Iran (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommission om Iran.
Carl Bildt
formand for Rådet. - (EN) Hr. formand! Det er en ære at stå her for første gang. Jeg regner med at komme mange gange i de kommende seks måneder for at tale om forskellige emner.
Det emne, der er sat på dagsordenen i dag, er Iran. Før jeg går over til selve emnet, vil jeg gerne udtrykke min dybfølte medfølelse med Iran i forbindelse med den tragiske ulykke tidligere i dag. Vi beklager dette tab af menneskeliv dybt og udtrykker vores medfølelse med alle, der er berørt af denne tragedie.
Iran står naturligvis meget højt på det svenske formandskabs dagsorden. Det har at gøre med resultatet af valget, og de spørgsmålstegn - for at sige det meget mildt - der blev rejst efter dette valg og ligeledes den politiske udvikling, vi har været vidner til siden da.
Jeg er sikker på, at De alle ved, at EU har indtaget et meget stærkt og meget principielt standpunkt vedrørende disse begivenheder. Vi har gentaget, at spørgsmålet om valgets afvikling er noget, som de iranske myndigheder bør undersøge indgående og præcisere. Vi har også udtrykt os meget klart i vores reaktion på, hvad vi har set ske i Teherans gader. Vi har fordømt de eksempler på overgreb, vold og magtanvendelse, vi har set over for fredelige demonstrationer. Vi fordømmer overgrebene på journalister, medier og demonstranter. Disse strider ikke blot mod de normer og værdier, vi repræsenterer, men naturligvis også mod ønsket om et mere åbent, reformorienteret samfund, som så mange iranere har fremsat.
Når det er sagt, fastholder vi vores politiske princip om, at vi ønsker et bedre, et nyt forhold til nationen Iran. Det er en rig nation, som har meget at bidrage med til udviklingen på verdensplan og udviklingen af landets egen region, og vi håber, at det på et eller andet tidspunkt, forhåbentlig om ikke alt for længe, vil blive muligt at skabe et helt nyt forhold.
Til sidst vil jeg blot sige lidt om et spørgsmål, som har optaget os meget, nemlig at de iranske myndigheder har tilbageholdt er række personer, der er medarbejdere hos europæiske missioner og ligeledes nogle europæiske statsborgere. Vi har været i konstant kontakt med de iranske myndigheder om disse spørgsmål. Vi betragter de mulige anklager mod dem som grundløse, og jeg kan forsikre Dem om, at vi fortsat vil være i kontakt med de iranske myndigheder på alle de måder, vi kan, indtil disse spørgsmål er løst på en tilfredsstillende måde, dvs. indtil de pågældende er sat på fri fod.
Catherine Ashton
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Dette er min første mulighed for at lykønske alle medlemmerne med deres valg til det nye Parlament. Jeg kan på Kommissionens vegne sige, at vi ser meget frem til et konstruktivt samarbejde med Dem, herunder naturligvis om nogle af de mest presserende internationale udfordringer, vi står over for, og dagens emne er bestemt et af dem. Min kollega Benita Ferrero-Waldner er ude at rejse i denne uge, så jeg har tilbudt og med stor glæde modtaget muligheden for at tale på hendes vegne i Parlamentet i dag.
Parlamentet spiller en vigtig rolle i fastholdelsen og udviklingen af forholdet mellem EU og Den Islamiske Republik Iran. Besøg mellem Parlamentets Iran-delegation og medlemmer af Majlis har allerede spillet en vigtig rolle for den større gensidige forståelse. Parlamentet har også spillet en rolle ved indførelsen af flere instrumenter, der fungerer som et vigtigt grundlag for EU's aktiviteter i Iran, og i Kommissionen håber vi fortsat at gøre god brug af disse instrumenter i de kommende år.
Dagens forhandling er udløst af det nylige præsidentvalg i Iran og de efterfølgende begivenheder. Selv om udviklingen af Irans politikker hovedsagelig er et anliggende for Irans borgere, kan der ikke, som formandskabet også har sagt, herske tvivl om, at de har en bredere betydning, og derfor bør vi følge denne udvikling nøje.
EU har udtalt sig meget klart om situationen i Iran efter præsidentvalget og har talt med én stemme i disse spørgsmål. Vi har udtrykt fuld respekt for Irans suverænitet, men har understreget vores dybe bekymring over de voldelige begivenheder efter valget, som vi gør det, når liv går tabt og rettigheder trædes under fode, uanset hvor det sker.
Påstandene om europæisk indblanding i Irans valg eller deltagelse i de efterfølgende protester er grundløse. Men undertrykkelse af fredelige demonstrationer, vilkårlige tilbageholdelser og kraftig censur af medierne er overtrædelser af menneskerettighederne, som ikke kan betragtes som områder, som alene henhører under et lands indre anliggender. Trods den nuværende følsomme situation i Iran er Kommissionen overbevist om vigtigheden af at opretholde en dialog. Sådan var det før valget, og sådan er det også efter valget.
EU og Iran har mange fælles og presserende interesser, herunder bekæmpelse af narkohandel og støtte til afghanske flygtninge. Disse spørgsmål kræver vores fortsatte opmærksomhed og samarbejde, og vi håber, at Iran deler denne holdning.
Kommissionen søger fortsat at anvende Fællesskabets instrumenter til konstruktive aktiviteter i Iran. Vi kan styrke den gensidige forståelse ved f.eks. at fortsætte vores samarbejde gennem akademiske udvekslinger under Erasmus Mundus.
Vi er overbevist om, at EU skal holde alle eksisterende kommunikationskanaler med Iran åbne. Vi skal søge at involvere os med Iran på alle niveauer. Når det er muligt og fornuftigt, er vi rede til at fortsætte og udvide samarbejdet i fremtiden.
Vi er uenige med den iranske regering på mange områder, hvoraf nogle er meget alvorlige. Vi opfordrer Irans regering til sammen med os at søge at finde en løsning på vores uoverensstemmelser gennem dialog. Kun ved at drøfte udfordringerne mellem os i en ånd af gensidig respekt kan vi håbe på at finde en løsning på dem. Europa har aldrig lukket døren for sådanne drøftelser, og den står også åben i dag.
Endelig tilslutter jeg mig formandskabets kondolence til de iranske og armenske familier, der er berørt af flykatastrofen i dag.
Jacek Saryusz-Wolski
for PPE-Gruppen. (EN) - Hr. formand! Jeg vil gerne afspejle tonen i debatten på det ekstraordinære møde i det afgående Udvalg om Udenrigsanliggender, som mødtes i onsdags, for der var ikke tid til at indkalde det nye udvalg.
Alle ved, hvad der skete, så det vil jeg ikke dvæle ved. EU har pligt til at understrege menneskerettighedernes universalitet, at følge op på krænkelserne af menneskerettighederne i Iran og holde Iran ansvarlig for brutaliteten og volden. I sidste uge mødtes Udvalget om Udenrigsanliggender og Delegationen for Forbindelserne med Iran med repræsentanter for civilsamfundet i Iran, og disse aspekter forekommer os at være yderst vigtige.
Vi tilslutter os fuldt ud de udtalelser og holdninger, der er kommet fra formandskabet, Rådet og Kommissionen, men beder også Rådet sikre, at EU's medlemsstater og deres ambassadører i Teheran overholder alle EU-retningslinjer for menneskerettighedsforkæmpere og forebyggelse af tortur. Vi vil også over for Kommissionen understrege vigtigheden af at bruge alle midler. Vi skal støtte og styrke civilsamfundsorganisationer i Iran, især via Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder, og gøre alt, der står i vores magt for at forny kontakten til det iranske civilsamfund på så ukontroversielle områder som bekæmpelse af narkotikasmugling, flygtninge, akademiske udvekslinger og journalisters besøg i Europa for bare at nævne et par stykker. De kan fremme den mellemfolkelige kontakt og føre til større ytringsfrihed i landet. Pres på menneskerettigheder, ja, men ikke isolation! Dialog, også selv om det er en meget vanskelig dialog.
Vi gennemgår en meget vanskelig og spændt periode i forholdet til Iran. Det afgørende spørgsmål om atomvåben er sat i venteposition, og vi stiller spørgsmålet om, hvilken retning vi skal gå i fremover. Tja, sanktioner er en mulig foranstaltning, vi kan se på. Vi mener virkelig, at EU skal finde en måde til at genoptage dialogen med Iran om alle disse spørgsmål. Nødvendigheden af at opbygge fornyet tillid og skabe en stærk diplomatisk proces har aldrig været større. Vi bør give Rådet og Kommissionen vores fulde støtte i deres bestræbelser. Til gengæld skal vi i Parlamentet fortsætte vores indsats for at styrke det parlamentariske diplomati i vores forbindelser med Iran gennem vores styrkede forbindelser med Majlis.
Richard Howitt
Hr. formand! Uanset hvad folk mener om udfaldet af valget i Iran, er der ingen tvivl om, at et tocifret - trecifret - antal mennesker er blevet såret, et tocifret antal mennesker er blevet dræbt under de protester, der har fundet sted siden valget i landet, og tusindvis af mennesker synes at være blevet tilbageholdt som politiske fanger. Hele Parlamentet bør derfor ikke tøve med at fordømme disse krænkelser af menneskerettighederne, ligesom vi bør fordømme de hindringer af den frie journalistik, som har fundet sted siden valget.
Vi bør også anerkende, ligesom hr. Saryusz-Wolski nævnte i forbindelse med mødet i Udenrigsudvalget i sidste uge, at en af de bedste måder at sikre et frit og retfærdigt valg på er at invitere valgobservatører til at observere processen, og EU har tidligere haft succes med at gøre dette. Vi bør her i Parlamentet i dag bemærke, at Kommissionen på vores vegne ikke havde tillid til, at de kunne udføre opgaven på uafhængig, retfærdig og objektiv vis, og derfor har vi god grund til at sige, at vi ikke har tillid til valgresultaterne.
Vi føler med de iranere, som er blevet såret eller tilbageholdt, eller hvis menneskerettigheder er blevet overtrådt. Vores tanker er først og fremmest hos dem, men jeg vil også opfordre Parlamentet til ikke at glemme den iraner, der var ansat på den britiske ambassade. Han er på en fuldstændig uberettiget måde blevet tilbageholdt og anklaget for at opildne til protesterne. Vi føler med den franske studerende, som blev tilbageholdt af de iranske myndigheder. Vi bør rose vores kolleger i det svenske formandskab, der har støttet de lande, og som har sikret en fælles europæisk indsats som reaktion, og bede dem om at fortsætte med dette.
Endelig skammer jeg mig over, at Det Britiske Nationale Parti for første gang under denne forhandling vil tale, ved et parlamentsmedlem, som sidste fredag beskrev islam som "en form for kræft, der skal fjernes fra Europa med kemoterapi". Det repræsenterer ikke det britiske folks synspunkter. Det er ikke Europas holdning til islam. Vi bør gå imod dette, ligesom vi går imod international uretfærdighed.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand! Iran er et stort land med en stor og overvejende ung befolkning, en lang og begivenhedsrig historie og en imponerende kultur. Ydermere er Iran placeret et af de mest følsomme steder på jordkloden. Af alle disse årsager, men også af medfølelse for vores medmennesker, bør vi ikke være ligeglade med, hvad der sker i Iran. Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa stemmer ikke for, at der indføres et nyt regime med magt. Vi mener dog, at alle folk i verden, herunder det iranske folk, skal have ret til at vælge deres egne ledere og udskifte dem, når de ikke længere kan klare deres opgave.
Valgene under Irans nuværende regime lever ikke op til de internationale standarder for frie og retfærdige valg, hvilket heller ikke skete ved det seneste præsidentvalg. På trods af de skærpede restriktioner i Iran nægtede store dele af befolkningen dog at acceptere de officielle resultater og gik på gaden i protest. Det iranske folk blev ikke overbevist af den særdeles begrænsede kontrol af resultaterne, og derfor fortsatte protesterne.
Der blev sat en særlig voldelig stopper for protesterne, og der foretages stadig retsforfølgelser. Vi tager skarp afstand fra disse retsforfølgelser og opfordrer de iranske myndigheder til omgående at bringe dem til ophør og løslade alle de mennesker, som er blevet varetægtsfængslet. Retsforfølgelserne af udenlandske journalister, ngo-ansatte og det iranske personale på udenlandske ambassader i Teheran skal også ophøre øjeblikkeligt.
Et regime, der vender sig mod sit eget folk og sine egne unge på denne måde, mister sin legitimitet, ikke blot derhjemme, men også internationalt. Derfor er det særlig tragisk, at denne dramatiske udvikling skulle finde sted på et tidspunkt, hvor USA's præsident har udtrykt villighed til at indgå i en dialog med Iran. Iran er ved at gå glip af en historisk chance for at indtage den plads på den globale scene, som landets historie og kultur fortjener.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Når et folk ønsker at frigøre sig, skaber det beundring og solidaritet fra vores side. Dette er tilfældet for det iranske folk. Det er korrekt, at valget reelt set var slut, før det begyndte, men selv ved dette valg så vi, at Irans folk kunne finde sin akilleshæl for på den måde at udtrykke sit ønske om frihed og demokrati.
Det er rigtigt, at det er i vores interesse, at dialogen med den iranske stat - terroriststat - opretholdes. Det er der ingen, som bestrider. Samtidig kan vi dog ikke bare gå videre med dagsordenen. Det, som fandt sted i Teheran, er aldeles forfærdeligt. Tortur forekommer dagligt i iranske fængsler, men ikke kun for britiske statsborgere. Iranske mænd og kvinder tortureres også dagligt i disse fængsler.
Derfor skal Europa protestere. Jeg ved, at det er svært at sikre en balance mellem det iranske folks interesser og deres beskyttelse og vores egne interesser, som ikke altid er identiske. Selv om det er kompliceret, er det dog vigtigt at understrege, at vi viser vores solidaritet over for det iranske folk hver dag. Jeg opfordrer Kommissionen og Rådet til at analysere den rolle, som Nokia og Siemens spiller, og det ansvar, som europæiske våben har for at undertrykke det iranske folk. Det er trods alt utænkeligt, at det skulle være store europæiske virksomheder, som har gjort den iranske regering i stand til at undertrykke det iranske folks frihed og ønske om frihed.
(Bifald)
Struan Stevenson
for ECR-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Mens vi sidder her og forhandler om de seneste oprør i Iran, er vi så klar over, at over 50 af de studenterledere, af de demonstranter, som blev arresteret, er blevet hængt af de iranske myndigheder, at over 200 mennesker blev slået ihjel på gaderne, herunder Neda, der er blevet et internationalt og meget stærkt symbol på fascistregimets brutalitet over for det iranske folk? Og mens vi fortsat nyder vores rolle som den iranske regerings største handelspartner, mener vi så seriøst, at penge er vigtigere end liv?
Hvorfor er vi ikke parat til at indføre skrappere sanktioner? Hvorfor skrotter Europa-Parlamentet ikke sin delegation for relationer med Iran, der alligevel i løbet af de seneste fem år er blevet reduceret til et føjeligt talerør for den iranske ambassade i Bruxelles, og som har bragt skam over EU's institutioner? Skrot den, og lad os begynde at tale dunder til de iranske myndigheder. Det er det eneste sprog, de forstår.
Helmut Scholz
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre er dybt bekymret over den fortsatte vold i Iran. Vi fordømmer også på det kraftigste den brutale mishandling af demonstranterne. Vi er særdeles bekymrede over, hvad der vil ske med alle de mennesker, som blev tilbageholdt, og opfordrer til, at de løslades omgående, og vi mener også, at Europa-Parlamentet generelt bør gøre dette.
Vi stiller os desuden kritiske over for de kommentarer i medierne og regeringscirkler i andre stater, der er udtryk for udnyttelse af de iranske borgeres legitime protester. Ikke engang den seneste udvikling i Iran berettiger til at planlægge militære aktioner mod iranske kernekraftanlæg. Min gruppe afviser sådanne strategier. Vi glæder os derfor over den klare udmelding fra præsident Obama, som har nægtet at give Israel grønt lys til at angribe Iran. Den amerikanske præsident tror også på diplomati. Iran er en suveræn stat. Dets folk alene har ret til at vedtage ændringer i samfundet. Regeringen i en suveræn stat skal åbent acceptere ønsket om ændringer og gennemføre en politisk løsning.
Fiorello Provera
Hr. formand! Må jeg lykønske Dem med Deres valg. Undertrykkelsen af de borgere, som stiller spørgsmålstegn ved valgresultaterne, censuren af medierne og forfølgelsen af oppositionen bekræfter fraværet af demokrati i Iran. Vi kan også finde eksempler på lignende situationer i andre lande, f.eks. Kina, men der er yderligere grund til bekymring i forbindelse med Iran.
For det første på grund af landets hegemoniske ambitioner, som kommer til udtryk i dets indblanding i nabolande, såsom i Basraregionen i Irak, og i dets støtte til Hizbollah i Libanon. For det andet på grund af den stærke indflydelse, som religiøs ekstremisme har på den politiske magt i Den Islamiske Republik Iran. For nogle få timer siden blev en sanger - en iransk sanger - idømt fem års fængsel for religionskrænkelse, og 12 sunnitter blev dømt til døden.
Præsident Ahmadinejad har mange gange erklæret, at hans primære politiske mål er at ødelægge Staten Israel. Desuden er Irans ønske om at udvikle et atomprogram uden for international kontrol alarmerende.
I lyset af at Iran er en af de største producenter af gas og olie, lader det til, at landets virkelige mål er at udvikle atomvåben med det åbenlyse formål at kunne afpresse lande i regionen og hele det internationale samfund. Der kræves derfor en intens indsats fra hele det europæiske politiske samfund for at opnå den rette balance mellem at gøre modstand mod ayatollahernes regime og støtte det moderate og reformvenlige iranske element, som findes og er aktivt.
I den henseende kan de økonomiske ressourcer fra Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder anvendes til at støtte alle ofrene for den nuværende undertrykkelse. Ingen politisk indblanding kan dog være effektiv, uden at alle Europas lande går sammen og handler i fællesskab.
Krisztina Morvai
(EN) Hr. formand! Lad mig som menneskerettighedsadvokat med 20 års international erfaring opfordre Parlamentet til at undersøge menneskerettighedssituationen i den tredje verden og andre tredjelande, men også til at se nærmere på den demokratiske situation, retsstatsprincippet og menneskerettighederne i EU, særlig i mit eget land, Ungarn, og således styrke sin legitimitet og troværdighed. Lad mig dele nogle kendsgerninger med Dem.
Den 23. oktober 2006 var der en stor demonstration med ca. 100 000 mennesker til minde om revolutionen i 1956. Den blev organiseret af det største oppositionsparti, Fidesz, som er velrepræsenteret her i PPE, og de vandt grundlæggende valget i Ungarn i år. Det var en menneskemængde bestående af familier, ældre og børn fra middelklassen, og det ungarske politi angreb brutalt menneskemængden med tåregas og gummikugler, med politibetjente til hest, som sårede flere hundrede mennesker alvorligt. Ved samme lejlighed blev flere hundrede mennesker ulovligt tilbageholdt og tortureret i fængslet.
Lige siden den dato og gennem de sidste tre år frem til de seneste dage, hvor 216 fredelige demonstranter blev ulovligt tilbageholdt og behandlet brutalt af politiet, er der sket det samme, hver gang der har været en protest mod en regering, ikke i Iran, ikke i Kina, ikke i Honduras, men i et EU-land, Ungarn: politibrutalitet og ulovlige tilbageholdelser.
Jeg vil bede Dem om at gå sammen med mig og, uanset Deres politiske tilhørsforhold, hjælpe med at finde ud af, hvad der skete, og hvem de ansvarlige var, forsøge at yde ofrene retfærdighed og som EU forsøge at stoppe disse massive krænkelser af menneskerettighederne i EU for at have troværdighed og legitimitet til at undersøge menneskerettighedssituationen i Iran eller et hvilket som helst andet land uden for EU.
Francisco José Millán Mon
(ES) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er her for at tale om Iran, og jeg vil først udtrykke min medfølelse med ofrene for flystyrtet her til morgen.
Jeg er enig i mange af de idéer, som allerede er blevet fremlagt vedrørende situationen i Iran efter valgprocessen. Denne proces var hverken fri eller retfærdig, og den har gjort det muligt for præsident Ahmadinejad og de mest radikale sektorer i regimet at forblive ved magten, mens de undertrykker demonstranter med vold, forhindrer journalister i at udføre deres job og søger at holde en formodet ekstern sammensværgelse ansvarlig for det interne kaos, samtidig med at de udbreder forkerte oplysninger til at skjule sandheden.
Én ting er sikker, nemlig at det iranske regime er blevet alvorlig skadet, både internt og i forhold til landets image udadtil. Det oligarki, der har haft magten i de seneste årtier, er nu desuden splittet, hvilket vil påvirke regimets stabilitet. Samtidig vil folkets utilfredshed fortsat vokse, særlig hvis oliepriserne ikke stiger igen, og den økonomiske situation således ikke forbedres.
EU skal fortsat danne en samlet front og fordømme de krænkelser, der finder sted i Iran. EU skal kræve større respekt for menneskerettighederne, og vi skal også finde ud af, hvordan vi kan hjælpe civilsamfundet, særlig de sektorer, som ønsker demokratisk pluralisme og respekt for menneskerettighederne i deres land. Vi bør ikke skuffe de sektorer, der kigger mod vest, herunder EU.
Hvad angår Iran, må vi dog heller ikke glemme den trussel, som landets atomprogram udgør, eftersom det generelt har en destabiliserende effekt på regionen og på ikkespredning af masseødelæggelsesvåben. Det er yderst vigtigt, at EU og USA fortsat samarbejder om dette spørgsmål, og jeg er sikker på, at dette vil være en prioritet for det svenske formandskab.
Vi skal fuldt ud involvere Rusland og Kina, som er permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet. Deres støtte er væsentlig for at finde en forhandlingsløsning på denne alvorlige trussel, som kræver enighed og fasthed fra det internationale samfund. Derfor glæder jeg mig over den beslutning, der i sidste uge blev vedtaget i forbindelse hermed på G8-topmødet.
De seneste par ugers hændelser har vist den ekstremisme og radikalitet, som de nuværende iranske ledere er præget af. Det står klart, at det internationale samfund ikke kan lade dem fremstille atomvåben.
María Paloma Muñiz de Urquiza
(ES) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Jeg ville starte min første tale til denne plenarforsamling med at udtrykke min glæde over, at forhandlingen om situationen i Iran ikke blev foranlediget af Irans synlighed i medierne, som er blevet overgået af bl.a. Kina, Honduras og G20-topmødet.
Desværre har de seneste henrettelser af sunnitiske aktivister i Iran bragt landet og dets krænkelser af menneskerettighederne tilbage på avisernes forsider. Jeg mener dog ikke, at det er det, der vises i nyhederne, som skal give anledning til, hvad der skal på Parlamentets dagsorden i forhold til udenrigspolitikken, men snarere Parlamentets egen ansvarsfølelse og dets velovervejede og sammenhængende svar, i overensstemmelse med dets stigende indflydelse på EU's udenrigspolitik, særlig med hensyn til menneskerettighederne.
Parlamentets rolle omfatter overvågning af den konsekvente anvendelse af alle de instrumenter, som EU har til rådighed på dette område, og i forbindelse med Iran skal vi ikke holde dialogen om atomvåben fuldstændig adskilt fra det komplette fravær af en politisk dialog om menneskerettighederne.
En struktureret dialog om menneskerettighederne er blevet udsat siden 2004. Vi har ikke en samarbejds- og handelsaftale, som vi kan basere en demokratisk bestemmelse på, vi har ikke formået at udsende valgobservatører, og midlerne fra Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder er meget begrænsede.
I Parlamentet og i hele EU skal vi være bedre til at anvende de instrumenter, som vi har til rådighed, og som vi har udstyret os selv med. Nogle her i Parlamentet og i den iranske opposition har opfordret til, at relationerne med det iranske regime afbrydes fuldstændig, og at den nye regering ikke anerkendes.
Vi fordømmer på det kraftigste den politiske undertrykkelse og hindringen af ytringsfriheden i Iran, men vi mener ikke, at vi skal opgive at være en magt, som forsvarer og beskytter menneskerettighederne, demokratiet og kampen mod fattigdom i verden. For at kunne gøre dette har vi brug for dialog, forhandling og diplomati, og vi skal lede efter fælles interesser og opbygge en alliance af civilisationer. Jeg opfordrer formandskabet for Rådet til at gøre dette.
Anna Rosbach
(DA) Hr. formand, kære kolleger! Europa-Parlamentet har adskillige gange drøftet Irans krænkelser af menneskerettighederne, og vi gør det faktisk igen i dag. Men ord alene ændrer ikke diktatorernes forfærdelige adfærd. Det er tid til konkret handling. Den brutale nedslagtning af et folk, der hungrer efter frihed, og som modigt har gjort oprør, må bevirke, at vi tager et medansvar for at bringe dette kriminelle regime til fald. Det har ingen plads i det 21. århundrede. De europæiske regeringer må indberette det iranske regime til FN's Sikkerhedsråd og kræve, at de skyldige, frem for nogen Ali Khaminei og Mahmoud Ahmadinejad, stilles for en international domstol.
Irans folk ønsker frihed, og vi må støtte kravet om frie valg under FN's opsyn. Parlamentet kan ikke opretholde sin delegation med Iran, som i sidste samling blev gjort til et værktøj for diktaturregimets indflydelse i Europa-Parlamentet. Vi må vise, at vi ikke samarbejder med diktatorer.
Nick Griffin
(EN) Hr. formand! Sidste år fungerede jeg som observatør ved mindehøjtideligheden for revolutionen i 1956 i Budapest. Jeg kan bekræfte, at fru Morvai gør ret i at kritisere dem, som er bekymrede over Iran, samtidig med at de ignorerer krænkelser af menneskerettighederne her i Europa.
Jeg regner med, at der ikke er nogen medlemmer af ECR-Gruppen her, som er hykleriske nok til at fordømme Iran for at anvende vold ved valget, når David Cameron er blandt dem, der sponsorerer Unite Against Fascism, en organisation bestående af meget venstreorienterede kriminelle, som rutinemæssigt fremsætter trusler og anvender vold mod nationalistiske systemkritikere i Storbritannien. Det samme gør sig gældende for fem nuværende parlamentsmedlemmer fra Storbritanniens arbejderparti, liberale demokratiske parti og konservative parti, som skammeligt støtter anvendelsen af de britiske skatteyderes penge til støtte af deres egen milits, der afbryder oppositionsmøder og angriber deres modstandere med mursten, pile og kløfthamre.
Men min primære pointe er, at uanset hvor velment og endda berettiget den fremførte kritik af Iran er, vil den blive udnyttet som krigspropaganda af den magtfulde kapitalmagt, som opnår en fordel ved et militært angreb på landet. Neokonservative, olieselskaber, konstruktionsvirksomheder og Wahabi-mullaherne i Saudiarabien ønsker alle, at den suveræne stat Iran ødelægges i en aggressiv krig. Ikke engang de europæiske liberale er naive nok til at falde for løgnene om masseødelæggelsesvåben igen, så menneskerettighederne indkaldes som en ny casus belli.
Lad os ikke føje Parlamentets stemme til krigsmagernes stemmer, der i kor råber om et tredje ulovligt og uhensigtsmæssigt vestligt angreb på den muslimske verden. Eller hvis det endelig skal være, så overlad ikke krigen - som hyklerisk retorik vil medvirke til at retfærdiggøre og lade bryde ud - til den sædvanlige modige britiske kanonføde, nemlig drenge på 18 år fra områderne omkring Mersey, Themsen og Tyne. Send i stedet Deres egne sønner ud for at lade dem komme hjem i kister eller uden ben, arme og forstand - eller bland Dem udenom.
Filip Kaczmarek
(PL) Hr. formand! Det er altid en tragedie, når uskyldige mennesker dør. Hvis de imidlertid dør til forsvar for værdier som frihed eller sandhed, kan vi sige, at deres offer ikke var forgæves - hvilket er tilfældet med de seneste ofre i Iran. Situationen er blevet meget slem, når et regime skyder på demonstranter, sætter sine modstandere i fængsel samt torturerer dem og slår dem ihjel. Den eneste kilde til håb og optimisme er, at disse hændelser kan gøre politikere og offentligheden i hele verden opmærksomme på den sande natur af det iranske regime, der er i stand til at handle på en måde, som ligger meget langt fra minimumsstandarderne i den moderne verden. Dette regime har blod på sine hænder. Det skal vi huske, og vi skal arbejde hen imod en ændring af de tilstande, som vi ikke kan acceptere. I situationer som denne dukker det samme spørgsmål altid op: Hvad kan vi gøre? Ja, vi kan støtte de krav og forslag, som allerede er blevet fremsat.
For det første skal de iranske myndigheder holde op med at bruge vold mod dem, som har en anden mening end regimet. Hvad angår lande som Iran, skal det internationale samfund overvåge og garantere, at de grundlæggende menneskerettigheder overholdes.
For det andet skal der afholdes et frit og retfærdigt valg i Iran, hvor alle kandidater skal have mulighed for at lade sig opstille og ikke kun dem, som har fået tilladelse til at lade sig opstille. I øvrigt har de personer, som træffer disse beslutninger om retten til at lade sig opstille ved valg, ikke selv et demokratisk mandat. Retfærdigheden af valget skal godkendes af uafhængige eksterne observatører - ellers er valget meningsløst.
For det tredje skal vi gøre alt for at sikre fredelige og politiske løsninger for Iran, hvilket betyder, at vi skal støtte de iranere, som ønsker grundlæggende ændringer i deres land, ændringer, der betyder, at Iran skal regeres af dem, som vinder det retfærdige valg, og Iran selv vil ophøre med at være en trussel mod verdenssikkerheden.
Lederen af den iranske opposition, Maryam Rajavi, som lever i eksil, har udtalt, at det, der er sket i Iran, er begyndelsen på regimets endeligt. Jeg håber virkelig, at Maryam Rajavi har ret.
Mario Mauro
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er det svenske formandskab taknemmelig for dets bemærkninger før vores forhandling, der efter min mening var velafvejede og gjorde os i stand til at forstå det ansvar, som vi bliver bedt om at opfylde. Jeg vil i den forbindelse gerne fremføre en bemærkning, der er afledt af, at jeg, ligesom så mange andre, på tv-skærme overalt har set de menneskemængder, som på sin vis startede de seneste dages protest.
Selv om det er rigtigt, at Iran er et teokrati, hvor fundamentalister udøver deres magt ved at lade som om, det sker i Guds navn, har vi i de seneste dage dog også set folk gå på gaden og faktisk råbe "Gud er stor". Sikke en forskel! Denne synlige forskel, denne forskel i den vilje, som disse mennesker har udtrykt, og i beslutningen om ikke at være voldelige får os til at indse, at kærligheden til frihed og sandhed, kærligheden til ens eget folk og kærligheden til og respekten for alle ikke er død i Iran.
30 år med teokrati, tredive år med systematisk menneskelig ødelæggelse har ikke været nok til at udrydde dette minde, som befinder sig i vores alles hjerter. Det er det, vi skylder vores loyalitet. Denne omstændighed, denne kærlighed til sandheden og denne kærlighed til friheden skylder vi vores ubetingede engagement, og det er dette, som skal forstærke alles ansvarsfølelse, for at bede de europæiske institutioner om at være stærke, at være beslutsomme og lade deres stemmer blive hørt er ikke først og fremmest et krav fra Parlamentets side om geopolitisk synlighed, det er en påmindelse om, at de europæiske institutioner ikke må opgive den kærlighed til frihed og sandhed, der repræsenterer dette politiske projekt, som vi kalder EU, og som findes i alle, der demonstrerede i de seneste dage.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Der er sket en afgørende ændring i Iran. Vores første konklusioner bør derfor være, at Iran ikke er ligesom før og heller ikke bliver det igen. Det skyldes, at millionvis af iranere har nægtet at være præstestyrets gidsler. De har udvist et fantastisk mod ved at udfordre diktatorerne.
Det drejer sig derfor ikke i højere grad end sædvanligt om svindel ved det såkaldte valg. Denne gang udløste groft manipulerede stemmer en protest blandt befolkningen, som eksperter uden for Iran ikke kunne eller ikke ville forvente.
Dette minder mig om situationen i Østeuropa for 20 år siden. Mens de vestlige regeringer var klar til en langsigtet tilpasning til og pragmatisk sameksistens med det sovjetiske totalitære system, blev millionvis af kommunistregimets gidsler aktive. De udfordrede systemet, som lige med et blev bragt til ophør.
Derfor er det vigtigt at indse, at den europæiske tilgang til Iran ikke kan forblive den samme - blot at vende det blinde øje til rutinemæssigt manipulerede valg og systematisk undertrykkelse. Det vurderes, at der i løbet af de 30 års diktatur er blevet fængslet over 5 mio. mennesker, over 200 000 er blevet tortureret til døde, og i nyere tid er over 200 blevet slået ihjel.
EU's regeringer har tøvet for længe med at fordømme disse forfærdelige forbrydelser og lade regimet tage ansvar for sin opførsel. Hvis vi tager beskyttelsen af de iranske borgeres rettigheder alvorlig, skal vi være forberedt på reelt at pine diktatorerne. Hvad betyder det? Vi skal f.eks. forbyde alle regimets ledere at rejse ind i EU. Vi skal kalde vores ambassadører hjem fra Iran som tegn på vores harme. Og frie valg kan i Iran kun finde sted under FN's overvågning.
Lena Barbara Kolarska-Bobinska
(EN) Hr. formand! Efterhånden som situationen i Iran eskalerer, og krænkelsen af demokratiet også udgør en fare for stabiliteten i hele regionen, skal vi udtrykke vores bekymring og fordømmelse - men erklæringerne må ikke blot være symbolske og tomme. Nogle europæiske ledere taler om at pålægge Iran nye sanktioner, men der er behov for en diskussion lige nu om fremme af demokratiet på græsrodsniveau i dette land.
Jeg er fra Polen, og vi østeuropæere ved, hvor vigtige denne type handlinger er for etableringen af et demokrati. En tilskyndelse skal tilpasses til den politiske og økonomiske situation i et givet land, men tidligere EU-erfaring i forbindelse med fremme af demokratiet i Nordafrika, Mellemøsten og Østeuropa skal gennemgås og evalueres med henblik på at finde ud af, hvad der skal gøres i Iran, hvad der kan gøres i Iran, og hvad der er effektivt under de givne omstændigheder i dette land.
Jeg vil også gerne minde Dem om, at EU, hvis det ønsker at være troværdigt, også skal træffe foranstaltninger i Moldova. Snart står vi over for en ny prøve - den 29. juli - i forbindelse med valget i Moldova. EU skal gøre alt, hvad det kan, for at sikre et frit og retfærdigt demokratisk valg i dette land. Det er ikke nok at tale om støtte til demokratiet. Vi i Europa-Parlamentet og de europæiske institutioner skal være mere aktive i den henseende.
Bogusław Sonik
(PL) Hr. formand! Det er virkelig nødvendigt at overvåge, hvordan valgprocessen i Iran skrider frem, selv om starten på en løsning af konflikten må være en erklæring fra de iranske myndigheder om, at de vil stoppe med at anvende magt, og at de vil løslade de fængslede oppositionsaktivister, forsvarere af menneskerettighederne, journalister, demonstranter og borgere fra andre lande, som for øjeblikket får skylden for den eksisterende situation i Iran. Vi skal naturligvis fortsat respektere Irans suverænitet fuldt ud, men vi skal også minde Teheran om, at de er forpligtede til at overholde den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder.
Jeg vil også gerne udtrykke min bekymring over Irans atomprogram. Teheran har ret til at anvende et atomprogram til fredelige formål, men de er også forpligtede til at genoprette det internationale samfunds tillid til, at Irans atomaktiviteter udelukkende er fredelige.
Maria Eleni Koppa
(EL) Hr. formand! Jeg vil gerne udtrykke min dybeste beklagelse over den tragiske flyulykke, som fandt sted i dag i provinsen Qazvin i Iran.
Forhandlingen her i dag er en nødvendighed efter de hændelser, der fandt sted efter valget den 12. juni. Jeg mener dog, at vi skal afholde den inden for de rette rammer. Vi må ikke sende de forkerte signaler. Alle direkte eller indirekte forbindelser mellem disse hændelser og spørgsmålet om atomprogrammet er misvisende. Det skal stå helt klart, at emnet i dag er den demokratiske situation og menneskerettighedssituationen i Iran.
At tale om nye sanktioner vil ikke under nogen omstændigheder bidrage til at løse det iranske folks alvorlige problemer. Det er ikke muligt at gennemtvinge demokrati på den måde. I EU skal vi skærpe vores indsats for demokratisering og for respekt for de grundlæggende frihedsrettigheder, men ved at placere dette spørgsmål inden for rammerne af en væsentlig politisk dialog og ved at styrke vores kontakter med civilsamfundet.
Vi skal også opfordre til yderligere undersøgelser af klagerne om svindel i valgprocessen og endnu engang påpege, at retten til fredelig protest er en umistelig rettighed for folk i alle lande.
Derfor må vi fra denne talerstol i dag på det kraftigste fordømme volden og opfordre til, at ytringsfriheden håndhæves i praksis i Iran ligesom i alle andre lande i verden.
Michael Gahler
(DE) Hr. formand! Efter min mening er det godt, at denne forhandling finder sted den første uge i det nye Parlament. Desværre har vores gruppeformænd forkastet et beslutningsforslag. Jeg spørger mig selv, hvem det egentlig er, vi har rettet vores opmærksomhed mod her.
Et beslutningsforslag ville kunne have hjulpet systemkritikerne i Iran, hvis vi i en konkret erklæring havde bekræftet over for dem, at det, der officielt blev beskrevet som et præsidentvalg, på ingen måde levede op til internationale standarder for demokrati, eftersom de fleste af kandidaterne blev forkastet af Vogternes Råd, og fordi selv dem, som fik tilladelse til at stille op, ikke fik lige vilkår. Fra et politisk perspektiv kan vi derfor uden forbehold konkludere, at de offentliggjorte valgresultater ikke repræsenterede det iranske folks vilje.
Lad os som EU aktivt bruge vores instrumenter for demokrati og menneskerettigheder, støtte det levende civilsamfund eller endda advokater som f.eks. Shirin Ebadi, der forsvarer Bahai-fangerne der. Jeg mener, at denne politik kan få succes for øjeblikket, selv på kort sigt.
(Bifald)
Ulrike Lunacek
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! I sidste uge hørte vi - til min store glæde som nyt medlem - på et møde i Udenrigsudvalget en tale af Mohsen Makhmalbaf, en iransk filminstruktør, der fortalte os lige ud, at Iran før dette valg havde 20 % demokrati, men efter valget, som efter hans mening var fup, var der overhovedet intet demokrati tilbage.
Jeg er også enig i denne beskrivelse - det var så sandelig et fupvalg, hvor størstedelen af det iranske folk, der havde opfordret til ændringer, ved hjælp af storstilet valgsvindel blev frarøvet dets rettigheder. Hr. rådsformand! Der er især en ting, som interesserer mig. I midten af august finder indsættelsen af den "genvalgte" hr. Ahmadinejad sted. Hvad diskuteres der for tiden i Rådet og i medlemsstaterne? Vil EU og medlemsstaterne være officielt repræsenteret ved denne indsættelse? Det håber jeg virkelig ikke, eftersom jeg ikke mener, at der skal være nogen officiel repræsentation af EU eller medlemsstaterne efter dette fupvalg, og selv om jeg går ind for yderligere dialog, bør ingen repræsentere EU officielt ved denne indsættelse. Hvad er Deres holdning til dette? Hvordan håndteres det for øjeblikket?
Pier Antonio Panzeri
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Når vi forhandler om udenrigspolitiske spørgsmål som i dag, hvor vi forhandler om Iran, vil der, som vi ved, altid være en risiko for at sakke en anelse bagud i forhold til de ting, der sker. Der er dog ingen tvivl om, at Europa-Parlamentet, hvis det ønsker det, kan komme til at spille en vigtig rolle for at tilskynde Europa og det internationale samfund til at tage de seneste begivenheder alvorlig og gennemføre alle de nødvendige initiativer for at sikre, at gennemførelsen af et demokratisk system i Iran faktisk kan finde sted.
Efter den særlige opmærksomhed, som det internationale samfund har vist Iran efter valget, og de gadedemonstrationer, som det iranske regime søgte at undertrykke ved hjælp af vold, er det vigtigt at sikre, at der ikke bliver stille i forhold til situationen i landet. At være realistisk omkring situationen er ikke det samme som at tage spørgsmålet om Iran af dagsordenen. Det er også op til os at holde et højt opmærksomhedsniveau, og det er også op til det svenske formandskab - og jeg vil gerne takke for de punkter, som det har fremført i dag - at fremme et stærkt initiativ sammen med USA, Rusland og andre lande for at ændre den måde, som situationen i Iran, lige fra de demokratiske rettigheder til selve atomspørgsmålet, udvikler sig på.
Alejo Vidal-Quadras
(ES) Hr. formand! I de seneste uger er vi blevet rørt over de gentagne eksempler på heltemod og tapperhed hos det iranske folk, som har konfronteret deres tyranners maskingeværer og knipler med de bare næver. Det store antal kvinder, som leder demonstrationerne, er et tydeligt udtryk for iranernes beslutsomhed om at leve i et sandt demokrati.
Hr. rådsformand! EU's svar har været for svagt og for forsagt. Vi er nødt til at sende et meget stærkt politisk signal for at udtrykke vores absolutte afvisning af dette uacceptable teokratiske diktatur.
Løsningen er blevet formuleret på bedste vis af modstandsbevægelsens leder, Massoud Rajavi, som lever i eksil. Den øverste leder skal afsættes, og en midlertidig samling af eksperter skal udskrive et frit valg under international overvågning. Alt andet vil være spild af tid og forlænge denne skandale.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Hr. formand! Lad mig begynde med at byde den nye rådsformand, hr. Bildt, hjertelig velkommen. Jeg er naturligvis klar over, at han får nogle meget travle måneder, eftersom verdens problemer kommer til at hvile på hans store, brede skuldre mere end nogen andre steder.
Hvad angår Iran, vil jeg gerne komme med følgende kommentarer. For det første er det iranske regime uforudsigeligt. For det andet har jeg bemærket, at der faktisk er ved at opstå tynde sprækker i regimet, særlig i religiøse cirkler. For det tredje har jeg bemærket, at regimet støtter alt, hvad der er dårligt eller involverer korruption her i verden - uanset om det er i Mellemøsten eller i Pakistan. For det fjerde vil jeg gerne påpege, at dialog egentlig ikke hjælper, og endelig at borgerne med rette ønsker mere frihed, og at de skal have vores - europæernes - støtte i den henseende.
Så vil jeg spørge rådsformanden om, hvorfor Rådet ikke har været i stand til at komme med en stærkere erklæring, og hvorfor vi kun har hørt et par af de lande, som altid ønsker at handle til trods for menneskerettighedssituationen?
Enrique Guerrero Salom
(ES) Hr. formand! Jeg vil naturligvis gerne begynde med at fordømme hændelserne i Iran og den iranske regerings undertrykkelse, men jeg vil erklære mig enig med dem, som har anbefalet, at vi kombinerer et pres fra de europæiske institutioner med en opretholdelse af dialogen og forhandlingsprocessen.
Historien og erfaringen har vist os, at det at afbryde alle relationer med autoritære regimer ikke på nogen måde forbedrer levevilkårene for de mennesker, der lider under sådanne regimer, og samtidig svækkes den position, som vi, der forsvarer respekten for demokrati og menneskerettigheder i sådanne lande, har.
Derfor mener jeg, at vi skal anvende alle de værktøjer, som EU har, til at lægge pres på det iranske regime, med udgangspunkt her i Parlamentet, men samtidig skal vi også opretholde forhandlingerne og dialogen - en dialog, der lægger pres på regimet - særlig via den høje repræsentant, hr. Solana.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Iran repræsenterer i dag den væsentligste trussel mod den internationale sikkerhed og stabilitet. På den ene side forfølger landet sit mål om at udstyre sig selv med atomvåben ved at overtræde FN-resolutionerne, og på den anden side gentager det sit ønske om fysisk at ødelægge Staten Israel.
Jeg håber, at Europa med det svenske formandskab kan sende et klart generelt signal til Iran om, at retten til livet, menneskelig værdighed og valgfrihed er værdier, der ikke kan forhandles, og som ikke kan adskilles fra udviklingen af bilaterale relationer, og at det især kan understrege, at Staten Israels ret til at eksistere ikke kan forhandles, og at Europa, som har gennemlevet holocaust på sit eget territorium, ikke vil tillade endnu en forfølgelse og udryddelse af Staten Israel og det israelske folk.
Philippe Juvin
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne tage ordet for at opfordre Parlamentet til at godkende økonomiske og tekniske sanktioner mod Iran.
Der er selvfølgelig en masse argumenter mod sanktioner, eftersom de vil få konsekvenser for de iranske borgeres liv. Det værste, der kunne ske for de iranske borgere, er dog ikke den knaphed, som disse sanktioner vil medføre. Det værste ville være vores tavshed, vores mangel på handling. Sanktioner ville vise, at vi ikke er ligeglade, og jeg mener, at det er afgørende.
Derfor skal Parlamentet forlange økonomiske sanktioner mod Iran.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Det forfærdelige iranske diktatur er allerede skyld i mange forbrydelser mod sit eget folk. Lige fra at hænge bahaier til at hænge homoseksuelle, og nu har de åbenbart hængt 50 uskyldige demonstranter. Så vi burde ikke være overraskede over et simpelt valgtyveri via storstilet valgsvindel. Jeg tror på, at denne sprække i regimet og modet hos den demonstrerende ungdom - som jeg hylder - med tiden vil vælte hele den rådne regering.
Hr. Howitt foreslog for nylig på et andet møde, at vi skulle have udsendt EU-valgobservatører her fra Parlamentet for at bekræfte, hvorvidt der faktisk var foregået valgsvindel. Nej, vi må aldrig legitimere et fupvalg, hvor kandidaterne begrænses på baggrund af deres religiøse renhed, og hvor optællingerne foretages bag lukkede døre.
Carl Bildt
formand for Rådet. - (EN) Hr. formand! Jeg har lyttet meget opmærksomt til de forskellige vurderinger og synspunkter. Dette er, som det også er blevet påpeget, en meget vigtig forhandling om et meget vigtigt emne.
Jeg mener godt, man kan sige, at vi er enige, hvad angår vores vurdering af, hvad der er sket, hvad vi har set på tv, og vigtigere endnu hvad vi har hørt fra de mennesker, som ved endnu mere end det, der bliver vist på tv.
Jeg er ikke enig i, at vi ikke har udtrykt os klart nok. Hvis man sammenligner det, som EU har sagt, med det, som alle andre væsentlige organer har sagt, er der ingen tvivl om, at vi har udtrykt os mest klart, mest konsekvent og stærkest.
Vi ville ønske, at vores ord havde haft en større effekt, end de har, men sådan er det ofte. Men selv om ord er vigtige - ingen tvivl om det - diskuterer vi primært det, der er sket i Iran siden valget den 12. juni.
Jeg mener, det er vigtigt også at fokusere på det, vi så på tv før den 12. juni, for det var pludselig et noget andet Iran end det, som vi var vant til. Der var inden for regimets grænser bestemt et element af vitalitet, et element af pluralitet, et åbenlyst ønske om ændring, åbenhed og reform. Om det var kendetegnende for størstedelen af iranerne eller ej er meget svært at bedømme udefra, men at det var væsentligt blev ikke mindst bekræftet af, hvor hårdt der blev slået ned efter den 12. juni. Så når vi fordømmer det, som vi har set derefter, bør vi ikke glemme, hvad vi så før, og den langsigtede betydning, som det har.
Jeg mener, at vi er enige om det vi siger, og det vi tænker. Hr. Saryusz-Wolski, hr. Cohn-Bendit og hr. Mauro siger stort set det samme, hvis vi ser på det, som vi vurderer. Men det sværeste er ikke det, som vi siger. Det sværeste er, hvad vi gør i denne situation. Efter min mening skal vi handle i to retninger.
Den første er ret åbenlys. EU skal være den klare fortaler for menneskerettigheder og demokrati hvor som helst og under hvilke som helst omstændigheder. Der kan også være andre politiske faktorer, som skal overvejes, men de skal på ingen måde aflede os fra at være konsekvente i vores forsvar af menneskerettighederne. Så vi må fordømme disse drab og anvendelsen af dødsstraf. Vi må opfordre til, at de tilbageholdte løslades. Vi må udtrykke os klart i vores opfordring til fuld respekt for frihed og for de rettigheder, som alle mennesker i verden har.
For det andet - og her tror jeg, at der hersker uenighed - skal vi også være klar til at involvere os. Det siger jeg i erkendelse af, at det er en meget sværere politik end blot at forholde sig passiv, ikke at gøre noget eller at forsøge at isolere sig. Det er nemt. At involvere sig er svært. Hr. Kelam hentydede til vores historiske erfaring og den balancegang, som den fører med sig. Men det, at vi har en vis historisk erfaring i Europa - hvilket ikke mindst er afspejlet her - gør os måske i stand til at vove os ud ad lige netop den vej.
Vi bør aldrig tro på, at en diplomatisk dialog alene kan løse alle de problemer, som er blevet nævnt her. Det kan den ikke. Andre faktorer gør sig gældende i lige netop den ligning. Men vi må heller ikke glemme, at der er nogle problemer, som vi har pligt til at forsøge at løse gennem diplomatisk dialog. Jeg tænker på de personer, der er ansat ved den britiske ambassade, eller den franske studerende og andre, som vi må indgå i en dialog om.
Jeg kommer fra et land, hvor 1 % af vores borgere har deres baggrund i Iran. De flytter frem og tilbage. Vi har så mange konsulære problemer, at det er svært at fatte. Vi skal være klar til at involvere os, til at hjælpe enkeltpersoner i forskellige tilfælde, uden at tro, at det løser alt på en gang.
Vi har atomsagen, som der er blevet henvist til. Der er måske andre, som mener, at der findes en meget enklere løsning på den sag. Jeg mener ikke, at der findes nogen løsning, hvis vi ikke indgår i en reel diplomatisk dialog om denne. Det er nogle andre sager, som vi må kigge på.
Det bliver selvfølgelig mere krævende og sværere under de nuværende omstændigheder, det er der ingen tvivl om, og jeg tror, at diskussionen i Udenrigsudvalget i sidste uge viste nogle af de svære valg og nogle af de svære vurderinger, vi skal foretage, ikke blot i de kommende uger, men måneder - men heller ikke meget længere end det. Her må vi samarbejde - Dem, os i Rådet og os som europæere - med andre væsentlige internationale aktører, ikke kun med amerikanerne, hvor Obamaregeringen har en ny og god tilgang, men også med andre - FN's Sikkerhedsråd, Rusland, Kina og det bredere verdenssamfund. Kun på den måde kan vi gøre os forhåbninger om at kunne løse ikke blot de umiddelbare problemer, men også de andre problemer, som skal tages op.
Jeg er taknemmelig for denne forhandling. Jeg mener, at den har vist, hvor enige vi helt klart er, når det drejer sig om at forsvare vores værdier, men den har også vist nogle af de svære valg, som vi skal træffe, og nogle af de balancegange, som vi skal foretage i de kommende måneder og år. Vi ved, hvad vi ønsker at opnå. Vi må også søge at opnå det. Men tro ikke, at det bliver nemt. Jeg kan forsikre Dem om, at Rådet fortsat vil være meget involveret i alle aspekter af lige netop denne sag.
(Bifald)
Daniel Cohn-Bendit
(FR) Hr. formand! Undskyld, men jeg har lige modtaget en oplysning, og jeg vil gerne dele den med Rådet og med alle mine kolleger.
Natalia Estemirova, som var kandidat til Europa-Parlamentets Sakharovpris, blev bortført her til morgen i Grosny og holdes til fange af ukendte bortførere. Jeg opfordrer Rådet, Kommissionen og parlamentsmedlemmerne til at protestere, så Moskva er klar over, at vi tænker på Natalia Estemirova.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Richard Howitt
(EN) Hr. formand! Dette er blot for god ordens skyld, eftersom mit navn blev nævnt af min kollega, hr. Tannock.
Jeg opfordrede ikke til at udsende EU-observatører i sidste uge, og tidligere under forhandlingen udtrykte jeg mig faktisk meget klart, da jeg sagde, at EU, hvis omstændighederne berettigede til det, ville kunne have udsendt valgobservatører i forbindelse med det iranske valg. Det var dog netop fordi Kommissionen ikke turde gøre dette, at vi er oprigtigt, berettiget og objektivt bekymrede for afholdelsen af det valg.
Jeg beklager, at hr. Tannock ikke var her i Parlamentet, så han kunne have hørt det tidligere under forhandlingen, og jeg håber, at jeg nu har bragt orden i sagen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
