Snabbinsatsmekanism för att hantera de kraftigt stigande livsmedelspriserna i utvecklingsländerna (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Gay Mitchell för utskottet för utveckling, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av en snabbinsatsmekanism för att hantera de kraftigt stigande livsmedelspriserna i utvecklingsländerna - C6-0280/2008 -.
Gay Mitchell
föredragande. - (EN) Herr talman! Livsmedelsmekanismen började som ett förslag från kommissionen, mot bakgrund av de stigande livsmedelspriser som orsakade upplopp i vissa länder. Detta förslag gick ut på att använda 1 miljard euro av de pengar som blivit över från jordbruksstödet till att underlätta situationen i utvecklingsländerna genom insatsvaror i jordbruket och säkerhetsnät för nödsituationer. Dessa pengar förväntades i denna form helt och hållet vara ett tillägg till de befintliga utvecklingsfonderna. Nu, fem månader senare, har vi vår miljard, men det är i en helt annan form än vi först hade planerat.
Fredagen för två veckor sedan deltog jag vid budgetförlikningsmötet tillsammans med mina kolleger från budgetutskottet och rådet, och där lyckades vi slutligen uppnå en kompromiss i fråga om finansieringen av förordningen om livsmedelsmekanismen. De sista frågetecknen rätades ut den följande måndagen vid ett trepartsmöte mellan parlamentet, kommissionen och rådet.
Den slutgiltiga kompromissen ser ut på följande sätt: 1 miljard euro ska finansieras över en period på tre år, 2008-2010, med hjälp av flexibilitetsmekanismen som står för 420 miljoner euro, en omställning av anslagen under rubrik 4 ”Externa åtgärder” som ger ytterligare 240 miljoner euro och en ökning av reserven för katastrofhjälp med 240 miljoner euro för 2008. Denna ökning kräver en omarbetning av det interinstitutionella avtalet. Summan är ett tillägg till de ytterligare 100 miljoner euro som används från den befintliga reserven för katastrofhjälp. Eftersom reserven för katastrofhjälp utgörs av bidrag från medlemsstaterna kommer ökningen av medlen endast ge ökade kostnader om medlemsstaterna inte kompenserar sina bidrag med en motsvarande minskning av den nationella budgeten.
Det har antytts att det finns ett uttalat missnöje i utskottet för utrikes frågor och andra utskott i fråga om delfinansieringen av detta från stabilitetsfonden. Det är möjligt att man i utskottet för utrikes frågor är missnöjda med detta, men det var troligtvis den bästa överenskommelse vi kunde uppnå under de rådande omständigheterna.
Även om jag stöder den kompromiss vi nu har kommit fram till, tycker jag att det är viktigt att nämna bristerna i denna process och resultatet av den, både för ärlighetens skull och för att understryka - vilket jag har gjort vid tidigare tillfällen - den skrattretande situation där regeringar över hela världen pumpar ut flera miljarder dollar för att lösa ut banker samtidigt som de måste vända ut och in på sig själva för att ge världens fattigaste människor 1 miljard euro som slås ut på 27 medlemsstater och EU:s budget.
Jag anser att vi har gjort så gott vi kunnat på hundra dagar. Vi har tagit fram pengarna och vi har utarbetat förordningen, men det är inte helt och hållet en extra miljard. I detta betänkande framgår det att kompromisstexten redan har godkänts av alla medlemsstater i Coreper, och att huvuddelarna i mitt betänkande och ändringsförslagen från mina kolleger i utskottet för utveckling finns med där.
Förordningen är tidsbegränsad. Den gäller nu fram till slutet av 2010. Den är inriktad på att hantera den kortsiktiga krisen och har som mål att främja jordbruksproduktionen. Den ska motverka onödig spridning av medel med hjälp av en lista på länder med hög prioritet. I förordningen utökas även de möjliga organisationer som kan genomföra förordningen och parlamenten får ansvarsskyldighet. Två uttalanden har lagts till förordningen som kommer att bidra till att den verkligen tillämpas.
När allt kommer omkring anser jag att vi har gjort så gott vi kan rådet, parlamentet och kommissionen emellan. Vi har gjort detta på hundra dagar. Vi har lagt fram lagen för parlamentet. Vi kommer att hålla en omröstning om den i morgon, det är redan bestämt. Vi har tagit fram finansieringen. Med anledning av detta vill jag visa min uppskattning för den samarbetsvilja rådet och kommissionen visat, särskilt kommissionsledamot Louis Michel, som verkligen ville att dessa pengar skulle vara ett tillägg.
Jag vill även tacka sekretariatet för utskottet för utveckling, särskilt Guido Van Hecken och Anne McLauchlan och tacka Eoin Ó Seanáin och Oliver O'Callaghan på min avdelning som har varit mycket hjälpsamma i allt detta. Jag anser att vi när allt kommer omkring har gjort ett bra jobb och vi har gjort så gott vi kan.
Talmannen
Tack, herr Mitchell! Jag gratulerar till ert betänkande och ett mycket viktigt och beundransvärt ämne som kommer att förbättra parlamentets rykte i världen som en pådrivande faktor för utveckling och solidaritet.
Nu har kommissionsledamot Louis Michel ordet. Liksom Siiri Oviir, Hélène Goudin och jag själv har han precis kommit tillbaka från andra sidan jorden, 14 000 km härifrån, och han ska berätta för oss på kommissionens vägnar om det möte vi hade i den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen. Jag kan se att ni är i fin form i dag, herr kommissionsledamot.
Louis Michel
ledamot av kommissionen. - (FR) Herr talman, herr Mitchell, mina damer och herrar! Livsmedelskrisen har fått allvarliga konsekvenser i utvecklingsländerna.
Jag anser att EU, som ni sagt och även visat i era gärningar, har ett moraliskt ansvar att agera snabbt, och detta är desto viktigare eftersom den här krisen sammanfaller med en mycket allvarlig finansiell och ekonomisk kris vars katastrofala effekter för utvecklingsländerna vi snart tyvärr kommer att kunna beräkna, eftersom dessa effekter mycket väl skulle kunna inbegripa i vart fall indragningar av statligt utvecklingsstöd. Men vi ska få anledning att återkomma till detta ämne.
Det verkar som om våra tre institutioner - parlamentet, rådet och kommissionen - har klarat av utmaningen genom att arbeta snabbt med denna mekanism som är tänkt att utgöra en snabb reaktion på de kraftigt stigande livsmedelspriserna i utvecklingsländerna.
Jag vill tacka er på kommissionens och dess ordförande José Manuel Barrosos vägnar. Jag vill även särskilt tacka föredraganden Gay Mitchell för hans utmärkta arbete samt Reimer Böge och Stéphane Le Foll för de insatser de gjort för budgetutskottet respektive utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Som ni vet beklagar vi att vi inte fick använda de tillgängliga marginalerna under rubrik 2. Men vi förblev realistiska med tanke på utsikterna för en överenskommelse om en bra text. Jag måste säga att kompromisstexten som ni kommer att rösta om i morgon är en bra text. Å ena sidan är den bra eftersom vi där verkligen har tagit med era och rådets ändringsförslag, och å andra sidan eftersom vi har bevarat de tre huvuddelarna i vår ståndpunkt.
För det första finns det en åtgärd på 1 miljard euro, och ingen verkar på allvar ha ifrågasatt vår uppskattning av behoven. För det andra har vi alltid varit överens om att åtgärden ska vara begränsad till en mycket kort tidsperiod. Vi föreslog en period på två år, men kunde acceptera tre år. Slutligen var målet att ge ny fart åt jordbruksproduktionen i de länder som drabbats hårdast av prisökningarna. Det var med andra ord för att rädda skördarna inom en överskådlig framtid.
Vad blir då nästa steg när ni har röstat i morgon och när rådet fattat sitt beslut den 16 december? Jag anser att det viktigaste är den praktiska tillämpningen. I januari 2009 kommer kommissionen att lägga fram förslag om de första besluten om projektfinansiering, eftersom jag anser att vi helt klart måste komma igång mycket snabbt. Det huvudsakliga målet är att rädda jordbruksproduktionen för 2009 års skörd. Vi ska därför göra allt som står i vår makt för att se till att de flesta finansiella åtagandena verkställs under 2009 och att de får en inverkan på exempelvis insatsvarorna i jordbruket under 2009 års jordbrukssäsong.
Enligt överenskommelsen kommer den allmänna planen för genomförande av mekanismen att lämnas över till er inom en snar framtid, och i alla händelser före slutet av april 2009. Denna mekanism blev av tack vara våra tre institutioners politiska vilja och ett snabbt, effektivt genomförande kommer helt säkert att kräva samma gemensamma vilja.
László Surján
Herr talman! Budgetutskottet var medvetet om EU:s moraliska ansvar gentemot de länder som hamnat i svårigheter. Men ni behöver inte beklaga för ett ögonblick, herr kommissionsledamot, att vi inte kunde hitta pengar för detta ädla syfte i kapitel 2.
Det tjänar ingenting till att beklaga detta, eftersom vi har samma moraliska ansvar gentemot EU:s jordbrukare, till vilka vi nu har sagt i månader att det inte finns några pengar till varken det ena eller det andra, och att jordbrukarna i de nya medlemsstaterna kommer att få vänta i tio år innan de får jämlik behandling. Medlen var tvungna att tas någon annanstans, från rätt ställe, och precis som föredraganden uppgav har vi verkligen lyckats med detta. Jag anser att vi har gjort ett bra jobb som vi kan vara stolta över.
Budgetutskottet stötte på ytterligare ett problem. Vi var inte övertygade om att kommissionen - som kommissionsledamoten också har påpekat - agerade snabbt, och att kommissionens förslag i alla avseenden var ändamålsenligt. Vi tyckte att det var beklagligt att mikrokrediter inte alls nämndes i det ursprungliga materialet. Budgetutskottet anser att det är mycket svårt att avgöra i Bryssel eller i någon annan internationell institutions säte hur en eller annan region eller jordbrukare som drabbats av svårigheter ska finna en väg ut ur den svåra situationen.
Systemet med mikrokrediter har visat sig vara mycket framgångsrikt och har hjälpt många länder i svårigheter, och vi är mycket tacksamma över att utskottet för utveckling har godtagit budgetutskottets rekommendationer i detta avseende. Jag kan inte garantera, men jag kan förutse att resultatet i morgondagens omröstning med all sannolikhet kommer att bli till er och alla inblandade parters belåtenhet. Tack för er respektfulla uppmärksamhet.
Stéphane Le Foll
föredragande för yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. - (FR) Herr talman! Jag ska fatta mig kort. Jag vill börja med att tacka Gay Mitchell och berömma hans arbete. Jag vill även tacka kommissionsledamoten för hans engagemang och säga att livsmedelskrisen inte bara kommer att vara aktuell under två eller tre år, utan att den kommer att fortsätta att vara ett problem de kommande åren.
Jag vill lägga till en sak i egenskap av representant för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, och det är att omfattningen av det utvecklingsstöd som är riktat till jordbruket har minskat ständigt de senaste 15 åren. Som Jacques Diouf har påpekat har det sjunkit från 15 till 4 procent. Det är dags att överväga tanken på att utveckling även innebär att stödja jordbruket, och om denna mekanism ska ha någon betydelse i framtiden är detta den betydelse som jag personligen kommer att ge den.
Colm Burke
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka Gay Mitchell för hans betänkande. Jag välkomnar utarbetandet av denna livsmedelsmekanism för världens fattigaste jordbrukare som vi äntligen har kommit överens om efter långa förhandlingar.
Några medlemmar i rådet ville inte använda oanvända jordbrukspengar för att stödja utvecklingsländerna. Trots att en sjättedel av världens befolkning just nu svälter, strävade vissa medlemsstater i rådet emot (trots att en majoritet av medlemmarna var för att använda den gemensamma jordbrukspolitiken) med den magra ursäkten att de var rädda för att skapa prejudikat.
Pengarna har tagits från andra håll, och delas upp på tre år från 2008 till 2010 i stället för på en tvåårsperiod. Tyvärr var behovet av dessa pengar som störst för några månader sedan när livsmedelspriserna steg kraftigt. Priserna stiger inte längre i några av dessa länder.
Sedan livsmedelspriserna började öka har antalet hungrande människor ökat till nästan en miljard. Detta år har 100 miljoner människor drivits in i fattigdom som ett resultat av livsmedels- och bränslekriserna, och denna siffra fortsätter att stiga. Människor i utvecklingsländer lägger upp till 80 procent av sin inkomst på mat, vilket är en ytterligare anledning till att vi måste hålla livsmedelspriserna på en rimlig nivå.
Livsmedelsmekanismen kommer att bidra till att lösa kortsiktiga behov genom att tillföra insatsvaror till jordbruket och genom att stärka säkerhetsnäten. Men en ny livsmedelskris kommer att vara nära förestående om inte EU:s medlemsstater och andra rika länder tar itu med de strukturella problem som har förvärrat livsmedelskrisen.
Josep Borrell Fontelles
Gratulerar, herr kommissionsledamot! Utan ert fullständiga engagemang i denna fråga skulle vi inte ha kommit fram till detta till synes lyckliga slut. Ni har kämpat hårt från första början för att uppnå detta mål. Jag vill även tacka föredraganden Gay Mitchell. Ni två har besparat EU det högljudda åtlöje som skulle ha blivit resultatet om vi inte hade lyckats få tag på denna miljard, efter att ha utlovat den så ofta och på så många platser världen över.
Kanske det inte är exakt en miljard, och den kanske inte helt och hållet är ett tillägg, men en stor del av den kommer att vara det. Den kommer inte komma ifrån jordbruket, som ni hade föreslagit, och den kommer inte betalas ut helt under bara ett år, utan delas upp på två eller tre år. Verklighetens brister hindrade er dock inte från att uppnå det mål ni själv hade satt upp, med hjälp av utskottet för utveckling och den socialdemokratiska gruppen i parlamentet, om jag får säga det själv.
Det är inte en stor summa pengar, endast en euro för varje undernärd person i världen, en euro för varje person som svälter. Det kan dock bidra till att minska antalet svältande i framtiden, förutsatt att medlemsstaterna inte drar av de extra medel som de har blivit tvungna att bidra med för denna katastrofhjälp från sitt utvecklingsstöd.
Därför uppmanar jag alla medlemsstater att inte minska den extra summan de betalat till detta stöd genom att skära ned på den nationella budgeten. En medlemsstat har redan antytt att den tänker göra det. Andra medlemsstater, som Spanien, har å andra sidan bestämt lovat att inte göra det. Det är ingen mening med att ta från en för att ge till en annan, att bara flytta runt pengar med andra ord, så att man i slutändan ger samma summa. Jag är säker på att ni kommer att vara den första som säger ifrån om detta händer.
Kyösti Virrankoski
för ALDE-gruppen. - (FI) Herr talman! Jag skulle vilja tacka Gay Mitchell för hans utmärkta betänkande. Min grupp har alltid varit för ett snabbt beviljande av livsmedelsbistånd. Kommissionen lade fram sitt förslag om ett bistånd på 1 miljard euro i juli. Tyvärr gick detta emot principerna i det interinstitutionella avtalet om budgetdisciplin. Detta var förvånansvärt, eftersom kommissionen alltid har varit värnat om fördraget och lagligheten. Det var inte förrän vid budgetförlikningsstadiet som kommissionen ändrade sitt förslag så att det följde den befintliga lagstiftningen. Det var då överenskommelsen uppnåddes.
Även det franska ordförandeskapet förtjänar vår tacksamhet. Det lyckades övertyga medlemsstaterna att anta ståndpunkten om livsmedelsbistånd. 760 miljoner utav 1 miljard euro är nya pengar, och detta är en klar seger för Europaparlamentet.
Ett problem är att se till att biståndet når sin avsedda destination. Skeptikerna hävdar att bara en del av biståndet når sin destination medan den största delen stannar hos mellanhänderna. Detta problem bör bevakas noggrant. Ett problem med jordbruket i utvecklingsländerna är inte tillgången på gödsel eller utsäde utan bristen på utbildning och den primitiva standarden på arbetsmetoder, utrustning och anläggningar. Detta kommer inte att lösas på ett år med en miljard euro. Därför är livsmedelsbiståndet först och främst en väckarklocka som visar att utvecklingssamarbetet bör prioritera utveckling av jordbruket och ökad livsmedelsproduktion.
Jordbruket i utvecklingsländer bedrivs ofta under svåra förhållanden som kännetecknas av ofruktbar jord och ett hårt klimat. Sådana förhållanden kräver en extremt hög grad av yrkeskunskap och avancerade jordbruksmetoder. Därför måste yrkesutbildningen utvecklas. För närvarande finns den knappt överhuvudtaget. Produktionsmetoderna måste anpassas till de begränsningar som fattigdom medför. Att gå direkt från plog till högteknologisk traktor är inte lämpligt. Utvecklingen av jordbruket måste ske ett steg i taget.
Marie-Hélène Aubert
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! Nu när mina kolleger har påmint oss om hur svårt det har varit att få detta utmärkta initiativ att komma framåt, hoppas vi att det kommer att börja ta en mer konkret form.
Herr kommissionsledamot! För egen del vill jag fråga er två saker. För det första har det sagts att en del av finansieringen för tilläggsmedlen kommer att tas från de fonder som är avsedda för det stabilitetsinstrument som inrättades för att förhindra konflikter och för att stärka freden. Denna omfördelning verkar i mina ögon extremt problematisk. Har den bekräftats? Och om den har bekräftats, har ni tänkt er någon kompensation? Jag föreställer mig att ni säkert även bryr er om stabilitetsinstrumentets framtid på lång sikt.
För det andra, nu när denna summa på 1 miljard euro har samlats ihop, vilka kanaler kommer att användas för att se till att medlen förflyttas på ett snabbt och effektivt sätt till de många olika och vitt spridda aktörerna på fältet och till de hundratals familjebaserade jordbruksorganisationerna? Hur tänker ni arbeta direkt med dessa aktörer på fältet och undvika det slöseri och de förluster som vi vet är förknippade med inblandningen av många olika mellanhänder?
Wiesław Stefan Kuc
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! EU försöker att inrätta en mekanism som kommer att göra det möjligt att ge snabb hjälp till fattiga länder och länder som inte är utvecklingsländer, för att se till att deras befolkning överlever om livsmedelspriserna stiger. Mot bakgrund av detta har vi sagt att livsmedelsbristen i dessa länder är permanent, och inte bara förknippad med misslyckade skördar eller ökningar av de spekulativa livsmedelspriserna. Som en följd av detta kommer inte korsiktiga åtgärder och livsmedelsbistånd att lösa problemet.
Att erbjuda utbildning och introducera nya produktionsmetoder, bättre utsäde och gödsel, vilket har förespråkats i åratal av FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation och av Världsbanken, har inte gett önskat resultat. Att betrakta 1 miljard euro som en mekanism som kommer att möjliggöra snabba insatser mot stigande livsmedelspriser i utvecklingsländer står därför inte i rimlig proportion till det önskade resultatet, särskilt med tanke på hur EU arbetar.
Detta har föredragande Gay Mitchell noterat och förstått mycket väl, men föredragandena för de rådgivande utskotten och budgetkontrollutskottet verkar inte har förstått det.
Konstantinos Droutsas
Den globala livsmedelskrisen och de kraftigt stigande priserna är resultatet av att livsmedel har blivit en vanlig handelsvara, ett föremål för kapitalistiska spekulationer i stället för ett sätt att överleva. EU försöker genom att ge ett minimalt bidrag och en bråkdel av sin tid på ett skenheligt sätt två sina händer från ansvar för något som officiellt har beskrivits som ett brott mot mänskligheten. Vi tror att dessa medel kommer att hamna i fickorna på de multinationella företag som styr utvecklingsprogrammen. För att vi ska kunna lösa detta problem krävs det att vi respekterar rätten till livsmedelstrygghet och livsmedelsförsörjning, att vi stöder jordbrukare på liten och medelstor skala samt omstrukturerar lokala och regionala marknader. I grund och botten behöver vi en genomgripande förändring av den gemensamma jordbrukspolitiken som i nuläget förespråkar att jorden övertas av några få, att naturresurser exploateras okontrollerat och att livsmedelsgrödor ersätts av andra växter.
Hélène Goudin
för IND/DEM-gruppen. - Fru talman! Fattigdom, misär och svält är vardag för de drygt två miljarder av jordens befolkning som lever på mindre än två dollar om dagen. Det faktum att prisökningarna på främst ris, majs och andra grundläggande varor har varit dramatisk den senaste tiden är självklart också en av de främsta anledningarna till att många människor inte har tillräckligt med mat. Detta problem har även EU blivit varse, och man vill därför inrätta en fond för att möta krisen.
Den fråga som vi måste ställa oss, kolleger, är varför vi accepterar EU:s skadliga jordbrukspolitik, som är en av de största bovarna i dramat. Denna protektionistiska politik berövar fattiga människor möjligheten till inkomst och att därmed kunna undvika svält. Likväl röstar denna kammare alltid för den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är tragiskt, och jag frågar mig om det är ett medvetet eller omedvetet drag från EU:s sida.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Vi är alla medvetna om att det på grund av den fortgående livsmedelskrisen finns många människor, särskild de som lever i de allra fattigaste utvecklingsländerna, som har det mycket svårt. I stället för att FN:s millennieutvecklingsmål har uppnåtts, fastnar ytterligare miljontals människor i fattigdom.
EU får inte tveka att komma till deras undsättning. Jag räknar med att de flesta av dem som sitter här är beredda att hålla med om det. Att stödja dessa länder är vår moraliska plikt, ett uttryck för solidaritet med fattigare länder. Vi måste visa dem vägen ut ur den här krisen, och hjälpa dem att få fram en tillräcklig mängd livsmedel, och framför allt stödja deras jordbruksproduktion.
Jag vill även betona att hjälpen inte bara behövs utanför EU. Även inom EU drabbas miljontals människor av höga livsmedelspriser och livsmedelsbrist. Därför vill jag be att vi när vi hjälper andra, till exempel i Afrika, inte glömmer bort dem som väntar på vår hjälp alldeles i närheten. Därför måste vi stödja Europeiska kommissionens förslag om att öka medlen för livsmedelsutdelningsprogrammet för EU:s mest utsatta människor. Det är beklagligt att vissa medlemsstater är mot detta program.
Juan Fraile Cantón
(ES) Fru talman! Under den rådande krisen har FN slagit larm om den förfärliga situation som råder i 22 särskilt utsatta länder, och av Världsbanken får vi veta att de 850 miljoner människor som redan svälter i världen kommer att få sällskap av ytterligare 100 miljoner som en följd av krisen.
Den här situationen krävde en snabb, gemensam insats från EU, och i juli föreslog kommissionen en särskild finansieringsmekanism för att hjälpa jordbrukare i utvecklingsländer och försöka mildra ökningen av livsmedelspriserna.
Med denna åtgärd försökte man både att öka jordbruksproduktionen i de länder där konsekvenserna av prisökningarna är mest påtagliga och äventyrar möjligheterna att nå millenieutvecklingsmålen, och att i största möjliga utsträckning undvika instabilitet och spänningar som skulle kunna äventyra resultatet av åratals investeringar i politiska insatser för utveckling och fredsbevarande.
Därför välkomnar vi den överenskommelse som har uppnåtts och som infriar det löfte om att lägga till 1 miljard euro som, precis som jag sade, gavs på högsta politiska nivå...
(Talmannen avbröt talaren.)
Proinsias De Rossa
(EN) Fru talman! Jag vill gratulera alla som har bidragit till detta betänkande och denna mycket betydelsefulla prestation: föredraganden Gay Mitchell, alla politiska grupper - däribland min egen - och kommissionsledamot Louis Michel.
Livsmedelspriserna och den kollapsande globala ekonomin kommer att ha förödande effekter för människor i utvecklingsländer. Det har uppskattats att för varje enprocentig sänkning av världens samlade BNP drivs ytterligare 40 miljoner människor in i fattigdom. Därför är det oerhört viktigt att detta förslag om att hantera de kraftigt stigande livsmedelspriserna genomförs så snart som möjligt. Det är inte utvecklingsländerna som har orsakat den rådande finansiella och ekonomiska krisen. Om vi ska undvika att döma ännu en generation människor till eländig fattigdom och hungersnöd måste vi undvika kortsiktigt snålande när det gäller utvecklingsbistånd. Summan på 1 miljard euro kan verka stor, vilket redan har påpekats, men den är obetydlig i jämförelse med de summor vi pumpar in i banker och stimulanspaket. Jag yrkar på att detta betänkande genomförs så snart som möjligt.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Europeiska unionens råd borde se till att den nationella och den internationella politiken för att hantera problemet med att säkerställa livsmedelstillgången till befolkningar blir mer enhetlig.
Höga livsmedelspriser har allvarliga följder för de fattigaste befolkningarna och gör att vi riskerar att inte nå millennieutvecklingsmålen. Införandet av den mekanism som föreslås i förordningen är ett resultat av lägre jordbruksutgifter.
EU måste få fart på tillväxten i jordbruksproduktionen på kort och medellång sikt i utvecklingsländerna och samtidigt minska de negativa effekterna av stigande livsmedelspriser för de fattigaste delarna av befolkningen i utvecklingsländerna.
Biståndet från EU ska inte gå till att betala skatter, tullavgifter eller andra avgifter. Samtidigt måste denna förordning ge EU:s jordbrukare ett garanterat skydd.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
(DE) Fru talman! Vi har förstört jordbruket i utvecklingsländerna genom att satsa miljardsummor på exportincitament, och vi har undergrävt livsmedelssäkerheten i dessa länder. Om vi tror att vi kan kompensera detta med 1 miljard euro är det löjligt! Jag är för att vi betalar denna enda miljard - missförstå mig inte - men 850 miljoner svältande människor är inte ett resultat av höga livsmedelspriser utan av att vi har pressat priserna till så låga nivåer i dessa länder med våra exportincitament att jordbruket inte längre lönar sig. Den självhushållande ekonomin, ägarjordbruket och självförsörjningen har förstörts.
Enligt denna logik innebär det att om vi nu ger dem en miljard kommer det inte att hjälpa, i stället kommer det att späda på destruktiviteten. Därför måste vi vara noga med hur pengarna delas ut.
Jag är för att vi förbättrar livsmedelstryggheten på lång sikt i dessa länder. Det innebär att vi måste sluta dumpa exporterna på dessa marknader.
Louis Michel
ledamot av kommissionen. - (FR) Fru talman! Med anledning av detta inlägg och några av de andra inläggen vill jag klargöra en viktig sak. Denna summa på 1 miljard euro är inte på något sätt en strukturerad insats mot det problem som orsakats av livsmedelskrisen i utvecklingsländerna.
Den är i själva en snabbinsats som är tänkt att vara en nödåtgärd för att rädda de kommande skördarna, det vill säga skördarna för 2008-2009, jag tror att det kanske är riktigare att tala om skördarna för 2009, 2010 och eventuellt 2011.
Jag vill även tillägga att den bakomliggande tanken är att denna snabbinsatsmekanism - någon gång i framtiden, naturligtvis - skulle kunna bli permanent. När jag säger detta kommer jag säkert att oroa ett antal medlemsstater. Jag har därför sagt att detta är en snabb, intakt insats. Det är inte den strukturerade insatsen.
Den strukturerade insatsen nämndes i själva verket av Stéphane Le Foll när han med rätta uttryckte sin oro över att den del av utvecklingsbiståndets budget som tilldelas jordbruk och landsbygdsutveckling under så många år ständigt har minskat. Jag ska förstås ta upp frågan om ansvaret för allt detta. Jag anser att världssamfundet, trots att det utan tvekan handlar i god tro, i viss mån har bidragit till denna tillbakagång. Därför måste vi nu helt klart åter rikta in oss på denna fråga. Det har gjorts vissa framsteg. Jag har redan fått tillfälle att redovisa siffrorna för er. När det gäller den nionde Europeiska utvecklingsfonden valde fyra länder jordbruk eller landsbygdsutveckling som en sektor som de vill rikta in sig på eller koncentrera sig på i sitt arbete med kommissionen. Dessa fyra länder står för 650 miljoner euro i den tionde Europeiska utvecklingsfonden. Efter mycket diskuterande, många förslag och mycket insisterande är vi nu uppe i 1,25 miljarder euro för 25 länder. 25 länder är dock bara en tredjedel av det totala antalet länder. Därför återstår fortfarande arbete som måste göras.
Jag anser, med tanke på vad Stéphane Le Foll sade, att det var ett bra förslag som kom från ett flertal av EU:s utvecklingsministrar om att de bilaterala budgetar för utvecklingshjälp som är inriktade på jordbruk på fem år ska öka från ett medel på 10 procent till 15 procent. Dessa siffror måste självklart diskuteras. Detta kommer naturligtvis att göra strukturerade insatser möjliga. Denna miljard är därför inte tänkt att fungera som en strukturerad insats, åtminstone inte i stor skala. Den är avsedd för nödsituationer.
Jag måste säga att det för mig uppstår ett moraliskt dilemma när man nämner europeiska jordbrukares situation och jämför den med småbrukarna i utvecklingsländerna. För det första anser jag inte att det är rätt att jämföra dessa två. Jag har förstått att jordbrukarna i EU, åtminstone familjeföretagen, drabbats av ett flertal problem, men vad hade vi för utgångspunkt när det gällde summan på 1 miljard euro? Utgångspunkten var tanken att kompensationsmekanismen för att att hantera sjunkande priser och inkomstförluster för EU:s bönder inte längre fyllde någon funktion eftersom priserna hade stigit. Därför föddes idén att använda dessa medel på ett något symboliskt sätt för att ge dessa länder de medel som hade avsatts för EU:s bönder men som hade visat sig vara onödiga.
Jag anser inte att situationen för dessa två kategorier bör jämföras. Jag gör verkligen inte det. Självklart anser jag att EU:s konsumenter och medborgare har rätt till vårt fulla stöd, och jag beklagar dessutom att det ska vara så svårt att hjälpa dem i EU som behöver vår hjälp, särskilt genom det bistånd som vi just nu diskuterar, och som vi verkar ha gjort små framsteg med.
Vi ska inte skapa ett samband och vi ska inte göra våra åtgärder för att gynna vissa beroende av våra eventuella parallella handlingar för att gynna andra. Dessa två saker är olika. De är verkligen helt olika. För det första talar vi inte om samma grad av fattigdom, och för det andra anser jag att vi måste förbli konsekventa.
Detta är en grundläggande fråga som i själva verket på ett utmärkt sätt ramar in problemet med EU:s inkonsekventa jordbrukspolitik. Problemet togs upp av Josep Borrell. Det är uppenbart att den verkliga frågan rör våra medlemsstater, som har godkänt denna plan - även om vissa medlemsstater har blivit tvingade att godkänna den - för vi har fått kämpa. Den här frågan måste vi bevaka noggrant, och vi måste vara oerhört lyhörda både i parlamentet - som jag vet kommer att göra detta - och i kommissionen och även bland vissa rådsmedlemmar. Jag vill uppriktigt tacka parlamentet, eftersom jag inte tror att detta hade varit möjligt utan er hjälp. Ett tag trodde jag inte ens att vi skulle lyckas eftersom argumenten blev alltmer förledande, och gränserna för den intellektuella hederligheten tänjdes alltmer.
Naturligtvis, herr Borell, kommer vi att behöva bevaka om medlemsstaterna eller några av dem kommer att kompensera det åtagande de har gjort här. Om detta skulle hända skulle det här helt klart inte vara något mer än en dåraktig överenskommelse, och vi skulle utan tvekan tvingas fortsätta vårt arbete.
Jag har precis återvänt från Doha. Jag måste medge att jag är långt ifrån optimistisk när det gäller ökningen av det offentliga utvecklingsbiståndet. Jag måste säga att när man går från möten som har hållit på i flera timmar - jag medger att jag kan ha ett rätt ombytligt temperament ibland, men jag klarar ändå av att hålla mina nerver i schack - kan det vara svårt att uthärda. Det är svårt att stå ut med oärlighet, när det i talen hävdas att det behövs mer offentligt bistånd men enigheten försvinner så fort en lämplig text tas fram för att bekräfta tidigare åtaganden. Folk hittar på alla möjliga ursäkter för att inte behöva åta sig något eller för att åtminstone lämna tillräckligt med flyktvägar så att de sedan ska kunna strunta i sitt ansvar och sina åtaganden på det mest ovärdiga sätt. Så vi kommer att behöva kämpa. Vi får inte inbilla oss något annat. Vi kommer att bli tvungna att anklaga, utpeka och kräva av de ansvariga att de tar sitt ansvar. Framförallt måste vi avslöja och få bort dubbelmoralen - jag erkänner att jag inte står ut med den längre - eftersom det värsta av allt är att talarna, samtidigt som de talar om den mest otroliga generositet, lömskt gör allt de kan för att förhindra att dessa åtaganden uppfylls. Vi har därför inte sett det sista av denna typ av beteende, det är jag helt övertygad om.
Herr Virrankoski! Biståndet måste nå sin avsedda destination, och jag tror helt uppriktigt att den i detta fall kommer att nå fram. Trots detta måste jag på något sätt kräva att vi är konsekventa i den kamp vi vill föra tillsammans. När vi säger att biståndet måste nå sin avsedda destination sänder vi sämsta möjliga budskap till allmänheten vars hjälp vi behöver för att uppmuntra staterna att öka det offentliga utvecklingsbiståndet.
Vi måste sluta upp med att bara säga det första vi kommer att tänka på när den här frågan dyker upp. Jag anser att det offentliga bistånd som delas ut av kommissionen under er uppsikt och under uppsikt av de institutioner som har detta som sin uppgift, faktiskt når sin avsedda destination. Vi kan diskutera våra förfaringssätt, våra regler, nödvändigheten av att hålla samråd, utföra granskningar och studier och så vidare. Allt detta har ett pris, i den bemärkelsen att det krävs pengar, men å andra sidan är det utan tvekan det pris vi måste betala för en verklig kontroll, och det är även det pris som vi måste betala för att kvaliteten på våra tjänster ska ha en garanterad lägsta nivå.
Därför måste vi veta vad vi vill, men jag anser inte att ni kan säga att biståndet inte skulle komma fram till sin avsedda destination. I detta fall kan jag bekräfta att allt detta kan verifieras och kontrolleras och att vi använder oss av alla de rutiner som både ni och jag själv är bekanta med. Därför tror jag helt uppriktigt att vi inte ska bekymra oss alltför mycket för det.
Fru Aubert! Jag anser att ni med er fråga eller ert förslag i själva verket har formulerat det som även för mig är en av de negativa aspekterna, en av de få verkligt negativa aspekterna i denna överenskommelse. Detta är uppenbart eftersom ni när ni tog upp stabilitetsinstrumentet tydligt såg att vad som har tagits från stabilitetsinstrumentet är pengar som inte nödvändigtvis finns tillgängliga för andra saker, och att detta i själva verket är en avvikelse, om sanningen ska fram. Det är dessutom det som hindrar oss från att säga, eller som åtminstone hindrar mig från att säga att detta är en extra miljard euro. Vi kan verkligen inte säga att det är en extra miljard euro, och Gay Mitchell har haft den intellektuella hederligheten att betona detta. Men om jag ska vara helt objektiv tror jag ändå inte att detta ska hindra oss från att glädja oss, för jag förväntade mig faktiskt inte att vi skulle komma så här långt.
Summan på 240 miljoner euro kommer att föras över från stabilitetsinstrumentet, och 70 miljoner av denna summa kommer att omfördelas under 2009. De tillgängliga medlen kommer i stort sett ligga på samma nivå som under 2008, vilket var 135 miljoner euro. Men detta är egentligen inget argument. Under identiska omständigheter är det förstås ett argument. Om några nya krav skulle ställas på detta instrument skulle vi få problem. Men när det gäller 2010 har kommissionen vid budgetförlikningen blivit ombedd att lägga fram ett ändrat finansieringsprogram utformat för att det ska bli möjligt att utföra den begärda ökningen av de planerade summorna för perioden 2010-2013 och samtidigt bibehålla en oförändrad årlig marginal. Detta omarbetade program kommer att läggas fram inom ramen för den årliga politiska strategin, och vi ska självklart övervaka det noggrant.
När det gäller era frågor om genomförande kommer valet, beroende på vilket land det gäller, att göras utifrån effektivitetskriterier. Vilka skulle kunna samarbeta i den här frågan? Helt klart de internationella och regionala organisationerna, länderna själva, staterna och de decentraliserade myndigheterna, icke-statliga organisationer samt medlemsstaternas organisationer. Dessutom vill jag poängtera att om det finns fler typer av aktörer så är det för att parlamentet har begärt det. Jag medger att jag personligen var emot detta, men det var er önskan och jag har förståelse för det. Kriteriet kommer att vara effektivitet, men om vi vill handla snabbt bör ni veta att det bästa sättet att göra detta på är att först och främst arbeta med de organisationer som har bildats för just detta syfte och med vilka vi helt enkelt kan arbeta snabbare med eftersom vi har regler för samarbete med dessa institutioner som möjliggör ett snabbt agerande. Jag kan emellertid försäkra er om att vi kommer att vara fullt delaktiga i denna insats, precis som parlamentet bestämde och som det bestämdes i den slutgiltiga överenskommelsen.
Personligen anser jag att vi i EU har visat att vi kan klara av utmaningen eftersom vi här talar om 1 miljard euro till denna snabbinsats för att rädda skördarna. Jag vill även påminna er om de hundratals miljoner euro som redan har delats ut och använts och som vi ska fortsätta att använda inom ramen för akut humanitärt bistånd eller akut livsmedelsbistånd. EU har varit extremt aktivt på dessa områden. Jag vill bara påminna er - och det gläder mig att kunna göra det här - om att EU under 2007 gav 46 miljarder euro per år. Jag har fortfarande inte sett någon annan bidragsgivare ge ett så stort utvecklingsbistånd.
Till Konstantinos Droutsas vill jag säga att påståendet att EU tvår sina händer i den här frågan och att allt kommer att ätas upp av affärsmännen är en uppfattning som jag inte kan dela och som verkar en aning överdriven. Jag säger inte han har helt fel i allt. Det är exempelvis uppenbart att vi kan diskutera och debattera priset på gödsel och utsäde. Vi kan försöka behålla en objektiv syn på saken. Det skulle troligtvis inte vara en bortkastad ansträngning att som ett led i den strukturella insatsen försöka inleda förhandlingar med de stora internationella organisationerna - och detta är något som jag tänker alltmer på - och de ledande företagen som faktiskt producerar verkligt effektivt utsäde men till ett extremt högt pris. Samma sak gäller gödsel. Det finns initiativ som vi absolut borde överväga, inte minst idén om lokal framställning av gödsel, till exempel. Det finns platser där detta är genomförbart. Vi skulle även kunna skapa försörjningskorridorer som skulle göra det möjligt att minska transportkostnaderna i stor omfattning. Jag mötte nyligen en producentorganisation för att få en uppfattning om vad de var beredda att göra, och vi kommer även att hålla ett möte mellan dem och vårt företagarforum för att se vad de kan tillföra vår strategi för strukturella insatser. Jag anser naturligtvis att detta är viktigt.
Fru Goudin, jag håller ofta med er, men jag måste säga att jag inte anser att en protektionistisk politik är lösningen i de länder som drabbats av detta problem. Tvärtom tror jag att något som skulle vara intressant att ta upp - eftersom jag anser att en protektionistisk politik riskerar att sätta allt ur balans, eller åtminstone att inte motsvara problemen på regional nivå, men detta är en politisk aspekt som jag inte ska ge mig in på nu - och där jag skulle vara villig att hålla med er och där vi för närvarande arbetar intensivt, särskilt med det franska ordförandeskapet, är följande fråga: Hur kan vi organisera jordbruket i utvecklingsländerna med sin säregna karaktär på samma sätt som - vi verkar ha ett ganska kort minne - EU har gjort för sitt eget jordbruk? I EU har jordbruket aldrig betraktats som en produktionstyp eller ekonomisk produkt som helt liknar andra ekonomiska produkter. Jordbruket har alltid särbehandlats. Jag ska ännu inte säga att detta är min slutgiltiga uppfattning, men om vi tar den gemensamma regionala jordbrukspolitiken i beaktande är den enligt min åsikt ett studieobjekt som det skulle vara mycket intressant att snabbt lyfta fram, självklart inte i syfte att införa protektionism utan för att införa skydd, vilket är en helt annan sak. Jag föredrar tanken på skydd i stället för protektionismen och den oro detta orsakar.
Sammanfattningsvis vill jag bara än en gång - och jag hoppas att jag har lyckats ta upp så många saker som möjligt - tacka er för överenskommelsen och för ert engagemang. Utan er skulle detta inte ha varit möjligt. Vi har just visat på ett övertygande sätt att när parlamentet och kommissionen klarar av att samarbeta är det svårt för medlemsstaterna att sätta sig emot.
Gay Mitchell
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag tackar kommissionsledamoten, talmannen och de andra ledamöterna för deras vänliga ord om mitt bidrag till detta betänkande. Jag vill även tacka Reimer Böge för hans arbete i budgetutskottet som underlättade mitt arbete, och min skuggföredragande Thijs Berman som har gett mig mycket stöd och hjälp med att genomföra detta.
I utvecklingsländerna dör 78 barn av 1 000 vid födseln. I EU är genomsnittet 5 av 1 000 barn. Det var 45 av 1 000 precis efter andra världskriget på Irland. Vi har fått ner genomsnittet till 78 i utvecklingsländerna, och med beslutsamhet och engagemang kan vi få ner det ytterligare till det genomsnitt som brukade gälla på Irland och till det som gäller nu.
Om dessa barn överlever födseln kommer två miljoner av dem att dö före fem års ålder på grund av brist på vaccin som har funnits i västvärlden i över 30 år. Mot bakgrund av detta, och när vi ser den hungersnöd som dessa barn kommer att drabbas av, bristen på utbildningsmöjligheter och avsaknaden av hälso- och sjukvård, har några av kvällens inlägg varit på gränsen till grymma. Att ledamöter för ett spel för de nationella gallerierna på dessa människors bekostnad är motbjudande, och det är hög tid att detta sägs mycket tydligt.
År 2050 kommer den här planetens befolkning ha ökat från cirka sex miljarder till cirka åtta miljarder. 90 procent av dessa människor kommer att födas i vad som nu är utvecklingsländer. Om dessa människor kommer att fortsätta att leva under de nuvarande förhållandena kommer det orsaka en tredje världskatastrof, som kommer att leda till omfattande migration och enorma problem.
Om vi å andra sidan satsar på och arbetar med dessa människor på ett solidariskt sätt, kan de bli våra handelspartners. Detta är de alternativ som vi står inför och det är därför jag tycker att det är viktigt att vi kan svara med en mekanism som denna.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag den 4 december kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Jean-Pierre Audy  
skriftlig. - (FR) Jag stöder detta initiativ att ge EU ett nytt instrument för utvecklingspolitiken som kan hantera de huvudsakliga problem i samband med höjda livsmedelspriser som har orsakat upplopp, oroligheter och instabilitet i ett flertal länder, vilket hotar resultatet av flera års satsningar på politik, utveckling och fredsbevarande.
Hundratals miljoner människor har sett sin fattigdom förvärras. Framstegen mot att nå millenieutvecklingsmålen har gått om intet. EU planerar att finansiera 10 procent av de 18 miljarder euro som krävs, det vill säga 1,8 miljarder euro, och utöver de medel som redan finns tillgängliga behövs ett extra paket på 1 miljard euro. Jag håller dock inte med om Europeiska kommissionens förslag om att använda medel som avsatts för jordbruket, och jag hoppas att rådet kommer att motsätta sig detta och nå en kompromiss om denna finansiering. Det vore en politisk katastrof om vi med ekonomiska medel, eller ännu värre, på ett symboliskt plan, skulle få EU:s medborgare att känna att vår utvecklingspolitik, särskilt i frågor som förknippas med hunger, skulle bedrivas på bekostnad av den gemensamma jordbrukspolitiken som är en helt annan fråga.
Constantin Dumitriu  
Enligt min åsikt redogör kommissionen i sitt förslag för ett begränsat antal alternativ för hur det finansiella biståndet ska utbetalas eftersom den föreskriver att initiativen ska genomföras enbart med hjälp av regionala och globala organisationer. Jag förstår motiven bakom dessa restriktioner, men jag stöder ett aktivt deltagande från alla inblandade: konsumenter, producenter och även allmänheten.
Det säger sig självt att jordbrukarnas villkor varierar i utvecklingsländerna. Men mekanismen måste anpassas till särskilda lokala villkor i syfte att stärka och rationalisera marknaderna. Småbrukare måste skyddas mot utvecklingen av eventuella dominanta positioner på marknaden.
Det är lönsamt att införa den här typen av mekanismer och det ger en extra drivkraft åt jordbrukare i utvecklingsländerna. Det är också lämpligt med tanke på den rådande globala ekonomiska och finansiella krisen. Jag vill dock understryka hur viktigt det är att vi ställer som villkor att medlen delas ut som ett tillägg och att detta inte skadar den utvecklingsverksamhet som krävs inom andra områden. Vi måste hålla oss strängt till de åtaganden vi har gjort. Vi måste även skydda jordbrukarna, särskilt de jordbrukare från våra nya medlemsstater som fortfarande inte får samma stöd som jordbrukarna från de andra 15 medlemsstaterna.
Siiri Oviir  
skriftlig. - (ET) I åratal har FN:s experter på rätten till mat, Världsbanken och Internationella valutafonden varnat den globala allmänheten om risken för svält.
Samtidigt som rika västländer eldar upp livsmedel svälter 850 miljoner människor över hela världen. Var femte sekund dör ett barn under 10 år på grund av matbrist. Den snabba prisökningen på livsmedel påverkar 2,1 miljarder människor varje dag, och många av dessa försöker överleva på mindre än 2 US-dollar per dag.
Den ständigt ökande produktionen av biobränsle har bidragit till att höja priset på livsmedel, vilket i sin tur har haft en stor effekt på världens befolkning. Priset på livsmedel har skjutit i höjden på världsmarknaderna eftersom ett ständigt ökande område av åkermark nu avsätts för att odla oljeväxter som ska användas som råmaterial i framställningen av biobränsle (det krävs till exempel 200 kg majs för att framställa 50 liter bränsle, vilket är tillräckligt för att föda ett barn från Zambia eller Mexiko i ett helt år). Dessutom har flera länder drabbats av torka eller översvämning, vilket har minskat avkastningen från deras skördar.
Jag anser att EU borde vara villigt att kämpa ännu hårdare för att nå FN:s millenieutvecklingsmål som är att halvera världssvälten till 2015.
Jag välkomnar Europeiska kommissionens initiativ att använda 1 miljard euro till att lösa livsmedelskrisen. Detta kommer att göra det möjligt för EU att ge livsmedelsbistånd till de mest utsatta människorna för att tillgodose deras grundläggande näringsbehov och bidra till att öka utvecklingsländernas förmåga att producera egna livsmedel.
För närvarande produceras relativt lite motorbränsle från ätbara grödor i EU. Vi får dock inte offra människors livsmedel för den ”gröna energins” skull. Vi måste hellre stödja vetenskaplig forskning för att producera motorbränsle från alternativa källor. Detta skulle hjälpa oss att undvika ökade livsmedelspriser och det skulle även hjälpa till att förhindra svält och global uppvärmning.
Bogusław Rogalski  
skriftlig. - (PL) De senaste två åren har priserna på jordbruksprodukter och livsmedel stigit i kraftigt. Dessa förändringar har ställt till mest problem i länder som drabbats av ekonomiska svårigheter och i krigsdrabbade länder.
Cirka 2,1 miljarder människor över hela världen måste överleva på mindre än 2 dollar per dag, vilket betyder att cirka 50 procent av deras inkomst går till mat. Det är dessa människor som löper störst risk för att bli sjuka eller dö på grund av de rekordhöga priserna på deras huvudsakliga baslivsmedel, nämligen spannmål som ris, korn och vete. Detta har en direkt inverkan på antalet svältande människor, som ökade med 50 miljoner enbart under 2007. Krisen förvärras ytterligare av den negativa effekten från klimatförändringarna och av bristen på naturresurser som vatten och energi.
Som en del av vårt bistånd och våra försök att hantera den här viktiga frågan måste vi satsa våra medel på att förbättra resurserna inom jordbruket och jordbruksrelaterade tjänster samt på att öka jordbrukets produktionsförmåga för att tillgodose de grundläggande livsmedelsbehoven i utvecklingsländerna.
EU måste även öka sina anslag till jordbruket, eftersom de 4 procent som tilldelats utvecklingspolitiken hittills är alldeles för lite.
Det är lika viktigt att gå tillbaka till den minimala regleringen av internationella marknader för att trygga leveranserna och ge åtminstone en relativ stabilitet, vilket ligger i alla konsumenters och producenters intresse världen över.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Jag välkomnar det lägliga betänkandet om förslaget till en förordning om inrättande av en snabbinsatsmekanism för att hantera de kraftigt stigande livsmedelspriserna i utvecklingsländerna. Det här året har världen skakats av olika kriser som har drabbat världens fattigaste människor fruktansvärt hårt.
Det har föreslagits att 1 miljard euro ska satsas på att förbättra situationen under perioden 2008-2009, vilket är en verkligt kännbar summa i EU:s budget. Men jag vill påminna er om att den största delen av EU:s humanitära bistånd och utvecklingsbistånd inte bestäms av kommissionen, utan av medlemsstaterna. Om medlemsstaterna hade uppfyllt sina åtaganden när det gäller millenieutvecklingsmålen skulle kommissionen inte ha behövt vidta denna åtgärd.
Föredraganden har med rätta påpekat att det inte går att kräva en mer effektiv gemensam politik utan att bidra med mer budgetmedel, men ändå verkar medlemsstaterna vara motvilliga till att göra detta.
Enligt min åsikt borde medlemsstaterna under kommissionens överinseende börja slå samman sina resurser för att bedriva en verkligt effektiv gemensam humanitär politik och utvecklingspolitik.
Daniel Strož  
Beträffande betänkandet om en snabbinsatsmekanism för att hantera de kraftigt stigande livsmedelspriserna i utvecklingsländerna, är jag definitivt för ett antagande, eftersom utvecklingsländerna behöver den här typen av hjälp. Samtidigt vill jag dock påpeka att det bland de orsaker till krisen som nämns i betänkandet saknas en orsak som jag anser är mycket viktigare än den ökade köttkonsumtionen i Kina och Indien eller torkan i Australien. Jag vill påminna er om att livsmedelspriserna även ökar inom EU och att det är helt uppenbart att den ständiga ökningen beror på stigande energipriser som i sin tur direkt beror på de multinationella energibolagens stigande vinster. Nyliberalismen har blivit en modell för all EU-politik, men i själva verket kommer den inte att lösa problemet med livsmedelsförsörjningen någonstans i världen.
Anna Záborská  
skriftlig. - (SK) De rekordhöga livsmedelspriserna som har stor inverkan på antalet människor som lider av svält i världen beror på flera välkända faktorer. Förutom den enskilda situationen i vissa länder (till exempel Kina och Indien) finns bland dessa faktorer globala väderförändringar, växlingen från att odla grödor för att äta till att odla grödor för biobränsleproduktion samt låga spannmålslager i hela världen.
Mot bakgrund av detta anser jag att det är oerhört viktigt att EU utformar en enhetlig, samordnad och effektiv insats. Jag välkomnar kommissionens förslag om att inrätta en fond för att hantera livsmedelskrisen, särskilt i dessa tider när livsmedelspriserna ökar kostnaden av det livsmedelsbistånd som allt fler människor är i behov av. Vi får inte glömma att vi använder pengar från EU:s skattebetalare till utvecklingsbistånd. Med tanke på de kraftiga ökningarna av livsmedelspriserna i utvecklingsländerna och resultatet av dessa ökningar för de allra fattigaste finns det inga ursäkter för oss att inte trygga en effektiv utdelning av dessa medel med god insyn. På grund av de instabila regimer som råder i många utvecklingsländer, de brott mot demokratin och den korruption som förekommer är jag mycket motvillig till att fylla på deras nationella budget. Jag skulle föredra att stödja projekt och program som styrs av icke-statliga och halvstatliga organisationer samt konsortier eller föreningar som representerar dessa. För två år sedan lade jag fram ett förslag som antogs i plenarsammanträdet om att biståndet skulle granskas och utvärderas två gånger per år och sedan skrivas under av kommissionen, den lokala statliga myndigheten och biståndsmottagaren.
