva samarbetet mellan er, revisionsrätten och parlamentet.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar revisionsrättens årsrapport. Jag vill betona att vi har haft ett mycket konstruktivt samarbete med revisionsrätten. Rapporten innehåller en verkligt god nyhet: revisionsrätten har godkänt räkenskaperna genom vad revisorerna brukar benämna ett ”uttalande utan reservation”. Detta är anmärkningsvärt efter endast tre år med det nya redovisningssystemet.
Det finns ytterligare en mycket god nyhet: revisionsrätten noterar att vi förstärker våra övervakningssystem. År 2007 finns det för första gången inte ett enda kapitel där den externa revisorn inte har godkänt kontrollsystemen. Det pågår mycket arbete inom detta område. Jag vill gärna lyfta fram de årliga sammanfattningarna av befintliga revisioner av strukturfonderna som inlämnades av medlemsstaterna för första gången förra våren.
Revisionsrätten noterar dessa ansträngningar, även om resultaten i praktiken ännu inte har medfört signifikant minskat antal fel. Vi i kommissionen gläder oss åt detta.
När det gäller enskilda transaktioner är bilden fortfarande blandad. Avseende Europeiska garantifonden för jordbruket, den största posten för jordbruksutgifter, noterar revisionsrätten att felfrekvensen även i år ligger under väsentlighetströskeln. Det gäller däremot inte resten av kapitlet om naturresurser, där landsbygdsutveckling tenderar att ha en hög felfrekvens. Även när det gäller sammanhållningsfonderna finner revisionsrätten fortfarande alltför många felaktigheter.
Kommissionen ger åtgärdandet av dessa felfrekvenser högsta prioritet och drar sig inte för att inta en bestämd ståndpunkt om så behövs. Under 2008 har vi ålagt sammanhållningsfonderna Eruf (Europeiska regionala utvecklingsfonden) och ESF (Europeiska socialfonden) att göra finansiella korrigeringar på 863 miljoner euro och ytterligare cirka 1,5 miljarder euro är på gång.
Låt mig påminna om att när det gäller fel i de underliggande betalningarna är ribban satt mycket högt. Minst 98 procent måste vara korrekta. Vi närmar oss målet: revisorerna säger nu att inom alla budgetområden utom ett är så mycket som 95 procent av utbetalningarna utan allvarligare fel.
När det gäller bistånd till tredje land och internpolitik som t.ex. transport och energi, och även utbildning och medborgarskap, noterar revisionsrätten att förbättringar skett. Administration och ekonomi och finans klarar sig ännu bättre. Dessa områden förvaltas direkt av kommissionen, vilket delvis kan förklara att de ansträngningar som gjorts har fått en mer omedelbart effekt. För att summera det hela: Kommissionen anser att revisionsrättens årsrapport 2007 visar på stabila och successiva framsteg.
Vi har uppnått mycket de sista fem åren. När man ser på de framsteg som uppnåtts försäkrar jag att kommissionen inte på något sätt ångrar att man satt upp som mål att uppnå en positiv revisionsförklaring avseende de underliggande transaktionerna. Vi hoppas att Europaparlamentet uppskattar de positiva resultaten och fortsätter att stödja arbetet för förenkling, bättre förvaltning och större redovisningsskyldighetskyldighet från medlemsstaternas sida.
Jean-Pierre Audy
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr vice ordförande för kommissionen, herr ordförande för revisionsrätten, mina damer och herrar! Först vill jag tacka er, herr ordförande för revisionsrätten, för det enorma arbete som rättens revisorer lagt ned. Detta är ett viktigt informationsdokument.
Som vi vet är denna ansvarsfrihet den första för budgetplanen för 2007-2013. Det är den första med den nya förvaltningen och det nya attesterings- och revisionskontrollsystem som kommissionen infört. Det är slutligen den sista i denna mandatperiod som nu går mot sitt slut. Vi inleder nu sex månaders arbete och vi ska i april ha en omröstning innan EU-valet äger rum, vid en tidpunkt då kommissionen har utlovat en positiv revisionsförklaring. Det är 14 år sedan vi fick en positiv revisionsförklaring, vilket oroar Europaparlamentet.
När det gäller räkenskaperna får jag höra att detta är ett uttalande utan reservationer. Varför har inte Galileo konsoliderats? Jag kan inte förneka att jag aldrig kommer att vänja mig vid räkenskaper med ett negativt eget kapital på 58 miljarder. Det är det ena problemet.
Det är alltså de goda nyheterna. Vi ska vara glada för att vi när det gäller administrativa utgifter har ett positivt utlåtande med låg felfrekvens och, efter vad jag hör, inget bedrägeri. Men när det gäller jordbruk, sammanhållning och strukturfonder är medlemsstaternas delade förvaltning bristfällig och uppvisar alltför många fel - i vissa länder över 60 procent. Rådet är inte här, och det skulle vara intressant att veta vad medlemsstaterna och rådet tycker om situationen, när de inte skriver under de nationella förklaringarna och under förutsättning att, med dagens svåra situation för de offentliga finanserna, medborgarna kräver det.
Jag tycker att talmannen har rätt och att vi bör se över förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet tillsammans med utskotten, kommissionen, rådet, parlamentet, de nationella parlamenten och de nationella revisionsrätterna, vilka lyser med sin frånvaro i denna debatt.
Med er tillåtelse, herr talman, skulle jag gärna vilja använda 30 sekunder av min talartid som föredragande för att uttrycka min förvåning, precis som andra ledamöter har gjort, över att rådet inte är närvarande. Jag har dock förstått, herr ordförande för revisionsrätten, att ni kommer att lägga fram rapporten för Ekofinrådet om några dagar och att rådet inte kan yttra sig förrän medlemsstaterna har diskuterat saken.
I och med detta och därför att medlemsstaterna har ögonen på sig när det gäller den delade förvaltningen, antar jag att vi får rådets yttrande snabbt. Jag kommer att ta mig friheten att begära en skriftlig fråga vid frågestunden och be om snabbt yttrande från rådet så snart det har kunnat diskutera denna utmärkta rapport från Europeiska revisionsrätten.
Herbert Bösch
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag vill gratulera revisionsrätten till det arbete som överlämnats till parlamentet i form av årsrapporten för 2007. Av en rad rapporter som hela tiden blivit allt bättre, är detta enligt min mening den bästa rapport som revisionsrätten hittills har lagt fram. Den är mer informativ, mer livfull, så att säga, och tydligare.
Ledamöter i revisionsrätten! Jag har med glädje noterat att ni har motstått frestelsen att ge årsrapporten ett stänk av populism.
På grundval av ett antal olika särskilda rapporter och i synnerhet denna rapport, ska vi nu utvärdera om kommissionens arbete, som inbegripit användning av de europeiska skattebetalarnas pengar, under 2007 har varit tillfredsställande eller inte. Hittills har vi fått ett antal uppmuntrande presentationer, särskilt från kommissionsledamoten för sammanhållningsfonden. Kommissionsledamoten för forskning har också påpekat att kritiken från parlamentet och revisionsrätten i fjolårets rapport har fallit i god jord.
Ett område som fortfarande inte fungerar bra är de gemensamma ansträngningarna att kontrollera den europeiska budgeten som medlemsstaterna använder. Fyra medlemsstater - Danmark, Nederländerna, Storbritannien och Sverige - är utmärkta exempel på aktivt samarbete. Det är glädjande att en nationell revisionsrätt som t.ex. i Tyskland börjar engagera sig på nationell nivå i hur EU:s pengar används i Tyskland, och vi hoppas att en politisk debatt om detta ska sätta igång.
Alltsedan Terence Wynns och Jan Mulders betänkanden har vi försökt överbrygga klyftan mellan artikel 274 och artikel 5 i fördraget genom att kräva nationella revisionsförklaringar. Herr kommissionsledamot! Jag skulle gärna se att kommissionen intar en mer stödjande och aktiv roll i arbetet med att standardisera dessa rapporter. Med er postiva inställning bör det snart kunna bli verklighet.
När vi bedömer kvaliteten på kommissionens arbete för ansvarsbefrielsen kommer vi att informera skattebetalarna om vi generellt sett anser det vara godtagbart eller inte. Om vi förväntar oss professionalism från andra institutioner måste vi också själva vara professionella. Jag anser att det är såväl oacceptabelt som löjligt att här i parlamentet diskutera frågan om detta utskott kan fortsätta vara ett så kallat neutralt utskott eller inte. Det är inte acceptabelt för ett kontrollutskott att enbart betraktas som ett sorts extra utskott. Det är inte professionellt. Den tid är för länge sedan förbi då budgeten behandlades av en instans under sisådär sex månaders tid och därefter var ett annat utskott ansvarigt för budgetkontrollen under resten av året.
Vi har inte ens gått igenom alla organ ännu och vi förväntas garantera våra skattebetalare att allting fungerar som det ska. Vi behöver ha professionalism från de övriga institutionerna, men som parlament måste vi också anstränga oss, annars kommer vi inte att kunna stå rakryggade inför skattebetalarna.
Jan Mulder
för ALDE-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag vill tacka revisionsrätten för rapporten, och även jag har noterat en förbättring för varje år. Rapporten blir bland annat alltmer läsbar och lättförståelig. Varje år har faktiskt fört med sig någon förbättring, även om den är liten. Till viss del har vi nu ett försvar mot EU-skeptikerna eftersom vi kan säga att räkenskaperna för första gången har godkänts. Men om vi ser närmare på de förbättringar som gjorts i räkenskaperna, är de bara av mindre slag. Vi har blivit godkända med minsta möjliga marginal. Om vi läser vad som skrevs 2006 och 2007 så är det faktiskt inte så stor skillnad, även om det blivit bättre.
Kommissionen betonar att budgetgenomförandet genom åren blivit betydligt bättre. Man säger att endast 4 procent av utgifterna godkändes 2002 och 2003, jämfört med 45 procent i dag. Det är verkligen ett stort framsteg, som jag dock är rädd till största delen beror på de drastiska förändringarna i jordbrukspolitiken. Om man fortsatt med samma jordbrukspolitik som tidigare tvivlar jag på att vi hade uppnått ett godkännande på över 40 procent. Detta är ett stort bekymmer eftersom kommissionens arbetsmetoder ännu inte når internationella normer och ännu kräver stora förbättringar. Under de senaste fyra åren har framstegen varit alltför långsamma.
Tyvärr kan vi ännu inte bedöma resultatet av handlingsplanen. Kommissionen lade ner mycket arbetet på denna till en början. Det var en utmärkt strategi, det vet vi alla, men tyvärr har vi inte sett tillräckliga resultat.
Jag delar Herbert Böschs besvikelse över vad kommissionen har gjort med de nationella förklaringarna. Detta är ännu mer förvånande med tanke på att kommissionen i fjol helt klart uttalade att man inte tänkte genomföra avtalet. Som tur är tog kommissionen tillbaka det igen. Vi får dock inte glömma att detta är ett avtal som skrivits under av rådet, kommissionen och parlamentet. Det är faktiskt inte acceptabelt att en av parterna säger sig vara ovillig att genomföra avtalet. Jag väntar otåligt på att få höra de riktlinjer som kommissionen gett ut för att genomföra avtalet. Vilka resultat har hittills uppnåtts i diskussionerna med medlemsstaterna om att genomföra artikel 44? Vi kommer att behöva lägga mycket tid och arbete på detta de närmaste månaderna. Vi måste då även besluta om vi vill bevilja kommissionen ansvarsfrihet i april eller om vi ska skjuta upp det i sex månader.
Bart Staes
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Herr talman! Även jag vill tacka revisionsrätten, och inte minst den personal som arbetar där. De har återigen gjort ett utmärkt arbete. Jag vill påminna kommissionsledamoten om att ni, i början av ert mandat som kommissionsledamot för bedrägeribekämpning, på heder och samvete lovade att när mandatperioden var slut skulle ni ha tagit fram ett yttrande som bekräftar räkenskapernas tillförlitlighet, och korrekthet och laglighet för all bokföring.
Har vi lyckats med det ännu? Definitivt inte. För fjortonde gången i rad har detta uttalande inte blivit verklighet. Går vi i rätt riktning? Utan tvekan. Det säger i varje fall revisionsrätten, och ni är där för att försvara den åsikten med näbbar och klor. Bör vi oroa oss? Jag anser det. Ni har exakt ett år på er att infria löftet, och det återstår mycket att göra, som mina kolleger själv har sagt.
Vad har revisionsrätten uppmärksammat? Det finns brister i bokföringssystemet, som delvis orsakas av de komplicerade rättsliga och ekonomiska ramarna. Revionsrätten ser en risk när det gäller kvalitet och finansiell information. Vad tycker revisionsrätten om utbetalningarnas korrekthet och laglighet? Godkänner man de administrativa kostnaderna? Det finns avsevärda problem inom stora området av budgeten, t.ex. gällande jordbruk, sammanhållningsfonden, strukturfonderna, regionalfonden, socialpolitik, landsbygdsutveckling, forskning och utveckling, energi, transport, bistånd till tredje länder, utveckling och expansion, utbildning och medborgarskap. Som representativt exempel tar man upp allt som rör sammanhållning, nämligen själva sammanhållningsfonden och strukturfonderna. Vi noterar att revisionsrätten i sin rapport säger att utbetalningar inte skulle ha skett i 11 procent av fallen. Detta är ett mycket allvarligt resultat, och något som måste uppmärksammas vid ansvarsfriskrivningen.
Som flera ledamöter påpekat var 2007 det första år som medlemsstaterna skulle ta fram en årlig sammanfattning över tillgängliga revisioner och förklaringar, men enligt revisionsrätten fungerar det inte. Det går inte att jämföra sammanfattningarna och de innehåller inte all information vi behöver. Trots detta fanns det ett löfte, en politisk överenskommelse, som Jan Mulder med rätta påpekade. Vi har arbetat hårt för detta här i parlamentet. Vad är resultatet? Många av medlemsstaterna är motvilliga till att samarbeta. Speciellt gäller det de EU-skeptiska länderna: Storbritannien, Danmark och Nederländerna i stor utsträckning. Så här får det väl inte vara? Vi måste verkligen påminna rådet om dess ansvar.
På Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens vägnar vill jag slutligen understryka det politiska krav som ställs på medlemsstaterna, nämligen att de faktiskt måste ta sitt politiska ansvar för de utgifter de hjälper till att förvalta. Det är deras förbaskade plikt! Vi vill också ha en större öppenhet när det gäller de slutliga stödmottagarna. Det finns kanske en bra webbplats, men jag har märkt att flera medlemsstater, däribland mitt eget hemland Belgien, lägger ut information som är sorgligt irrelevant och mycket svårgenomtränglig. Här behövs också mycket arbetet, och vi måste kämpa för det under ansvarsbefrielseförfarandet.
Esko Seppänen
för GUE/NGL-gruppen. - (FI) Herr talman, herr kommissionsledamot, ordförande för revisionsrätten! Kommissionens vice ordförande Siim Kallas har generellt sett gjort ett gott arbete för att förbättra budgetkontrollen, och särskilt för att öka den administrativa öppenheten. Allmänhetens medvetenhet om jordbrukssubventioner är ett bra exempel på det.
Europeiska revisionsrätten instämmer delvis. Naturligtvis finns det områden som bör kommenteras, särskilt rörande jordbruksstöd och regionalt utvecklingsstöd. Dessa områden ansvarar medlemsstaterna huvudsakligen för. Man kan ana en skiljelinje i revisionsrättens rapport: de något mer korrekta nettobidragsgivarna i norr till skillnad från stödmottagarna i söder som har en större tendens till missbruk. Skillnaden påverkas naturligtvis också av den mängd pengar det handlar om. I söder finns det större summor att dela ut och kontrollera än i norr. För att undvika felaktiga generaliseringar är det viktigt att revisionsrätten i sina rapporter visar exakt var missbruk har skett så att förvirring och felaktiga generaliseringar undviks.
Jag vill sätta fokus på något som ligger utanför revisionsrättens behörighet och som också är en gråzon ur nationell synvinkel. Det är Athenafonden som inrättades 2004, och som ligger under medlemsstaternas behörighetsområde men inte EU:s. Medlemsstaterna betalar till fonden ur sina egna försvarsbudgetar för gemensamma militära ingripanden som ligger utanför EU:s behörighetsområde. Å ena sedan fungerar dessa operationer enligt Natos princip att var och en betalar för sin del. Å andra sedan finns Athenamekanismen, vars finansiering är hemlig. Sådana här militära förehavanden från EU-länder bör stå under demokratisk kontroll.
När vi behandlar rapporten från revisionsrätten kommer vår grupp att vara speciellt uppmärksam på lagligheten hos rådets budget, vilken fram tills nu varit en gråzon för parlamentet.
Godfrey Bloom
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Kommissionsledamot Kallas verkar ha läst ett helt annat dokument. Jag kan försäkra honom om att detta inte hade gått för sig för ett publikt aktiebolag i Storbritannien. Om ett publikt bolag i Storbritannien under 14 år hade lagt fram räkenskaper som ser ut så här och som varit helt oacceptabla, och gjort samma sak i år igen - jag tycker definitivt inte att revisionsrätten har godkänt räkenskaperna, och jag har läst dokumentet - om kommissionen hade varit en styrelse i ett publikt bolag i Storbritannien hade den nu suttit i fängelse!
Vi har här en situation där detta parlament, om det är ett parlament, ägnar större delen av året till att diskutera böjda bananer, knöliga palsternackor, standardisering av flaskstorlekar, och i tisdags röstade vi till och med om standardisering av traktorsäten. Denna absurda organisation tillbringar större delen av året utan att uträtta något av större värde. Vi har endast ett stort ansvarsområde, och det är att se till att kommissionen redovisar budgeten. Det är det viktigaste vi kan göra, och nu går den igenom igen för femtonde året i rad.
Det är stor synd och skam, och jag vill att de brittiska parlamentsledamöterna ska veta att jag noga registrerar hur de röstar. Jag ska se till att det blir känt i Storbritannien vad de gör här, till skillnad från vad de säger där hemma.
Ashley Mote
- (EN) Herr talman! Vi vet alla att Europeiska kommissionens räkenskaper aldrig kan godkännas förrän - och under förutsättning att - två tredjedelar av de problem som finns definitivt har lösts. Detta är inga nya problem. För det första är de ingående balanserna i räkenskapssystemet, som ändrades 2005, oklara, eftersom man ett år senare genomförde stora förändringar som gjorde det klart att ingen avstämning var, eller är, möjlig.
För det andra finns det problem med den delade förvaltningen, som redan har nämnts, eller med andra ord med fördelningen av allmänna medel till mottagare som sedan ställs till svars för både användning och bokföring av dessa medel. Till och med interna revisorer i medlemsstaterna erkänner att systemet är omöjligt att hantera.
I åratal är det enda vi fått höra - och vi har hört det i dag igen från revisionsrätten och från kommissionsledamoten - välmenande prat om snar förbättring, riskhantering, felfrekvenser - struntsaker! I verkligheten förändras ingenting av vikt och allmänheten håller på att förlora tålamodet, och det med rätta. Att lappa ihop däckstolarna på den här Titanic hjälper inte mot hålen i skeppets botten.
Om man skulle tro Greklands siffror växer det fortfarande olivlundar i Egeiska havet. I Bulgarien är missbruket av fonderna enligt rapporter helt utom kontroll. Till det turkiska norra Cypern har 259 miljoner euro av offentliga medel delats ut till ekonomisk utveckling, men EU-kontoret i Nicosia erkänner öppet att man varken kan övervaka eller kontrollera dessa medel, av den enkla anledningen att vi inte erkänner den turkiska regeringen. En del av pengarna har gått åt till att betala för nya trottoarer i den snabbt växande semesterorten Kyrenia, där kasinos gör strålande affärer dag som natt. De lokala myndigheterna väljer att inte höja skatterna tillräckligt och menar att om EU är så dumt att man betalar, så tackar de och tar emot. Men de pengarna kunde ha gjort god nytta.
Inte nog med att räkenskaperna är oacceptabla, utan vissa bedömningar av hur allmänna medel ska användas är också oacceptabla.
Christofer Fjellner
Jag skulle vilja börja med att tacka revisionsrätten för en bra och ovanligt lättbegriplig rapport, den blir nog ett bra underlag för vårt fortsatta arbete i budgetkontrollutskottet.
Jag tänkte upprätthålla mig mest vid EU:s oberoende myndigheter eftersom jag är föredragande just för dem. Det är ju några institutioner som växer i antal, i ansvar och hur mycket pengar de har att röra sig med. Därför skulle jag vilja påstå att granskningen av desamma också blir allt viktigare.
Under mina år här i Europaparlamentet har vi varje år anmärkt på de oberoende myndigheternas problem med planering, budgetgenomförande, offentlig upphandling, rapportering osv. och tyvärr ser det ut som att vi får anledning att göra samma sak även i år. Likaså problemet med att man äskar mer och mer pengar trots att man haft problem med att använda dem under tidigare år. Jag tycker att detta väcker ett antal allvarliga frågor eftersom det verkar vara återkommande problem. Det väcker åtminstone hos mig frågor om ansvar och styrning. Därför tycker jag det är särskilt tråkigt att rådet inte är här och deltar i den debatten, för jag tror att vi har ett gemensamt ansvar för att se till att styra och kontrollera dessa decentraliserade myndigheter.
Förutom dessa generella anmärkningar som i stort sett berör, inte alla men väldigt många av de decentraliserade myndigheterna, så är det fyra myndigheter som jag tror att vi får anledning att titta närmare på just i år. Den första är Europeiska polisakademin, Cepol, som även i år får anmärkningar för offentlig upphandling, återkommande problem som inte har åtgärdats. Dessutom än mer anmärkningsvärt är att revisionsrätten påpekar att pengar använts för att betala privata utgifter. Likaså Galileo, där revisionsrätten än så länge inte kunnat lämna ett uttalande kring huruvida man vill ge ren revisionsförklaring eller inte just för att det råder så stora oklarheter kring relationerna mellan Galileo och Europeiska rymdorganisationen och andra inblandade aktörer. Var börjar och slutar Galileo? Sist men inte minst gäller det också Frontex och Europeiska järnvägsbyrån, som båda är tydliga exempel på att man överskattar sina kostnader och äskar för mycket pengar och trots det begär mer pengar varje år. Detta är saker som jag har för avsikt att titta närmare på under ansvarsfrihetsprocessen. Jag hoppas på ett gott fortsatt samarbete med såväl revisionsrätten som kommissionen och jag är ledsen att rådet inte är här och bidrar till den diskussionen.
Bogusław Liberadzki
(PL) Herr talman! Herr Caldeira talade om risk som en viktig felfaktor när denna rapport utarbetades. Jag vill gärna ägna en stund åt att fokusera på problemen med Europeiska utvecklingsfonden. Fonden ger bistånd till länder i Afrika, Västindien och Stillhavsområdet. Riskerna skiljer sig från dem i medlemsstaterna, och är också större än i medlemsstaterna. Det är viktigt att rådet har kommit fram till att transaktionerna som utgör grunden till intäkter och åtaganden för budgetåret är lagenliga och korrekta. Denna allmänna slutsats ger oss grunderna till att kunna godkänna rapporten som helhet.
Å andra sidan är antalet fel i de transaktioner ligger till grund för betalningarna många. Revisionsrätten har ifrågasatt kommissionens dynamiska tolkning av lämplighetskriteriet, och revisionsrättens åsikt att tolkningen är bristfällig måste accepteras. Poängen är att det inte möjliggör för medlemsstaterna att kunna uppfylla normerna för tillförlitlig förvaltning av offentliga medel. Kommissionen borde ompröva sitt ställningstagande så snart som möjligt. Parlamentet har faktiskt redan uppmanat till detta.
Ett annat problem som tas upp i rapporten är samarbetet med FN. Man lyfter upp FN:s ovilja eller underlåtenhet att skicka över relevanta utbetalningsdokument. Revisionsrätten pekade på tre huvudområden där det finns betydande fel. Det är kostnadernas stödberättigande, avräkning av förfinansiering och utbetalning av felaktiga summor. Dessa fel borde och kunde ha upptäckts och korrigerats mycket tidigare av den personal som godkände utbetalningarna. Därför är rådets förklaring att revisionskostnaderna är mycket höga, vilket visas av kvoten mellan kostnaderna och revisionernas effektivitet, inte övertygande. Det är svårt att instämma i denna åsikt. Istället borde kommissionen sträva efter större effektivitet och öka antalet anställda. Vi i parlamentet tog faktiskt upp detta med kommissionen för ett år sedan.
Sammanfattningsvis, detta avsnitt av revisionsrättens information är blandad. I stort är den korrekt men jag vill peka på områden där det finns större felaktigheter. Rapporten innehåller rådets rekommendationer, som i stort måste accepteras.
Jean Marie Beaupuy
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill också passa på att tacka revisionsrätten för det utmärkta arbetet. Många ledamöter har protesterat mot hur EU:s medel i allmänhet används.
Jag hoppas att media, när de rapporterar från våra debatter och resultatet av revisionsrättens arbete, inte gör vad de brukar göra när de berättar om tågen som kommer för sent och inte säger något om de tåg som kommer i tid. Största delen av EU:s budget har nämligen använts på ett klokt sätt. Vi får inte blanda ihop äpplen och päron.
Vi har noterat att revisionsrättens rapport handlar mycket om förbättringar. Det är mycket goda nyheter. Ni säger också att det finns miljontals bidragstagare, vilket bara det illustrerar svårigheten och omfattningen av uppgiften.
För min del vill jag betona två ansvarsområden. Jag vill inte anklaga någon särskild organisation. Jag vill bara säga att framöver måste de som har det största ansvaret agera om vi ska lyckas bättre.
Som jag ser det är det två instanser som är ansvariga. Den första är kommissionen. Revisionsrätten har just berättat, efter att man sagt att det finns flera miljoner bidragstagare, att det första som måste göras uppströms är att förenkla reglerna. Innan vi talar om kontroller och innan vi talar om förklaringar, förväntar vi oss därför att saker och ting verkligen ska förenklas uppströms för dessa bidragstagare, särskilt föreningar, enskilda personer och så vidare.
Den andra ansvariga instansen är naturligtvis medlemsstaterna. Jag och mina kolleger i utskottet för regional utveckling kommer inte att sluta hänvisa till det ansvar som medlemsstaterna har för strukturfonderna. Ofta gör de administrationen mera komplex, och istället för att vara rådgivande komplicerar de saker och ting och sätter sig till doms.
Förutom denna rapport från revisionsrätten förväntar vi oss verkligen från varje medlemsstat att man förenklar tillgången till EU-fonderna och naturligtvis inför mera adekvata kontrollsystem för de kommande åren.
Ingeborg Gräßle
(DE) Herr talman, herr ordförande för revisionsrätten, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Efter att ha utfärdat revisionsförklaringar under 14 år har vi nästa år en årsdag. Vi behöver tänka över vad vi ska göra vid detta tillfälle.
Jag tror att vi mer och mer gör oss löjliga. En av de största riskerna är att detta komma att bli till en ren rutin och ingen längre kommer att ta oss på allvar. De resultat vi presenterar kommer inte heller att tas på allvar. Revisionsrättens rapport är intressant - principen att peka ut de skyldiga har visat sig värdefull - och jag skulle vilja be revisionsrätten att fortsätta förse oss med sådan här tydlig information.
Vi står dock nu inför frågan om vad vi ska göra med de medlemsstater som har varit med i EU sedan 1981 och ännu inte tillämpar EU:s lagstiftning konsekvent. Jag vill be kommissionen - det är en av de läxor jag har lärt mig av detta - att erkänna att ju mer konsekventa kommissionens åtgärder är, desto snabbare får vi bättre resultat. Jag önskar också att denna konsekventa strategi skulle tillämpas inom det område som kommissionen själv ansvarar för. Jag är besviken över de ringa framgångar som uppnåtts avseende direkt förvaltning. Jag förväntade mig att kommissionen skulle föregå med gott exempel och visa att detta är genomförbart och hur det ska gå till.
En aspekt i den här rapporten som intresserade mig speciellt är de nya medlemsstaternas ställning, men där finns inte mycket information om detta. Jag förstår inte vissa siffror, t.ex. resultaten för de två nya medlemsstaterna Rumänien och Bulgarien och vad Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) fann där 2007. OLAF har tagit fram slumpmässiga exempel från alla fonderna, vilket visade att bedrägeri och oegentligheter i dessa två länder uppgick till 76 procent. Detta är en hög siffra och nu måste vi agera därefter och hjälpa dessa två länder att uppnå bättre resultat, annars kommer vi aldrig att komma framåt.
Denna årsrapport är den sista från Barrosokommissionen och den första i den nya budgetperioden. Jag vill gratulera kommissionsledamot Kallas och Barrosokommissionen för deras arbete inom området ekonomisk kontroll. Kommissionen har uppnått mycket mer än någon av dess föregångare. Det är tankeväckande att vi trots alla dessa åtgärder inte har nått bättre eller snabbare resultat. Jag förväntar mig mycket från det nya rapporteringssystemet för återbetalningar. Jag hoppas att vi inte befinner oss i samma situation nästa år och lyfter på axlarna och säger att saker och ting bör bli bättre nästa år.
Talmannen
Kommissionsledamot Kallas! Så många lovord från fru Gräßle kan ni verkligen vara stolt över!
Dan Jørgensen
(DA) Herr talman! Ibland är våra diskussioner lite abstrakta, och jag tycker därför att vi borde börja med att påminna oss själva om vad det faktiskt är vi diskuterar. Det handlar om skattebetalarnas pengar. Det handlar om EU-medborgarnas pengar. Pengar som används till förnuftiga - och ibland inte fullt så förnuftiga - ändamål. Ett gemensamt krav på de pengar som används i EU:s namn är att de måste användas på ett korrekt och hederligt sätt. En annan gemensak sak är att det finns regler som ska följas, och om man inte följer dem måste man betala för det.
Tyvärr måste vi i år återigen notera att revisionsrätten inte har kunnat godkänna genomförandet av EU:s budget, dvs. man har inte kunnat godkänna räkenskaperna. Detta är naturligtvis helt oacceptabelt. Frågan är bara vem vi ska kritisera, vem vi ska skylla på? Utan tvekan ligger det största problemet hos medlemsstaterna. Det finns tyvärr inga tvivel om att när medlemsstaterna får en påse pengar från EU är de inte så benägna att låta dessa pengar utsättas för så mycket kontroll och regler som man skulle gjort om det handlat om nationens egna pengar. I fördraget sägs det tydligt att det är Europeiska kommissionen som bär ansvaret, dvs. Europeiska kommissionen ansvarar för att kraven på medlemsstaterna att införa de nödvändiga kontrollerna är ringa. I detta sammanhang kan man notera att det är synd att kommissionen inte har uppfyllt sitt eget mål att vi ska godkänna räkenskaperna före denna mandatperiods utgång. Det kommer vi inte att lyckas med.
Jag vill trots detta peka på de stora framsteg som har gjorts, t.ex. efter påtryckningar från Europaparlamentet. I fjol infördes en handlingsplan med ett stort antal mycket specifika åtgärder som vi kommer att se effekterna av - inte i detta årets rapport, naturligtvis, men i nästa års. Det kan vi vara nöjda med. I år kommer vi naturligtvis att arbeta mycket målinriktat inom de områden där det fortfarande finns problem. Det är givetvis mycket bekymmersamt att vi inom jordbrukssektorn, där det annars har varit positiva trender, i år fått se en nedåtgående utveckling eftersom vi inte har tillräcklig kontroll på fonderna för landsbygdsutveckling.
Bill Newton Dunn
- (EN) Herr talman! Jag vill tacka revisionsrätten för rapporten och kommissionsledamoten och hans medarbetare för det arbete de utför.
Ämnet är mycket viktigt, för det finns så många länder i olika delar av världen som som har stora problem - jag räknar inte upp dem eftersom de är väl kända - och där brottslighet frodas som sedan sprids till andra länder. Vi måste tackla dessa problem och jag är glad att vi så sakta rör oss i rätt riktning.
Jag beklagar djupt att ingen från rådet är närvarande, eftersom det är medlemsstaterna som inte uppfyller sina plikter på det här området. Inte en enda av dem är närvarande. Det måste vi försöka rätta till till nästa år.
Jag skulle vilja säga några ord till Godfrey Bloom från mitt hemland, som gjorde ett fånigt uttalande om ”knöliga morötter” eller vad det var och sedan spatserade ut och inte hade vett att lyssna till resten av debatten. Om han vore här skulle han höra mig påminna om hur ett stort brittiskt regeringsdepartement som hanterar pensioner inte har fått sina räkenskaper godkända på 14 år. Vi har inget att vara stolta över i Storbritannien heller. En sak som förvånar mig är att den brittiska regeringen vägrar samarbeta med OLAF. Det verkar helt orimligt och måste rättas till. Jag skulle väldigt gärna vilja ha ett svar från den brittiska regeringen på den frågan.
I min sista punkt vänder jag mig direkt till er, herr talman. När vi uttalar rekommendationer om utskotten i det nya parlamentet nästa år anser jag att vi bör tänka på hur vi ska kunna stärka budgetkontrollutskottet, ge det extra befogenheter och ansvarsområden, så att vi kan fortsätta att arbeta extra hårt med detta problem.
Talmannen
Tack, Bill Newton Dunn. Talmannen kommer som alltid att göra sitt bästa.
Markus Ferber
(DE) Herr talman, herr ordförande för Europeiska revisionsrätten, herr vice ordförande för kommissionen, mina damer och herrar! Återigen kan ingen revisionsförklaring utfärdas om förhållandet mellan utgifterna på EU-nivå och förvaltningen på nationell nivå. Det här börjar bli tradition. Jag minns diskussionerna med den förre ordföranden för revisionsrätten, professor Friedmann. Han sa en gång till mig att det på grund av strukturerna inte var möjligt att utfärda en revisionsförklaring. Vi måste därför tänka över hur vi kan återuppliva detta instrument för att kunna utfärda en revisionsförklaring i det fall det är berättigat.
Det är viktigt att vi skiljer mellan några olika problem i det här avseendet. För det första är en budget som till cirka 95 procent är uppbyggd av bistånd mycket mer utsatt för bedrägeri än en nationell, regional eller lokal myndighets budget. Biståndsbudgeten sköts till stora delar av medlemsstaterna, vilka har krävt att få avsevärt mycket mer självbestämmanderätt under den nya budgetperioden. Man klagade under den förra finansieringsperioden på att det var för mycket centralstyrning. Det här innebär naturligtvis också att ansvaret för budgetmedlen måste överföras till regional och nationell nivå.
Det tredje området vill jag bara nämna som hastigast. Vi måste lära oss att skilja på bedrägeri och slöseri. Ofta klumpar man ihop de båda begreppen. Det retar mig också när projekt finansieras av EU-medel när det inte är absolut nödvändigt. Det är ju dock inte bedrägeri, bara slöseri. Därför borde de som har ansvaret för projekten, speciellt inom området strukturåtgärder, nämligen medlemsstaterna själva, också ta ansvaret för att pengarna inte förslösas och att bara sådana projekt erhåller stöd som medför ett verkligt mervärde för regionen. Vi bör därför också överväga att flytta över delar av strukturåtgärderna till räntefria lån. Om medlemsstaterna måste betala tillbaka pengarna kommer de bara att begära bistånd för de projekt som verkligen är nödvändiga.
Paulo Casaca
(PT) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera revisionsrätten till det utmärkta arbetet, och också för att ha gjort det mycket mera lättillgängligt, såväl för oss alla här som för den vanlige EU-medborgaren.
Dock hade jag gärna velat se mer specifika uppgifter i revisionsrättens rapport, med namn och fall som har analyserats. Det handlar inte om vad vissa medlemsstater kallar att ”peka ut någon”, utan snarare om att ”förstå någon”. Vi kan nämligen bara förstå problemet om vi får en beskrivning av de specifika fallen. Efter vad jag har förstått har vi rättsliga ramar som ofta kräver absurda åtgärder, särskilt när det gäller strukturfonderna. Det orsakas av såväl medlemsstaterna som oss själva, och vi måste granska dess rättsliga ramar in i minsta detalj.
Vi kommer också att diskutera genomförandet av Europaparlamentets budget 2007. Byggnaderna här i Strasbourg köptes 2007 och när vi köpte dem fick vi garantier om att ingen asbest fanns i byggnaderna. Inte förrän köpet avslutats fick vi reda på att det finns asbest i omkring 50 rum i den här byggnaden. Detta är allvarligt och kräver vår fulla uppmärksamhet.
Det betyder inte att vi måste utkämpa krig med dem som vill eller inte vill komma till Strasbourg. Vi kan inte använda en hälsofråga för sådant som rent faktiskt inte är relevant. Men hälsoproblemet existerar, och jag skulle önska att generalsekreteraren kunde ge tydliga garantier för att den föreslagna planen för asbestsanering går att sammanjämka med fortsatt användning av byggnaderna.
Jag väntar fortfarande på dessa garantier, efter flera månader. Jag har läst rapporter på hundratals sidor och tittat på otaliga fotografier, vissa mycket intressanta, men jag har inte fått några garantier. Vi behöver verkligen dem för annars kan vi inte känna oss säkra på att vi kan arbeta här utan risk.
Jag vill därför påpeka att när vi beviljar Europaparlamentet ansvarsfrihet måste denna fråga vara helt klargjord, annars kommer vi inte att kunna rösta ja.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Även jag vill tacka revisionsrätten. Efter att ha läst rapporten och lyssnat på förmiddagens debatt frågar jag mig: är glaset halvtomt eller är det halvfullt?
I den första meningen i revisionsrättens slutsatser sägs det att revisionsrätten har sett vidare framsteg för kommissionens övervaknings- och kontrollsystem under 2007, så vi går åtminstone på rätt håll. Vissa områden har förbättrats men felfrekvensen är fortfarande alldeles för hög i en del sektorer, och de har man beskrivit här under förmiddagen.
En mycket viktig aspekt är att, enligt OLAF, misstänkta bedrägerier avseende strukturfonderna berörde 0,16 procent av kommissionens utbetalningar mellan 2000 och 2007, och det är en mycket signifikant siffra. Men eftersom jag är politiker på gräsrotsnivå ser jag den andra sidan av saken. Jag får hela tiden höra av lokala grupper, frivilliga sammanslutningar och icke-statliga organisationer hur svårt det är att ansöka om fondmedel och att följa de stränga regler som gäller för vartenda steg. Jag får hela tiden höra om Bryssels administrativa börda, om Bryssels byråkrati, och mitt bland medborgare och i den här debatten har vi medlemsstaterna, av vilka många i hög grad måste förbättra sin lagstiftning, kommissionen, som fortfarande har den del arbete kvar, parlamentet och revisionsrätten.
Jag anser dock att revisionsrättens rekommendationer kommer att göra nytta, särskilt för att förenkla grunden för beräkning av stödberättigande kostnader och i högre utsträckning använda betalningar med schablonbelopp eller bestämda summor. Vi gör framsteg men det går för långsamt.
Så är glaset halvtomt eller är det halvfullt? När jag tänker på EU-medlens stora betydelse, de förbättringar som görs, och förhoppningsvis genomförandet av de nya rekommendationerna, tycker jag att glaset är halvfullt.
José Javier Pomés Ruiz
(ES) Herr talman! Enligt artikel 274 i EG-fördraget har rådet samma ansvar som kommissionen för utgifterna. Vi är budgetmyndigheten.
Herr talman! Har vi bjudit in rådet att delta i denna debatt? Jag ser inga företrädare här. Har de bett om ursäkt för att de inte deltar? Har de gett någon orsak till att de inte är närvarande?
Jag förstår det inte. Är det för att de inte för fjortonde gången vill höra revisionsrätten säga att saker och ting måste bli bättre, med tanke på att det är de som använder över 80 procent av medborgarnas pengar? Eller är det för att de, precis som medlemsstaterna, är nöjda med de summor de lägger ut, medan vi här i parlamentet måste ifrågasätta eventuella felaktigheter av de frånvarande gästerna, eftersom jag antar att de har bjudits in?
(FR) Jag kommer att tala franska. Vi befinner oss i Frankrike. Var är det franska ordförandeskapet? Var är herr Sarkozy? Var finns era företrädare i den här debatten?
(ES) Vi får väl se om de anländer inom kort, som Molière säger.
Detta är oacceptabelt. Alla mina kolleger i budgetkontrollutskottet instämmer i att det inte får hända igen. Jag trodde att det utmärkta franska ordförandeskapet också skulle förbättra detta med att stå för konsekvenserna. Det är nämligen här de måste stå för konsekvenserna. De kan inte använda pengar och sedan inte komma hit. Det är nämligen inte bara medlemsstaterna utan också rådet som vi ska granska. Men de är aldrig här eftersom de inte vill höra samma sak om och om igen.
Lösningen skulle vara nationella förklaringar.
Jag vill peka på två saker.
Gratulerar, herr Silva Caldeira. Ni har tagit fram en mycket bra rapport till denna sista debatt i innevarande mandatperiod. Revisionsrätten, där ni är ordförande, är delvis att tacka för att förhållandena har blivit bättre. Hälsa och tacka alla era ledamöter, det har flera av mina kolleger sagt.
Herr Kallas! Denna kommission har förbättrat förhållandena i hög grad. Tyvärr har vi inte uppnått det slutliga målet att få en positiv revisionsförklaring, men för övrigt går saker och ting bra.
Jag har ett litet förslag: Vi måste förenkla. Vi måste förenkla och lämna över ansvar till medlemsstaterna, och sedan måste de komma hit och stå för konsekvenserna. Förenkling och mindre administration är rätt sätt för att förbättra användningen av medborgarnas pengar.
Szabolcs Fazakas
(HU) Tack för ordet, herr talman! Som jag ser det, i egenskap av ställföreträdare för ett av de nya medlemsländer vars frånvaro fru Gräßle beklagade, är den aktuella ansvarsbefrielsen viktig av två anledningar. För det första är detta det första året i perioden 2007-2013. Alla iakttagelser vi gör nu kommer alltså att få effekt på den framtida användningen. För det andra är detta det år då Europaparlamentet och kommissionen beviljar den sista ansvarsbefrielsen, och därför är det värt att ta fram en utvärdering.
Kanske mina kolleger inte håller med, men jag tycker ändå att trots att vårt huvudmål, en positiv revisionsförklaring, inte har uppnåtts, kan vi med stolthet se tillbaka på det vi gemensamt har åstadkommit. Kommissionen under ledning av vice ordföranden Siim Kallas, och parlamentet under ledning av budgetkontrollutskottet, såg inte bara till att de egna fakturorna och kostnaderna var i ordning, utan lyckades också genom hårt och uthålligt arbete se till att medlemsstaterna, som står för 80 procent av utgifterna, i allt högre grad står beredda att samarbete när det gäller kontroll.
Jag vet att vi har svåra uppdrag framför oss avseende jordbruks- och sammanhållningsfonderna. När vi genomför dem kan vi inte bortse ifrån de förändrade förhållanden i den globala ekonomin. Under den pågående krisen är det av synnerlig vikt speciellt för medlemsstaterna att använda EU:s resurser så snabbt som möjligt. Ju mindre demokrati desto bättre. Detta mål måste vi uppnå utan att vi därmed ökar betalningsriskerna. Jag välkomnar därför att Europeiska revisionsrätten även föreslår förenklingar inom detta område. Nu är det upp till kommissionen och medlemsstaterna att genomföra dem. Tack så mycket.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman! Jag vill tacka Europeiska revisionsrätten och kommissionsledamot Siim Kallas för det viktiga arbete ni har utfört för Europas skattebetalare.
I EU:s räkenskaper tillåts 2 procents felmarginal. Jag skulle vilja säga att det borde vara möjligt att bokföra kostnader som gäller löner, hyror och annan administration med mycket större noggrannhet än så. Det bör inte föreligga några tveksamheter kring dessa kostnader. Däremot finns det andra kostnadsgrupper där det kan vara svårt att uppnå en noggrannhet som ligger inom 2 procent. Det talas till exempel just nu mycket om högre kostnader för regionalpolitiken. Kanske måste vi vara så djärva att vi inser att det inte är realistiskt att uppnå nolltolerans i dessa kostnadsgrupper.
I framtiden måste vi vara mycket mer kostnadseffektiva, ansökningsförfarandet måste förenklas, och det bör också bli möjligt att föra över ansvarighet och befogenhet till en nationell nivå. Detta ligger i de europeiska skattebetalarnas intresse, och jag hoppas att revisionsrätten kommer att agera ändamålsenligt i frågan.
Véronique Mathieu
(FR) Herr talman! Jag tänker inte begära ordet å ordförandeskapets vägnar, utan för att svara min kollega José Javier Pomés Ruiz. Jag tror inte han var i kammaren när föredraganden uttalade sig. Rådet vill inte närvara i kammaren före Ekofins möte. Det var helt avsiktligt. Jag tror inte vi bör hålla någon debatt före det mötet.
Vad gäller rapportens ämne tror jag att förenkling är det centrala begreppet. Men jag tror att gemensam förvaltning verkligen kan ge upphov till komplikationer när det gäller EU:s fonder. Den komplexitet vi har nu beror inte i alla enstaka fall på bedrägerier, särskilt inte inom jordbruket. Det vi noterar i dag, särskilt när vi talar om landsbygdens utveckling, är tyvärr orsakat av den extremt komplicerade förvaltningen av EU:s fonder.
I går röstade vi om GJP. Vi måste inse att gränsöverskridande efterlevnad i till exempel miljöhänseende är en synnerligen komplicerad företeelse. Ledamöterna kräver att de miljörelaterade tvärvillkoren ska förenklas eftersom jordbrukarna arbetar så hårt för att uppfylla dem. EU:s fonder, särskilt förvaltningen av strukturfonderna, måste förenklas. Det politiska budskapet måste vi nå ut med. Att förenkla EU:s fonder är nyckelbegreppet i dag och det måste vi tillkännage.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) Jag gratulerar er till betänkandet. Det kan fungera som en instruktionsbok om komplicerade förfaranden vid utbetalningar från EU. Jag har dragit flera slutsatser om rapporten: tydlighet och begriplighet återspeglar de nya arbetsmetoder som införts av revisionsrätten; analysen ligger till grund för viktiga rekommendationer, även sådana som har funnits i flera år; och fokus på resultaten. Om vi bortser från rapportens kvaliteter och utvärderar resultaten beträffande om hur korrekta och effektiva EU:s utgifter är så ger det följande slutsatser: det finns brister i medlemsstaternas kontrollsystem och det saknas i viss mån effektiv övervakning från kommissionen; frekvensen felaktiga utbetalningar räknade per politikområde är ganska hög, så är även de berörda beloppen. Vi måste inse att det på vissa områden råder en hög felnivå. Viktiga framsteg har gjorts, men det räcker fortfarande inte. De viktigaste iakttagelserna i rapporten finns i rekommendationerna som om hur systemet för förvaltning av utgifter inom EU:s fonder kan förbättras: bättre kontrollsystem på olika nivåer - första, andra och tredje - och kontakterna däremellan, vilket är ett särskilt åtagande för medlemsstaterna; enklare rutiner för att det ska bli lättare att kontrollera systemen utan risker. Eftersom det många gånger handlar om de nya medlemsstaterna tror jag att det krävs bättre samarbete med och stöd till dem så att de kan införa tydliga och exakta nationella kontrollmekanismer.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag tackar revisionsrätten för redogörelsen i förmiddags. Den var mycket ingående och användbar. Ja, felnivåerna är för höga - och vi strävar ju alla efter perfektion - men framsteg har gjorts. EU har generellt gjort framsteg, det är bara att välkomna.
Min allmänna reflexion är att medlemsstaterna kanske är mer försiktiga med sina egna pengar än med EU:s och vi måste ändra den inställningen. Som andra har påpekat behöver vi däremot inte göra bestämmelserna och föreskrifterna om efterlevnad alltför komplicerade, eftersom det avskräcker människor, särskilt dem som kanske behöver finansieringen.
Här i min hand håller jag - direkt från tryckpressarna - hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken som godkändes i morse. En sak som slog mig direkt vid redogörelsen i förmiddags var det uttryckliga konstaterandet att när det gäller landsbygdsutveckling uppstår det nu stora problem med efterlevnaden när vi i hälsokontrollen tar pengar från gårdsstödet och öser över landsbygdsutvecklingen. Här finns ett problem som måste lösas. I slutändan är det en mycket bra tanke att satsa pengar på program för landsbygdsutveckling inom klimatförändringar, biologisk mångfald och vattenförvaltning. Men hur mäter vi detta och bedömer kostnadseffektiviteten? Det måste vi undersöka noga.
Jag är orolig över att den här rapporten i likhet med de tidigare kommer att användas för att klanka på EU - baktala EU - snarare än på det sätt den borde användas. Vi borde säga: titta här, vi har gjort framsteg och vi pekar ut områden där vi behöver bli ännu bättre så att vi använder EU:s pengar på ett sätt som är bra för EU:s medborgare och undviker att göra saker och ting för komplicerade.
Det vanligaste ordet i kammaren i förmiddags var ”förenkling”. Om det var så lätt skulle vi redan förenkla. Jag tror inte att allt är så lätt, men om de som kontrollerar och inspekterar är mer införstådda med gräsrötternas problem kan processen få lite hjälp på vägen. Jag ser positivt på redogörelsen och hoppas att vi i fortsättningen kan använda pengarna på ett bra sätt.
Jan Olbrycht
(PL) Herr talman! Först vill jag förklara att jag är positiv till revisionsrättens rapport som bekräftar att den arbetar konsekvent.
Jag vill också påpeka att de här rapporterna alltid analyseras i ett särskilt sammanhang. Sammanhanget är mycket relevant just nu, eftersom vi för det första arbetar på en ny form för vår politik efter 2013. För det andra debatterar vi hur politikens inverkan ska övervakas och bedömas. För det tredje arbetar vi alla med EU:s reaktion på finanskrisen där vi anpassar våra verktyg, metoder och instrument till de nya problemen.
Om vi mot bakgrund av detta tittar på rapportens inverkan på sammanhållningspolitiken, noterar vi att på de områden där kommissionen själv har haft ansvar för särskilda åtgärder märks tydliga förbättringar i rapporten. Men i områden med revision på flera nivåer och ansvaret hos medlemsstaterna är resultaten enligt rapporten fram till i dag obetydliga, eftersom vi ännu inte kan se några direkta effekter av de reformer som nyligen har införts.
Jag vill också poängtera att när vi arbetar med nya politikområden måste vi tydligt skilja på misstag, missbruk och bristfällig förvaltning - vilket också lyftes fram av Markus Ferber - och hur dessa faktorer ska relateras till politikens resultat. Jag tycker det är fel att bara förklara ett fel eller en felnivå med att en viss politik är verkningslös. Alltför förenklade slutsatser kan få oss att överge politikområden som definitivt behövs under de nya omständigheterna.
Esther de Lange
(NL) Herr talman! Även jag vill framföra mitt tack till revisionsrätten för att ha lagt fram sin årsrapport och kommissionen för sitt svar på den. Trots de positiva ljuden på bokförarsidan står vi faktiskt inför exakt samma situation som tidigare år. Det är sant att åtgärder har vidtagits på sammanhållningsområdet, däribland via kommissionens handlingsplan. Felnivån har också minskat något, från tolv procent till elva, men det är självklart underkänt. En dubbel bild framträder kring jordbruket och andra stora utgiftsposter i budgeten. Jordbrukspolitikens egen felnivå ligger under den kritiska gränsen på två procent, inte minst tack vare det integrerade kontrollsystemet. Men jag tror att vi borde införa strängare påföljder för de länder som på över tio år inte lyckats skapa ett sådant effektivt integrerat kontrollsystem. Påföljden borde utformas som gradvisa finansiella justeringar.
Inom landsbygdsutvecklingen är dock bilden mindre rosenskimrande. Som Mairead McGuinness redan har påpekat var det här även för mig en tydlig vädjan till ministerrådet för jordbruksfrågor som nyligen möttes att inte gå fram för fort med att flytta anslag från jordbrukspolitiken till landsbygdspolitiken. Jag har sedan dess fått veta att rådet visserligen inte agerade så snabbt som kommissionen hade föredragit, men den modulering som föreslagits är ändå avsevärd.
Det här var problemen. Nu till lösningarna. Jag har hört revisionsrätten i luddiga ordalag tala om att ta beräkna kostnaderna för kontroller, förenkling och tydliga mål. Det är gott och väl, men både kommissionen och revisionsrätten känner alltför väl till problemet att 80 procent av utgifterna samförvaltas av medlemsstaterna. Det betyder förstås att lösningen delvis bör sökas via dessa medlemsstater. Döm därför om min förvåning när jag ser att varken revisionsrätten eller kommissionen har nämnt nationella förvaltningsförklaringar. Jag skulle vilja påminna kommissionsledamoten om att i samband med det förra ansvarsfrihetsförfarandet så lovade han att arbeta för sådana förklaringar. Jag skulle vilja veta om han har hållit vad han har lovat och hur det i så fall märks, för jag har inte sett några tecken på det. Eftersom de här förklaringarna är en läroprocess för oss tycker jag det är viktigt att vi tittar närmare på hur de nuvarande årssammanfattningarna och nationella förklaringarna sätts samman i kvalitativt hänseende, och att vi drar erfarenheter av det. Jag tar i vilket fall för givet att kommissionen hjälper oss med detta de närmaste månaderna.
Rumiana Jeleva
(BG) Offentliggörandet av revisionsrättens årsrapport är ett bra tillfälle att analysera vad EU:s budget används till och hur. Syftet med EU:s budget är i första hand att förbättra livet för unionens närmare 500 miljoner medborgare. Den används för att finansiera projekt som direkt påverkar våra medborgares vardag, till exempel vägar och motorvägar. Som ni känner till står vi just nu i en korsning där EU-skeptikerna har lyckts förleda en del medborgare med tomma löften och falska påståenden. Att skylla allt som inte fungerar på EU är en av deras metoder. Vi måste däremot göra allt vi kan för att förmå EU:s medborgare att utnyttja medlemskapets fördelar. Vi måste skicka ut tydliga signaler om att vi i egenskap av EU:s lagstiftare vill att unionen ska fungera effektivare och bli mer verkningsfull. Bara på det sättet kan vi hejda EU-skeptikernas framfart.
Jag skulle i det sammanhanget vilja nämna mitt eget hemland Bulgarien. Medborgarna där väntade ivrigt i många år på det ögonblick de kunde kalla sig själva likvärdiga EU-medborgare och utnyttja medlemskapets fördelar. Nu, vilket framkommer i olika EU-rapporter, har många landsmän gått miste om fördelarna av gemenskapens solidaritet trots att de gått med i EU. Detta på grund av misskötsel och bristande styrning. Detta nämndes också i kommissionens senaste rapport från juli 2008 som tyvärr ledde till at EU:s fonder delvis låstes för Bulgariens del. Situationen gör mig mycket upprörd, för jag vill inget hellre än att mina landsmän får leva i ett välmående Bulgarien som tar sin rättmätiga plats i ett enat Europa, utan anklagelser om korruption i de höga leden och utan organiserad brottslighet.
Sammanfattningsvis uppmanar jag alla EU-institutioner och nationella institutioner att fortsätta insatserna för att avhjälpa de brister som framkommer i revisionsrättens årsrapport, och att kämpa för att kontinuerligt höja EU-medborgarnas livskvalitet.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Herr talman! ”Fånga talmannens blick”. Jag tror det här ämnet är ett sådant som drar många människors blickar till sig. Säkert kan det uteblivna godkännandet i viss mån bero på felnivån. Men efter så många år undrar jag ändå om det kan vara systemet som är felaktigt och borde lagas. Markus Ferber påpekade att länder som gång efter annan inte uppfyller kraven på tydlighet och eget ansvarstagande måste bemötas med en annan finansieringsmetod. Det kan enligt honom åstadkommas genom att anslagen bara betalas ut om de inte används fullständigt förrän senare. Det tilltalar mig. Länderna måste göra ett val, i synnerhet när det gäller strukturfonder, jordbruk och landsbygdsinnovationer.
Gerard Batten
(EN) Herr talman! Som min vän Godfrey Bloom mycket riktigt påpekade förut är det helt enkelt inte sant att påstå att kontona har godkänts helt av granskarna. Det verkar som om det saknas korrekt redovisning av omkring sex miljarder euro. Det motsvarar med dagens växelkurs 4,7 miljarder brittiska pund. Storbritanniens nettobidrag till EU:s budget 2007 uppgick till 4,3 miljarder pund. Nettobeloppet är beräknat efter Storbritanniens rabatt och egna pengar som har använts i vårt land. Det finns förstås inget som kan kallas ”EU:s pengar”. Ett belopp som överstiger de brittiska skattebetalarnas nettobidrag till EU:s budget söker sig troligen fram till bedragarnas fickor.
Det här illustrerar det brittiska EU-medlemskapet i ett nötskal: ett fullständigt slöseri med pengar. Alltfler britter börjar inse att EU ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Dushana Zdravkova
(BG) Även jag vill framföra mina gratulationer till rapporten. För mig är det viktigt att man i rapporten betonar vikten av bättre övervaknings- och kontrollsystem för EU:s fonder och rekommenderar en förenkling av förfarandena. Jag instämmer fullt ut med de kommentarer och rekommendationer som lämnats till kommissionen eftersom de är mycket relevanta. Jag skulle vilja ta upp det beklagliga exemplet med det ineffektiva kontrollsystem som nämns i fråga om Bulgarien. Mitt land kritiseras fortfarande av flera verkställande organ för oegentligheter i samband med finansieringen från föranslutningsprogrammen. Det är ett tydligt bevis på att den bristfälliga förvaltningen från den bulgariska regeringens sida har lett till felaktig användning och att de resultat som föranslutningsmekanismerna skulle ge inte har uppnåtts. Jag anser dock att om kommissionen hade godkänt och infört de effektiva kontrollmekanismer som behövs hade det inte hänt. Även om detta tas upp i kommissionens svar på sidan 51 i rapporten är det för mig oklart vilka särskilda åtgärder som måste vidtas.
Christopher Heaton-Harris
(EN) Herr talman! Siim Kallas' uttalade syfte i början av hans mandatperiod var att uppnå en positiv revisionsförklaring. Under den tid vi fått olika rapporter från revisionsrätten har i ärlighetens namn inte mycket förändrats. Herr Kallas! Jag är rädd för att det i er rapportering och ert ställningstagande inför den aktuella rapporten löper en erfarenhet från Peter Mandelson genom ert hela väsen. Ni har fått en släng av Mandelson - men att påstå att allt är jättebra och vinkla saken så att kontona skulle vara rena är oärligt och helt enkelt osant.
Att skylla på medlemsstaterna är inte juste, eftersom man i artikel 274 i fördraget tydligt anger att ansvaret ligger hos kommissionen. Vem ger medlemsstaterna pengarna överhuvudtaget? Vem kunde, med vetskap om var problemen finns - och ni får reda på det varje år av den herre som satt bredvid er - ha stängt börsen eller avbrutit finansieringen av vissa program? Herr Kallas! Ansvaret ligger verkligen hos er. Jag tror tyvärr att ni har misslyckats.
Vítor Manuel da Silva Caldeira
revisionsrätten. - (EN) Herr talman! Jag vill först och främst tacka alla för deras vänliga ord om dem som arbetar vid revisionsrätten, och om dem som bidrar till det resultat vi har debatterat den här morgonen. För alla som arbetar vid revisionsrätten tackar jag ledamöterna för att de uppskattar vad vi gör att för stödja Europaparlamentet enligt bestämmelserna i fördraget. Det är vårt uppdrag. Det är vår roll.
Vi noterar nogsamt de kommentarer och förslag ni lagt fram så att vi kan redovisa våra resultat och kommentarer ännu bättre och förmedla dem till er och EU:s medborgare. Vi ska sträva efter en strikt tillämpning av internationella revisionsstandarder på alla områden, även när vi bedömer andra revisorers arbete, nämligen de som arbetar i medlemsstaterna med att granska EU:s fonder.
Jag avslutar med att kort nämna att vi även i fortsättningen ska stödja Europaparlamentet och budgetkontrollutskottet under ansvarsfrihetsförfarandet och att vi än en gång ska sträva efter samarbete med samtliga institutioner. Det viktigaste är till syvende och sist att resultatet av vårt arbete, vilket jag sa i mitt anförande, visar att EU:s institutioner är ansvarsskyldiga och öppna, och att vi kan ha förtroende för EU.
Siim Kallas
kommissionens vice talman. - (EN) Herr talman! Många kommentarer har fällts. Vi har en lång process med ansvarsfrihet och diskussioner framför oss, när alla de här anmärkningarna bör besvaras och/eller bemötas.
Jag skulle vilja kommentera det här med förenkling som har tagits upp flera gånger. Alla säger att de vill ha förenkling, men det finns i själva verket två bakomliggande ståndpunkter. Den första är att de som tar emot pengar vill ha större frihet, medan de som bidrar med pengarna vill ha en mycket tydlig överenskommelse om vart pengarna ska gå. Det finns alltså en ständig motsägelse. För det andra har vi fram till nu - även om det har varit lite annorlunda de senaste två åren eller så - alltid förutsatt att vi har en nolltolerans för fel. Bestämmelserna utarbetas därför för att förhindra fel i de miljoner transaktioner som görs. Det har också lett fram till ett slags mytisk bild av den berömda revisionsförklaringen som visar att det finns felaktigheter bland alla underliggande transaktioner. Som revisionsrätten själv hävdar i rapporten är i själva verket 95 procent av utgifterna felfria, undantaget strukturfonderna där felnivån är högre. Så de allra flesta utgifterna har betalats ut i enlighet med bestämmelserna.
Nolltolerans för fel är dock något vi snart ska ta itu med. Frågan om acceptabla risker har väckts även här många gånger, och vi kommer också snart att lägga fram ett meddelande för parlamentet om de intensiva diskussioner som just nu förs inom kommissionen. Vi har till exempel modeller som tydligt visar att om vi vill ha nolltolerans - 100 procents felfrihet -får vi också enorma kostnader för kontrollerna. Det finns någonstans en punkt där fel, kostnader och risker möts. I sammanhanget uppskattar vi verkligen revisionsrättens synsätt, först och främst på att införa en enklare kvantitativ väg som ger en betydligt bättre bild. Därefter går vi vidare och - som en ledamot uttryckte det - ser om vi borde ha en lägre väsentlighetsgrad inom vissa områden, och högre inom andra. Då kan vi få en mer rimlig tolkning av kravet på transaktionernas laglighet och korrekthet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
