Utvecklingen av den pågående skuldkrisen och EU:s svar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalande om utvecklingen av den pågående skuldkrisen och EU:s svar.
András Kármán
Herr talman! Jag förstår till fullo det stora intresset här i parlamentet för de åtgärder som vidtas både inom och utanför EU för att möta de utmaningar som vissa medlemsstater står inför när det gäller de offentliga finanserna.
Den globala finanskrisen har fått betydande konsekvenser för både inkomster och utgifter i alla våra länder, även om dessa konsekvenser inte är lika omfattande eller ser likadana ut överallt, och de enskilda medlemsstaternas kapacitet att hantera konsekvenserna också är mycket olika.
Det första jag skulle vilja understryka är att det är medlemsstaterna själva som först och främst har ansvar för att se till att deras offentliga finanser är hållbara och står på en stadig grund. Likaledes är det upp till var och en av dem att se till att deras ekonomier är konkurrenskraftiga, flexibla och motståndskraftiga. Det innebär naturligtvis inte att offentliga finanser och ekonomiska resultat inte också är en fråga av kollektivt intresse.
Vi är en del av en union och våra ekonomier är sammanlänkade på flera sätt - genom den inre marknaden och i många fall genom att vi delar en gemensam valuta med den djupare ekonomiska integration som det innebär. Mer allmänt har vi alla ett solidariskt åtagande gentemot varandra som bygger på en önskan att skydda och främja ett bredare europeiskt intresse. Det innebär att vi alla vill se en stabil och stark ekonomi i hela EU och särskilt i euroområdet. Vid behov måste detta omfatta åtgärder för att trygga stabiliteten i enskilda medlemsstater.
I detta syfte har vi ett antal instrument till vårt förfogande. Vi har samordningsmekanismen som syftar till att säkerställa att varje medlemsstat bedriver en lämplig ekonomisk politik och budgetpolitik. Denna håller på att uppdateras och stärkas, och det gläder mig att förhandlingarna mellan rådet och parlamentet fortskrider väl. Vi har också tillgång till den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen, som kan ge stöd på EU-nivå till alla medlemsstater både inom och utanför euroområdet.
Dessutom, och särskilt för länderna i euroområdet, har ytterligare instrument inrättats och fortsätter att utvecklas. Grekland har både fått ett samordnat bilateralt lånepaket från medlemsstaterna och lån från IMF. Irland har fått ett paket som består av bilaterala lån, ett lån från den europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten (EFSF) och också ett lån från IMF. Stödpaketet till Portugal, som också både EU och IMF kommer att stå bakom, håller även på att utarbetas.
Ministrarna i euroområdets medlemsstater håller också på att fastställa de tekniska detaljerna i den europeiska stabilitetsmekanismen, som ska träda i kraft från och med 2013 som en permanent finansiell stödmekanism och ersätta den europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten. Medlemsstaterna utanför euroområdet deltar också i denna process.
Jag vill nu kort beröra situationen i de tre länder i euroområdet som jag redan har nämnt. Jag bör emellertid nämna att många av de frågor som rör dessa medlemsstater från början diskuteras utanför det vanliga Ekofinrådet, beroende på ländernas specifika egenskaper som medlemmar i euroområdet. Ordföranden för Eurogruppen är bättre lämpad att ge er ytterligare upplysningar om många av dessa frågor.
För det första, Irland. Efter den överenskommelse som nåddes i december förra året om ett övergripande stödprogram på 85 miljarder euro till Irland har de irländska myndigheterna utfört en hel del arbete för att genomföra det anpassningsprogram till vilket det ekonomiska biståndet var knutet. Detta program har varit föremål för en kontinuerlig översyn av den nya regeringen. Ekofinrådet kommer att granska om programmet har följts under det första kvartalet vid sitt möte den 17 maj, nästa tisdag. Jag kan inte säga mycket i förväg om den diskussionen, men totalbedömningen kommer troligen att vara att Irlands prestationer motsvarar förväntningarna.
Vissa särskilda utmaningar återstår emellertid. Irland kommer framför allt att behöva fortsätta med den kraftiga finanspolitiska anpassningen och se till att finanssektorn konsolideras inför framtiden.
För det andra, Grekland. Grekland har kommit långt sedan den mycket svåra situationen förra året och bör få beröm för sina ansträngningar. Man har ställts inför en oerhörd utmaning och har uppvisat ett orubbligt engagemang och ett tydligt fokus. Anpassningsprogrammet går i stort planenligt. I den senaste genomföranderapporten, som utarbetats gemensamt av kommissionen, IMF och ECB i mars, drogs slutsatsen att man har gjort ytterligare framsteg mot målen i programmet. En del av de reformer som behövdes för att uppnå programmets mål på medellång sikt håller på att genomföras. I rapporten fastställs också ytterligare områden där det behövs reformer för att bygga upp den kritiska massa som krävs för att säkerställa finanspolitisk hållbarhet och ekonomisk återhämtning. Kommissionen, ECB och IMF fortsätter att noga övervaka framstegen när det gäller genomförandet av anpassningsprogrammet. Nästa översyn planeras denna månad.
De medlemsstater som deltar i det bilaterala lånet kom i mars överens om att sänka räntan med 1 procent och förlänga lånets löptid. Detta är också en positiv utveckling. De tekniska detaljerna när det gäller genomförandet av denna överenskommelse diskuteras för närvarande.
Slutligen, Portugal. Den 6 april meddelade den portugisiska övergångsregeringen att man ämnade ansöka om ekonomiskt stöd från EU. Detta följde på en period av kraftiga påtryckningar från finansmarknaderna. Portugal genomgick emellertid också en period av politisk osäkerhet vilket, som vi känner till, ledde till att regeringen avgick den 24 mars. Det portugisiska parlamentet hade tidigare förkastat det nya finanspolitiska förlikningspaket som regeringen lagt fram. Förhandlingarna mellan trojkan och de portugisiska myndigheterna har nu avslutats, och samförståndsavtalet om de politiska villkor som är knutna till det ekonomiska stödet håller på att antas.
Finansieringsramen kommer att uppgå till omkring 78 miljarder euro för en treårsperiod. I linje med rekommendationerna från Ekofinministrarna vid det informella Ekofinmötet i Budapest i april omfattar programmet reformer inom ett antal områden, bland annat offentliga finanser, arbets- och produktmarknader samt den finansiella sektorn. Vi anser att sådana åtgärder är nödvändiga för tillväxtmöjligheterna och för ökad ekonomisk stabilitet. Ekofinrådet förväntas också stödja det slutliga finansieringspaketet vid nästa veckas möte.
Detta är bara en kort översikt över de åtgärder som vidtas för att ta itu med följderna av den globala finanskrisen för EU, och framför allt för dessa tre medlemsstater. Som jag sade i början deltar inte det ungerska ordförandeskapet direkt i alla de konkreta förhandlingarna, varav en del närmare bestämt faller inom Eurogruppens behörighetsområde.
Ordförandeskapet är emellertid fast beslutet att göra sitt för att bidra till att säkerställa att nödvändiga åtgärder vidtas för att man ska kunna ta itu med de aktuella problemen. Vi anser att detta är nödvändigt för att stärka Europas konkurrenskraft på längre sikt och därmed fullgöra den starka roll som hela Europa behöver.
Olli Rehn
Herr talman! Europas ekonomiska utsikter är i dag ganska tudelade. Å ena sidan har återhämtningen i realekonomin fått fäste och håller på att bli kraftigare och mer självständig. Å andra sidan är den ojämn och vi står fortfarande inför turbulens på finansmarknaderna, särskilt på marknaderna för statsobligationer.
Den viktigaste uppgiften för EU:s ekonomiska politik nu är därför att begränsa statsskuldskrisen och därmed skydda den pågående återhämtningen i Europas realekonomi. När vi nu väntar på att EU/IMF-programmet för Portugal ska antas på måndag vid Eurogruppens och Ekofins möte inleder vi ett nytt kapitel i denna nödvändiga strävan.
Förra veckan lade den portugisiska regeringen fram ett ekonomiskt reformprogram, efter våra givande förhandlingar med regeringen, oppositionen, det civila samhället, arbetsmarknadens parter och den akademiska världen. Dessa diskussioner avspeglas i programmet. Det är ett portugisiskt program som förtjänar stöd från EU och från Internationella valutafonden. Vårt gemensamma stöd på 78 miljarder euro visar vårt starka engagemang att hjälpa Portugal och trygga den finansiella stabiliteten i Europa.
Det är ett krävande men rättvist och nödvändigt anpassningsprogram. Det kommer att kräva stora ansträngningar från det portugisiska folkets sida. Vid utarbetandet har man lagt stor vikt vid social rättvisa och skydd av utsatta grupper. EU stöder Portugal för landets skull och av hänsyn till den ekonomiska stabiliteten i Europa.
Med hänsyn till utvecklingen på senare tid skulle det vara fel att säga att skuldkrisen inte längre är en börda för den europeiska ekonomin, men det skulle vara lika fel att hävda att EU inte har reagerat på krisen. Fundera över detta: För bara ett år sedan kom medlemsstaterna i euroområdet överens om ett villkorligt lånepaket till Grekland för att inte vårt finansiella system skulle kollapsa. Inom detta enda år, från den sista maj till i dag, har vi skapat effektiva stabilitetsmekanismer som först var temporära och som sedan kommer att bli permanenta från och med 2013. Vi håller på att genomföra ett mycket systematiskt program för budgetkonsolidering i alla medlemsstater, och medlemsstaterna åtar sig att genomföra genomgripande strukturreformer för att öka tillväxten och skapa fler arbetstillfällen.
Med ert aktiva stöd håller vi på att ta itu med systembristerna i EU:s ekonomiska styrning för att göra genomgripande förändringar när det gäller förutsättningarna för beslutsfattandet i EU. Också med ert stöd tar vi itu med den integrerade finansmarknadens tillkortakommanden genom att skärpa den finansiella regleringen och genomföra den nya tillsynsstrukturen.
För närvarande garanteras den finansiella stabiliteten genom EU/IMF:s stabilitetsmekanismer och särskilt genom de åtgärder som medlemsstaterna - särskilt de mest utsatta medlemsstaterna - själva vidtar. Ändå hävdar vissa att krishanteringsstrategin, särskilt i fråga om Grekland, inte leder till något resultat. Jag håller inte med om det. Det första - och främsta - målet med vår strategi har varit att förhindra ytterligare ett ekonomiskt stillestånd av det slag som följde på Lehman Brothers-konkursen i september 2008, och som därefter ledde till finanskrisen och den globala ekonomiska recessionen. Vi har lyckats med det och därmed skyddat den pågående återhämtningen i realekonomin i Europa.
För det andra har vi i stor utsträckning kunnat begränsa oron på statsskuldsmarknaderna till de tre länderna i programmet. Räntemarginalerna för obligationer visar att Spanien håller på att frigöra sig från dessa länder, tack vare sina målinriktade insatser på det finanspolitiska, ekonomiska och strukturella området.
För det tredje befinner sig programmen både i Grekland och på Irland fortfarande i ett relativt tidigt skede. Det grekiska programmet har varit i gång i ett år och dess motsvarighet i Irland i omkring fem månader av programmets tre år. Båda länderna genomför mycket ambitiösa program för budgetkonsolidering, strukturreformer och återskapande av hållbara offentliga finanser. Vår översynsdelegation är för närvarande i Aten tillsammans med ECB och IMF för att utvärdera hur programmet genomförs och utarbeta en uppdaterad analys av skuldhållbarheten i Grekland. Arbetet kommer att avslutas under de närmaste veckorna, vilket kommer att underlätta för oss att fatta väl underbyggda beslut.
Även om den finanspolitiska anpassningen det senaste året saknar motstycke - över 7 procent av BNP eller 20 miljarder euro - är det under alla omständigheter uppenbart att Grekland på allvar måste stärka genomförandet av de ekonomiska reformerna samt nå ett genombrott i privatiseringsprogrammet och därefter se till att det genomförs till fullo.
Det är absolut nödvändigt för Greklands återhämtning att man snarast bortser från de interna tvisterna och uppnår tvärpolitisk samling. Det vore illusoriskt att hävda att det fanns några verkliga alternativ till det ekonomiska reformprogrammet. Detta är därför ett verkligt prov när det gäller trovärdigheten hos de politiska krafterna i Grekland, både regeringen och oppositionen, och i sista hand när det gäller det grekiska folkets vilja.
Det nuvarande skedet av krisen är en tätt sammanflätad kombination av statsskuldskris och svagheter inom banksektorn. Vi kan inte lösa det ena utan att lösa det andra. Vi måste lösa båda parallellt. Därför måste vi fortsätta att reparera banksektorn för att trygga kreditgivningen till realekonomin, företagen, hushållen och enskilda medborgare. En ny omgång stresstest för banker håller på att genomföras. Resultaten kommer att ligga till grund för den nödvändiga omstruktureringen och rekapitaliseringen av banksektorn. Innan resultaten offentliggörs måste medlemsstaterna presentera sina strategier för att omstrukturera eller rekapitalisera sina sårbara institutioner. Dessa planer bör vara färdiga så snart som möjligt och innehålla ett detaljerat tidsschema.
Slutligen innebär de grundläggande reformerna av den finansiella regleringen och den ekonomiska styrningen i EU en mycket djupgående förändring av Europas ekonomiska och finansiella uppbyggnad. Inom kort kommer helt nya regler att utgöra grunden för stabil och hållbar tillväxt och skapande av arbetstillfällen.
Under tiden måste vi fortsätta vårt arbete för att säkra den finansiella stabiliteten och därmed trygga den ekonomiska återhämtningen i Europa, vilket är nyckeln till hållbar tillväxt och förbättrade sysselsättningsmöjligheter. Detta innebär även i fortsättningen mycket svåra beslut på EU-nivå och nationell nivå. Jag litar på att vi alla har den vishet och det mod som krävs för att fatta sådana beslut.
Corien Wortmann-Kool
Herr talman! Jag vill tacka minister András Kármán och kommissionsledamot Olli Rehn för deras förklaringar, mot bakgrund av vad vi har sett de senaste veckorna. Om förtroendet för marknaden är svagt får varje tecken på tvivel direkta konsekvenser för dessa länder, som redan befinner sig i en svår situation, och följaktligen för euron i stort. Tyvärr visade det sig förra helgen, och sedan dementerades det i pressen att något hemligt möte ägt rum, vilket innebar dubbel olycka för det redan bräckliga förtroendet. Jag hoppas att parterna i fråga lär sig mycket snabbt av detta.
Enkla val och smärtfria lösningar har sedan en tid varit uteslutna. Stödåtgärderna för Grekland, Irland och Portugal måste vara kraftfulla för att återställa den finansiella och ekonomiska stabiliteten. Paketet måste bana väg för hållbara offentliga finanser och ekonomisk tillväxt. Jag vill därför uppmana rådet och kommissionen att se längre än till finansieringsbehoven i dessa länder under det kommande året, så att vi inte står inför samma problem om ett år.
Det är viktigt att man i juni fattar beslut om ett ambitiöst lagstiftningspaket som syftar till att stärka den ekonomiska styrningen i EU, för att återvinna marknadernas förtroende och också för att säkerställa tillväxt och sysselsättning för alla medborgare och öka sammanhållningen i våra ekonomier. Jag vill därför uppmana rådet att stödja parlamentets strävan att öka ansvarigheten och den offentliga debatten här i parlamentet, öka de nationella parlamentens delaktighet samt sätta stopp för kohandeln i rådet när kommissionens ståndpunkt inte överensstämmer med rådets. Paketet måste innehålla en stark monetär linje jämsides med en stark ekonomisk linje, bland annat Europa 2020-strategin, för att säkerställa hållbarheten i vår sociala marknadsekonomi för samtliga 27 medlemsstater. Jag uppmanar er därför att visa beslutsamhet i Ekofinrådet nästa vecka.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Jag har en fråga till Corien Wortmann-Kool. Hur kan det komma sig att du, som nederländsk parlamentsledamot, inte ens nämner skandalen att den nederländske finansministern inte inbjöds till toppmötet förra veckan? Hur kan det komma sig att du, som nederländsk parlamentsledamot, inte ens nämner att Nederländerna betalar så mycket, och hur kan det komma sig att du fullständigt sviker de nederländska skattebetalarnas intressen genom att låta miljarder av skattebetalarnas pengar strömma ner i ett bottenlöst hål?
Corien Wortmann-Kool
(NL) Herr talman! Jag har klart angett vad som behövs för att återställa förtroendet. Barry Madleners förenklade lösningar skulle förvärra snarare än förbättra situationen, inte bara för nederländska medborgare utan också för medborgare i alla medlemsstater. Jag anser att det är ganska oroväckande att Barry Madlener fortfarande inte kan fatta det.
Anni Podimata
Herr talman, herr kommissionsledamot! Mot bakgrund av att det snart är ett år sedan det grekiska reformprogrammet fastställdes och att programmet för Portugal tillkännagavs i går, anser jag att det är viktigt att utvärdera hur läget ser ut i dag, vad vi har gjort rätt och var vi har begått misstag och missat målet. Ett år senare har alltså vid sidan av Grekland ytterligare två länder i euroområdet, Irland och Portugal, bett om hjälp via stödmekanismen, eftersom de inte kan säkerställa den nödvändiga finansieringen på marknaderna. Respektive lands egenheter och olika problem avspeglas utan tvekan i de olika reformprogrammen, som ändå bygger på en gemensam grundfilosofi: en absolut tonvikt på en snabb budgetreform.
När det gäller Grekland har emellertid det faktum att lågkonjunkturen blev djupare än förutsett 2010 lett till lägre inkomster för staten, trots de resultat som uppnåtts, och som du Olli Rehn gång på gång har understrukit, med en minskning av det primära underskottet på 7 procent och av det totala underskottet på 5 procent. Detta är därför en första punkt som måste utvärderas, förutsatt att vi är överens om att programmens mål är att få bukt med budgetkrisen och den ekonomiska krisen och inte att skapa en straffkultur som leder till EU-skepsis i Europa. Den andra punkten att utvärdera är att marknaderna inte reagerar, trots de ansträngningar som gjorts. EU har emellertid inte bara misslyckats med att övertyga marknaderna med sina beslut, utan i vissa fall har besluten förvärrat situationen, som det omtalade Deauville-beslutet om privatpersoners inblandning i den permanenta stödmekanism som ska inrättas 2013. Slutsatsen är att de framgångar som budgetreformprogrammen skulle kunna leda till riskerar att raderas ut av den rädsla som marknaderna och kreditvärderingsinstituten än i dag framkallar. Vi har de senaste dagarna, när scenarier som gäller omstrukturering och till och med konkurs eller ett lands utträde ur euroområdet fortfarande målats upp, nått en punkt där vi debatterar saker och ting som vi fram till nyligen skulle ha ansett otänkbara.
Eftersom jag vet hur fäst du är vid Europa, Olli Rehn, tror jag att du kommer att hålla med mig om att de lösningar som vi debatterar i dag, vårt sätt att få bukt med krisen, säkert kommer att bli ett betydelsefullt kapitel i EU:s historia. I dag skapar vi förutsättningarna för den epilog som kommer att skrivas. Jag tror och hoppas att vi alla inser att detta är en historiskt betydelsefull tid, och att EU:s och EMU:s framtid inte kommer att tecknas i mörka färger i epilogen utan präglas av ett djärvt och beslutsamt steg som kommer att göra Europa mer sammanhållet, mer enat och ännu starkare.
Carl Haglund
för ALDE-gruppen. - Herr talman! Min kollega sade just att ett år är en bra tid för återblickar och jag kan hälsa från Finland där det i kväll förhoppningsvis kommer att meddelas att det finländska parlamentet kommer att ställa sig bakom stödpaketet till Portugal. Förhoppningsvis blir det så, men vi ska inte applådera än. Vi kan hoppas att det blir så, och mitt parti står åtminstone bakom det.
Jag ska kortfattat analysera varför vi i Finland just nu tvekar huruvida vi ska stödja Portugal eller inte. Den ena orsaken är - här vänder jag mig till rådet, och även om jag vet att det ungerska ordförandeskapet kanske inte är den som skyllas ska, så får ni vara budbärare - det faktum att svåra beslut hela tiden tas i form av små delbeslut eftersom vi inte klarar av att lösa det här på en gång. Det är kanske inte så lätt heller att göra det och jag förstår att det inte finns någon enkel och fullständig lösning, men detta att man konstant är tvungen att fatta små och svåra delbeslut gör att det politiska tålamodet och den politiska viljan i exempelvis Finlands riksdag börjar att tryta. Tyvärr tycks det också gälla vissa andra nationella parlament. Det här är oroande med tanke på att vi förmodligen har flera svåra beslut framför oss, bland annat vad gäller situationen i Grekland, och det finns en risk att vi i något skede hamnar framför en vägg och därför måste nog rådet fundera på en ambitiösare strategi än den här delstrategin som ni just nu tillämpar. Om ni inte gör det så kommer vi inte att komma ur den här situationen. Ni behöver en förnyad strategi, för den nuvarande strategin fungerar inte. Tack.
Vicky Ford
Herr talman! Statsskuldskrisen kommer inte att kunna lösas förrän man fått ordning på bankerna, och man kan inte få ordning på bankerna om tillsynsmyndigheternas stresstester vägrar att erkänna att det finns någon statsskuldskris. Det finns också en förtroendekris bland allmänheten. Vissa länder räddade sina egna banker till mycket stora kostnader för skattebetalarna utan att få några bidrag från EU. Jag förstår varför samma allmänhet nu frågar varför de ska finansiera räddningsaktioner i andra länder.
Förra veckans reformförslag för Portugal innehöll vissa positiva förslag för att förbättra konkurrenskraften, men situationen i Grekland tycks vara ytterst negativ. Euroområdets ledare säger till oss att det inte sker någon omstrukturering av skulderna i Grekland, men sedan när innebär det inte en omstrukturering att skjuta upp förfallodatum?
Om offentliga långivare förlänger sina löptider handlar det inte bara om att man möblerar om bland däcksstolarna på Titanic - det innebär att offentliga långivare placeras under däck för att sjunka med skeppet, medan man hjälper privata långivare ombord i livbåtarna.
Sven Giegold
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr Rehn! Först av allt vill jag säga att situationen verkligen håller på att bli värre, som du har beskrivit. I euroområdet håller klyftan mellan de länder som visar tecken på återhämtning och de som befinner sig i ett mer ovisst läge på att vidgas. Kostnaden för att stödja de svagare länderna ökar också stadigt.
Mot bakgrund av denna situation har jag några frågor till dig som kommissionsledamot med ansvar för ekonomi och valutafrågor. Skulder mellan centralbankerna som uppgår till över 400 miljarder euro har samlats på Target2-kontona i det Europeiska centralbankssystemet. Det beror på att bankerna fortfarande inte finansieras tillräckligt av kapitalmarknaden. Hur ser du på dessa oväntade skulder inom eurosystemet?
Det stora problem som hindrar oss från att göra framsteg när det gäller omstruktureringen av skulder är att banksystemet, som Vicky Ford också sade, inte har reformerats ordentligt. Förslaget om ett europeiskt omstruktureringssystem har försenats. När kommer kommissionen att lägga fram detta förslag? Hur ser du som kommissionsledamot med ansvar för ekonomi och valutafrågor på denna försening? Vad gör du för att skynda på saker och ting?
Det står också klart, vilket vi i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har förutsagt länge, att de åtgärder som vidtas för att stödja Grekland och Portugal inte kommer att lyckas förrän de makroekonomiska förutsättningarna i euroområdet blir bättre. Räntebördan växer fortfarande i dessa länder. Exporten och utflödet av kapital i vissa av dessa länder ökar. Det råder fortfarande efterfrågebrist bland vissa av dessa länders europeiska partner, framför allt bland de starka länderna i euroområdet. Råvaru- och livsmedelspriserna stiger också, åtminstone om man bortser från de senaste upp- och nedgångarna.
Förutom räddningsaktionen för att hjälpa dessa länder och förutom det finansiella stödet vill jag veta vilka åtgärder som vidtas för att lindra den börda som skatter, svag utländsk efterfrågan och räntor utgör för dessa länder ur ett makroekonomiskt perspektiv. Hur uppnås detta? Jag vill därför uppmana er att lägga fram ett starkt paket som kommer att förbättra de makroekonomiska villkoren i dessa länder i euroområdet.
Slutligen har åtgärderna, som enligt min åsikt strider mot andan i fördraget om EU:s funktionssätt, drabbat de svagaste länderna, bland annat Grekland, Portugal och Spanien, medan de starkare och rikare länderna ännu inte har tagit på sig sin del av bördan. Vilka åtgärder kommer ni att vidta för att uppmana de rika länderna att bidra till kostnaderna för krisen?
Ilda Figueiredo
Herr talman! Jag vill här ge uttryck för min djupa indignation och för de protester som hörs i Portugal mot den politik som har fört oss fram till den kris som vi nu upplever, framför allt den formliga underkastelse- och angreppspakt som den så kallade trojkan - Internationella valutafonden (IMF), Europeiska centralbanken (ECB) och Europeiska kommissionen - har tvingat på det portugisiska folket. Dessa organ har ålagts att genomföra en skamlig handling i form av en yttre intervention där man inte ens respekterar det portugisiska parlamentets rättigheter och exklusiva befogenheter, eller tar hänsyn till att vi befinner oss i upptakten till parlamentsvalet.
Detta är en samhällsfientlig, regressiv politik som bortser från utveckling och dömer arbetstagarna och folket i Portugal till arbetslöshet, fattigdom, underutveckling och extremt beroende, vilket gör Portugal till ett rent protektorat eller en koloni under makthavarna i EU. Allt detta sker dessutom när vi redan vet att den sortens åtgärder inte löser problemet, vilket Grekland är ett exempel på.
Även om EU-politikens verkliga ansvar i fråga om den aktuella situationen tystas ner - och vi talar om de orimliga kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten, politiken för en stark euro och ECB:s riktlinjer och stadgar där man inte tar hänsyn till de svagare ekonomiernas särdrag - kan ingenting rättfärdiga att Portugal åläggs ett paket som straffar det portugisiska folket som tack för ett lån som måste betalas tillbaka till en ränta som är högre än den som ECB normalt tillämpar. I strid med alla uttalanden om solidaritet i valtider har vi nu en politik som innebär en social tillbakagång och en långdragen ekonomisk lågkonjunktur.
Allt detta tänker man göra bara för att gynna de internationella bankerna jämte en handfull stora företag och finansinstitut i Portugal och några av deras lakejer. Därför säger vi här att själva euroområdet hotas, att framtiden för EU skulle kunna innebära att unionen spricker och att en politisk förändring är nödvändig ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Fru Figueiredo, jag måste tyvärr stänga av din mikrofon. Jag ber om ursäkt, men du överskred din tid. Du har dock möjlighet att få ytterligare 30 sekunder om du går med på att svara på en fråga (blått kort) från Peter van Dalen.
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Jag vill fråga Ilda Figueiredo om det som Portugal gått med på verkligen är så dåligt, och om det nu är så dåligt att hamna i ett system där ni måste omstrukturera hela ekonomin, varför inte lämna euroområdet? Euron är en stark valuta och det krävs vissa grundförutsättningar. Om ni har problem med det borde ni helt enkelt lämna euroområdet!
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Det är oacceptabelt att ställa en sådan fråga när EU:s ledare inte kunde erkänna i tid att deras politik förvärrade situationen i Portugal. Vår ekonomi var som alla vet instabil och behövde anpassas till den starka euron, vilket gagnar Tyskland, Frankrike och andra, men inte Portugal eller andra länder med svagare ekonomi.
Därför protesterar man i Portugal mot denna politik, precis som grekerna och arbetare runtom i EU gör. Vi behöver en annan politik även här i EU.
Godfrey Bloom
Herr talman! Jag tillhör baby boom-generationen. Jag föddes strax efter kriget. Sedan dess har vi haft vad som troligtvis är den längsta perioden någonsin av fred och välstånd globalt sett. Jag har lagt undan blygsamma summor för att kunna ge något till min familj när jag försvinner - huvudsakligen eftersom jag aldrig spenderat mer än jag tjänat. Jag har varit försiktig och arbetat lagom hårt.
Det verkar som att politiker alltid är lika förvånade när länder skuldsätter sig. Låt mig förklara, för jag tror inte att ni riktigt förstår. Det beror på att politiker ständigt spenderar mer än de får in genom skatter - mer än de kan få in genom skatter - varav de faktiskt slösar bort det mesta. Anledningen till att vi pratar om länder som är bankrutta - och det är de - är att deras dumma, ineffektiva och okunniga politiker ständigt spenderar mer än de får in. Så då lånar de, och lånar, och sedan trycker de till råga på allt pengar, eftersom politiker och deras centralbanker har maskiner som kan trycka pengar. Om man gör det som privatperson är det en olaglig handling. Man kan hamna i fängelse för det och ändå gör politiker och centralbanker det hela tiden.
Låt mig förklara att dessa länder är bankrutta. De är bankrutta på grund av sina dumma ledare och politiker. Oavsett vilket land det handlar om är det omoraliskt - omoraliskt! - att begära att skattebetalare ska betala för politikers och bankers misslyckanden. De har gjort bort sig. De är bankrutta. För Guds skull, det måste vi kunna erkänna.
(Talaren godtog att svara på en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Robert Goebbels
(FR) Herr talman! Jag undrar om Godfrey Bloom är medveten om att Spanien är mindre skuldsatt än Storbritannien, att Irlands skuld var långt under 60 procent före bankkrisen samt att Irland genom att skuldsätta sig för att rädda bankerna hjälpte de brittiska bankerna att spara sina pengar.
Godfrey Bloom
(EN) Helt korrekt. Jag menade inte att mina politiker skulle vara smartare än någon annan. Det är skamligt, och man förde inte ens någon debatt i vårt nationella parlament om att rädda dessa skräpbanker. Om ni vill investera i skräpbanker, gör det med egna pengar, inte med de 98 pund som mina gamla pensionärer i Yorkshire får per vecka, era bedragare!
Marine Le Pen
(FR) Herr talman! Den 9 maj 2010 meddelade trojkan EU/ECB/IMF triumferande att man räddat Grekland från konkurs genom att låna ut 110 miljarder euro. Ett år senare hamnade Grekland i lågkonjunktur. Statsskulden skenade i väg till 150 procent av BNP och de tvååriga räntesatserna har gått upp till över 25 procent per år.
Att Grekland nu går på knäna beror på att den metod man använt för att rädda landet inte är den rätta. Greklands ekonomi behöver nu en svag valuta för att ta sig ur lågkonjunkturen, men trojkan kommer att införa ett nytt, ännu mer drastiskt finanspolitiskt åtstramningspaket.
Åtgärden kommer inte fungera bättre nu än den gjort tidigare. De räntesatser som man nu straffar Grekland med utgör i själva verket ett hinder för privata investeringar, oavsett om det gäller tillverkning eller fastigheter. Grekland börjar likna ett land i tredje världen, där inget hopp finns om återbetalning.
Det nya räddningspaketet på 60 miljarder euro som lades fram i fredags visar att förra årets lån på 110 miljarder euro är att betrakta som en gåva. Hur länge och i vilken utsträckning ska EU:s skattebetalare behöva slänga sina pengar i danaidernas läckande kärl? Att fortsätta så är enbart destruktivt och kommer att leda till att EU splittras.
Det finns två möjliga lösningar: antingen görs en skuldomstrukturering i Grekland och en omstrukturering av statsskulden i vissa andra stater, vilket skulle få vårt banksystem att kollapsa, eller så gör Grekland en samlad, rationell och pragmatisk exit från euroområdet så att landet kan återhämta sig.
EU står inför ett vägskäl. Är bevarandet av euron värt de uppoffringar EU-medborgarna tvingas göra?
Diogo Feio
(PT) Herr talman! Statsskuldkrisen kräver en insats från EU, en insats där man respekterar alla särskilda omständigheter och skyddar såväl euron som medlemsstaterna. Därför är förslagen om ekonomisk styrning som nu diskuteras i parlamentet av stor betydelse.
Parlamentet har verkat för att utvecklingen ska gå mot en sundare skuldförvaltning. Vi har förespråkat en rimlig övergångsperiod, talat för att den nödvändiga skuldminskningen inte ska göras år för år utan utifrån ett treårigt genomsnitt, lyft fram behovet av budgetdisciplin, lyft fram behovet av tillväxt och ökad insyn i EU:s politik genom debatter i Europaparlamentet samt värnat om solidaritet. Denna solidaritet har man precis visat prov på i Portugal.
Eftersom jag kommer från Portugal ska jag berätta en sak för er. Portugal har en 900 år lång historia. Portugal klarar av mycket. Portugal klarar av att hålla ordning på sina offentliga räkenskaper. Portugal klarar av att reformera sitt banksystem och sin arbetsmarknad. Portugal klarar av att göra sitt skattesystem mer konkurrenskraftigt och vidta innovativa åtgärder för att reformera sin hälso- och sjukvård samt sitt rättsväsende. Portugal klarar av att effektivisera och kontrollera sin statsförvaltning. Portugal klarar av att ha en liberal ekonomi som fungerar väl och är mer konkurrenskraftig.
Men framför allt klarar Portugal av att delta i EU-projektet. Vi klarar av att delta och hjälpa till med de utmaningar som framtiden bjuder på. Därför är vi glada över att ingå i unionen och vill bidra till att den växer sig starkare.
Robert Goebbels
(FR) Herr talman! Med tanke på de galna rykten och spekulativa angrepp som ett antal medlemsstater utsatts för vill jag påminna om några saker.
Euron är en mycket stark valuta. På tio år har euron blivit den näst mest använda valutan i världen. Av de internationella valutareserverna är 30 procent i euro. Över en tredjedel av de internationella privatlånen görs i euro. Eurons köpkraft är 40 procent högre än dollarns, vilket innebär att euroområdets medlemsstater betalar mindre för råmaterial, i synnerhet olja.
Euron kommer att bli kvar i euroområdets medlemsstater. Med all respekt Marine Le Pen, att lämna euroområdet är inget alternativ. En medlemsstat som lämnar euroområdet - vilket Marine Le Pen vill att Frankrike gör - skulle få en egen valuta som devalverades rejält.
Efter Islands kris har Islands valuta förlorat halva sitt värde. Denna 50-procentiga devalvering har fått inflationstalet i Island att skena i väg från 5 procent till 14 procent. Det enda sättet att skapa lugn på marknaden är att tillåta Grekland, Portugal och andra att omstrukturera sin skuld genom euroobligationer från EU till rimliga nivåer. Jag tänker på Tremontis och Junckers initiativ.
Euroobligationerna finns faktiskt redan. Europeiska investeringsbanken (EIB) ger lån med garanti från de 27 medlemsstaterna. Förra året skaffade EIB fram 80 miljarder euro med genomsnittlig ränta på mellan 3 och 3,5 procent. Med sådana räntenivåer skulle medlemsstater som hamnat i svårigheter kunna ta sig igenom krisen och återfå ekonomisk stabilitet.
(Talaren godtog att svara på en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Roger Helmer
(EN) Herr talman! Föregående talare påstod att om Grekland lämnar euroområdet kommer valutan att kollapsa, men i så fall skulle landet inte kunna betala. Vi vet dock mycket väl att Grekland inte kommer att kunna betala hursomhelst. Landet har att välja mellan att fallissemanget sker inom euron vilket bara innebär att problemet bollas vidare och kommer tillbaka till oss, eller att fallissemanget sker utanför euron, och då kan man lösa problemet. Så denna lösning kommer inte att fungera.
Robert Goebbels
(FR) Herr talman! Jag fick ingen fråga från Roger Helmer, utan ett argument som går i cirklar, och Roger Helmer har helt enkelt fel.
Än en gång, en medlemsstat som lämnar euroområdet skulle få sin nya valuta kraftigt devalverad. Jag hänvisar återigen till Island, som inte har euro men gått igenom detta.
Olle Schmidt
Herr talman! Kommissionsledamot Olli Rehn, ni gör ett alldeles utmärkt arbete. Under detta år har ni kommit med en rad olika förslag som har förbättrat situationen, och det bör vi alla erkänna.
Jag blir förvånad när jag lyssnar på denna diskussion. Jag trodde att detta var ett hus för Europa, inte ett hus för 27 olika medlemsländer. Det finns en nationalism här som är skrämmande och som inte kommer att bidra till att lösa våra problem. Det handlar om solidaritet.
(EN) (vänder sig till Roger Helmer, som har protesterat) Du kan skratta, men du har fel. Du har helt fel, Roger Helmer, eftersom det handlar om solidaritet. EU handlar om solidaritet och vi är alla sammankopplade: även pundet påverkar euron. Jag är chockad.
I Sverige har vi upplevt vad det innebär att vara fjättrad av skuld. Vi var ett land i skuld, människor i skuld, men vi lyckades klara av det. Varför skulle inte våra vänner i Grekland, Portugal och Irland klara av det? Skulle vi vara speciella uppe i Norden? Så är det givetvis inte. Men just nu behöver de vår hjälp och assistans. Och ger vi dem inte den hjälpen och assistansen så kommer vi själva att falla.
(EN) EU är vårt gemensamma öde, och det måste vi inse - även du, Roger Helmer. Du är en del av EU och du kan göra mer.
(Inpass av Roger Helmer: ”Verkligen inte!”)
Lajos Bokros
(EN) Herr talman! Vi firar nu den första årsdagen av att Grekland räddades, men det finns ingenting att fira. Ett år senare är vi tillbaka på ruta ett. I stället för att dra ut på lidandet och öka Greklands ekonomiska börda skulle det vara mycket bättre att acceptera det oundvikliga och marknadens dom.
Det finns inget sätt att undvika fallissemang. Ett ordnat fallissemang har minst fem fördelar. Det skulle fördela förlusten på ett mer rättvist sätt mellan Greklands skattebetalare och externa kreditgivare; man skulle få stopp på omplaceringen av privata skulder genom en ständigt ökande proportion statsskuld i andra länder; Grekland skulle få bättre tillväxtmöjligheter genom en minskad skuldtjänst; det skulle bli lättare för Angela Merkel att ”sälja” fallissemanget till Förbundsdagen, eftersom det skulle innebära stöd till tyska banker i stället för till Grekland; och slutligen skulle man isolera skuldkrisen från konkurrenskraftkrisen och skydda euroområdet.
Gör det! Slösa inte bort ännu mer pengar!
Philippe Lamberts
(FR) Herr talman, herr Bokros! Eftersom du har tagit upp det tänker jag fortsätta. Olli Rehn, jag tycker att vi ska lyssna på det som sägs här. När man ställer upp siffrorna bredvid varandra kan man bara dra slutsatsen att skuldomstrukturering i Grekland, och förmodligen i Irland, är absolut nödvändigt. Jag tror att alla ser det. Det är så uppenbart att man kan undra hur det är möjligt att Europeiska centralbanken, kommissionen och rådet inte ser det. Fast ni kanske inte vill se det?
Med andra ord, det första alternativet är att ni av ideologiska orsaker beslutar er för att fallissemang är otänkbart, vilket skulle vara att förneka verkligheten. Å andra sidan skulle ni kunna säga att det är bäst att tjäna lite tid, och i så fall vädjar jag till er, för ju mer tiden går, ju smärtsammare och dyrare blir omstruktureringen. Det kommer att bli dyrare för skattebetalarna eftersom ju mer tiden går, ju tyngre blir Greklands skuldbörda för offentliga eller halvoffentliga enheter - jag tänker på Europeiska centralbanken och Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten (EFSF) - och det blir i allt större utsträckning skattebetalarna som får betala.
Olli Rehn, du vet att det har pratats mycket om stresstester och motståndskraftstester de senaste dagarna. Man pratar om dem när det gäller kärnkraftverk och banker. Ändå är det medborgarnas motståndskraft som testas varje dag, i synnerhet de som har det sämst ställt, som kanske bär en oproportionerligt stor del av bördan i hanteringen av denna kris.
Självklart kan man inte säga att krisen enbart är bankernas, företagens och politikernas ansvar, som vissa vill få oss att tro. Jag ser det som ett gemensamt ansvar och därför skulle det vara bra om alla bidrog för att hantera krisen.
Till sist vill jag understryka att även om jag i många fall inte håller med dig, så måste man uppskatta det arbete du utfört den senaste tiden. Dina kvällar är säkert långa, och jag lovar att den dag ditt liv återgår till det normala bjuder jag gärna på middag.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag hade förväntat mig att du skulle svara ärligt och medge att åtstramningspaketet, det avtal som nu tillämpas med religiös hängivelse i Grekland, har varit ett totalt misslyckande. Underskottet är större än beräknat, skulden har ökat, arbetslösheten har ökat, och man stramar åt ännu mer. I allt detta tycker du dig se en återhämtning av ekonomin och en besparad hjärtattack, och din representant pratar om mål och framgångar. Samtidigt är målsättningen att använda samma recept för Irland och Portugal. Dessa recept har misslyckats totalt.
Färska uppgifter från EU visar samtidigt att Tysklands ekonomi blir starkare och att man har de högsta exportsiffrorna sedan 50-talet. Jag tror att dessa fakta sammantagna, denna ojämlikhet och snedfördelning som finns inom EU är själva problemet och en av orsakerna till problemet. Med det i åtanke, vad väntar ni på för att byta politik? Berätta vad ni pratar om på era hemliga möten, för det går många rykten. Kommer ni att byta taktik för att åtgärda problemen?
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Först av allt har jag en fråga till kommissionsledamot Rehn. Hur kunde eurogruppen och dess ledare Jean-Claude Juncker sammanträda utan den nederländska finansministern? Hur är det möjligt? Det är ren skandal att Nederländerna, som är en av de främsta bidragsgivarna till alla räddningspaket, inte ens bjöds in till detta sammanträde. Olli Rehn, kan du försäkra att du kommer att se till att detta inte upprepas?
Jag måste berätta för parlamentet att Grekland antingen kommer att behöva lämna euroområdet eller omstrukturera sina skulder. Det är en verklighet som inte går att undvika - frågan är bara när? Jag tror och är rädd för att det kommer att hända när alla garantier och alla pengar har betalats ut till Grekland. Det är århundradets svindleri! Olli Rehn, kan du garantera nu att vi slipper uppleva scenariot där Grekland först omfinansierar sina skulder maximalt med holländska skattebetalares pengar och sedan lämnar euroområdet och upphäver sina skulder? Vi kan inte lita på dessa greker, dessa grekiska politiker som tillsammans med kommissionen fifflat sig till euron med oriktiga siffror, och nu verkar intressera sig främst för att höja sina egna löner. Dessa politiker kommer vi aldrig att kunna lita på, så hur ska du kunna garantera att nederändska skattebetalare inte kommer att bli lurade igen?
(Talaren godtog att svara på en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Robert Goebbels
(FR) Herr talman! För sista gången, när Barry Madlener argumenterar mot EU-solidaritet och Grekland, är han medveten om att efter Tyskland är Nederländerna det land som gynnas mest av EU:s inre marknad och att hälften av jobben i Nederländerna har en koppling till exporten av varor och tjänster till EU?
Argumenterar han därmed mot jobb i Nederländerna?
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Robert Goebbels, du vet säkert att Nederländerna har arbetat hårt och hållit koll på sina finanser för att nå denna ställning. Visste du att Nederländerna har varit den viktigaste nettobidragsgivaren till EU i flera år, och att Grekland har tagit emot störst andel av de holländska bidragen i flera år? Vad är resultatet av det? Resultaten är krisen i Grekland! Nederländska skattebetalares pengar förvaltas illa. Det är skamligt att du inte har insett det.
Danuta Maria Hübner
(EN) Herr talman! Vår uppgift är att hitta de bästa lösningarna för att klara av krisen, och då är lärandeprocessen oerhört värdefull. Jag har en känsla av att vi har lärt oss varför det blev så fel och hur vi hamnade i den svåra situation där vi nu befinner oss, men jag har även en känsla av att vi nu är mindre öppna för att dra lärdom av den föränderliga verkligheten. I anslutning till detta vill jag ta upp två saker.
Först kan vi se stora likheter mellan medlemsstaterna när det gäller statsskulder och underskottsnivåer, medan det samtidigt finns stora skillnader mellan risktilläggen de betalar för sin statsskuld. Ur min synvinkel är det ett tydligt bevis på att andra faktorer än statsskuld finns med i bilden och påverkar marknaden. Bland annat har marknaden varit inriktad på utländsk skuld och stora yttre obalanser. Det innebär givetvis att vi måste göra mer än att förändra finanspolitiken.
Det andra jag ville ta upp är att de ekonomier som drabbas hårdast av krisen tvingas hantera både höga risktillägg och strikta åtstramningsåtgärder. Denna dubbla utmaning gör det praktiskt taget omöjligt att uppnå en hållbar skuldsättning. Om vi avstår från skuldomstrukturering behöver vi bättre balans mellan straff och stöd och utformningen av krispaket för att undvika att driva länder ännu djupare in i skuldfällan.
Edite Estrela
(PT) Herr talman! EU är fast i en kris utan motstycke som kan hota euroområdet och EU-projektet. Det är en kris inom euroområdet, vars första offer är Grekland, Irland och Portugal. Syftet med angreppen mot dessa länders statsskuld är att försvaga den gemensamma valutan. De som tänker att detta är grekernas, irländarnas och portugisernas problem lurar sig själva: så är det inte. Om inte EU ingriper för att skapa lugn på marknaden kommer andra medlemsstater att drabbas av samma svårigheter.
Portugal har inga problem med hållbarheten när det gäller de offentliga räkenskaperna eller de nationella bankernas solvens. Portugal behöver fortsätta med de strukturreformer man har påbörjat, öka produktiviteten och främja ekonomisk tillväxt. Precis som förut kommer Portugal att klara av även denna utmaning och göra nödvändiga uppoffringar, men inte mer än de nödvändiga uppoffringarna.
Vi förstår inte varför EU ska kräva Portugal på högre räntesatser än Internationella valutafonden. Portugal kommer att betala en ränta på 3 miljarder euro per år till EU. De som har samma uppfattning som Godfrey Bloom och Barry Madlener i parlamentet och utanför behöver inte oroa sig: skattebetalarna kommer inte att bli lidande. Det är frågan om ett lån, inte en gåva. Det är ett lån som kommer att betalas tillbaka, och med räntesatser liknande den marknadsränta som Portugal betalade för ungefär en månad sedan.
I en globaliserad värld kan inte några länder lösa alla sina problem själv. Finanskrisen har redan visat att någonting som händer i en helt annan del av världen kan drabba oss här katastrofalt. Därför behöver vi mer EU och ett bättre EU: ett mer enat och ambitiöst EU. Vi sitter alla i samma båt. Om båten sjunker kan ingen räddas.
(Talaren godtog att svara på en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Jag har goda nyheter för portugiserna. Enligt uppgifter jag nyss fått har ett avtal slutits i Finland, kommissionens förslag om lån till Portugal har godkänts, så Finland är inte längre något hinder.
Det hör även till min roll att ställa frågor, så jag vill fråga min kollega följande: tror du att åtstramningarna i Portugal kommer att hjälpa er att uppnå den ekonomiska tillväxt som kommer att göra det möjligt att återbetala lånen?
Edite Estrela
(PT) Herr talman! Jag vill tacka finländarna och Finlands riksdag för att ha tagit detta beslut, vilket följer den anda av gemenskap och solidaritet som präglade grundandet av Europeiska gemenskapen.
Angående din fråga, sade jag till dig att portugiserna kommer att följa avtalet. Även om paketet är tufft och krävande, kommer vi att göra allt för att öka den ekonomiska tillväxten, skapa arbeten och tackla dessa svårigheter.
Charles Goerens
(FR) Herr talman! Skuldproblemet sträcker sig bortom det rent budgetära. Politiken i helhet påverkas av statsskuldkrisen - om det så gäller budget, ekonomi, sociala frågor, EU eller medlemsstaterna. Först och främst är det dock en politisk kris som vi står inför.
I Finland finns ett parti vars käpphäst har blivit att ta avstånd från Portugal, vilket visar hur orolig allmänheten är över skuldproblemen. Man bör dock komma ihåg att den retorik som Sannfinländarna använder sig av, som protesterade mot att man skulle hjälpa Portugal, är identisk med den Tysklands ledare använde sig av ett år innan Grekland beviljades stöd.
De populistiska budskapen bidrar till stora valframgångar, just nu i Finland, men i morgon kommer det att vara i något annat land. Egentligen är de bara en upprepning av de ord som redan använts av respektabla politiska ledare.
Det är i den politiska mittfåran de idéer föds som splittrar den ekonomiska och monetära unionen.
Jag är övertygad om att för att vi ska klara av svårigheterna måste de högst uppsatta politikerna inse att deras uppgift först och främst är att lösa upp spänningar, inte att ge bränsle till elden.
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Det är ren lögn att orsaken till den ekonomiska krisen är skuldsättning. Orsaken till krisen är en alltför stor koncentration av kapital. Det kapitalistiska systemet har hamnat i en kris som visar att systemet är föråldrat och inte håller i realiteten. Kapitalismens kris i Grekland, Irland och Portugal blir allt värre och kommer att fortsätta. Skulderna och underskotten i dessa länder är inget specifikt för dem; de är en följd, inte en orsak. De har uppkommit genom att man i hög grad förlitat sig på stora företag: subventioner och skattelättnader för monopol, kostnader för Nato, nedläggningar inom industriell produktion och gruvdrift, tillverkning, textilindustri, sektorn för bygge och underhåll av fartyg, stora nedskärningar av jordbruksproduktion och de miljarder euro som ges till stora företagsgrupper.
Den huvudsakliga anledningen till att EU, de borgerliga regeringarna och kapitalet attackerar arbetarklassens inkomst och rättigheter, där det främsta vapnet är euron och EU:s stabilitetsmekanism - läs kontrollerad konkurs - går bortom den kapitalistiska förvaltningen av krisen och skulden. EU, de borgerliga regeringarna och kapitalet har som strategiskt mål att dels se till att arbetarna får ta konsekvenserna av krisen, dels att banta ned arbetsstyrkan till ett minimum, så att man säkrar vinstmarginalerna för de stora monopolen.
Dagens beundransvärda generalstrejk i Grekland kommer att skicka ett tydligt budskap om kamp ...
(Talmannen avbröt talaren.)
(Talaren godtog att svara på en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Ett stort tack för din hjälpsamhet och ditt tålamod. Jag har en fråga till George Toussas. Han är duktig på att påpeka allt som är fel, bristerna i systemet och allt som är fel med det som sker i EU och medlemsstaterna. Min fråga är, vilka alternativ finns det? Vill du gå tillbaka till en kommunistutopi, som i Nordkorea, Kuba och andra diktaturer? Är det den lösning vi behöver? Är det vad du vill?
Georgios Toussas
(EL) Jag förstår att du inte kan lägga fram förslag för att lösa de akuta problem som tynger arbetare både i Nederländerna och resterande 26 medlemsstater. Jag måste tala om att innan Grekland anslöt sig till EU motsatte sig det grekiska kommunistpartiet detta och informerade Greklands befolkning om konsekvenserna. Trettio år efter Greklands anslutning till EU, eller egentligen, ända sedan 1957, när unionen bildades och sedan omvandlades från Europeiska kol- och stålgemenskapen till EEG, har vi sett hur kapitalet växt, och arbetarna lidit. Folket kommer att kämpa för att rätta till denna absurditet.
Andrew Henry William Brons
(EN) Herr talman! Euroområdet innebär gemensam valuta och standardiserade räntenivåer i 17 olika ekonomier. Om de fallerande länderna hade stått kvar utanför euroområdet skulle deras valutor sjunkit i värde, vilket hade lett till exportdrivna expansioner som underlättats av låga räntor som deras centralbanker bestämt. Valutans överdrivna värde och de nu stigande räntorna har förvärrat stagnationen, som har gett mindre skatteintäkter, nedskärningar av tjänster och ökade statsskulder. Det bästa för dem skulle vara att lämna euroområdet, men eftersom deras valuta då skulle sjunka i värde skulle deras skulder stiga.
Storbritannien står utanför euroområdet och borde inte påverkas av dessa skulder, men vår förra regering åtog sig att betala skulder på 10 miljarder pund i enlighet med klausulen om exceptionella händelser i Lissabonfördraget, och nuvarande regering kommer att fortsätta betala lån både direkt och indirekt. Grekland och Irland kommer inte att kunna betala sina skulder, och vi kommer att få se att vi kastat bort ännu mer pengar.
Paulo Rangel
(PT) Herr talman! Jag vill börja med att säga att jag naturligtvis tycker att det avtal som slutits är välavvägt. För folket är det ett tufft avtal, men det innebär främst att man genom strukturreformer främjar tillväxt och konkurrenskraft. Det tycker jag är mycket positivt.
Jag tycker inte som vissa andra här att länder som Grekland, Irland och Portugal gjort allt rätt, att de inte gjort några misstag eller gått för långt, att de gjort allt rätt och att problemen orsakats av den globala krisen. Nej, våra regeringar har gjort misstag och bedrivit en felaktig politik. Det betyder inte att det inte finns en möjlighet nu att, genom unionen, komma tillbaka och fortsätta åt rätt håll igen.
Därför är det viktigt att komma ihåg att vi måste förmedla till de opinionsbildande organ som inte vill stödja länder som har det svårt, att de inte ger pengar till dessa länder: de lånar pengar till dessa länder. Dessutom lånar de ut pengarna till mycket hög ränta, så deras budgetar och medborgare tjänar faktiskt på det. Men jag vill tillägga att det kanske är dags att göra en EU-insats och acceptera euroobligationer och möjligheten att sälja dem på primärmarknaden för att möta de internationella marknaderna.
Kanske är det dags att kommissionen själv, Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten och Internationella valutafonden ser över räntenivåerna, så att de kan möjliggöra hållbar tillväxt i de länder som nu har det svårt, genom att sänka räntorna.
(Talaren godtog att svara på en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Sven Giegold
(EN) Herr talman! Först vill jag säga att jag skäms över all nationalism och kortsynthet som uttryckts i denna debatt. Paulo Rangel, jag har en fråga till dig. Upplever du att den ränta som ni kommer att betala inom ramen för detta program borde sänkas? Skulle en sänkning av räntan hjälpa Portugal?
Paulo Rangel
(PT) Herr talman! Jag tycker att räntan bör sänkas för Portugal, och även för Irland och Grekland. Jag tror att det blir oerhört svårt att nå målen om man inte sänker räntenivåerna, vilket vi ser nu i Greklands fall. I vilket fall som helst tror jag att det finns en möjlighet och en öppning här.
Om Portugal lyckas följa avtalet till punkt och pricka de första månaderna tror jag att man kommer att kunna vända sig till Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten och Internationella valutafonden och be om en översyn av räntan inom sex till nio månader. Jag tror att det skulle vara positivt för det portugisiska folket och för EU.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Bara för att göra en irländsk röst hörd i debatten: jag delar uppgivenheten över den utbredda nationalismen här i plenum. Jag är besviken över att kammaren är halvtom under periodens viktigaste debatt.
Angående räntenivåer: låt oss klargöra att inga länder borde straffas med höga räntor. Det hjälper inte deras återhämtning, och det hjälper inte heller en hållbar skuldsättning. Jag vill använda mina sista 30 sekunder till att be kommissionen att ta upp frågan om hållbar skuldsättning, när det gäller Irland och våra kolleger som har det svårt?
Kan jag även ställa en fråga om EU:s politiska kapacitet? I måndags talade jag i vårt parlament i Dublin om den sönderfallande solidariteten i EU. Jag är inte glad när jag säger detta. Jag har sagt det till kommissionsledamoten i enrum. Det är ett verkligt och allvarligt problem. Jag fruktar den dag då vi kanske styrs av extremhögern eller extremvänstern. För Guds skull, låt mitten ena oss.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Debatten har varit mycket givande. För de länder som befinner sig i kris är situationen allvarlig. Det är den även för Tyskland, Österrike och Finland, eftersom skattebetalarna i dessa länder drabbats av budgetnedskärningar och gått igenom allvarliga kriser.
Frågorna har ställts med rätta, och därför är det så viktigt att göra fallet med Portugal till ett bra exempel på hur man kan hålla en kris i schack och avhjälpa den samt förhindra att den sprids. Jag tror att Portugal nu först måste se till att betala tillbaka lånen genom att sälja sina tillgångar, som man sagt. Landet måste även förhandla med de olika utlånarna för att ta fram konkreta förslag och planer för hur krisen kan hanteras.
Väljarna i Tyskland, Österrike och Finland kommer inte att ge sitt stöd, om man till exempel löser ut Grekland igen eller om denna insats misslyckas.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Herr talman! Portugal är ännu ett land som behöver ekonomiskt stöd från euroobligationerna, men vi måste vara ärliga och erkänna att det är missvisande att kalla denna kris för en skuldkris eller eurokris.
Det ger intrycket att euron är i kris eftersom vissa medlemsstater inte klarar av att sköta sina räkenskaper och har skuldsatt sig för mycket. Irland och Portugal skötte sina räkenskaper och hamnade i en kris som de inte orsakat. Det är bankerna med sin dåliga reglering som var oansvariga. Det var kostnaden för att skydda dessa banker som gav vissa euroländer ekonomiska problem. Krisen handlar således om EU:s banksektor.
Om vi ska vara realistiska kommer det inte att räcka med euroobligationerna, i den form de kommer att få efter 2013. Vi måste få ned kostnaden för att skydda euron så att kommersiella banker tvingas ta ansvar för sina förluster. Nästa steg skulle då bli en effektiv reglering av finanssektorn.
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Det sätt som man nu hanterar skuldkrisen på förvärrar problemen. Ja, Grekland, Portugal och Irland erbjuds reglering av skulderna, men deras skulder ökar i stället för att minska. Metoden är katastrofal - man löser skuldproblem genom att öka skulden. EU måste göra sig av med sitt tabu att skriva av skulder. Vi kan gå vidare och omstrukturera statsskulden genom att delvis skriva av skulder och tillämpa kraven i en skärpt stabilitets- och tillväxtpakt, däribland automatiska påföljder. Det är helt klart en tuff metod som är utformad för att ”rensa ut” bland banker, vissa pensionsinstitut och obligationsägare, men vi måste ta oss igenom detta. Man måste satsa för att vinna. Att skriva av statsskulder i kombination med att tillämpa skärpta krav banar väg för en ny framtid. Om vi inte gör det finns bara ett möjligt framtidsscenario, nämligen att svaga länder lämnar euroområdet.
Miguel Portas
(PT) Herr talman! Olli Rehn, förra månaden bad Republiken Portugals president kommissionen att använda sin fantasi, och ni svarade honom med en kolonialherres arrogans att ”vi har använt vår fantasi när det gäller Portugal”. Därför vill jag svara dig nu. Kommissionen har använt sin fantasi till att införa ett treårigt styrelseprogram och ett prioriterat styre i ett land tre veckor före valet. Kommissionen har använt sin fantasi till att kräva en ränta på 6 procent från Portugal och försätta landet i lågkonjunktur de två kommande åren.
Det enda område där kommissionen inte har använt fantasin är där det behövdes. Det enda vi behöver är att omstrukturera skulden, omförhandla skulden och ta med kreditgivare i lösningen. Snälla Olli Rehn, rannsaka ditt samvete och avgå. EU kommer att tacka dig för det.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! I motsats till mina kolleger som har överskridit sin tid, precis som man har överskridit budgetar, ska jag försöka vara kortfattad.
Bland de många kloka analyserna och svaren saknas en fråga. Det är frågan om vad medborgarna i nettobidragsgivarländerna skulle säga. Skattesatser på 50 procent och hög levnadsstandard med ett utbyggt social skydd är inga tillfälligheter. Det betyder att medborgarna arbetar hårt och tjänar mycket.
Solidaritet, som det har pratats mycket om i dag, inbegriper även solidaritet med medborgarna i våra egna länder. Man har nämnt Sverige. Där ingrep inte EU med ekonomiskt stöd. I stället har man omstrukturerat och gjort nedskärningar i det sociala skyddet samt dragit ned på offentliga tjänster. Man har med andra ord infört en strängare skattepolitik. Det måste vi förklara för de länder som vi diskuterar i dag. Utan en sträng skattepolitik och stora insatser från länderna själva kommer inte detta lyckas.
Olli Rehn
Herr talman! Jag kommer att hålla mig till en enda fråga eftersom jag behöver mina fem minuter till den.
De senaste veckorna och i dag här i parlamentet har många gett sitt stöd till en skuldomstrukturering i Grekland. Det låter ju enkelt och bra. Men jag måste säga att förespråkarna för en omstrukturering av statsskulden verkar bortse från de potentiellt förödande konsekvenser detta skulle kunna ha för den finansiella stabiliteten både i landet och i euroområdet som helhet samt de följder det skulle få för den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen.
Låt oss fundera över vilka konsekvenser en skuldomstrukturering kan ge. Vi pratar givetvis om en kontrafaktisk situation, precis som förespråkarna för skuldomstrukturering, men vi vet tillräckligt om de mekanismer som styr finansiell stabilitet och ekonomisk aktivitet för att kunna göra oss ett troligt och i högsta grad möjligt scenario. Såhär skulle det troligen bli.
Obligationsägare skulle drabbas hårt - det vill säga hushåll, genom sitt sparande, till exempel pensionssparande, och investeringsinstitutioner som pensionsfonder och försäkringbolag. Även banker skulle få betala. Förra årets stresstester av banker visade att de grekiska bankerna innehar 48 miljarder euro i statspapper, den grekiska regeringens obligationer. Vad skulle hända? En omstrukturering av dessa statspapper skulle urholka deras kapitalbas. Till exempel skulle ett 30-procentigt värderingsavdrag innebära att en stor del av banksystemet skulle få ett underskott i sitt kapital, medan ett 50-procentigt värderingsavdrag, som många förespråkat, skulle innebära att en stor del av Greklands banksystem helt enkelt skulle bli insolvent.
En skuldomstrukturering i Grekland skulle således få stora konsekvenser för den grekiska banksektorn och alla banker som påverkas av Greklands värdepapper.
Jag älskar inte banker och främsta syftet med mitt arbete är inte att rädda dem, men faktum är att en så omfattande bankkris skulle leda till en omfattande kreditåtstramning. Det är inte någon teoretisk möjlighet. Det är ett mycket troligt händelseförlopp. En omfattande kreditåtstramning. Det är högst troligt att den säkerhetspool som de grekiska bankerna har tack vare värderande skulle till sitt förfogande omintetgöras. Den skulle försvinna helt. En omfattande kreditåtstramning, kapitalflykt, frysning av insättningar och/eller kapitalkontroller skulle mycket väl kunna bli konsekvenserna. Det är helt säkert att Greklands ekonomi skulle stramas åt som aldrig förr.
Låt mig påminna om hur BNP i Argentina nästan sjönk till hälften på fem år. Skulle det hjälpa Grekland eller EU? Det tvivlar jag på. Inte ens ett så stort värderingsavdrag som 50 procent skulle få ned skuldnivån under 100 procent av BNP, om internationella kreditgivare, som euroländerna eller IMF, stod utanför värderingsavdraget.
Grekland har fortfarande ett stort budgetunderskott som måste finansieras. Vem skulle vara beredd att ge lån till Grekland efter att 70, 50 eller 30 procent av tidigare investerares finanser gått förlorade? Vem skulle vara beredd att ge lån till Grekland efter det?
En skuldomstrukturering skulle utestänga Grekland från finansmarknaderna under mycket lång tid, och målet med EU/IMF-programmet är en snabb återgång till marknaden för att finansiera Greklands statsskuld så att EU:s skattebetalare inte behöver garantera lån. Det är målet för insatsen.
Låt oss komma ihåg att i den slutliga analysen kräver finansiell solvens att man stabiliserar och sedan minskar regeringens skuldnivå det vill saga uppnår primärt strukturellt överskott och en skuldbalans.
Grekland lever över sina tillgångar och nyckeln är att Grekland måste börja dra in mer än man gör av med och kunna betala räntorna på sina skulder.
Grekland behöver att primärt strukturellt överskott och skuldomstrukturering skulle inte lösa detta grundläggande problem. I slutändan är därmed de avgörande faktorerna för Greklands solvens av politisk och social natur - en beslutsam disciplin att hålla det primära överskottet stabilt på en hög nivå på ungefär 5 procent av BNP under en längre tid.
Vi har exempel på detta. Belgien gjorde det på 90-talet under nästan tio år. Det finns även sex medlemsstater som har lyckats behålla ett primärt överskott på över 4 procent i minst fyra år, så det är inte omöjligt. Det är en stor utmaning, men det har gjorts förut och Grekland kan också göra det om det finns en politisk vilja och enhet i landet. Det är enda sättet för Grekland att undvika betydligt värre scenarion.
Vi befinner oss verkligen i ett kritiskt skede när det gäller EU:s framtid. Debatten handlar om statsskuldkriser. Det kommer att påverka både euron och EU:s framtid. Det vet ni mycket väl. Jag blir verkligen orolig över de motsättningar i de nationella politiska debatterna som vi har hört talas om på senaste tiden och som även märkts av här i parlamentet. I centrala och norra Europa finns en politisk trötthet på att hjälpa länder som har det svårt, och i södra Europa finns en trötthet när det gäller att genomföra nödvändiga reformer. Vi behöver hitta energi tillsammans för att råda bot på denna trötthet. Vi behöver bygga broar över dessa motsättningar för att rädda Europa. Vi behöver fatta nödvändiga beslut för att undvika en ny värre kris och hjälpa hela Europa att återhämta sig från denna extremt allvarliga finanskris som vi levt med de senaste åren.
András Kármán
Herr talman, kära kolleger! Jag vill reflektera lite över två tankegångar. Krisen inom banksystemet bidrog helt klart i hög grad till våra nuvarande ekonomiska problem. Men det skulle vara ett misstag att hymla med att de flesta problemen uppstod före krisen på grund av bristande finansiell disciplin i många länder, en ekonomisk politik som inte stärkt konkurrenskraften och frånvaron av samordning av EU:s ekonomiska politik.
Det är därför tydligt att det behövs en omfattande EU-insats. Två viktiga delar av den, som även är högsta prioritet för det ungerska ordförandeskapet, är den europeiska terminen och genomförandet av reformen av den ekonomiska styrningen.
Genomförandet av dessa prioriteringar har nått ett viktigt och kritiskt stadie. När det gäller den europeiska semestern är vi fast beslutna att slutföra den i tid. Medlemsstaternas stabilitets- och övergångsprogram samt de nationella reformprogrammen ska diskuteras under Ekofins sammanträde i juni. Jag hoppas att dessa program skapar ett ordentligt genombrott för samtliga medlemsstaters skatte- och finanspolitik.
I trepartssamtalen arbetar man intensivt med ett paket bestående av sex förslag. I samband med detta kommer det ungerska ordförandeskapet att presentera de viktigaste punkterna i parlamentets förslag under kommande veckas finansministermöte. Under det samtalet kommer vi att be om mandat från rådet att sluta ett bra och omgående avtal i juni om de sex lagförslagen.
Både rådet och parlamentet måste inta ett ansvarsfullt och flexibelt förhållningssätt. Med den situation vi nu befinner oss i är jag övertygad om att avtalet skulle ge ett mycket positivt budskap även till marknaden. Dessutom skulle det visa att EU-institutionerna kan samarbeta ansvarsfullt och omgående när EU behöver det.
Angående programmet för Portugal och de tre anpassningsprogrammen i allmänhet, vill jag först välkomna parlamentets avtal om finanspolitik. Vi vet alla att det är oerhört viktigt för att Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten ska fungera väl. Samtidigt vill jag påpeka att det i det finanspolitiska program som trojkan sammanställt för Portugal är mycket tydligt att de program som gjorts upp för Grekland, Irland och Portugal är utformade efter varje lands egenheter och inte är stelbent på något sätt.
I Greklands fall ligger fokus på att få ordning på budgeten. För Irland är det viktigaste att stabilisera banksystemet. Portugal behöver betona strukturreformerna samt arbetsmarknads- och råvarumarknadsreformerna. Som vi alla vet är det, i Portugals fall, oerhört viktigt att få fart på ekonomin genom bättre tillväxt på medellång sikt och stärka konkurrenskraften.
Genomförandet av de finanspolitiska programmen gällande kreditavtal kommer att kräva mycket av medlemsstaterna. Trots detta tror jag att detta samtidigt är en möjlighet att ta tag i långvariga strukturella problem och snabbt hitta lösningar och svar på dem, vilket på medellång sikt kan skapa hållbar och bättre tillväxt i dessa länder.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
George Sabin Cutaş
Euron sjunker samtidigt som man talar om att Grekland behöver ett till lån från EU. Vi måste fråga oss om situationen i Grekland och andra EU-länder som har det svårt inte är resultatet av finansiella spekulanternas agerande, som styrts av principen söndra och härska. Portugal blev nyss det tredje landet att be EU om lån. De finansiella spekulanterna har glömt problemet med de svårräddade bankerna, och satsar nu på EU-länder som hamnat i svårigheter. Statsskuldernas låga kreditvärdighet har därför gjort det omöjligt att få lån för att betala tillbaka skulden. Jag anser att det behövs ett europeiskt kreditvärderingsinstitut, så att man kommer bort från finansiell spekulation. Å andra sidan är det nödvändigt att införa euroobligationer för att visa villighet att rädda euron.
João Ferreira
På grund av dess omfattning och de komplikationer den medför är skuldfrågan mer än ett konkret problem för länder som Portugal. Den utgör en central del av en våldsam social, ekonomisk, politisk och ideologisk offensiv, vars verkliga orsaker är höljda i dunkel. Det senaste provet på denna offensiv är det olagliga ingripande i Portugal som gjorts av ”trojkan” Internationella valutafonden, kommissionen och Europeiska centralbanken. Det är oacceptabelt att man plundrar portugisiska arbetare och medborgare på nationella resurser och lägger dem i finanskapitalets fickor. EU - som därmed avslöjar sin sanna natur och sina verkliga mål - agerar medlare i denna plundring, och skapar de institutionella förutsättningarna för att den ska genomföras och utvidgas. I det pågående utländska ingripandet är detta mycket tydligt. Man använder sig av de antisociala åtgärder som genomförs i andra länder, som Grekland och Irland, och de i Euro Plus-pakten som EU:s makthavare infört. När den träder i kraft kommer den försämra för nationen och förvärra lågkonjunkturen, arbetslösheten, fattigdomen, de sociala orättvisorna och det nationella beroendet. När den genomförs kommer detta underkastelseprogram, som vi sett i andra länder, förvärra de saker som sägs vara anledningen till ingripandet: det vill säga svårigheterna att hantera de infernaliska och stigande kostnaderna för statsskulden.
Bruno Gollnisch
Orsaken till statskuldskrisen är spekulering på skuldsättningen i de medlemsstater som har räddat banksektorn, som är direkt ansvarig för den stora kris som vi går igenom. Banksektorn har flytt allt ansvar, i synnerhet det finansiella, och gör rekordvinster, medan man uppmanar EU:s skattebetalare och arbetstagare att dra åt svångremmen. När det gäller de heliga marknaderna styr de helt. Kommissionen och regeringarna är besatta av en sak: att lugna marknaderna. Hela förra helgen gavs felaktig information om skuldomstrukturering och Greklands exit från euron: rykten spreds av de som hade satsat miljarder euro på ett fallissemang som de själva försöker skapa. Skuldomstrukturering skulle tydligen innebära en katastrof - för privata investerare. Samtidigt meddelade man att till exempel Banque Nationale de Paris skulle förlora betydligt mindre än de 6 miljarder euro i vinst som beräknats för i år. Utan de överdrivna räntorna skulle Greklands underskott vara 1,5 procent av BNP i stället för 8 procent. Spekulanterna badar i skattebetalarnas pengar och har uppenbarligen som målsättning att torrlägga dem helt. Det är på tiden vi sätter stopp för denna ohälsosamma cirkus.
Angelika Werthmann
En sak har vi alla klart för oss. Följderna av den ekonomiska och finansiella krisen är kännbara överallt och på många sätt. Det säger sig självt att EU måste hantera krisen. Jag har några tankar om de stresstester som görs på banker. Totalt 91 stora europeiska banker testades och sju stycken underkändes. Jag har en viktig invändning, nämligen att man inte utvärderade konsekvenserna av att ett land blir bankrutt, och det är fortfarande en möjlighet när det gäller Grekland, Irland och Portugal. De senaste stresstesterna har varit inriktade på kapitalnivåer, men man borde även ha tagit med likviditetskriterierna. Givetvis måste resultaten offentliggöras för att ge en lämplig nivå av insyn.
