

Formanden.
   - Mine damer og herrer, næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd, der afholdes i Bruxelles den 15. og 16. december, herunder strategien for udvikling.
Derfor byder vi velkommen til kommissionsformanden, hr. Barroso. Desværre er der ikke nogen medlemmer af Rådet til stede endnu. De er nok i gang med at forberede det nye britiske forslag. 
Graham Watson (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil rejse en bemærkning til forretningsordenen for at give formandskabet mulighed for at anmode om, at denne forhandling udskydes til i eftermiddag. Jeg har forstået, at rådsformanden, Europaministeren, havde til hensigt at møde op her i formiddag for at diskutere forberedelsen af Det Europæiske Råd, men at Rådets formandskab ikke ville afsløre sit budgetforslag før i eftermiddag. Vi har haft den store glæde at diskutere med en af de mere ihærdige og intelligente Europaministre, som har givet møde i Parlamentet. At deltage i en slags skyggeboksning, når vi ikke har kendskab til forslagene, er efter min mening temmelig meningsløst og spild af vores tid.
Rådets formandskab er ikke til stede til at fremsætte denne anmodning. Jeg håber, at det kommer senere. Hr. formand, jeg håber, at De vil få tilsagn fra Rådets formandskab om, at det vil holde en ordentlig debat med os og redegøre for det budgetforslag, som det agter at forelægge for Det Europæiske Råd.
Formanden.
   - Tak, hr. Watson. På nuværende tidspunkt ville slaget ikke engang stå mod en skygge, men mod et tomrum, for der er stadig ingen repræsentanter for Rådet til stede. Jeg har til gengæld fået at vide, at han er på vej, og at der er trafikale problemer. Jeg tror derfor, at han vil være her om nogle få minutter.
Med hensyn til Deres anmodning om, at Rådet i sit indlæg henviser til det nye forslag, der formentligt vil blive offentliggjort i dag, kan jeg fortælle Dem, at jeg i går under frokosten, der markerede afslutningen på det britiske formandskab, anmodede formandskabet om at gøre det, og sagde, at det ville være svært for Parlamentet at forstå, at et nyt forslag, der offentliggøres i dag, ikke kommer med i forhandlingen, for så ville det helt sikkert være en ren formel forhandling.
Jeg fik ingen garantier, men jeg noterede mig en vis forståelse, der formentligt i det mindste vil blive omsat i praksis i form af en antydning af, hvad formandskabet senere vil forklare. I modsat fald synes jeg, at Parlamentet ville have god grund til at føle sig meget lidt værdsat.
På den anden side synes jeg heller ikke, at det er rigtigt, at vi udsætter mødet nu, hr. Watson, når vi ved, at ministeren meget snart kan være her. Jeg håber, at han vil gøre brug af den sunde fornuft og humoristiske sans, som briterne er så stolte af, i sit indlæg og forklare os, hvad der vil ske senere i dag.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det er ikke nødvendigt at overbevise Dem om, at mødet i morgen i Det Europæiske Råd er en vigtig etape for EU.
På Hampton Court identificerede vi de umiddelbart forestående udfordringer. Vi skal nu tilvejebringe midler, der gør det muligt at tage fat på disse udfordringer, og det er det, som det drejer sig om i de finansielle overslag. Jeg vender tilbage til dem om lidt, men først vil jeg sige et par ord om andre vigtige emner, som vil blive taget op under Det Europæiske Råd.
På Hampton Court drøftede vi, hvordan EU kan forberede sig på globaliseringen. Vi blev enige om at koncentrere indsatsen om flere områder, bl.a. forskning, universiteter, demografi, energi, indvandring, sikkerhed og forbindelserne udadtil. Jeg aflægger rapport til Det Europæiske Råd om det igangværende arbejde efter det uformelle topmøde. I den forbindelse vil jeg gøre Dem opmærksom på en række nøglespørgsmål.
I går lagde Kommissionen sidste hånd på revisionen af strategien for bæredygtig udvikling. Målet er at øge ambitionsniveauet for denne strategi ved at sørge for en mere effektiv gennemførelse af den. De vigtigste faktorer er at sikre, at grundlaget for alle fællesskabspolitikker bliver principperne for bæredygtig udvikling, at gøre en indsats for at gennemføre målene ved at planlægge regelmæssige møder i EU-institutionerne for at gøre status og at gennemgå medlemsstaternes praksis, at inddrage de primære aktører på området i bæredygtig udvikling mere systematisk, og ikke kun institutionerne, men også virksomhederne, som skal gøre en stor indsats, samt selvfølgelig de regionale og lokale myndigheder.
Kommissionen vil samarbejde tæt med Parlamentet og Rådet for at forberede denne vigtige etape bedst muligt. De kan regne med mit og kollegiets personlige engagement. I den forbindelse er det en meget velkommen nyhed, at konferencen i Montreal blev vellykket. Det viser, at Kommissionens og EU's lederskab i forbindelse med klimaændringerne har båret frugt.
Jeg vil nu vende tilbage til vækst og beskæftigelse som led i den nye Lissabon-strategi. Kommissionen glæder sig over, at den nye strategi for vækst og beskæftigelse nu er blevet iværksat. De nationale programmer, der er blevet etableret, viser, at medlemsstaterne er begyndt at integrere den nye styremåde som led i Lissabon-strategien.
Jeg ønsker for mit vedkommende at understrege en række punkter. Der er naturligvis en meget tæt forbindelse mellem de økonomiske udfordringer, som vi har identificeret på det uformelle topmøde, og de udfordringer, som medlemsstaterne fastsætter i deres nationale programmer. Kommissionen vil påtage sig sin del af ansvaret i sin rapport i januar ved klart og konstruktivt at gøre opmærksom på de svage og stærke punkter i disse nationale programmer. Den vil ligeledes fremhæve gode idéer og god praksis, som alle kan anvende.
Et andet vigtigt og meget aktuelt spørgsmål er indvandring. Kommissionen er fast besluttet på at fortsætte med at udvikle en horisontal strategi for indvandring. Formålet med denne strategi er at behandle indvandring ud fra fremgang, solidaritet og sikkerhed i EU i tæt samarbejde med de berørte tredjelande. I den forbindelse har Kommissionen udarbejdet en meddelelse om et handlingsprogram om lovlig indvandring, som kollegiet skal diskutere i næste uge.
Kommissionen glæder sig også over den omfattende strategi til bekæmpelse af terrorisme, som bør blive et resultat af det næste møde i Det Europæiske Råd. De instrumenter, som Kommissionen for nylig har foreslået med hensyn til udveksling af oplysninger, databasers interoperabilitet og beskyttelse af vigtige infrastrukturer, bør vedtages og gennemføres snarest muligt. Vi har hårdt brug for disse instrumenter for at gøre vores indsats mere effektiv. Det er et af de områder, hvor der er en europæisk merværdi, når det ses i lyset af det bidrag, som EU kan yde til den nationale indsats.
Endelig glæder jeg mig over, at de tre institutioner er blevet enige om Kommissionens initiativ vedrørende europæisk konsensus om udvikling. Som De ved, bliver denne konsensus forhåbentlig medtaget i konklusionerne fra Det Europæiske Råd. Med denne europæiske konsensus om udvikling kan der for første gang i løbet af 50 års samarbejde fastsættes et fælles sæt værdier, principper, mål og midler til udryddelse af fattigdom.
Med vedtagelsen af Parlamentets beslutning om erklæringen om EU's udviklingspolitik bliver denne konsensus en egentlig europæisk tresidet erklæring om udvikling. I dag er der indgået en aftale om fremme af udvikling. Nu skal vi føre løfterne om flere penge ud i livet og målrette disse løfter bedre i virkeligheden. Kommissionen opfordrer aktivt medlemsstaterne til at opfylde deres forpligtelser, som ikke kun er indgået indbyrdes, men også i FN. Endnu en gang er vi som europæere stolte over at kunne fremme denne sag internationalt, men målet og forpligtelserne skal nu omsættes til konkrete foranstaltninger.
Nu vil jeg tale om hovedpunktet for dette møde i Det Europæiske Råd, nemlig de finansielle overslag. 
 Som De ved, slår jeg altid over i engelsk, når jeg taler om finansielle spørgsmål! Det har jeg gjort i den sidste måned, så nu fortsætter jeg på engelsk.
Vi ved alle sammen, hvad der er på spil i denne uge. Dette er Europas mulighed for at vise sine borgere, at det kan træffe beslutning om vanskelige spørgsmål, at det kan leve op til deres forventninger, og at det vil holde fast ved sine værdier. Kommissionen har forelagt sine idéer. Parlamentet har gjort det samme. Nu venter vi bare på Rådet. Hvis der sker yderligere forsinkelser, vil gennemførelsen af vores politikker blive udsat. Udsættelse er en form for afslag. Jeg ved, at der er andre tekniske muligheder for at holde udgiftsprogrammer i gang, men lad os være helt ærlige: Det er kun midlertidige foranstaltninger. Europa af i dag har brug for større sikkerhed og ambitioner for sine nye prioriterede opgaver.
Kommissionen tager sin opgave på sig. For at sætte skub i forhandlingerne i oktober stillede jeg fem forslag, som har bidraget til at sætte gang i drøftelserne. I mandags forelagde jeg principperne og 12 specifikke forslag for premierminister Blair, andre nationale ledere og formanden for Parlamentet for at opnå det, som jeg mener kan blive en ambitiøs og retfærdig aftale om de finansielle overslag i denne uge. Jeg glæder mig over den støtte til Kommissionens holdning, som jeg har modtaget i Parlamentet og blandt medlemsstaterne. I dag vil jeg redegøre for, hvad Det Europæiske Råd bør fokusere på i de kommende dage.
Vi må have et ambitiøst Europa. Topmødet på Hampton Court viste omfanget af de udfordringer, som vi står over for, og den rolle, som EU må spille for at klare dem. Men vi må være konsekvente. Efter at have defineret målene må medlemsstaterne nu tilvejebringe midlerne til at nå dem med. For at støtte udvidelsen må vi have investeringer, for at støtte reformer og modernisering må vi have investeringer, og for at øge handelsliberaliseringen må vi have investeringer. Ambitioner føres ikke ud i livet gennem kommunikéer og store og fine erklæringer. De kræver handling. Og handling kræver midler og instrumenter.
Europas troværdighed lider alvorlig skade, når nogle mennesker ikke sætter handling bag deres ord. Et moderne budget skal afspejle et udvidet Europas virkelighed og skal derfor støtte vækst med en samhørighedspolitik, der er fokuseret på konkurrenceevne. Det skal støtte europæere, som tilpasser sig til globalisering, indvandring og trusler mod sikkerheden. Det må ikke ændre på nyligt gennemførte reformer som overgangen til udvikling af landdistrikter inden for landbrug, og det kan ikke forklejne den vigtige opgave, det er at genskabe kontakten med borgerne. Udgiftsområde 3b i de finansielle overslag er ikke et valgfrit ekstraområde, det har afgørende betydning for Unionens arbejde.
Der er en anden direkte følge af et stramt budget. Det gør det endnu vigtigere, at hver eneste euro bruges bedst muligt, og syv år er lang tid. Vi må ikke afskære muligheden for fornuftige tilpasninger i fremtiden. I forbindelse med vores oprindelige forslag var den vægt, som Parlamentet lagde på fleksibilitet i sin beslutning, klog, og ved meget lavere niveauer er den helt uomgængelig. Det Europæiske Råd må give mulighed for, at disse spørgsmål kan drøftes i Parlamentet og Rådet som budgetmyndighedens to parter.
Princippet om fleksibilitet bør føres helt igennem til revisionsklausulen. Jeg sagde i juni, at dette vil være afgørende for, at der kan opnås en aftale. Det mener jeg stadig. Vi må have en omfattende, ambitiøs og åben revisionsklausul. Enhver ændring skal naturligvis vedtages enstemmigt, men det er vigtigt, at Kommissionen og Parlamentet har mulighed for at indlede en reel debat, uden tabuer, om EU's fremtidige udgifter og indtægter.
Budgettet skal også være retfærdigt. Det gælder udgifter, men også bidrag. Jeg mener, at vi er nået langt på dette område, fordi vi virkelig har erkendt, at udvidelsens indvirkning på budgettet har ændret situationen. Nu skal der tages endnu et skridt til at sikre, at byrden ved den indvirkning faktisk deles. Det betyder, at briterne må være villige til at diskutere deres budgetkompensation. Det vil være afgørende for, at der kan opnås en aftale. Ændringen skal ses i sammenhæng med udvidelsen, og eftersom udvidelsen er permanent, skal ændringen også være permanent, ligesom den var det, da Det Forenede Kongerige gik ind på ændringer af dets budgetkompensation i 1988 og 1999.
Et aspekt af sidste uges forslag, som bekymrer Kommissionen, er indførelsen af parallelle regler: et sæt for EU-15 og et sæt for de øvrige stater. Dette vil få en meget uheldig virkning. En samhørighedspolitik i to tempi med et sæt regler fokuseret på konkurrenceevne og et andet på finansielle overførsler er ikke måden at opbygge et konkurrencedygtigt eller sammenhængende Europa på. Vi må sørge for, at vores instrumenter hænger sammen. Hvis der er differentiering - og i visse tilfælde har vi behov for differentiering - må den være baseret på objektive kriterier ud fra medlemsstaternes eller de forskellige regioners udvikling i forhold til hinanden og ikke på, hvem der allerede var medlemmer, og hvem der er nye medlemmer. Det EU, vi ønsker at opbygge, er ikke de gamle og de nye medlemsstaters EU, men et EU for alle medlemmer med nøjagtig samme værdighed. Det er meget vigtigt at slå fast.
Undtagelser og særordninger undergraver ikke bare samhørigheden, de skaber også nye risici for den finansielle forvaltning. Som bekendt tager vi vores ansvar over for Parlamentet og offentligheden i almindelighed meget alvorligt. Vi tager det finansielle pres på medlemsstaterne alvorligt. Kommissionen gjorde en ihærdig indsats for at udarbejde en pakke med foranstaltninger, som var enkle og forståelige og vil give mulighed for høje kontrolstandarder. Sammen med den reviderede finansforordning tager de sigte på at gøre programmerne mere brugervenlige og effektive, så jeg beklager, at princippet om valuta for pengene og sund finansiel forvaltning synes at blive tilsidesat for at opnå en aftale. Forslagene om forvaltning af samhørighedspolitikken og frivillige gradueringsordninger må revideres.
Sund forvaltning kan også blive undergravet, hvis man i forbindelse med udgiftsbesparelser vælger den lette løsning og fokuserer på administrationen. Det er ganske enkelt ikke troværdigt pludselig at stoppe processen med at tilpasse vores institutioner til den seneste udvidelse, og det er endnu mindre troværdigt ikke at forberede Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse.
Jeg må sige helt ærligt til Dem, at jeg ved, at det er meget let og populært - nærmest demagogisk - så snart det er nødvendigt at skære ned, at skære ned i administrationen. Men i de nye finansielle overslag skal vi give Bulgarien og Rumænien plads i alle institutionerne, i Kommissionen, i Parlamentet og i alle de øvrige institutioner. Jeg er nødt til at sige, at vi ikke har ressourcerne til det nu. Så hvis vi ønsker, at Bulgarien og Rumænien skal være medlemmer, må det afspejles i vores budget.
Jeg ved, at De deler mange af de bekymringer, som jeg har givet udtryk for i dag. Det ved jeg, fordi mange af dem svarer til dem, der fremgår af Deres egen beslutning og Deres egne bemærkninger. Jeg glæder mig over Parlamentets holdning. Den indeholder sunde principper og opfindsomme løsninger, som kun kan fremme en aftale og gøre resultaterne mere effektive. Jeg er fast besluttet på at gøre alt for at hjælpe Det Europæiske Råd med at opnå en aftale i denne uge.
Jeg opfordrer formandskabet, med dets særlige ansvar, og medlemsstaterne til at vise mod og vilje til at opnå en aftale, der modsvarer vores ambitioner. Jeg håber inderligt, at vores opgave i næste uge, når jeg taler på Formandskonferencen, vil være at udstikke retningslinjerne for en interinstitutionel aftale, der vil føre Europa ind i det næste årti med ægte tillid. Men vi må gøre det med tillid og ambitioner. Jeg, parlamentsmedlemmerne og forhåbentlig alle, som er til stede her i dag, vil altid afvise den snæversynede, nationalistiske vision om et mini-Europa.
Douglas Alexander,
   Hr. formand, jeg vil allerførst undskylde over for medlemmerne, at jeg kom for sent hertil fra lufthavnen i formiddag. Jeg vil også forsikre Parlamentet for, at jeg har lyttet meget opmærksomt til den redegørelse, som kommissionsformanden netop har afgivet, og jeg ser frem til medlemmernes bidrag til denne vigtige og betimelige debat forud for Det Europæiske Råd.
Det Europæiske Råd i Bruxelles i denne uge finder sted ved udgangen af et omtumlet år for EU. Et år, hvor Frankrigs og Nederlandenes vælgere forkastede udkastet til forfatningstraktat, et år, hvor nødvendigheden af, at Europa erkender en globaliseret økonomis virkelighed, er blevet endnu mere indlysende, og allermest tragisk et år, hvor terrorismen igen slog til i en europæisk hovedstads gader og toge. Men Europa har reageret. Vi har udviklet en klarere opfattelse af vores fælles reaktion på globalisering. Vi har udvist stor beslutsomhed over for terrorisme, hvilket hr. Schulz var storsindet nok til at anerkende under tidligere forhandlinger i Parlamentet, og det har bekræftet styrken af vores solidaritet, vores demokratiske værdier og vores fælles beslutning om at se de værdier sejre. Vi har påtaget os Europas virkeligt globale rolle og ansvar, uanset om det er i New York, i Montreal i sidste uge, i Gazastriben eller i Aceh i Indonesien.
Det Forenede Kongerige har været oprigtigt stolt over at have formandskabet for Rådet i løbet af de sidste seks måneder. Lad mig ved denne lejlighed føre det til protokols, at vi takker parlamentsmedlemmerne for deres samarbejde i forbindelse med denne udfordrende, men fælles dagsorden.
Det Europæiske Råds vigtigste opgave i denne uge er nødvendigvis og helt på sin plads at nå til enighed om EU's finansielle overslag for 2007-2013, som kommissionsformanden helligede det meste af sin tale i formiddag. Det har hele tiden været en af vores formandskabs største udfordringer. Efter at der ikke blev opnået en politisk aftale i juni, lyttede vi til opfordringerne fra dem, ikke mindst de nye medlemsstater, som understregede betydningen af, at Det Europæiske Råd indgik en aftale i år, og det har vi arbejdet længe og hårdt på.
De forslag, som vi stillede sidste mandag, og som udenrigsministrene først diskuterede på det uformelle konklave i sidste uge og igen kortvarigt på Rådet (almindelige anliggender) i denne uge, er en udfordring for medlemsstaterne - det erkender jeg - og det vil de reviderede forslag, som vi stiller senere i dag, også være. De reviderede forslag vil også være realistiske i forhold til den budgetmæssige sammenhæng, som de fleste medlemsstater nu befinder sig i på nationalt plan. Lad mig være ærlig: Forhandlingsmulighederne er begrænsede. På baggrund af vores omfattende høringer af andre medlemsstater, bl.a. på regeringschefniveau i løbet af sidste uge, hvor en række regeringschefer kom til London, og der var en række bilaterale forbindelser uden for London, er vi fortsat overbeviste om, at disse forslag stadig er det bedste og eneste grundlag for en aftale i Rådet og en efterfølgende debat i Parlamentet. De er et vigtigt og nødvendigt skridt i retning af et moderne, reformeret budget, der er tilpasset til det 21. århundredes mål, som premierministeren talte så begejstret om i Europa-Parlamentet under optakten til det britiske formandskab.
Den revision, som vi foreslår at foretage af alle Fællesskabets udgifter i 2008 og 2009, giver os mulighed for at vurdere de globale og interne udfordringer, som Unionen står over for, hvor og hvordan Fællesskabets indsats og udgifter bedst kan bidrage til nationale og regionale bestræbelser, og hvordan ressourcerne til afholdelse af disse udgifter kan tilvejebringes mest retfærdigt. Det giver os alle sammen, Parlamentet, Rådet, Kommissionen og de europæiske borgere, en vigtig mulighed for at overveje den bedste vej fremad.
Midt i al debatten i pressen og medierne må vi fastholde opmærksomheden på den meget store gevinst, der venter os: et budget, som er kendetegnet ved en afgørende omlægning af udgifterne i retning af de nye medlemsstater, nemlig 260 milliarder euro i indtægter til de nye medlemsstater i løbet af de næste syv år, med andre ord 2.500 euro for hver mand, kvinde og barn.
De nye medlemsstaters økonomiske dynamik er allerede en sand inspiration for os alle sammen. Den nye fleksibilitet, som vi har foreslået for strukturfondene og Samhørighedsfonden, skal sikre, at de fleste af bevillingerne til de ny medlemsstater kan udnyttes, og at hver eneste euro, som medlemsstaterne, deres regioner og deres byer bruger, får større virkning. Dette vil føre til større forbedringer af infrastrukturen og de færdigheder, som Unionen som helhed vil få brug for, hvis den skal klare den globale økonomiske udfordring, og hvis den skal tilvejebringe den sociale retfærdighed, som alle vores befolkninger med rette forlanger.
Den fremtidige finansiering er et centralt punkt for Det Europæiske Råd i denne uge, men den er ikke det eneste emne, så jeg vil kort nævne andre ting, som vores regeringschefer skal drøfte i denne uge. For det første er der opfølgningen på regeringschefernes uformelle møde på Hampton Court i oktober. På det topmøde blev vi enige om at gøre mere konkrete fremskridt på en række vigtige områder ved at fremme forskning og udvikling med oprettelsen af et europæisk forskningsråd, forbedre vores universiteter og deres forbindelser med erhvervslivet, skabe et mere konkurrencedygtigt energimarked, undersøge, hvordan migration kan forbedre vores økonomi, hvordan vi kan bruge mere børnepasning af højere kvalitet til at skabe en bedre balance mellem arbejde og familieliv, hvordan vi kan omskole vores arbejdstagere til at klare den globale udfordring, og hvordan vi kan styrke Europas rolle i verden og vores kollektive sikkerhed.
Kommissionsformand Barroso og den højtstående repræsentant, hr. Solana, vil melde tilbage til regeringscheferne om de fremskridt, der er gjort, og om de næste skridt. Jeg glæder mig over det arbejde, de allerede har gjort, og over det snævre samarbejde, som de har indgået i på disse og en lang række andre områder i løbet af vores formandskab.
For det andet er der den økonomiske reform. Her arbejder vi fortsat tæt sammen med Kommissionen om at følge vækst- og beskæftigelsesdagsordenen for Europa. Det har givet resultater i de seneste måneder med iværksættelsen af de nationale reformprogrammer i forbindelse med Lissabon-strategien, som har ført til en fremsynet reformdagsorden for de enkelte medlemsstater. På topmødet vil disse fremskridt blive bifaldet, og det samme gælder de store skridt, der allerede er taget, hvad angår bedre regulering. Det drejer sig bl.a. om forenkling af EU-lovgivningen for både borgerne og det europæiske erhvervsliv og en understregning af Rådets, Kommissionens og Parlamentets fælles ansvar for at mindske unødvendige administrative byrder.
For det tredje vil vi vedtage den europæiske terrorbekæmpelsesstrategi, hvorved vi fastsætter klare og sammenhængende rammer for EU's terrorbekæmpelsesarbejde og konkrete mål for aktioner. Strategien styrker EU's arbejde for at afværge, at folk griber til terrorisme. Vi vil vedtage en handlingsplan med henblik på at forebygge terrororganisationers radikalisering og rekruttering. Den vil fremme yderligere beskyttelse af EU's borgere og infrastruktur. Vi vil iværksætte et program til beskyttelse af kritisk infrastruktur mod terrorangreb over hele Europa. Det forbedrer EU's indsats for at splitte terrorister og deres terrornetværk, især gennem bekæmpelse af finansiering af terrorisme. Strategien vil gøre det lettere for EU at reagere på et terrorangreb ved, at vores krisestyringskapacitet og koordinering forbedres. Rådet håber, at vi når frem til en aftale om lagring af data, som vi har haft et meget snævert og effektivt samarbejde med Parlamentet om i de seneste dage og måneder.
Dernæst vil der på topmødet blive fastsat en samlet migrationsstrategi. Denne strategi vil være præget af de seneste måneders begivenheder og de debatter, som vi havde på plenarmøderne i oktober. Den vil være fokuseret på problemerne i Afrika og Middelhavsområdet, men det vigtige og nødvendige samarbejde, som vi skal fremme med andre regioner, vil også indgå i den. I strategien fastsættes de prioriterede aktioner, som EU skal iværksætte for bedre at kunne hjælpe oprindelses- og transitlande med at forvalte migration bedre og bekæmpe ulovlig indvandring.
Lad mig for det femte nævne den periodiske rapport om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik til Rådet. I rapporten vil der blive redegjort for den forskel, som vores europæiske missioner allerede gør rundt omkring, herunder de to seneste missioner, en i Aceh - vores første i Asien - og en ved grænseovergangen i Rafah i Gazastriben, som er et praktisk bevis på Unionens mangeårige engagement i den palæstinensiske befolknings liv og frihedsrettigheder.
Det forventes også, at Det Europæiske Råd vedtager en overordnet erklæring om den del af verden, dvs. Mellemøsten. I erklæringen gentages vores engagement i et sikkert, velstående og fredeligt Mellemøsten og vores bestræbelser på at støtte politiske, sociale og økonomiske reformer i regionen. Erklæringen vil afspejle, hvad EU har opnået i løbet af vores formandsperiode, nemlig det første Euro-Middelhavs-topmøde nogensinde i november, som har sat dagsordenen for vores fremtidige forbindelser med vores naboer i den sydlige del af Middelhavsområdet, støtte til tilbagetrækning fra Gazastriben, opbygning af palæstinensisk institutionel kapacitet og sikkerhedskapacitet, iværksættelsen af EU-grænsebistandsmissionen i Rafah og øget EU-engagement i Irak. Men i erklæringen vil de fortsatte udfordringer, som vi står over for i regionen, også blive påpeget. Det drejer sig om bestræbelserne på at skabe fred mellem Israel og dets naboer, de politiske processer i Irak og Libanon, Irans atomprogram - et emne, som vi har debatteret her i Parlamentet - og ophør med at yde støtte til grupper, der udøver vold.
Lad mig lige sige, at formandskabet har være utvetydigt i sin fordømmelse af Irans præsident Ahmadinejads udtalelser om Israel, hvor han først sagde, at Israel burde slettes af landkortet, og dernæst fornægtede holocaust og opfordrede til, at Israel blev flyttet til Europa. Disse bemærkninger er totalt uacceptable, og vi fordømmer dem uforbeholdent. De hører ikke hjemme i en civiliseret politisk debat.
Endelig vil stats- og regeringscheferne også vedtage en omfattende samlet strategi for Afrika om fred og sikkerhed, regeringsførelse, regional integration, handel og udviklingsbistand. Den vil være fokuseret på Unionens forbindelse med Afrika og omfatte hele kontinentet. Den vil være en passende afslutning på et år, hvor kontinentet har været i fokus i EU og på internationalt plan, og hvor vi har været vidne til en usædvanlig folkelig opfordring til forandring over hele Europa med henblik på at gøre fattigdom til fortid.
Den europæiske konsensus om udvikling er det andet emne for dagens debat. Det er kun rimeligt, at vi vender tilbage til spørgsmålet om udvikling her ved årets udgang og dette formandskabs afslutning. I løbet af året har EU - som allerede er verdens største bistandsyder - igen demonstreret sin ledende rolle på dette felt. EU angav tonen til topmødet om revision af millenniumudviklingsmålene med udviklingsministrenes tilsagn i juni om at forhøje bistanden, en beslutning, som senere blev godkendt af Økofin-Rådet. Som konsensussen om udvikling viser, er dette imidlertid ikke et tidspunkt, hvor vi kan hvile på laurbærrene: Vi skal ikke bare bruge pengene, men også bruge dem fornuftigt.
I denne trepartserklæring fastsættes målene og principperne for EU's udviklingssamarbejdsbestræbelser. Den første del er en politisk erklæring om fælles målsætninger, principper og metoder til tilvejebringelse af udviklingssamarbejde på både medlemsstats- og fællesskabsplan. Den anden del omhandler gennemførelsen af udviklingsbistanden på fællesskabsplan. Rådet og Kommissionen blev enige om konsensussen den 22. november efter omfattende drøftelser mellem alle relevante EU-institutioner og høring af andre vigtige interessenter, herunder det europæiske civile samfund. Vi håber, at Parlamentet vil tilslutte sig erklæringen i dag, så den kan blive en ægte trepartserklæring.
Formandskabet vil især takke ordføreren, hr. Wijkman, for hans prisværdige indsats for at sikre Parlamentets væsentlige og konstruktive bidrag til denne vigtige tekst. Denne aftale vil markere den første gang, vi har en fælles EU-strategi for udvikling, som vil være styrende for Fællesskabets og de 25 medlemsstaters indsats. Konsensussen er helt og holdent fokuseret på fattigdomsudryddelse for at bidrage til at opfylde millenniumudviklingsmålene, på partnerlandenes ejerskab, på at sikre, at vi yder mere effektiv bistand, og på frivillige politikker til fremme af udvikling. Denne aftale er særligt vigtig, fordi EU allerede yder over halvdelen af al bistand og forventes at yde to tredjedele af bistanden inden 2015 på grundlag af de tilsagn, som nu er givet.
Konsensussen indeholder også en revideret EF-udviklingspolitik, hvor Kommissionens rolle præciseres, og det fastslås, hvor den tilfører værdi. Den sikrer, at vi prioriterer de fattigste lande, og at vi tager udviklingsmål i betragtning i al anden politisk beslutningstagning, der berører udviklingslande. Konsensussen er en vigtig politisk erklæring, som alle parter kan drages til ansvar for. Jeg håber, at De vil støtte den.
Dette bliver oprigtigt talt et vigtigt, men vanskeligt Europæisk Råd, men med fleksibilitet og vision kan vi gøre store fremskridt, hvad angår nogle af de vigtigste problemer, som Unionen står over for, og forberede vores østrigske og finske kollegers videre arbejde i det kommende år. Jeg vil lytte med stor interesse til Deres indlæg og sørge for, at de bliver viderebragt forud for de vigtige drøftelser i Bruxelles i slutningen af denne uge.
Formanden.
   - Hr. formand, jeg formoder, at De ved, at dette plenarmøde har til formål at forberede Det Europæiske Råd, der finder sted i weekenden. Formandskabet beklager, at De har forpasset en lejlighed til at informere Parlamentet om det forslag, der snart bliver lagt på bordet.
Det anmodede jeg i går den minister, der er ansvarlig for forbindelserne med Parlamentet, om, og jeg synes, at det er en skam, at De ikke har taget hensyn til denne anmodning, hvilket utvivlsomt reducerer betydningen af denne forhandling.
Jeg beklager, hr. Watson, at jeg ikke lyttede til det forslag, som De stillede ved mødets begyndelse. 
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, når salen her er så smukt pyntet, er det ikke pynt i anledning af de hidtidige præstationer, som det britiske formandskab har ydet, men fordi vi snart skal byde velkommen til modtagerne af Sakharov-prisen, som arbejder så fremragende for menneskerettighederne i verden. Hhr. rådsformand, De er kommet lidt for sent. Jeg kritiserer det ikke, det viser blot, at De også er underlagt menneskelige begrænsninger. Det viser imidlertid symbolsk, at Rådet som regel kommer fagpolitisk for sent, hvad angår fremskridtet for Europa, og vi ønsker, at Rådet står lidt tidligere op om morgenen, således at vi kan opnå gode resultater for Europa.
Parlamentsformanden sagde under stort bifald, at det ville være selv om, hvis vi blev informeret om det, der sker nu. Hr. rådsformand, hvis De først udbreder Deres forslag vedrørende de finansielle overslag kl. 12.00, har De formodentlig lagt dette tidspunkt efter denne forhandling, fordi De ønsker at lade resultatet af denne forhandling indgå i Deres forslag. Jeg håber også, at det sker.
PPE-DE-Gruppen ønsker et resultat vedrørende de finansielle overslag, men dette resultat skal være acceptabelt, og det er det afgørende for os. Vi ønsker et acceptabelt resultat, fordi Europa efter de vanskeligheder, som vi har haft på forskellige områder, igen har brug for succes. Vi gør opmærksom på, hr. rådsformand, at vi hidtil endnu ikke har haft noget at opvise. De talte om, at rådsformand Tony Blair holdt en overbevisende tale. Det er rigtigt, og netop i min gruppe var der mange - måske flere end dem, der hører til den gruppe, som Tony Blair tilhører politisk - der klappede dengang. Stilen er naturligvis vigtig, og jeg vil i høj grad anerkende, at det britiske formandskab - gennem indenrigsministeren, men også gennem andre, også premierministeren, altså formanden for Det Europæiske Råd - havde en god kommunikation. Det parlamentariske samvær var godt, men stil alene er ikke tilstrækkelig. Hvis den politiske substans i sidste ende ikke er i overensstemmelse med stilen, er substansen fortsat dårlig, så skal vi kritisere det, og derfor håber vi, at De vil nå frem til resultater i Bruxelles i morgen og i overmorgen.
Vi har hørt fra den britiske premierminister, rådsformanden, at der skal gøres mere på forskningsområdet. Ja, det er rigtigt. Men når jeg ser forslagene fra det britiske formandskab, ligger det, der nu er afsat til forskning, under det, Jean-Claude Juncker foreslog. Hvor er logikken henne i forbindelse med britisk handelen?
For os er det en afgørende målestok, og vi er alle glade for, at vi har repræsentanter fra otte centraleuropæiske lande blandt os, som tiltrådte EU den 1. maj 2004. For os vil det være en afgørende målestok, om det, som De foreslår som Råd - hvis der da er et forslag - udtrykker harmoni og solidaritet blandt europæerne. Hvis denne solidaritet ikke er garanteret, vil vi blive tvunget til at forkaste et forslag fra Rådet. For os har solidaritet og fællesskab for europæerne højeste prioritet, og der må ikke være nogen europæere på første og anden klasse.
Hr. kommissionsformand, vi vil i høj grad anerkende, at De har skrevet et brev til den britiske rådsformand dateret den 12. december. Det, De giver udtryk for dér, støtter vi. Hr. rådsformand, rabat til briterne er ikke længere tidssvarende! Derfor skal den fjernes for en eller anden dag helt at forsvinde. Vi ved naturligvis, at det er forbundet med landbrugspolitikken. Derfor er vi også fortalere for en revisionsklausul i den forstand, at man underkaster hele EU's budget for 2008-2009 en revision. Hvad der imidlertid ikke må ske, er, at centraleuropæerne, som har mest brug for vores solidaritet, i sidste ende oven i købet skal betale gildet, når det handler om rabatten til briterne. Det er ikke i Deres interesse, det er ikke i vores interesse, og det vil ikke blive godkendt af os.
Vi kræver i øvrigt, at Europa-Parlamentet bliver taget alvorligt i sine lovgivningsrettigheder. Når vi hører, at f.eks. Ungarn bliver lovet penge til boligbyggeri, minder vi om, at det vedrører Europa-Parlamentets rettigheder, fordi vi skal tilvejebringe en lovgivning for at opnå dette. Tag Europa-Parlamentet alvorligt, og tag vores reformmål alvorligt! Vi ønsker at opnå, at vi kan varetage vores rettigheder i udenrigs- og indenrigspolitikken, og vi vil ikke tillade, at Rådet sætter sig ud over vores rettigheder.
Hvad Iran angår, er vi helt på Deres side. Der skal sendes et klart signal mod Ahmadinejad og for Israel, for Israels ret til at eksistere. Den, der sætter spørgsmålstegn ved Israel, vender sig i grunden også mod palæstinenserne, mod deres ret til at leve i værdighed, for den, der ikke tilkender Israel retten til at eksistere, udtaler sig samtidig mod en palæstinensisk stat, fordi den så ikke ville eksistere. Opløft Deres stemme i sagen Iran mod Ahmadinejad og for fred i Mellemøsten! På det punkt har De os på Deres side.
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det er på tide, at vi diskuterer med det britiske rådsformandskab. Det er på tide, at vi beskæftiger os med Det Europæiske Råds politik. "Vi har brug for et stærkt, handlekraftigt EU, og jeg er parat til at kæmpe for denne handlekraftige og stærke Union", skrev José Manuel Durão Barroso i det brev til Rådet, som De, hr. Poettering, citerede.
Jeg havde for nylig en interessant telefonsamtale med hr. Barroso. Jeg ringede til ham efter et interview med , som jeg syntes godt om, og sagde: "Det er et godt interview. Det er jeg glad for." Derpå - det må jeg indrømme - kom han med en spids bemærkning til mig i telefonen. Han sagde: "Når du kritiserer mig, skriver du det altid i avisen, når du roser mig, ringer du til mig. Prøv engang også at rose mig i offentligheden!" Ja, hr. kommissionsformand, jeg roser Dem nu.
Det er en rigtig fremgangsmåde. Kæmp! De har et enormt stort flertal i Europa-Parlamentet bag Dem for Deres linje og mod den linje, som vi sidst har hørt fra Rådet. For den linje, som kommer fra Rådet, bringer ikke Europa frem, men den bringer Europa i en situation af mindre solidaritet og ikke samhørighed. Det accepterer Europa-Parlamentet ikke!
Jeg vil komme ind på det, Douglas Alexander sagde her. Han henviste til det, som rådsformanden sagde for seks måneder siden. Ja, det er alt sammen rigtigt, og vi har hørt alt, hvad rådsformanden har fremlagt for os. Han sagde en vigtig sætning, som hr. Douglas ikke citerede, men jeg citerer ham endnu en gang. Han sagde, at hvis der er en krise i de europæiske institutioner, er det, fordi der mangler ledere i Europa. Jeg har her fem og en halv måned efter indtryk af, at det stadig er sådan, hr. rådsformand. Jeg vil fortælle Dem, hvilket indtryk min gruppe har fået: Ved hvert rådsformandskab, ikke kun ved det britiske, hører vi altid det samme: Tal ikke så højt om Europa, siger rådsformændene til os. Reklamér ikke for meget for Europa, det er ikke attraktivt for vores befolkninger. Det er klart, at hvis stats- og regeringscheferne altid taler dårligt om Europa, må de ikke undre sig over, hvis befolkningerne i Europa får det indtryk, at stats- og regeringscheferne har ret.
De beklager en tilstand i Rådet, som De selv skaber. Det har vi fået nok af nu for at sige det helt klart her. Det kan ikke fortsætte på denne måde. Der er ikke nogen kriser i de europæiske institutioner generelt: Europa-Parlamentet handler, det træffer beslutninger, måske ikke altid rigtigt. Og alligevel opnåede vi f.eks. for nogle dage siden et rigtig godt kompromis i forbindelse med kemikaliepolitikken. Da handlede Europa-Parlamentet. Kommissionen handler, måske ikke altid rigtigt, træffer ikke altid beslutninger rigtigt, men den handler. Den er aktiv. De eneste, der ikke kan enes permanent i Europa, er Rådet af stats- og regeringschefer, der i mellemtiden er så vidt, at det ikke engang kan fastlægge en fælles dagsorden uden at være bange for, at der vil komme et veto. Hvis der er en krise i Europa, er det frem for alt også en krise i Det Europæiske Råd, og jeg håber ikke, at det gentager sig i weekenden.
For 50, 60 år siden var der heller ikke entusiasme for det europæiske projekt hos alle Europas befolkninger. Jeg er født ved den tysk-nederlandsk-belgiske grænse. Da Spaak eller den nederlandske premierminister eller den luxembourgske regeringschef sagde dér for 60 år siden, at tyskerne skulle have mere Marshall-hjælp, at vi skulle genopbygge dette land, at vi skulle oprette Den Europæiske Kul- og Stålunion, tror jeg ikke, at alle luxembourgere, belgier, hollændere eller franskmænd klappede. De sagde også: Hvad? Dem på den anden side, de var netop her, de har netop ødelagt vores land, de har dræbt millioner af mennesker, og nu skal de have flere penge? De kvinder og mænd, der ledte regeringerne på det tidspunkt, sagde: Den, der ønsker fred i Europa, har brug for integration. Han skal følge denne vej. Og vi følger den, fordi vi er overbeviste om det. Derfor kalder vi i dag disse kvinder og mænd for statsmænd og opkalder vores bygninger efter dem. Ja, Europa er blevet ledet af statsmænd i tide. Jeg har imidlertid det indtryk, at det ledes af økonomer i dag, hvis eneste mål er at regne efter, hvor meget de får ud af dette projekt.
Derfor er det europæiske topmøde i weekenden et vigtigt topmøde. Det handler ikke kun om, at De sælger den nye matematik i Europa. Jeg har også lært, at der er en ny matematik nu. Den reducerede stigning er allerede en reduktion. Men det er forkert. En let forhøjet britisk rabat er ikke nogen reduktion af samme. På denne måde vil man helt sikkert ikke skabe enighed. Man vil snarere skulle forsøge at fastholde de faktiske nødvendigheder i Europa i en finansiel ramme.
En bemærkning til den finansielle ramme: Hr. Walter analyserer altid vidunderligt det, der bliver lagt frem på bordet. I Europa-Parlamentets forslag, i Böge-betænkningen, anslås landbrugspolitikken i de finansielle overslag for de næste syv år til en samlet andel på 40 %. I det britiske forslag står der 44 %. Vi er med vores forslag mere moderne end det, som Rådet nu har lagt frem på bordet! Det er entydigt, når det handler om moderne politik.
Nu vil jeg, fordi det britiske rådsformandskab også ligger mig personligt på hjerte, fordi Labour-kollegerne er mine venner, og jeg rigtig godt kan lide hr. Douglas, gøre noget, som jeg ellers ikke gør, nemlig tale engelsk: 
 For at undgå misforståelser vil jeg nu tale engelsk. Hr. Alexander, for seks måneder siden klappede vi alle sammen, da rådsformanden forelagde sin reformplan, herunder store investeringer i forskning, uddannelse og Unionens højteknologiske fremtid, og De gentog den i dag. Under forberedelsen af mit indlæg i dag tænkte jeg på det, jeg lærte i skolen om Det Forenede Kongerige: Den 10. april 1912 var datoen for en anden søsætning af en højteknologisk fremtid for Europa. Folkemængderne klappede entusiastisk, som de gjorde det, da Tony Blair talte her for fem måneder siden. De klappede entusiastisk, da symbolet på den tids højteknologiske fremtid afsejlede fra Southampton. Det symbol var naturligvis .
I dag befinder vi os på det gode skib . Kaptajnen er ikke Edward John Smith, men Anthony Charles Lynton Blair. Vores kaptajn har en enorm fordel i forhold til stakkels hr. Smith. Isbjerget er ret forude, men han har tid til at undvige det. For at undvige isbjerget, hr. Alexander, må De sætte kursen mod Böge-betænkningen.
For at gøre det helt klart vil jeg give Dem vores isbjergs koordinater: Böge. Bestemt ikke 1,03 %. Det er isbjergets midte. Lad være med at sejle i den retning, for så vil det gode skib og dets besætning gå ned. Vælg en anden kurs, og gør det omgående.
Jeg håber stærkt, at kaptajn Blair inden ugens udgang har undveget isbjerget og styret det britiske formandskab sikkert i havn til en sikker finansiel fremtid for EU. Hr. Alexander, det er mit ønske. Så vil det britiske formandskab være en succes. I modsat fald vil vi lide skibbrud i Europa.
Formanden.
   - Tak, hr. Schulz, Parlamentets tjenestegrene vil nøje kontrollere koordinaterne for det isbjerg, der sank , så vi kan være sikre på, at de var et nul tre. 
Graham Watson,
   Hr. formand, i dag for to år siden blev der skrevet et brev til kommissionsformand Prodi. Det var underskrevet af en statsleder - præsident Chirac - og fem premierministre - hr. Balkenende, hr. Blair, hr. Persson, hr. Schröder and hr. Schüssel, hvoraf fire desværre stadig er ved magten. Brevet var skrevet i ond hensigt, og det er roden til vores problemer i dag. I brevet blev der krævet en grænse for EU's udgifter på 1 % af bruttonationalindkomsten.
De selvsamme stats- og regeringschefer forlangte samtidig politikker af Unionen, som de ikke er rede til at finansiere. Det er ledere af medlemsstater, som fremmer Unionen ude, men viger uden om debatten hjemme, ledere, som ønsker målene, men ikke midlerne. Ord som "uacceptabel" høres sjældent sagt af den meget moderate kommissionsformand, som efter sigende er en af hr. Blairs bedste venner, men Kommissionen og Parlamentet må stå sammen om at forkaste et budget, som sætter bogholdernes bekymringer højere end ledernes bredere perspektiv. Jeg glæder mig over hr. Barrosos brev til Rådets formandskab om Det Europæiske Råd i denne uge.
For Den Liberale Gruppe i Parlamentet er ingen aftale bedre end en dårlig aftale. Den Liberale Gruppe vil ikke bringe Europas langsigtede interesser i fare. Vi vil ikke involvere os i at skabe et Europa i to niveauer.
Hvad har de nye medlemsstater fundet i deres fagre nye verden? En fransk præsident, som beder dem om at klappe i, en tysk forbundskansler, der nægter dem deres egne skattepolitikker, og et britisk formandskab, der flytter målstolpen for solidaritet. Det, vi forventer af formandskabet, er et budget, som sætter langsigtede styrker og fælles bekymringer over individuel tilfredsstillelse og personlig vinding. Det lader til, at vi får et forslag, som vil lamme Unionens prioriterede opgaver og ikke vil tilfredsstille nogen som helst.
Hr. rådsformand, 1,03 % af bruttonationalindkomsten vil ikke være nok til at finansiere vores nye politikker eller udvidelsen. Det forstod Parlamentet, da vi anslog de fremtidige finansielle behov til 1,08 % af BNI, og det var et konservativt skøn. Hvad med penge til udfordringer som sikkerhed? Hvad med Lissbon-dagsordenens ambitioner? For fem år siden sagde vi, at vi ville øge forskningsudgifterne til 3 % af BNP inden 2010. De blev sat yderligere ned til under 2 % sidste år sammenlignet med 2,5 % i USA og over 3 % i Japan.
Dette er ikke et budget for i morgen. Det er en ramme, der vil binde os frem til 2013. Det er et budget, som skal sørge for konkurrenceevne og job til de unge. Det er et budget, som skal betale for den sociale solidaritet, som Europa ønsker. Parlamentet bør forkaste enhver aftale i Rådet, som ydmyger vores Union.
Formandskabet har ambitioner om en bredere dagsorden for Rådet. Jeg ønsker Dem held og lykke. Min gruppe håber, at De vil drøfte den såkaldte krig mod terror. EU-medlemsstaters meddelagtighed i krigsførelse med forarmet uran og hvid fosfor, fængsling uden retssag, tortur og det, at der ses igennem fingre med begrænsninger af millioner af menneskers frihedsrettigheder i lande, som vi har strategiske partnerskaber med, fornedrer vores Union. For to dage siden opfordrede Rådet (almindelige anliggender) til en bred tilgang til bekæmpelse af terrorisme, som respekterer menneskerettighederne. Den Liberale Gruppe ønsker, at Rådet gentager EU's respekt for retsstatsprincippet og beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, og at det mener det.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har lige lært noget her til morgen, nemlig at selv på en kold decembermorgen kan der opstå forårsstemning i et rum, og jeg kan pludselig se, at der opstår en oprørsånd mod Rådet og regeringerne. Jeg synes, at det er meget, meget interessant.
Hr. formand, hr. Alexander, De nævnte Tony Blairs veltalenhed. Jeg vil snarere sige, at det er det britiske formandskabs utilstrækkelighed, der er talende. Den er usædvanlig, og hvis den politik, som De foreslår, virkelig er i overensstemmelse med Deres udnyttelse af Parlamentet og EU-institutionerne, når De har brug for dem - jeg taler om tilbageholdelse af oplysninger, som De ikke kan få Deres eget parlament til at godkende, fordi De har pligt til at gå igennem Europa-Parlamentet - hvis det er sådan, De opfatter EU, vil jeg sige en ting, nemlig at ikke kun går De et nederlag i møde, og jeg er ligeglad med, om det britiske formandskab går et nederlag i møde, men EU går også et nederlag i møde, og det er farligt.
Hvad angår de finansielle overslag, så beskærer De i virkeligheden midlerne til udvikling af landdistrikterne, når De taler om reformforslag og Deres ønske om at gennemføre en reform af landbruget. Det er de moderne spekter af EU-budgettet, De ønsker at ofre!
Vent med at klappe, jeg tror, at De klapper mindre, når jeg har sagt det næste.
De sagde noget usædvanligt, nemlig at det er nødvendigt at være moderne - jeg får mindre bifald om lidt - og hvad foreslår De så? Atomkraft! Det er en energikilde fra 1960'erne, der hører fortiden til. Vi skal ikke blive hængende i 1960'erne. At være moderne betyder noget andet, nemlig brintenergi. De har ikke forstået noget, og det er det, der er farligt. Når et formandskab ikke har forstået noget, gør det hvad som helst. 
 Det vil jeg sige på tysk nu, således at mine kolleger hr. Poettering og hr. Schulz også forstår det. Én ting er rigtigt: Sig dét til Deres regeringer, som De sagde til formandskabet i dag! For en del af problemet er disse gerrige regeringer - hr. Watson har allerede nævnt det - som gør præcis det, Rådet vil. Sig til hr. Steinbrück, at det ikke kan fortsætte på denne måde! Jeg har tidligere sagt det til De Grønne, da de var i regering. Sig det offentligt! Det, denne finansminister stræber efter, er en skandale! Ligesom fru Grossetête: 
 Sig det også til Jacques Chirac: Forsvaret af den franske landbrugspolitik i den nuværende form er en skandale, som ikke bidrager til at gøre fremskridt. 
 Det er ikke kun formandskabet, der har ansvaret for det, der sker. Det har det også, fordi det er lige så elendigt og dårligt som alle regeringerne i Rådet. Det er ikke en døjt bedre. Men de regeringer, som repræsenterer det, er også en del af problemet. Ikke her, men når de er derude, er de en del af det samlede kunstværk, som man kalder Rådet. Og det er et mærkeligt samlet kunstværk!
Jeg vil gerne sige noget til to andre punkter, som efter min opfattelse er vigtige i denne sag. Vi talte tidligere om Iran. Hans-Gert Poettering har ret: Hvad Irans præsident har sagt, rammer og vedrører os alle. Hvis man imidlertid ønsker at overveje at træffe en foranstaltning imod det, kender jeg en. Præsidenten blev i sidste ende valgt, hvad enten vi kan lide det eller ej! Den eneste effektive foranstaltning, man endelig kan diskutere, er for nærværende overvejelsen om, hvorvidt man kan udelukke Iran fra verdensmesterskabet. Det ville udløse en debat i Iran. Det ville føre til en seriøs debat. At servere brød og skuespil med den ene hånd, og med den anden hånd kan enhver gøre og sige, hvad han vil - det er efter min mening ikke konsekvent. Det ville være en debat, som ville vise folk i Iran, hvad deres ledelse egentlig laver for øjeblikket: isolerer dem fra omverdenen! Når man isolerer sig, skal man også konstatere det og gøre det helt klart. Det ville også være et forslag til rådsformandskabet om at diskutere det engang og derudover i sidste ende kampen mod terrorisme. 
Bekæmpelse af terrorisme må ikke være ensbetydende med bekæmpelse af demokrati. Forstår De det? Det må ikke være ensbetydende med bekæmpelse af demokrati. Efter at have hørt om de begivenheder, der involverer CIA her i Europa, kan jeg fortælle Dem, at dette ikke drejer sig om at bekæmpe terrorister, det drejer sig om at skabe betingelser for bigotteri. Vi må standse den fejlagtige bekæmpelse af terrorisme. Hvis De ønsker at bekæmpe terrorisme, så vær venlig at vende tilbage til retsstatsprincippet, så vil De have os, De Grønne, på Deres side.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, i juni ønskede størstedelen af Parlamentet Tony Blair hjerteligt velkommen. Seks måneder senere tog formændene for de politiske grupper et meget usædvanligt skridt og forkastede enstemmigt hans budgetforslag "på grund af manglende solidaritet".
Kommissionsformanden har lige givet udtryk for det samme, og hele debatten kunne ikke være mere klar. Dette omsving burde få det afgående formandskab til at tænke efter.
Det britiske formandskabs nonchalante opførsel over for dets partnere i almindelighed og de nye medlemsstater i særdeleshed har denne gang overskredet grænsen for, hvad der er acceptabelt. Hvor vover man at overveje at løse de britiske interne politiske og budgetmæssige skænderier på ryggen af de nye medlemsstater, som har mest brug for fællesskabsmidler, og samtidig erklære, at man går ind for udvidelse?
På den ene side bevilges de nye medlemsstater 14 milliarder euro mindre, end der blev foreslået i kompromiset fra juni, som kun omfattede et meget lille beløb. På den anden side ville Storbritannien på grund af dets notoriske rabat opnå en besparelse på yderligere 12 milliarder euro sammenlignet med det, der blev planlagt seks måneder tidligere. Dette er et Thatcher-lignende touch, som kunne koste os dyrt.
Hvad angår det nuværende formandskabs ønske om at gennemføre en reform af den fælles landbrugspolitik med henblik på at gøre den mere retfærdig, bør vi lade fra 7. december bedømme det oprigtige i dette ønske. Den skriver, at da Kommissionen foreslog at indføre et loft for størrelsen af landbrug, der er støtteberettigede under den sidste reform af den fælles landbrugspolitik, blev initiativet blokeret af Det Forenede Kongerige, fordi sidstnævnte har flere små landbrug end de andre medlemsstater. Det nuværende formandskabs storartede europæiske principper hører åbenbart op, hvis væsentlige nationale interesser er på spil.
Det krævede således en hel del sindsligevægt at se ned på de nye medlemsstater, som Jack Straw gjorde, da han sammenlignede de midler, der er afsat til disse lande i de kommende finansielle overslag, med to Marshall-planer, selv om rabatten i henhold til Deres udenrigsministers egne tal stort set ville beløbe sig til en Marshall-plan for 2000-2013 alene for Storbritannien, som er den femtestørste økonomiske magt i verden. Det drejer sig ikke længere om EU, men om at vinde i lotteriet.
Vi skal ikke lade de dårlige gamle dage med "jeg vil have mine penge tilbage" vende tilbage. Brevet fra de seks største nettobidragydere, som for to år siden meddelte, at de agtede at begrænse fremtidige budgetter til 1 % af BNP, åbnede desværre denne blinde vej igen. Tony Blair kastede sig hæmningsløst ind i åbningen. Vi skal bremse denne egensindige tendens, mens tid er.
Vi synes at være midt i en tænkepause med hensyn til, i hvilken retning det europæiske eventyr skal gå. Efter min mening er tiden inde til at vælge mellem integration via markedet og politisk integration, mellem ukontrolleret konkurrence og solidaritet samt mellem kapitulation og ambition. Vi finder snart ud af, hvem der virkelig ønsker Europa. 
Nigel Farage,
   Hr. formand, hvis De satte Dem ned og bevidst forsøgte at planlægge familiejulen i helvede, kunne De ikke gøre et bedre stykke arbejde end det, som det britiske formandskab har formået at gøre i de sidste seks måneder. Jeg er sikker på, hr. Alexander, at De er blevet bakket meget dygtigt op af det komplet nyttesløse og forræderiske udenrigsministerium, som står bag Dem, men måske vil De her i formiddag som stor proeuropæer begynde at forstå sandheden om Det Forenede Kongeriges position i EU.
Vi har aldrig været mere isolerede, mere fremmedgjorte, mere uglesete af vores europæiske naboer i hele vores historie, end vi er i dag, som vi sidder her i salen i formiddag - og jeg går ud fra, at det er derfor, at hr. Blair har sendt Dem hertil i dag for at gøre hans beskidte arbejde. For lovede han os ikke i juni, at han ville melde tilbage til Europa-Parlamentet så ofte, han kunne? Han har altså ikke mod til at møde op i dag. Måske er det udskældningen, jeg ved det ikke. Måske er han sur over, at hr. Barroso har sammenlignet ham med sheriffen i Nottingham. Jeg ved, at mange af de nye medlemsstater mener, at hr. Blair opfører sig som Ebenezer Scrooge. Men det er faktisk temmelig uretfærdigt, for briterne betaler stadig 30 millioner engelske pund om dagen til en organisation, hvis regnskaber ikke er blevet godkendt i de sidste 11 år, og vi betaler vores del af den nye undergrundsbane i Warszawa, kloaksystemet i Budapest og guderne må vide hvor mange ha fransk landbrugsjord.
Men den forgangne juls ånd vil for hr. Blair blive fiaskoens spøgelse. Han ønsker ikke at gå over i historien som en, der afsluttede et seks måneders formandskab uden en aftale, og derfor bliver der en aftale. Der vil endnu en gang blive givet køb på den britiske rabat. Og den eneste virkelige sejrherre i alt dette er hr. Barroso! Og De kunne sandelig bruge et par sejre, kunne De ikke, hr. Barroso? De sendte et brev til hr. Blair den 20. oktober med fem forslag til genoptagelse af forhandlingerne, og det britiske formandskab har fulgt dem til punkt og prikke. Det har endog accepteret, at der i 2008 skal være en fuldstændig revision af EU-budgettet, hvor hele den britiske rabat skal tages op. Der vil altså komme en aftale i løbet af de næste par dage, men den vil ikke være nogen løsning.
Jeg har et positivt forslag til Dem alle sammen.
Jo, helt ærligt! Hvorfor forlænger vi ikke det britiske formandskab med yderligere seks måneder? Seks måneder med udenrigsministeriet, hr. Blair og hr. Alexander, seks måneder med dette, og det vil være klart for enhver, at Det Forenede Kongerige er havnet på den forkerte europæiske hylde. En global handelsnation, som er meget stolt af sin nyere historie, hører ikke til, passer ikke ind i denne klub, og set ud fra Deres perspektiv er vi nogle værre egoister, er vi ikke? Vi holder Dem altid tilbage. Vi stopper Dem altid. Slip af med os! Smid os ud! Ekskluder os! Så kan De fortsætte med Deres projekter, og vi kan genoptage styringen af vores eget land. Det drejer sig ikke bare om, at "vi vil have vores penge tilbage" - vi vil have vores land tilbage!
Cristiana Muscardini,
   Hr. formand, kære kolleger, vi kan kun beklage, at vi først har fået kendskab til det britiske forslag om EU's finansieringsramme ved formandskabets slutning, og at det nye forslag heller ikke blev fremlagt i Parlamentet i dag. Det viser virkelig den ringe vægt, man lægger på Parlamentet. Man siger, at man værdsætter Parlamentet, men virkeligheden er en anden.
Hvis vi skal skabe udvikling i Europa - som i dag er vanskeligt stillet på grund af en international situation, hvor globaliseringen styres og ikke udvikler sig selv, og hvor der sker alvorlige overtrædelser af de regler, som er den eneste garanti for en korrekt handel og loyal konkurrence - har vi brug for politiske og økonomiske foranstaltninger, der tager udgangspunkt i tilstrækkelige budgetposter.
Derfor havde vi i de forløbne måneder håbet på en mere klar og uddybende debat i Rådet og i alle EU-institutionerne. I stedet går det sene forslag, som er dårligere end det luxembourgske, yderligere ud over muligheden for at sætte gang i de udviklingspolitikker og socialpolitikker, der er nødvendige for at løse problemerne med de over 40 millioner fattige og de over 20 millioner arbejdsløse.
Med det britiske forslag tages der heller ikke højde for de geografiske forskelle på medlemsstaterne, og man skærer ned på strukturfondene, som er af afgørende vigtighed for Sydeuropa og Østeuropa. Dette forslag er for uambitiøst, og det reducerer Europas internationale rolle.
Hr. minister, De talte om terrorisme. Hvis vi skal bekæmpe terrorismen, er vi nødt til at styrke overvågnings- og bekæmpelsesstrukturerne, men vi er også nødt til at forbedre levestandarden i og uden for EU, og hvis vi skal gøre dette, er det nødvendigt med politisk vilje og finansiering og ikke kun med hensigtserklæringer.
Det, at kommissionsformand Barroso og de forskellige regeringschefer klart gav udtryk for deres uenighed i det britiske forslag, selv om forhandlingerne fortsatte, viser, at dette forslag sandsynligvis er blevet stillet ved mandatperiodens afslutning, og det er netop sket, fordi Det Forenede Kongerige ikke ønsker at tage det gamle spørgsmål om den britiske check op på en realistisk måde.
En god aftale indebærer, at nogle lande giver afkald på visse privilegier - og også væsentlige privilegier - som de fik på et bestemt tidspunkt i Fællesskabets historie og under præcise omstændigheder, og som på daværende tidspunkt var berettigede.
EU har netop nu, hvor der ikke er nogen ny traktat, i høj grad brug for en finansiel ligevægt, der ikke går ud over nogen lande, og som fremmer en ny økonomisk politik. 
Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand, jeg føler næsten medlidenhed med hr. Alexander, men jeg vil modstå fristelsen. I sidste uge trykte i London hr. Blairs næste tale i Bruxelles, som indeholdt ordene "her indsnuser man den søde lugt af Belgiens enestående korruptionstegn, som det generøst har skænket resten af Europa". Fortsættelsen var en forestilling om, hvad han ville sige til hr. Chirac, næste gang de mødtes: " Jacques, den stolte vogter af den mest umoralske statsstøttede politik i menneskehedens historie - den fælles landbrugspolitik til 27 milliarder engelske pund om året", som overfører de britiske skatteyderes penge til "opsvulmede franske jordbesiddere og dermed skruer fødevarepriserne i Europa i vejret og skaber fattigdom i Afrika".
Hr. Blairs virkelige problem er, at han ikke kan sige noget af den slags. Han er nødt til at støtte EU eller i det mindste lade som om, han gør det. Men han ved, at derhjemme afskyer flertallet Parlamentet og alt, hvad det står for, og ønsker, at vi træder ud. Han ved, at det britiske formandskab har været en katastrofe. Vi går ikke ind for Deres projekt.
Hr. Heaths bedrifter i 1970'erne skaber nu store problemer i Det Forenede Kongerige. Hr. Heath løj overbevisende for at overtale os til at tiltræde. Hans bedrageri har betydet, at de efterfølgende britiske regeringer har måttet klare følgerne, og vi har gradvist fået øjnene op for, hvad EU virkelig er. I dag ved vi, at denne kejser ikke har noget tøj på. Dette er ikke et parlamentarisk demokrati. Det har aldrig været meningen. Det styres af hemmelige udvalg, brovtende ansigtsløse bureaukrater og foregivet ansvarlighed. Dette er den nye sovjet, og det er intet under, at Italien nu vil have, at Rusland tiltræder. Hr. Putin ville føle sig helt hjemme.
Siden jeg blev medlem sidste år, er der påfaldende mange mennesker, som privat har indrømmet over for mig, at vi aldrig skulle være tiltrådt, og at vi burde træde ud hurtigst muligt. Og det burde vi!
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg føler næsten, at jeg burde gøre noget for at hjælpe hr. Alexander, men da jeg er advokat, tror jeg ikke, at der vil være penge nok i EU's budget til at betale mit honorar. Jeg føler med ham, men han er her for at forsøge at overbevise Parlamentet om, at formandskabet har greb om tingene. Desværre har de sidste seks måneder vist, at dette formandskab ikke har været i stand til at forstå begivenhederne eller bare indtage en holdning til dem. Han er budbringer for et formandskab, der er løbet tør for idéer, har tabt pusten, og hvis tid snart er omme.
Det anerkendes med beklagelse på alle politiske fløje, som vi hører det i dag, at det britiske formandskab ikke har opnået det, som det sagde, at det ville opnå. Det blev indledt med store forventninger og premierministerens bravader. Her i salen anmodede det om at blive dømt på dets resultater i løbet af formandsperioden på seks måneder. I juni advarede jeg Parlamentet om, at der ofte var en gabende afgrund mellem premierministerens retorik og virkeligheden. Alle, som har observeret premierministeren lede dette formandskab, vil uden tvivl forstå min advarsel. I modsætning til ministeren vil jeg nu fokusere på hr. Blairs mere og mere hektiske forsøg på at opnå en aftale om de finansielle overslag og det fremtidige EU-budget.
I de seneste uger har han gjort os forpustede med sin diplomatiske aktivitet. Fleksibilitet og vision er meget godt, hr. Alexander, men premierministeren har med sin indsats kun formået at gøre de central- og østeuropæiske lande - som troede, at han var deres ven - fjendtligt indstillede, samtidig med at han ikke har opnået den mindste smule kompromis om reformen af den fælles landbrugspolitik i drøftelserne med regeringerne. Desuden, og det er afgørende, har han svigtet sit løfte til den britiske befolkning om ikke at give køb på deres budgetrabat, et løfte, som han måske ikke skulle have givet. I juni sagde han, at rabatten ville blive fastholdt. Nu forhandler han den væk uden nogen løfter om de gennemgribende reformer, som han tidligere sagde var helt afgørende.
Han må ikke blive forbavset, hvis offentlighedens reaktion i Det Forenede Kongerige er fjendtlig. Han har vildledt den britiske befolkning, og de ser det live på tv. De kommer til at betale mere, fordi premierministeren har svigtet dem og landet. Jeg læste i weekenden - og jeg håber, at rådsformanden vil reagere på det - at det britiske finansministerium ikke har afsat en eneste cent til en nedsættelse af budgetrabatten, og det betyder, at de britiske skatteydere kunne ende med at skulle betale højere skatter.
Vi vil granske de seneste budgetforslag, som formandskabet forventes at forelægge i dag. Jeg beklager, at vi ikke fik lejlighed til at høre om dem i Parlamentet i formiddag, men vi vil til dels vurdere dem ud fra, hvor meget de britiske skatteydere må betale for deres regerings fejlagtige håndtering af spørgsmålene, og ud fra, om der er noget bevis for, at premierministeren har fået solide og troværdige tilsagn om grundlæggende reformer i Europa. Vi for vores vedkommende må uanset vores politiske tilhørsforhold have en fornuftig og fremskridtsvenlig reform. Under dette formandskab har varslerne ikke været gode.
Bárbara Dührkop Dührkop (PSE ).
   - Hr. formand, jeg beklager også, at rådsformandskabet er kommet her for ikke at sige noget som helst, men lad mig komme med følgende bemærkninger og spørgsmål, så vi kan se, om Rådet kommer med en præcisering: 
For det første står der i indledningen til Rådets forslag af 5. december, at man med de finansielle overslag skal skaffe de nødvendige midler til at klare EU's interne og eksterne udfordringer. Mener De virkelig, at EU's udfordringer kan klares med stadig færre midler?
For det andet har De - selv om De ikke er de eneste - med god grund, men også af demagogiske årsager, overfuset den fælles markedsordning, men til trods herfor vil De beskære den mest følsomme del af den fælles markedsordning, der er beregnet til udvikling af landdistrikterne, dvs. den mest moderne, mest rationelle og mest forsvarlige del af landbrugsudgifterne.
For det tredje bifaldt vi alle, da den britiske premierminister her i Parlamentet sagde, at han ønskede et moderne budget for Europa, og vi håbede, at det indebar en forøgelse af bevillingerne til at opnå dette . Er det et forfængeligt håb? Vil De ændre Deres første forslag, der betød en 40 %'s nedskæring i forhold til Kommissionen?
For det fjerde er der Fællesskabets grimme ælling: aktionerne uden for Fællesskabet. Alle udenrigsministrene kommer hele tiden med løfter om behovene i udviklingslandene eller om at afbøde naturkatastrofer eller andre knapt så naturlige katastrofer som f.eks. sult. Bagefter kommer beskæringerne som sædvanligt. Det betyder, at vi giver nogen det, vi tager fra andre.
For det femte har De accepteret, at der ikke blev opnået en aftale i juni, fordi de finansielle overslag var for generøse. Vil De fortsat lytte til dem af deres kolleger, der mener, at det europæiske budget er bedre, jo mindre det er? Der er desværre mange lande, der glæder sig, fordi EU-budgettet bliver mindre år for år, og for nogle er det endda det eneste positive ved Deres første forslag. Vil tanken om at forsøge at bremse opbygningen af Europa finde fodfæste med filosofien om, at "med et mindre budget, bliver der mindre Europa"? I Parlamentet hersker der imidlertid ingen tvivl om, at vi ønsker at fortsætte opbygningen af Europa. Vi mener ikke, at man er gået for langt, og at det fra nu af er bedre, at det enkelte land klarer sig efter bedste evne. Her er der en stor kløft mellem Rådet og Parlamentet. Det drejer sig ikke om nogle millioner euro mere eller mindre. Vi skal bedømme, hvor langt de finansielle overslag, som Det Europæiske Råd vil foreslå os, rækker.
For det sjette så vi, at det eneste, De kunne finde på at foreslå i det kontroversielle spørgsmål om EU's indtægter eller egne indtægter, var noget makværk, der skulle gøre deres partnere, som ønsker at rive EU-budgettet fra hinanden, tilfredse. Ønsker De at vende tilbage til nationale bidrag?
Endelig har Parlamentet, når systemet om EU's egne indtægter angribes, kun ret til at protestere i henhold til traktaterne, men der skal ikke herske nogen tvivl om, at de finansielle overslag afhænger af Parlamentet. Glem ikke det, for ellers kan De ikke være sikre på, at vi vil gøre det, som Rådet beder os om.
Bronisław Geremek (ALDE ).
    -  Hr. formand, grunden til, at den aktuelle forhandling om de finansielle overslag er så ladet med drama, er, at det ikke bare er penge, der er på spil. Det, der er på spil, er for det første et tillidsforhold og for det andet Europas fremtid.
Jeg taler om et tillidsforhold, fordi resultatet af denne forhandling vil afsløre, om de løfter, der blev givet, og den britiske premierministers erkendelse af, at det er nødvendigt at hjælpe svagere lande, har nogen som helst betydning. Alternativt kan det afsløre, at det virkelige mål er at sikre, at EU's eneste prioritering er noget helt andet, som ville tilsidesætte princippet for de europæiske politikker, og det fører os hen til det andet problem, nemlig spørgsmålet om hvorvidt vi vil have et Europa, det ikke bare er udvidet, men også er forenet, hvilket kræver en vis mængde politisk solidaritet.
Vi har nu Kommissionens forslag, Parlamentets forslag og Böge-betænkningen. De afspejler alle sammen den europæiske ånd og demonstrerer en forståelse af Europas fremtidige behov. Men vi har også det seneste britiske forslag, som er et eksempel på de stores og riges nationale egoisme.
Vi ved alle sammen, at Europa betalte en høj pris for den form for egoisme gennem mange, lange århundreder. Der kan ikke være nogen mellemvej mellem egoisme og nationalfølelse. Derfor må vi vente og håbe på, at der bliver stillet et helt nyt britisk forslag. Et sådant forslag er den eneste mulighed for at komme igennem denne krise.
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, for første gang i 11 år har rådsformanden givet afkald på sin ret til at tale efter den første diskussionsrunde. Så kort er vejen fra et formandskabs glans til dets elendighed, fra hyklerisk optræden på Europas scene til fiasko hos publikum, fra de store bekendelser til ostrakisme! Og det er i dag ostrakisme i forbindelse med det britiske rådsformandskab. Det lagde ud med fanfarer og slutter med dødsklokker ved den fattiges grav. For seks måneder siden lovede De folk . De ønskede at genvinde folks tillid. Jeg beklager Dem i høj grad. Tony Blair er ansvarlig for den store iscenesættelse, De for ostrakismen. Det undrer mig ikke, at De helt giver afkald på at sige noget herom.
De lovede og viste os national egoisme. De viste os Europa som national interessebasar, som regerings-Europa. De ønskede at genvinde tilliden, men på disse seks måneder er folks tillid reduceret dramatisk i alle lande ifølge alle meningsmålinger på grund af Deres politik.
Hvad angår de finansielle overslag, kan jeg sige, at De har afgivet en bekendelse til det solidariske Europa og udfører en finansiel spaltning af Unionen. De skaber et toklasses-Europa. De opsiger solidariteten med medlemsstaterne. De har annonceret store reformer og gjort Deres godkendelse af de finansielle overslag afhængig af en landbrugsreform. Nu ødelægger De med en reduktion af midlerne til den regionale udvikling den eneste reform, som er lykkedes hidtil. De ønsker at finde veje for det sociale Europa, og resultatet af Hampton Court var, at der egentlig slet ikke er nogen social model i Europa. Det er de beklagelige resultater!
Intern sikkerhed skulle være et hovedpunkt. Det blev et lavpunkt under Deres rådsformandskab. Det blev overladt til Deres indenrigsminister, som første repræsentant for en demokratisk regering, at betegne den europæiske menneskerettighedskonvention som forældet. Især spørgsmålet om forbud mod tortur kaster et besynderligt lys over det britiske rådsformandskab. Måske er det også forklaringen på, hvorfor dette rådsformandskab har ladt borgerne i stikken i den største sag om grundlæggende rettigheder, nemlig i betragtning af den formodede forbrydelse, som blev begået med bortførelse og kidnapning, og den britiske regerings fuldkomne uduelighed.
Jeg har blot et enkelt spørgsmål til det britiske rådsformandskab: Hvornår stopper De med at rejse til Europa, og hvornår begynder De at leve i Europa? 

Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Hr. formand, der er mange problemer med det britiske formandskabs forslag til de finansielle overslag, som formanden for min gruppe, hr. Wurtz, og andre har redegjort for i formiddag. Det drejer sig bl.a. om beløb, der er lavere end de tidligere foreslåede, til udvikling af landdistrikter, samhørighedsmidler til de nyeste medlemsstater, kultur, ungdom, sundhed og forbrugerbeskyttelse.
Jeg vil imidlertid argumentere for en ting, nemlig finansieringen af EU-programmet til støtte for fred i det nordlige Irland. Den er nødvendig, hvis vi skal fortsætte det værdifulde arbejde med fredsskabelse, håndtering af forskelsbehandling og fremme af national forsoning. Det er absolut nødvendigt, at chancen for at opnå fred i Irland ikke forspildes, hvilket betyder, at den britiske regering også er forpligtet til at sikre politisk fremskridt i Irland i 2006.
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
    -  Hr. formand, Det Forenede Kongeriges overtagelse af formandskabet for EU betød, at der var en chance for, at denne bureaukratiserede og ineffektive organisation ville tage det første skridt til større reformer, og at de små og mindre udviklede medlemsstaters holdninger ville blive taget lige så alvorligt som de store medlemsstaters.
For seks måneder siden sagde den britiske premierminister i netop denne sal, at vi måtte glemme alt om national egoisme, hvis vi ønsker at gøre Europa til et politisk troværdigt og økonomisk konkurrencedygtigt kontinent bygget på solidaritet. Nu hvor det britiske formandskab er ved at være slut, står det klart, at dette bare var strålende retorik. Det er højst usandsynligt, at EU vil få et moderne og udviklingsfokuseret flerårigt budget i nærmeste fremtid. Det er lige så usandsynligt, at beslutningsproceduren i anliggender, der berører de 25 medlemsstater, ændres. EU vil fortsat blive styret gennem uigennemsigtige forhandlinger ført af de magtfulde medlemsstater, hvor de svage medlemsstater forventes at tie stille og nikke bifaldende. Ellers bliver de nye medlemsstater, som blev accepteret i EU "som en tjeneste", selv om de betaler deres andel fuldt ud, beskyldt for at være utaknemmelige, eller de får at vide, som den britiske ambassadør i Moskva udtrykte det, at "livet er brutalt og fyldt med fælder". Vi kan ikke acceptere et EU af denne art.
Roberts Zīle (UEN ).
   - For seks måneder siden så mange her i Parlamentet og også i de nye medlemsstater på det nye, dynamiske britiske formandskab og dets leder med håb og sympati. Vi hørte om en vision om Europas konkurrenceevne i verden og om en udligning af de samfundsøkonomiske forhold i Europa. I Luxembourg foreslog flere nye medlemsstater tillige at nedsætte deres krav om midler, hvis de større stater ikke kunne opnå et kompromis. Desværre var dette grundlaget for det britiske forslag til de finansielle overslag, hvor budgettet samtidig blev skåret ned, og den britiske rabat blev nedsat en smule. Her drejer debatten sig ikke om de veje, der ikke er blevet anlagt, og de job, der ikke er blevet skabt i det nye Europa. Her drejer debatten sig om, at De har demonstreret over for vores befolkning, at princippet om solidaritet ikke er andet end store ord. Vi ønskede, at vores befolkning inden 2013 levede lidt mere som "førsteklasseseuropæere". Den lettiske befolkning, mit folk, ønsker ikke bare at være billig arbejdskraft for Deres arbejdsmarked og billigt turistmål for turisterne på Deres lavprisfly. Mange tak.
Jean-Marie Le Pen (NI ).
   - Hr. formand, Det Europæiske Råd i Bruxelles, som er helliget budget- og finansspørgsmål, er af afgørende betydning.
Storbritannien, som er inkarneret ved socialisten Tony Blair, præsenterede sit forslag til de finansielle overslag for 2007-2013, kun 10 dage før Det Europæiske Råd, således at dets partnere ikke kunne stille modforslag. Endvidere gik briterne, som er snu taktikere, så langt i deres snuhed for at irritere deres venner - de østeuropæiske lande - og tage på deres modstandere - Frankrig og Tyskland - med fløjlshandsker næsten uden at røre budgetrabatten. De behøver blot at lade, som om de giver indrømmelser for at få en aftale i Rådet, som næppe tager dette emne op igen under det østrigske formandskab.
Den store taber bliver højst sandsynligt Frankrig, som formodentlig fortsætter med at finansiere den britiske rabat og med at se sit bidrag til EU-budgettet eksplodere på grund af udvidelsen, og samtidig modtager mindre som følge af indskrænkningen af budgettet for den fælles landbrugspolitik.
Det andet emne, der skal diskuteres, er en reduceret momssats for arbejdskraftintensive tjenesteydelser. Det er fantastisk, at beskatning af aktiviteter såsom catering eller modernisering af boliger, som ikke har negativ indflydelse på det indre markeds funktion, skal drøftes i EU og kræver enstemmighed. Jacques Chirac burde have husket på, at finansiel suverænitet ikke længere eksisterede, da han lovede restauratører noget, som han ikke kunne holde.
Hvorom alting er, binder de beslutninger, der er truffet i Bruxelles, Frankrig i mange år fremover og bidrager lidt mere til Frankrigs tragiske gæld. 
Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. minister, for næsten 20 år siden, da vi med den europæiske fællesakt besluttede at åbne vores grænser for at skabe et europæisk økonomisk samarbejdsområde, besluttede vi også at iværksætte en række finansielle mekanismer til at hjælpe de mindre udviklede lande med at tilpasse deres økonomiske strukturer til den frie konkurrence. Siden da er samhørigheden blevet en grundpille i Europa, som har bygget på de finansielle overslag, der blev forhandlet i 1992 og 1999.
Resultaterne af denne politik har været bemærkelsesværdige. Som minister Straw indrømmede for et par dage siden, da han forelagde det britiske formandskabs forslag, er der sket en lignende forøgelse i handelsstrømmene til glæde for de mest udviklede medlemsstater, og at det derfor tydeligt kan påvises, at nettobidragydernes budgetunderskud over for EU svarer til disse landes handelsoverskud sammenlignet med samhørighedslandene.
Det er derfor tydeligt, at samhørighedspolitikken - sandsynligvis den mest effektive af alle fællesskabspolitikkerne - kommer alle EU's lande til gode og inden for en relativt kort tid har gjort det muligt at opnå en reel konvergens for de mest tilbagestående områder.
Nuvel, hr. minister, det britiske formandskab bryder med dette samhørighedsprincip, hvilket betyder, at de økonomiske omkostninger ved udvidelsen bliver pålagt EU's mindre udviklede områder, til trods for at det er de rigeste områder, der har mest glæde af udvidelsen. I tråd med det, Europa-Parlamentets plenarforsamling har vedtaget, bør Rådet være helt klar over, at det ikke bare kan regne med Parlamentets støtte til et forslag som det, det europæiske formandskab hidtil har lagt på bordet. Og selv om Rådet vedtager det, vil jeg naturligvis gøre, hvad jeg kan, for at Parlamentet nedlægger veto mod det. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, vi har på mange områder arbejdet godt sammen med det britiske rådsformandskab. Problemet er, at De bringer dette samarbejdes gode ry i fare, hvis De ikke får gennemført et fornuftigt, realistisk budget. De sagde: et realistisk budget. Jeg vil blot gerne berøre to punkter meget kort.
De kommer selv fra en region, hvor det er lykkedes - ikke mindst ved hjælp af europæisk støtte - at udvikle sig fra landbrug over forskning og udvikling til en førende region. Hvorfor vil De nu nægte andre regioner dette, idet De netop reducerer disse moderne midler til udvikling af og forskning i landdistrikterne kraftigt og ikke skaber forudsætningerne herfor i den udvidede Union?
Og nu til spørgsmålet om udvidelsen. Jeg er ligesom De af den opfattelse, at vi bør forhandle med Tyrkiet, og at det ville være godt, hvis vi kunne opnå et stort Europa sammen med Tyrkiet. Tror De, at det er realistisk at forfølge en udvidelsesstrategi med et sådant budget og sådanne finansielle overslag, hvilket det britiske formandskab også gør? Tror De også, at det er realistisk at inddrage landene i Balkan i denne udvidelse? Det er da ikke troværdigt! Det kan borgerne ikke acceptere.
Derfor forstår jeg ikke Deres forslag. De kan da slet ikke opfylde de målsætninger, som De selv repræsenterer personligt, og som premierminister Blair repræsenterer! Derfor kan jeg kun opfordre Dem til at ændre Deres holdning. Kom med et budgetforslag, som er realistisk i ordets sandeste betydning, men som også opfylder europæernes håb og ønsker nogenlunde. Hvad der har været på bordet hidtil, er hverken acceptabelt for Europa-Parlamentet eller for Europas borgere!
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ).
   - Hr. formand, torsdag og fredag på topmødet står De, Douglas Alexander, og hr. Blair, med Europas skæbne i jeres hænder. Vi forventer, at De leverer et afbalanceret resultat. Her i Parlamentet har vi faktisk leveret, både hvad angår Reach og datalagring, som vi stemmer om i dag. Så EU handler og agerer ikke kun, når der er topmøder. For seks måneder siden stod Deres formandskab og præsenterede et meget visionært program, som lagde vægt på fremtidens investeringer i forskning og udvikling. Det var en fantastisk performance, der vakte stor begejstring hos os parlamentarikere. Men hvor er de løfter henne i dag? Jeg håber, at Blair kommer ud af Sherwoodskovene kl. 12 her i dag, som en rigtig Robin Hood - og ikke en falsk Robin Hood - som giver til de fattige og tager fra de rige.
Det nye forslag bør også tage fat i den forældede britiske rabat. Vi skal vise den nødvendige solidaritet med de nye medlemslande. Det fortjener de, og det vil også være i Blairs interesse at lægge klar afstand til fortidens stemme fra fru Thatcher. Hvis ikke Blair står ved sine løfter fra i sommer, har formandskabet spillet fallit. Blair skal og bør vise lederskab, så EU's efterhånden smudsede billede kan blive poleret op. Blair skal vise, at han tør investere i fremtiden. Ja tak til forskning og udvikling, nej tak til rabatter og understøttelse af fortidens erhverv. Derfor lyder min opfordring til det britiske formandskab: Find en fornuftig og afbalanceret løsning, så vi kan få genoprettet troen på Europa. Bolden ligger hos jer. 
Luisa Morgantini (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg er i en noget forlegen situation, eftersom både jeg og de medlemmer af Udviklingsudvalget, der tilhører andre politiske grupper, havde håbet på et mere relevant diskussionsgrundlag i denne debat og ikke bare bekendtgørelsen af et dokument, som vi har udarbejdet, og som naturligvis er positivt. Vi havde også håbet på en vurdering, for der er i virkeligheden mange positive elementer i den europæiske udviklingskonsensus, selv om nedskæringerne på budgettet alvorligt underminerer vores evne til at føre denne udviklingspolitiske vision ud i livet.
Europa-Parlamentet er - først med Kommissionen og siden med Rådet - blevet inddraget i analysen og de debatter, der har fundet sted. Vi har også deltaget i flere seminarer. Under dette forløb har Parlamentet gjort en stor indsats og også opnået meget, selv om der i dette dokument f.eks. ikke tages højde for nødvendigheden af en demokratisering af de internationale finansielle institutioner, og selv om der ikke sker en vurdering af årsagerne til den manglende vækst i den økonomiske lighed, mens den økonomiske ulighed til gengæld vokser, og det gælder også vores ansvar for f.eks. konsekvenserne af de våben, vi producerer.
Der er ingen tvivl om, at processen med at omdefinere udviklingspolitikkerne, de finansielle instrumenter og rammerne for EU's økonomiske aftaler er en udfordring i fremtiden. I den forbindelse - og også i vores dokument - er handelsspørgsmålet stadig af afgørende vigtighed.
Jeg vil gerne tilføje, at selv om dette dokument - der bør være genstand for yderligere debat - indeholder mange positive elementer, mangler der stadig meget. Jeg ville virkelig gerne have, at formandskabet og Kommissionen gav et passende svar på vores indsats på det udviklingspolitiske område. 
Roberta Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, til sidst valgte Tony Blair at optræde som sheriffen i Nottingham, nemlig at skære drastisk ned på budgettet og et radikalt forsvar for privilegiet med den britiske check.
Hvis ikke der foretages ændringer i sidste øjeblik, risikerer forslaget fra London at besegle en dundrende fiasko. Vi står i virkeligheden over for en krise, der stikker meget dybere. Blair har blot valgt at skærpe konflikten, vise Europas svaghed og få uoverensstemmelserne til at blusse op. Han har blot tydeliggjort problemerne i et Europa, som ødelægges af egoisme, som ikke vil gøre en indsats for at støtte udvidelsen, og som er ude af stand til virkelig at tage det tredje årtusindes udfordringer op og gøre sig gældende som én politisk enhed på den internationale scene.
Italien har som et af EU's stifterlande altid gjort sin del og altid været villigt til at bringe ofre og se fremad. I 20 år har Italien som nettobidragyder betalt 25 % af den britiske check. Nu står vi dog ved en skillevej, for vi kan ikke være de eneste, der betaler udvidelsens omkostninger. Denne gang kan vi ikke være de eneste, som tager et skridt tilbage. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, punktlighed er en kongedyd. Storbritannien er et kongerige, men dets ministre er ikke punktlige. Denne metafor gælder faktisk på mange planer. EU venter på fornuftige forslag fra London, men London er forsinket, ligesom hr. Alexander kom for sent hertil i dag.
Hr. Cohn-Bendit sagde tidligere, at der var en atmosfære af forårsrevolution i Parlamentet i dag. Jeg synes snarere, at atmosfæren minder om en vinter i stil med den, som soldaterne, der kæmpede ved Stalingrad under Anden Verdenskrig, oplevede. Forbindelserne mellem Kommissionen og Rådet og også mellem de enkelte medlemsstater er iskolde.
Det er en skam, at Parlamentet i begyndelsen af det 21. århundrede, hvor film bliver udgivet i 3D, er er gået 50 år tilbage i tiden til de sort-hvide films epoke. Den film, vi ser lige nu, viser hr. Barroso, fortaleren for europæisk solidaritet, i rollen som den gode sherif og premierminister Blair som skurken. Desværre er det kun amerikanske westernfilm, der ender lykkeligt.
Filmen om det britiske formandskab er imidlertid en gyser, der vil ende i en katastrofe. Zorba, Grækeren vil ikke dukke op og sige "sikke en vidunderlig katastrofe", for dette er en forfærdelig katastrofe, mine damer og herrer.
Julen står for døren. Hr. formand, mine damer og herrer, for over 100 år siden gav hr. Blairs landsmand Charles Dickens os et portræt af den nuværende britiske premierminister i . Men helten i den fortælling, som var en rigtig gnier, undergik en forvandling. Jeg håber, at det samme sker for den anden gnier, nemlig premierminister Blair.
Armando Dionisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. minister, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, det kommende Europæiske Råd er en afgørende etape i EU's vanskelige opbygningsproces. En enighed om de finansielle overslag ville genskabe tiltroen til vores politiske indsats og tilliden til integrationsprocessen, mens en fiasko ville medføre en alvorlig politisk krise. Nødvendigheden af en aftale betyder dog ikke, at vi er villige til at indgå et hvilket som helst kompromis.
I sin åbningstale i Parlamentet lovede Tony Blair en saltvandsindsprøjtning til Europa og en omfattende nytænkning i budgettet. I dag må vi desværre konstatere, at forslaget er beskedent og ikke noget at råbe hurra for. Hr. Junckers forslag om at reducere udgifterne til 871 milliarder euro var et kompromis, der var vanskeligt at acceptere, men den foreslåede yderligere reduktion til 846 milliarder - med betydelige nedskæringer i udviklingen af landdistrikter og i samhørighedspolitikkerne for de nye medlemsstater - er uacceptabel.
Jeg vil desuden gerne gøre opmærksom på, at det bidrag, der forlanges af Italien, er højere end Frankrigs og Det Forenede Kongeriges bidrag. På denne måde ville de fattige regioner i de gamle medlemsstater blive ugunstigt stillet, mens privilegierne i de medlemsstater, som ønsker et reduceret budget, ville forblive næsten uberørt.
En sådan løsning er i strid med alle den britiske premierministers udtalelser og kan ikke accepteres af Parlamentet. Den eneste måde at se bort fra den nationale egoisme og sætte skub i Europa på er at indgå en ambitiøs aftale, som kombinerer konkurrenceevne og samhørighed, og som kombinerer solidaritet og innovation.
Til sidst vil jeg gerne nævne en fremtidens mand, nemlig Alcide De Gasperi, som vi mindedes i går. Hvis Europa skal genforenes, er vi nødt til at smide en masse privilegier, smålighed og aversioner væk. Så lad os tale om, skrive om, insistere på og ikke øjeblik glemme, at Europa skal forblive på dagsordenen. 
Dariusz Rosati (PSE ).
    -  Hr. formand, i juni blokerede Det Forenede Kongerige det luxembourgske formandskabs forslag til de finansielle overslag. Premierminister Blair fortalte os, at EU havde brug for en anden type budget, hvor færre penge var øremærket til traditionelle landbrugspolitiske formål. I stedet for skulle der afsættes flere penge til at fremme moderne mål såsom udvikling af fattige regioner og af de nye medlemsstater. Hans ord gav os håb om, at EU ville bevæge sig væk fra national egoisme, og at det ville gøre nogle reelle moderniseringsfremskridt.
Så gik der fem måneder, uden at der skete noget, og jeg beklager at måtte sige, at det forslag, der blev stillet efter de fem måneder, var overordentligt skuffende. Det Forenede Kongerige har vist sig at være ude af stand til at overtale sine partnere til at reformere den fælles landbrugspolitik, og det har også været ude af stand til at give afkald på yderligere stigninger i sin rabat. Slutresultatet er, at alle de foreslåede nedskæringer af budgettet er uretfærdige, fordi det vil være de nye medlemsstater, der bliver ramt af de fleste af dem. Det viser sig, at en fjerdedel af de nedskæringer, som det britiske formandskab har foreslået, udelukkende vil ramme et land, og det er Polen. Det drejer sig om et beløb på 6 milliarder euro.
Jeg vil gerne spørge hr. Alexander, om han mener, at der er nogen mulighed for, at den polske statsminister vil vende hjem og fortælle den polske befolkning, at han agter at gå ind på et forslag af den art. Det ville være helt urealistisk at forvente sådan noget. Det britiske formandskabs forslag er tegn på manglende opfindsomhed, og det er baseret på en vision om Europa, som Parlamentet ikke kan acceptere. Europa-Parlamentet kan ikke samtykke til sådan en vision.
Hr. Alexander, principperne om solidaritet og samhørighed har aldrig før i Europas historie været så truede, og de europæiske lande har aldrig før været så optagede af at forsvare deres egne egoistiske og kortsigtede interesser. Jeg vil bede Dem om at sige til det britiske formandskab, at vi forventer, at det er situationen voksen og opnår et kompromis inden for rammerne af de principper, som EU bygger på.
Enrico Letta (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, denne debat er vigtig, fordi man her giver udtryk for den utilfredshed, der er rundt omkring i Europa med et EU-topmøde, som i betragtning af sin indfaldsvinkel kun kan føre til den forventede fiasko. Hvis det er tilfældet, vil det i de første to år af programmeringsperioden, dvs. fra 2007 og fremefter, være umuligt at bruge ressourcerne effektivt, hvilket vil medføre alvorlige ulemper.
Det er dog bedre at løbe denne risiko end definitivt at sætte spørgsmålstegn ved planen om et stærkt og solidarisk Europa og gå med til at acceptere det minimale Europa med 1 %. Forslaget om 1 % er nemlig en dårlig løsning, som Europa-Parlamentet ikke kan acceptere. Og det er endnu værre, at dette dårlige forslag stilles uden en væsentlig reduktion af den britiske rabat.
Hvis Europa skal udvikle sig, skal det være konkurrencedygtigt, og hvis det skal være konkurrencedygtigt, er det nødvendigt med samhørighed. Med et budget, hvor man skærer ned på udgifterne og fastlægger et loft på omkring 1 %, og hvor man kun sikrer de eksisterende privilegier, investerer man hverken i vækst, konkurrenceevne eller samhørighed, hr. formand, og Europa forråder sig selv. Et sådant Europa ønsker vi ikke, og et sådant Europa kan vi ikke identificere os med. Vi vil gøre alt for, at Parlamentet forkaster en eventuel aftale om dette minimale Europa, som ikke er det Europa, Parlamentet ønsker. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Barroso, hr. Alexander, europæerne fortjener bedre end, at EU-formandskabet leger kat og mus med dets 24 partnere dagen før et møde i Det Europæiske Råd, som er af afgørende betydning for EU's fremtid.
De forslag, som det britiske formandskab har stillet de sidste par dage til de finansielle overslag for 2007-2013, er uacceptable af to grunde. De medvirker til at ofre de nye medlemsstater, at oprette en ny mur mellem de gamle og nye medlemsstater, og de synes at være beregnet på at bevare den britiske rabat, der nu ikke har nogen grund til at eksistere. Med hensyn til landbrugsudgifter er der endvidere en skjult mening med forslagene, som ligger på kanten af en trussel, og som vi ikke kan acceptere i EU. Hvis der ikke gennemføres en reform af den fælles landbrugspolitik i 2008, vil Det Forenede Kongerige holde fast ved sin rabat i den nuværende form.
Der bør ikke være tabuemner i vores demokrati, uanset om det drejer sig om EU's samlede budget, fordelingen af EU-udgifter, regionalstøtte, den fælles landbrugspolitik, støtte til forskning og innovation eller enhver anden fællesskabspolitik. Ethvert emne kan diskuteres, undersøges og gøres til genstand for et kompromis i vores interesse, og det er noget, vi alle kan forstå.
Vi kan imidlertid ikke acceptere, at ét land beholder fordele, som ikke længere svarer til den nuværende økonomiske og politiske situation. Det er så meget desto mere uacceptabelt, når det skader lande, som har brug for hjælp til at overvinde handicap som følge af 50 års kommunistisk styre. Vi kan heller ikke acceptere, at den store indsats, som EU allerede gør på landbrugsområdet, bliver afvist, navnlig i forbindelse med WTO-forhandlingerne. EU har allerede gjort sin pligt i den forbindelse og ser frem til, at andre landbrugsnationer såsom USA gør en tilsvarende indsats, før EU i givet fald gennemfører sine reformer.
Den britiske premierminister, Tony Blair, erklærede officielt her i Parlamentet, at han under det britiske formandskab ønskede at arbejde for EU's fælles gode, at gå ud over nationale egeninteresser og fremskynde europæisk integration. Vi venter på, at han endelig omsætter sine ord til handling, hvis han skal gøre sig fortjent til det bifald, som en række af mine kolleger måske var lidt for hurtige til at give ham dengang i juni. 
Gary Titley (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at give formandskabet en undskyldning. Da det gik ind på at indlede forhandlinger med Kroatien, tilstår jeg, at jeg havde mistanke om, at der var indgået en temmelig tvivlsom aftale for at overvinde Østrigs modstand mod Tyrkiet. Jeg tog fejl. Nu ved vi, at Kroatien arbejdede meget snævert sammen med Haag og gav oplysninger, som førte til den meget betydningsfulde og vigtige pågribelse af general Gotovina, og jeg lykønsker formandskabet med det fremskridt.
Hvis det ikke er for stort et chok for hr. Alexander, vil jeg også lykønske formandskabet med dets samarbejde med Parlamentet, som har ført til store fremskridt i nogle meget vanskelige sager, navnlig Reach, den langtrukne eurovignet-sag og forhåbentlig spørgsmålet om lagring af data. Jeg forstår også, at formandskabet tager store skridt eller forsøger at tage store skridt til at indføre gennemsigtighed i Rådet, og jeg håber, at hr. Alexander kan fortælle os, hvilke fremskridt han har gjort på det område.
Alligevel mangler der stadig gennemsigtighed i Rådet, så jeg spekulerer på, om han ikke bare kunne løfte sløret et øjeblik ved at besvare nogle spørgsmål. Hvilke nettobetalere ud over Det Forenede Kongerige er rede til at betale flere penge for at løse budgetproblemet? Hvilke nettomodtagere er rede til at modtage mindre for at løse budgetproblemet? Hvilke nettomodtagere fra det gamle Europa er rede til at modtage mindre for at vise solidaritet med det nye Europa?
Hvor mange lande i Rådet går ind for udgiftsprogrammer, så længe de ikke skal betale for dem? Hvilke af de lande, der drager størst fordel af den fælles landbrugspolitik, argumenterer for yderligere reformer? Hvilke modtagere af landbrugsstøtte er rede til ligesom den britiske regering at offentliggøre oplysningerne om, hvordan pengene bliver brugt? Dermed mener jeg oplysninger, som viser, at det ikke er landbrugerne, men de multinationale fødevareforarbejdningsvirksomheder og de store jordbesiddere, der mærker fordelen. Hvilke finansministre er rede til at underskrive en årlig revisionserklæring for deres regnskaber, som vil gøre en ende på den årligt tilbagevendende begivenhed, hvor vi ikke kan godkende regnskaberne, fordi medlemsstaterne undlader at kontrollere deres regnskaber? Hvilke medlemsstater møder op i Rådet og spørger, ikke hvad Europa kan gøre for dem, men hvad de kan gøre for Europa?
Jacek Emil Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU må have et budget, men ikke for enhver pris. Kommissionens forslag var optimalt og i overensstemmelse med forpligtelserne fra Det Europæiske Råd i Edinburgh i 1992. Husker De stadig de 1,27 % af BNI fra Edinburgh?
Europa-Parlamentets større budget er realistisk med henblik på at beskytte vigtige dele af EU's prioriterede områder. Parlamentet ønsker at frigøre de nye medlemsstaters dynamik og bruge den til fordel for hele Unionens økonomi. Vi må ikke straffe dem og skubbe dem ud i et andenrangsmedlemskab, hvilket det ydmygende britiske forslag ville føre til.
Forslaget fra Luxembourg var allerede skrabet og på grænsen til det acceptable. Det britiske forslag har overskredet grænsen, hvad angår det samlede niveau for forpligtelser og en uacceptabel nedskæring af midlerne til de fattigste medlemsstater. Ingen aftale er bedre end en aftale, der er i strid med selve princippet om europæisk integration. Budgettet drejer sig ikke udelukkende om tal, det drejer sig om principper og politiske valg. At nedskære budgettet, når Unionen er større og har nye opgaver, er i strid med al logik og fornuft. Det er ensbetydende med at amputere EU's politikker skive for skive: en rigtig salamitaktik.
Budgettet drejer sig om en udvidet Unions solidaritet, samhørighed og konkurrenceevne, men ikke om almisser. Vi vil ikke have almisser. Vi er ikke tiggere. Vi vil have vores penge tilbage. Men selv hvis man ser på forslaget med en bogholders øjne, er det i strid med redelig forretningsførelse. De nye medlemmer åbnede deres markeder og forpligtede sig til at anvende høje og kostbare EU-standarder. Tilsvarende overførsler på 4 % af BNI kunne med rimelighed forventes ud fra et politisk kompromis. At begrænse den støtte i dag er ensbetydende med at bryde aftalen. Parlamentet bør vise selvrespekt og forhindre opløsningen af EU med begrundelse i den umulige og destruktive doktrin om "mere Europa for færre penge". Den primære kilde til den doktrin er budgetforslaget om 1 %, det famøse "brev fra de seks": forslaget om, for at bruge kommissionsformand Barrosos ord, "et mini-Europa". Filosofien om 1 % er ensbetydende med af Unionen og fører Unionen i en fælde om at gøre .
Når der er en ledelseskrise - og det er der - må Europa-Parlamentet tage føringen og ansvaret sammen med Kommissionen og nedlægge veto mod Rådets forslag, hvis der er nogen bundlinje i form af forslaget fra Luxembourg.
Jeg ønsker det afgående britiske formandskab held og lykke og glædelig jul.
Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   - Hr. formand, forhandlingens struktur giver anledning til stor forvirring, da den blander Rådet på torsdag sammen med den europæiske konsensus om udvikling. Denne misforståelse er sikkert forklaringen på, at hr. Barroso ikke har sagt et ord herom, selv om hr. Alexander nævnte det. Det vil jeg gerne tale om på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe.
Med hensyn til den europæiske konsensus om udvikling er vi meget tilfredse, om end også en lille smule bekymrede. Vi er tilfredse med den proces, der er fulgt ved udarbejdelse af redegørelsen. Vi er tilfredse med Kommissionen og kommissær Michels initiativ til, at der blev udarbejdet et dokument, der er bedre end det fra 2000, og vi er også tilfredse, fordi det britiske formandskab og minister Hilary Benn har taget så aktivt del i arbejdet.
Kommissionens og Rådets fleksibilitet for at nå frem til den endelige konsensustekst fortjener anerkendelse. Formandskabets stædighed for at overbevise de 24 andre regeringer, hvoraf nogle til at begynde med var meget modvillige, om at acceptere det kompromis, der efterhånden tog form, har været bemærkelsesværdig.
Et betydeligt skifte var Kommissionens og Rådets vilje til at involvere Parlamentet i undertegnelsen og dermed i den proces, som har ført til formuleringen af en redegørelse, der definerer EU's udviklingspolitik for de kommende år.
Vores deltagelse via hr. Wijkmann, som er blevet fulgt af alle grupperne i Udviklingsudvalget, har været effektiv. Det var vigtigt, at vi handlede beslutsomt og i enighed. Takket være dette indeholder redegørelsen de vigtigste af vores forslag.
Redegørelsen burde styrke de forpligtelser, som vi påtog os for nogle måneder siden på forslag af Rådet (udviklingssamarbejde), ved at sætte dem ind i en politisk sammenhæng. De øger EU's og medlemsstaternes indsats for at bekæmpe underudviklingen og følgerne heraf for de befolkninger, der lider under den, drastisk. I det mindste handler vi i overensstemmelse med det, der står i den europæiske forfatning om, at EU's ansvar i forbindelse med solidariteten med Syden er en af hovedprioriteterne.
Vi kunne tale om sammenhæng, hvis det ikke var på grund af andre eksempler på manglende sammenhæng, der giver anledning til den omtalte bekymring, f.eks. det britiske formandskabs forslag til de finansielle overslag, der viser en bekymrende skizofreni, og som er uforeneligt med de budgetforpligtelser, der blev indgået på Rådet i Leeds og med de aktiviteter, der er aftalt i den redegørelse, vi drøfter i dag.
Det er derfor, at vi er så bekymrede for, at alle vores forhåbninger skal falde til jorden. Og det er derfor, at vi fra min gruppes side gerne vil gøre det klart, at vi ikke kan acceptere dette, og at vi vil handle, så det håb, der bliver vakt her i dag, ikke løber ud i sandet, når vi vedtager de midler, der er til rådighed for de kommende år.
Jeg vil gerne ønske alle tillykke, men jeg understreger, at vi vil yde modstand, hvis De med den ene hånd i morgen vil forsøge at tage det, De har givet os i dag, med den anden hånd. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, Det Forenede Kongerige, hr. rådsformand, er den hovedansvarlige for det mislykkede topmøde i Luxembourg. Men naturligvis er stats- og regeringschefernes afsked med det fælleseuropæiske ansvar og deres næsten daglige bidrag til renationalisering, spaltning af EU's politik i indenrigspolitik og Europapolitik ikke kun Deres problem. Men De provokerer permanent, og De spiller også afpresningskort.
De er her i dag, Tony Blair mangler igen. Jeg havde en god grund til at efterlyse ham den 12. oktober. De er her, og forslaget med henblik på et topmøde kommer efter forhandlingen! De meddelte os for nogle dage siden, at De, hvis man ikke er enig med Dem, vil afvise alt næste år. Det er afpresning. Hvad har De gjort i de sidste seks måneder mod denne usolidariske, uansvarlige selvforståelse i Rådets politik?
To retoriske fyrværkerier fra Tony Blair i Europa-Parlamentet giver ikke noget vellykket rådsformandskab. Tværtimod. De bekræfter modsigelsen mellem taler og realitet, mellem mål og handlinger, mellem opgaver og kompetencer, mellem annonceringer og succeser, mellem stridshandsker, der er nedfældet på papir, og traktatmæssige, moralske og politiske forpligtelser. Jeg kan ikke følge Deres mentalitet. Hvordan siger De til borgerne, at De vil reducere konkurrenceevnen, at De vil give færre penge til indre og ydre sikkerhed, at De vil lægge færre penge på bordet i 2007, end vi har aftalt for budgettet for 2006, at De vil svække Europas rolle i verden? Jo mere arrogant De bliver over for Europas borgere og Europa-Parlamentet, desto mere selvbevidste og beslutsomme bliver vi, og desto mere vrede blive borgerne.
Man kan kun forhandle på grundlag af gensidig respekt, overholdelse af fælles regler og mål, på samme niveau. Vi er ikke de hjælpere, der bidrager til at opfylde regeringernes nationalstatslige enkeltinteresser, men vi støtter et fælles Europa, et handle- og beslutningsdygtigt, solidarisk og forenet EU. Vi lader ikke EU's fremtid reducere på grund af rådsformandskabets eller Rådets manglende succes. Vi i parlamenterne skal overtage ledelsesansvaret, fordi De efterlader et vakuum.
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvis man skulle sætte en overskrift på de holdninger, som visse medlemsstater giver udtryk for i Rådet, kunne man nok bruge følgende overskrift: "Hvordan man får mere Europa for færre penge". Efter min mening kan det ganske simpelt ikke lade sig gøre. Jeg tror, der er mange modsigelser i de forhandlinger, der finder sted i Rådet, og i det britiske formandskabs forslag.
Der er i denne debat store modsætninger mellem ord og ambitioner på den ene side og på den anden side den kendsgerning, at vi kun giver 2,5 % af de offentlige udgifter i de 25 medlemsstater til EF-budgettet.
Endvidere er der mange medlemsstater, som i denne debat lægger vægt på, hvor mange penge de selv giver til EF-budgettet. De glemmer imidlertid, hvad de samme medlemsstater, nettobidragyderne, får fra det fælles marked og fra strukturfondene, eftersom en betydelig del af strukturfondenes budget vender tilbage til disse medlemsstater på forskellige måder, som alle kender, og jeg derfor ikke behøver gøre rede for.
Herudover bliver der talt om landmændene. Hvis den fælles landbrugspolitik skal revideres på et tidspunkt, foreslår jeg det britiske formandskab, at vi starter med de store landmænd, som også modtager størstedelen af støtten, i stedet for med de fattige landmænd i Sydeuropa, hvis vi vil have en fælles landbrugspolitik med et socialt indhold.
Under alle omstændigheder vil jeg som Det Europæiske Folkepartis koordinator for samhørighedspolitikken sige, at Parlamentet har givet udtryk for sine holdninger. Det er holdninger, der er baseret på et troværdigt budget for samhørighed, en samhørighedspolitik, der ikke er i to hastigheder, og med en effektiv forvaltning. Parlamentet vil ikke forholde sig tavst, det er ikke parat til at acceptere en hvilken som helst aftale i Rådet eller en hvilken som helst beslutning, der bliver truffet i næste uge. Vi er her for at kæmpe til den bitre ende for samhørighedspolitikken, og vi vil gøre brug af alle vores rettigheder.
József Szájer (PPE-DE ).
   - For seks måneder siden gjorde jeg opmærksom på, at de påkrævede ændringer i EU skulle begynde med afskaffelsen af den langvarige uretfærdige forskelsbehandling af de nye medlemsstater, der stadig finder sted. Vi måtte blive skuffede. Her ved årets udgang må vi konstatere, at ikke nok med at vi ikke formåede at gøre fremskridt med at bringe Europa ud af krisen, vi satte oven i købet kurs i den forkerte retning, i den modsatte retning. Hr. Schulz, isbjerget er ikke foran os, men bag os. Vi har allerede undveget det med held. Problemet er, at vi har slået bak. Det står klart, at resultatet stadig vil være skibbrud. Det skal siges, at budgetforslaget ikke egner sig til at være grundlag for den enorme historiske opgave, som europæisk genforening er. Det mindsker ikke Europas krise, men øger den, og det forener ikke EU's medlemsstater, men splitter dem. Det hjælper ikke de nye medlemsstater, men ydmyger dem. Det gør ikke Europa mere konkurrencedygtigt, men sætter det tilbage.
Dette budgetforslag er et budget, der sinker os og splitter os. For nogle få år siden accepterede EU's nye medlemsstater overgangsulemperne og -differentieringerne i København i håb om, at de ville kunne deltage i den syvårige budgetplan med fulde rettigheder og uden differentiering. Men det, vi ser nu, er, at de gamle medlemsstater forsøger at løse deres langvarige problemer på bekostning af de nye medlemsstater. Det er uacceptabelt, ydmygende og utilstedeligt. Det er ikke Europa værdigt. Regeringerne må ændre deres tilgang. De bør følge Europa-Parlamentet! Til trods for vores forskellige interesser blev vi allerede enige om budgettet i foråret, og Parlamentet har over 700 medlemmer, mens der kun er 25 regeringer.
Anders Wijkman (PPE-DE ).
   - Hr. formand, min taletid er kort, og jeg vil derfor fokusere på den aftale, som er opnået i forbindelse med EU's bistandspolitik om emnet . Til forskel fra diskussionen om budgettet og manglen på lederskab dér, kan jeg, hvad angår denne aftale og den proces, som har ført frem til den, være entydigt positiv. Den dialog, som er blevet ført i efteråret mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet, har været både positiv og konstruktiv. Jeg takker hr. Barroso og hr. Alexander for deres positive kommentarer her i dag, og jeg vil også gerne takke både kommissær Michel og minister Benn for et efter min mening meget fint samarbejde.
EU er, som det allerede er blevet nævnt i dag, sammenlagt verdens største bistandsyder. Hidtil har bistandens effektivitet og kvalitet dog ikke været i overensstemmelse med dens omfang. EU's medlemslande er dårligt koordinerede både indbyrdes og i forhold til Kommissionen. Dette betyder høje transaktionsomkostninger, dobbeltarbejde samt store vanskeligheder for mange af vores samarbejdslande. Den nye udviklingspoltik, med hvilken EU's og Kommissionens specifikke arbejde håndteres hver for sig, vil betyde store fremskridt på dette område.
Bedre koordinering af bistanden, bedre sammenhæng og større effektivitet er altså hjørnestenene i denne politik. Vi har endvidere fået en aftale i stand om at definere Kommissionens specifikke rolle i udviklingssamarbejdet, noget, som jeg tror vil blive meget vigtigt.
Hvad angår substansen, er kampen mod fattigdom fortsat højt prioriteret. Vi giver også øget opmærksomhed til spørgsmål som demokrati og menneskerettigheder, betydningen af en bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne, kvindernes rolle i udviklingsarbejdet osv. Jeg vil afslutningsvis takke mine kolleger i Udviklingsudvalget for et meget fint samarbejde. 
Douglas Alexander,
   Hr. formand, jeg nyder altid disse forhandlinger. Ud fra forhandlingen i formiddag vil jeg sige, at jeg kommer til at savne dem! Om De vil savne det britiske formandskab er måske noget helt andet at dømme efter de bemærkninger, som jeg har lyttet til i løbet af den sidste halvanden time!
Jeg kan ikke kommentere hvert enkelt punkt eller hver beskyldning, der er blevet henvendt til mig i løbet af de sidste par timer, men jeg vil bestræbe mig på at besvare nogle af de specifikke spørgsmål, som medlemmerne har stillet mig.
Hr. Poettering indledte debatten med noget, som jeg vurderede som en temmelig ufortjent beskyldning om, at jeg og formandskabet var stået for sent op. Hvis kl. 4.30 anses for at være for sent, så giver jeg Parlamentet en uforbeholden undskyldning! I løbet af de sidste 24 timer har jeg mere seriøst ikke blot - som De nok regnede med - holdt møde med vores premierminister, vores finansminister og vores udenrigsminister, eftersom vi udarbejder vores reviderede forslag, jeg har også holdt møde med hver eneste af de øvrige 24 medlemsstaters missionschefer i London. Så jeg skal med største fornøjelse diskutere, hvor langt ud på natten vi arbejder, og hvor tidligt vi står op i en periode, hvor vi bestræber os på i denne weekend at opnå den aftale, som efter vores mening er nødvendig for Europas fremtid.
Hvad angår det spørgsmål, som De rejste, hr. formand, kan jeg forsikre Dem for, at det ikke var meningen at være uhøflig, og det er det heller ikke nu, hvad angår tidsplanen for de reviderede forslag, som det britiske formandskab forelægger senere i dag - ikke mindst i betragtning af tidsplanen for denne vigtige forhandling.
For det første drejer det sig ikke om helt nye forslag, men blot om reviderede forslag, og jeg redegjorde for principperne for dem i mit indledende indlæg. For det andet er der blevet rettet den kritik, at vores premierminister af en eller anden grund ikke er til rådighed til at undersøge denne anden forhandlingsboks. Vores premierminister kommer til Strasbourg i morgen for at holde yderligere drøftelser med Formandskonferencen. For det tredje vil jeg, uanset den kritik, der er blevet rettet mod det britiske formandskab i løbet af denne forhandling, med al respekt svare, at medlemmerne overhovedet ikke har nogen grund til at kritisere formandskabets kontakt med Parlamentet, hvilket hr. Titley var så venlig at vedgå. Mit besøg er et ud af de over 80 besøg, som britiske ministre har aflagt i løbet af det britiske formandskab.
Hr. Schulz var modig nok til at vedgå vores venskab over for Parlamentet, så lad mig sværte hans omdømme yderligere ved at sige, at jeg også kan lide ham og beundrer ham. Jeg vil gerne gengælde den oprigtighed, hvormed han henvendte sig direkte til mig. Hr. Schulz, De rejste spørgsmålet om, hvorvidt en nedskæring i en forhøjelse stadig var en forhøjelse, og De talte om det, De betegnede som "den nye matematik". Jeg vil gøre det helt klart, at både i forbindelse med Kommissionens forslag og det luxembourgske formandskabs forslag er et ufinansieret tilbud overhovedet ikke noget tilbud. Vi må have en aftale, der ikke kun støttes af dem, der bruger pengene, men også af dem, der giver pengene.
Hvad angår , erkender jeg, at forsøget på at opnå en aftale mellem Unionens 25 medlemsstater er en titanisk udfordring, men jeg mener, at det kan ende med en aftale snarere end en tragedie. Det finder vi ud af i løbet af nogle få dage.
Til hr. Watson, som sagde, at ingen aftale er bedre end en dårlig aftale, vil jeg sige, at jeg er helt enig i netop det. Selv om jeg beundrer hans lærdom, fik hans kritik af, hvordan budgettering bør foregå, mig faktisk til at tænke på, at det måske forklarer, hvorfor Det Liberale Demokratiske Parti ikke har været ved magten i Det Forenede Kongerige siden 1929.
Hr. Cohn-Bendit talte om de manglende resultater under det britiske formandskab. Måske valgte han at ignorere udviklingsdagsordenen, som en række medlemmer har nævnt under denne forhandling. Og i betragtning af hans interesse for miljøet forbavser det mig, at han ikke roste Margaret Becketts vedholdende indsats på vegne af EU for at opnå en aftale under den efter min opfattelse overordentligt betydningsfulde konference om klimaændringer i Montreal i sidste uge.
Hr. Farage indledte sin tale med at beskylde de embedsmænd i udenrigsministeriet, som bakker mig op, for at være både dygtige og forræderiske. Jeg var lige ved at komme dem til undsætning og gendrive denne påstand, før en af dem bad mig om at sige ja, det er fuldstændig rigtigt! Vi hørte om den forgangne juls ånder og Robin Hood, som ramlede ind i sheriffen i Nottingham, i hr. Farages indlæg. Jeg vil nøjes med at sige, at det bedste, jeg kan finde på at sige om netop den tale er, at den snarere end at være et overbevisende argument blev til lidt af et eventyr.
Hr. Kirkhope, der måske af manglende respekt for formandskabet nu har forladt salen - jeg spekulerer på, om han gik i seng igen i stedet for at stå op - holdt måske et af sine sidste indlæg som medlem af Europa-Parlamentet her i salen. Noget af en svanesang, før den nye leder af Det Konservative og Unionistiske Parti forviser ham til en ny ligegyldig post! Han antydede, at formandskabet ikke kunne betale hans honorarer, hvis han repræsenterede os. Jeg kender ikke den timebetaling, som den nuværende leder af Det Konservative og Unionistiske Parti i Europa-Parlamentet tager, men ud fra den tale, vi hørte i formiddag, håber jeg sandelig ikke, at den er særlig høj!
Hr. Voggenhuber holdt sig ikke tibage og beskyldte os for at være omgivet med ruiner i denne fase af vores formandskab. Han fulgte beskyldningen op med at antyde, at vores formandskabs forslag var bygget på national egoisme. Det er en seriøs anklage, og jeg synes, at den fortjener et seriøst svar. Jeg er overhovedet ikke i tvivl om, at hvis det britiske formandskab var faldet for national egoisme, ville det på nationalt plan have været meget lettere for Det Forenede Kongerige og det britiske formandskab at lægge en strategi, hvor vi holdt fast ved omgående og grundlæggende ændringer af f.eks. den fælles landbrugspolitik og det overordnede budget for EU.
Det har været langt mere udfordrende at tage udgangspunkt i, at uanset vores fortsatte ønske om at få mere omfattende ændringer i Unionen, måtte der være en klar anerkendelse af det presserende behov for at finde ressourcerne til finansiering af omkostningerne ved udvidelsen, og det forklarer grundlaget for de forslag, som vi oprindeligt stillede i sidste uge, og de reviderede forslag, som vi stiller senere i dag.
Fru de Brún talte om nødvendigheden af at gøre en yderligere indsats for at sikre fredsprocessen i Nordirland, og på netop det punkt lyttede jeg meget opmærksomt til hende i forbindelse med de forslag, som vi til gengæld skal stille.
Lad mig til sidst kort omtale spørgsmålet om gennemsigtighed, som hr. Titley tog op. Jeg blev opfordret til at oplyse medlemmerne om yderligere fremskridt under formandskabet. Jeg kan forsikre Parlamentet for, at vi, ikke mindst på grundlag af de holdninger, som er kommet til udtryk i Parlamentet om spørgsmålet, gør en vedvarende indsats for at øge gennemsigtigheden i Rådet. I sidste måned forelagde vi et udkast med alternative muligheder. Der er forslag, som nu både er blevet drøftet i Coreper I og Coreper II, og vi håber fortsat, at Rådet i denne måned vil vedtage konklusioner om det vigtige spørgsmål om gennemsigtighed.
Størstedelen af medlemmerne talte imidlertid om det afgørende spørgsmål om den fremtidige finansiering. Jeg vil bede dem, der kritiserer vores forslag i dag, om at stoppe op et øjeblik og overveje, hvad vi alle sammen mister, men især de nye medlemsstater, som en række af medlemmerne har talt om. Jeg vil et kort øjeblik tale som minister for Det Forenede Kongerige og ikke blot på vegne af formandskabet og understrege, at vi er villige til at betale en rimelig andel af budgettet, men ikke end en rimelig andel. I juni blev vi anmodet om at yde et nettobidrag på yderligere 20 milliarder euro eller mere ud over de 50 milliarder euro, vi allerede skulle betale, eller med andre ord til at yde et nettobidrag, som var ca. en tredjedel større end Frankrigs set i forhold til bruttonationalindkomsten.
Lad mig derfor udtrykke mig helt klart på dette punkt: Det var ikke rimeligt på det tidspunkt, og det er ikke rimeligt nu. Vi accepterede det ikke på det tidspunkt, og vi vil ikke acceptere det i denne uge eller til næste år for den sags skyld. I stedet for agter vi for første gang i vores EU-medlemskabs 30 årige historie - 30 år, hvor vi altid har været nettobidragydere til Unionen - og efter i mange år at have betalt langt mere end lande med tilsvarende velstandsniveau at yde et bidrag som svarer nogenlunde til bidraget fra lande af samme størrelse, f.eks. Frankrig og Italien. Det mener vi er gennemsigtigt og helt rimeligt.
Andre har under denne vigtige forhandling, i hvert fald kort, omtalt denne uges anden store begivenhed, nemlig WTO-ministermødet, som for øjeblikket finder sted i Hongkong. Et globalt orienteret Europa er også et Europa, der tager sit ansvar for at bekæmpe global fattigdom alvorligt, og jeg vil igen takke de medlemmer, som har gjort os opmærksom på dette i formiddag.
Efter Unionens beslutninger tidligere i år om faktisk at fordoble udviklingsbistanden inden 2010 må den føre an i indsatsen for at opnå en virkelig ambitiøs afslutning på den igangværende WTO-handelsrunde. Vi har mulighed for at skabe et mere retfærdigt globalt handelssystem, som vil give hundredmillionvis af mennesker mulighed for at kæmpe sig ud af fattigdommen. Dette er ikke et nulsumsspil. Et mere retfærdigt globalt handelssystem kan også anspore til de reformer, som Europa må gennemføre, hvis det skal forbedre sin konkurrenceevne og indfri sine løfter om social retfærdighed. Derfor må vi have et resultat af runden enten i Hongkong eller i de kommende måneder og år, der gavner de fattige i verden og beskæftigelsen i Europa.
Jeg vil imidlertid slutte mit bidrag til forhandlingen i dag med at lede tankerne tilbage på juli, hvor vi overtog formandskabet. En række medlemmer har nævnt den tale, som vores premierminister holdt på det tidspunkt. Men vi må også huske på, at den tale blev holdt kort efter, at den europæiske forfatning blev forkastet i både Frankrig og Nederlandene.
Der har været en masse diskussion af, hvad de to afstemninger egentlig betød. Hvad var der galt med selve forfatningsudkastet, hvis der var noget galt? Hvad sagde Europas borgere til os om, hvordan de ønskede, at EU skulle styres? Jeg er enig med den kommentator, der sagde, at det, vi var vidne til i juni, var en forkastelse af ikke bare teksten, men også konteksten. Borgerne i Frankrig og Nederlandene havde ikke dybtgående indsigelser mod et bestemt afsnit eller stykke i forfatningsudkastet. Det grundlæggende spørgsmål, som disse europæiske borgere stillede, og som vi stadig bør have i tankerne i dag og under dette Europæiske Råd, er, hvad EU gav dem. De var ikke sikre på, hvilken værdi deres liv havde fået tilført. De vidste ikke nok om de beslutninger, som EU traf, og de havde ikke tiltro til, at Europas politikere kunne holde den rette kurs. Folk var usikre på den mere omfattende virkning af de globale ændringer, på de økonomiske udfordringer, som Europa står over for, og på, hvad de kunne komme til at betyde for dem og deres familier. Hvem kan bebrejde dem på et tidspunkt, hvor hver tiende europæiske borger er arbejdsløs og hver tyvende er langtidsledig?
Alle, der i bund og grund tror på social retfærdighed, er forpligtede til at overveje, hvordan EU kan være med til at klare den udfordring. Jeg vil sige, at svaret på borgernes forståelige bekymringer over ændringerne ikke er at vende sig indad, at trække sig tilbage til en forsigtig politik og en protektionistisk økonomi. Det er ingen løsning og skaber efter min opfattelse heller intet håb. Hvis vi skal overvinde vor tids udfordringer, må vi vende os udad med optimisme og beslutsomhed og blive et globalt orienteret Europa. Det er det, der vil være vores ledetråd i de kommende dage.
Jeg kan forsikre Dem for, at jeg til gengæld vil viderebringe de bemærkninger, som jeg har lyttet til i løbet af formiddagens forhandling, til vores premierminister og til andre medlemmer af vores regering inden premierministerens besøg i Strasbourg i morgen. Jeg kan garantere Dem for, at vi vil gøre vores bedste i de kommende afgørende dage og timer.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg vil gerne berøre tre punkter i mit sidste indlæg.
Først kommer jeg ind på det meget vigtige spørgsmål om udvikling og den aftale, der er indgået i Rådet om EU's udviklingspolitik og udviklingsbistand. Dernæst ser jeg på, hvad der kan konkluderes efter denne forhandling, og endelig vil jeg gerne henvende mig direkte til det britiske formandskab.
Med hensyn til udviklingsspørgsmålet tillader jeg mig at korrigere det ærede medlem, hr. Martínez Martínez. Jeg talte om det i mit indledende indlæg, og jeg gjorde det på en aldeles tydelig måde, idet jeg sagde, at jeg var meget stolt over, at Kommissionen har gjort sit til, at der nu hersker denne enighed om bistandspolitikken, en enighed, som Kommissionen, Parlamentet og Rådet er fælles om. Jeg sagde ydermere, at Kommissionen vil sørge for at informere den europæiske offentlighed om, hvorvidt medlemsstaterne overholder de forpligtelser, som de selv har påtaget sig for udviklingsbistanden.
Jeg vil derfor gerne have, at det fremstår helt klart, at vi har forpligtet os til en ambitiøs bistandspolitik, at Kommissionen er ansvarlig for at føre denne politik ud i livet, og at vi fortsat agter at arbejde sammen med Europa-Parlamentet og Rådet om at styrke EU's ledende rolle i den internationale bistand til de lande, der har mest brug for vores solidaritet. 
 Hr. formand, mine damer og herrer, bag de af og til skarpe ord fra talerne på dette møde er der faktisk givet udtryk for en stærk følelse af bekymring dagen før en yderst vigtig dato for EU.
Det er en bekymring over et manglende mål, som i alt væsentligt forhindrer den nødvendige modernisering af de europæiske økonomier. 
Formanden.
   - Ærede kolleger, vær så venlige at tie stille. Forhandlingen er ikke afsluttet endnu. 
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, med al respekt, dette sker næsten hver gang, jeg opsummerer en forhandling! Det er bedre, at parlamentsmedlemmerne kommer ind, end at de går ud, når jeg begynder at tale, men hvis jeg må foreslå noget, ville det måske være en god idé i fremtiden at indføre et andet system for at undgå afbrydelser af forhandlinger, som finder sted lige inden afstemningen.
 Jeg fortsætter, men det er efter min mening vigtigt at se nærmere på dette emne. Det er også et spørgsmål om respekt EU-institutionerne imellem. Jeg har allerede med al respekt sagt, at når en formand for en anden institution taler her i Parlamentet, har han ret til at blive lyttet til i stilhed.
Ja, hr. Schulz, De har ret, ikke kun lyttet til i stilhed, men lyttet opmærksomt til, lige så opmærksomt, som jeg har lyttet til Dem alle, mine damer og herrer.
Jeg vil gerne sig til Dem, mine damer og herrer, at under forhandlingen her til morgen har jeg mærket en alvorlig bekymring her i Parlamentet, og jeg er sikker på, at hr. Alexander vil informere sin regering og formandskabet om denne bekymring, som næsten alle politiske kræfter i Parlamentet føler. Bekymringen gælder manglende ambition, som kunne hindre moderniseringen af de europæiske økonomier, og faren ved et EU i to hastigheder, et splittet EU. Det er en bekymring for EU's evne til at tilvejebringe de nødvendige ressourcer, der kan sætte det i stand til at vinde kampen i forbindelse med globalisering og følgelig i forbindelse med beskæftigelse og europæeres velfærd. Som bekendt deler jeg og Kommissionen også disse bekymringer, og jeg vil beskrive dem meget tydeligt på mødet i Det Europæiske Råd i morgen.
Terningen er imidlertid endnu ikke blevet kastet, og det bliver tid at gøre status. Vi skal kun have ét mål i morgen, nemlig at nå frem til en aftale. Selvfølgelig ikke blot en hvilken som helst aftale, men en aftale, der åbner for reelle perspektiver, og ikke kun finansielle perspektiver, men politiske perspektiver med henblik på europæisk integration. Det skal være en aftale, der åbner døren for konstruktiv forhandling med Parlamentet og indgåelse af en fornuftig interinstitutionel aftale, da - og det er næppe nødvendigt at gentage det - de tre institutioner skal være enige. Kort sagt en aftale, som vidner om vores ansvarsfølelse over for borgerne og EU, og som giver borgerne grund til at tro på dette EU, som de fleste stadig håber på. 
 Jeg vil nu henvende mig til det britiske formandskab med respekt, venskab og ærlighed.
Jeg vil allerførst lykønske Dem med det, som De har opnået under denne forhandling: At få hr. Schulz til at tale sådan et formfuldendt engelsk var en af det britiske formandskabs store bedrifter.
Jeg håber dog, at dette ikke bliver højdepunktet for det britiske formandskab, ...
... og at vi får stor succes i Rådet i morgen og siden hen. Vi håber virkelig på mere.
Hvordan kan dette opnås? Det er problemet. Bekymrer det ikke det britiske formandskab, at langt størstedelen af Parlamentet og de største politiske grupper enstemmigt forkaster Deres forslag?
Betyder den holdning, som Parlamentet og parlamentsmedlemmerne, der er direkte valgt af vores borgere, har, ingenting eller meget lidt for Rådets formandskab? Jeg håber, at konklusionerne af denne forhandling får betydning for Deres endelige forhandlingsposition i Rådet. Og bekymrer det ikke det britiske formandskab, at de, der støtter Deres forslag stærkest i Parlamentet, er de, der har en snæversynet, nationalistisk og tilbageskuende vision for Europa?
Er det ikke mærkeligt, at der er sådan en modsætning mellem det fremsynede, moderne, åbne og konkurrenceorienterede syn på Europa, som hr. Blair gav udtryk for, og de manglende ambitioner i det britiske formandskabs forslag, hvad angår finansiel sikkerhed?
Så med respekt, venskab og ærlighed siger jeg til Rådets formandskab, at vi må forhindre den manglende forbindelse mellem de politiske mål for energi, sikkerhed, indvandring, forskning og universiteter, som formandskabet støtter - og som kom så tydeligt til udtryk på Hampton Court - og modstanden imod at tilvejebringe midlerne til at nå dem med.
Vi må have mod til at forklare dette for hele Europas offentlighed - herunder naturligvis den britiske offentlighed. Hvis vi vil have et udvidet Europa, må vi have investeringer. Hvis vi vil have et moderne, reformvenligt og konkurrencedygtigt Europa, må vi have investeringer. Hvis vi vil have et åbent Europa, hvad angår global handel, må vi have investeringer. Lad mig sige helt ærligt til Dem, at dette bekymrer mig.
Hr. rådsformand, De nævnte WTO-forhandlingerne. Jeg mener virkelig, at hvis vi ikke får en god aftale i Det Europæiske Råd, kunne det undergrave målene med de globale forhandlinger. Hvorfor nu det? Lad os være helt ærlige og sige, at der i EU er flere holdninger til WTO-forhandlingerne. Der er dem, som er mere positivt indstillede og indtager en mere positiv holdning til handel, og der er dem, som er mere "forsigtige" og modsætter sig den. Nogle af Europas mindre udviklede regioner og de lande, som har visse strukturproblemer, vil ikke støtte åbne, ambitiøse WTO-forhandlinger, hvis der ikke investeres stærkt i disse landes sociale og økonomiske udvikling.
Jeg ønsker, at det britiske formandskab, medlemsstaterne og Rådet tænker strategisk, ikke kun set ud fra en bogholders synspunkt, men også set ud fra et politisk synspunkt, og overvejer, hvorvidt ingen aftale eller en dårlig aftale om budgettet ikke vil bringe nogle grundlæggende strategiske mål - såsom WTO-forhandlingerne, et åbent Europa og et udvidet Europa - i fare. Vi hører allerede nogle sige, at der med disse ambitioner for de finansielle overslag ikke er mulighed for yderligere udvidelser af EU.
Derfor er det spørgsmål, som vi skal drøfte i morgen, meget vigtigt. Det drejer sig ikke bare om de finansielle overslag. Det drejer sig om budgettet, men mere end det. Det drejer sig om den vision, vi har for Europa, dvs. om vi forestiller os et ambitiøst og åbent reformvenligt Europa - et udvidet Europa - eller et mini-Europa, dvs. et Europa, der ikke når de mål, som Europas borgere ønsker.
Lad os, hvad angår den britiske rabat, sige helt klart, at vi forstår den britiske holdning. Hr. Blair sagde, at rabatten er en anomali. Samtidig sagde han imidlertid, at han er rede til at drøfte det generelle spørgsmål om rabatten i forbindelse med en drøftelse af reformen af budgettet. Det er årsagen til, at jeg mener, at det er vigtigt at få en reel debat om vores budgets fremtid, uden tabuer og med undersøgelse af alt på både udgifts- og indtægtssiden. Vores drøftelser og flere medlemsstaters forslag drejer sig ikke om rabattens eksistens. Problemet er, hvor meget rabatten skal stige. Skal den britiske rabat stige med 60 % på bekostning af de fattigste medlemmer af Unionen? Det mener jeg ikke, for det er ikke rimeligt.
Det er min og Kommissionens pligt at repræsentere Europas fælles interesse, navnlig de medlemsstater, der netop har tiltrådt EU. De ønsker, at EU skal være solidarisk. Hvis de europæiske institutioner ikke sender signaler om solidaritet til de nye medlemmer, fristes de måske til at tro, at det EU, som de har tiltrådt, ikke er det solidariske EU, som vi dagligt bestræber os på at opbygge.
Jeg mener, at det er muligt at opnå en aftale. Det er vanskeligt, men muligt. Jeg vil igen nævne, hvad jeg mener er minimumsbetingelserne for en aftale, som Kommissionen og Parlamentet også kan acceptere, for Parlamentet har også indflydelse på dette. For det første et større udgiftsniveau. For det andet en rimeligere aftale for de nye medlemsstater, hvad angår solidaritet, så de får mulighed for at vise, om de er i stand til at bruge pengene, og ikke med udgangspunkt i, at de ikke er i stand til at investere i deres egen udvikling. For det tredje en tilpasning af den britiske rabat til udvidelsens betingelser. Det er alt, hvad Kommissionen beder om, og vi mener, at det er rimeligt og fornuftigt. På baggrund af alle de kontakter, vi har haft med alle medlemsstaterne, mener vi, at det kan accepteres. En fjerde betingelse er en ægte revisionsklausul, der giver Kommissionen, Parlamentet og Rådet mulighed for at gennemgå budgettet i god tid. Det er rigtigt, at vi har et problem med budgettet. Det må vi imidlertid ikke lade os paralysere af, vi må godkende budgettet for de kommende syv år, men samtidig give os tid til at undersøge det, hvad angår udgifter og indtægter. Vi må have en reel debat om, hvad vi ønsker af de europæiske institutioner, hvad vi ønsker med hensyn til konkurrenceevne, og hvad vi ønsker med hensyn til solidaritet. Det skal være en ægte revisionsklausul, ikke bare en kosmetisk revisionsklausul, så vi kan få en ægte debat i Europa om instrumenterne til opnåelse af vores mål.
Endelig mener jeg, at det er vigtigt, at Rådet tager nogle af, hvis ikke alle, Parlamentets glimrende forslag om fleksibilitet i betragtning, f.eks. globaliseringstilpasningsfonden - et typisk fleksibilitetsinstrument - og Parlamentets andre gode forslag til den nye interinstitutionelle aftale. Når vi drøfter budgettet, vil det kun være rimeligt at tage de forslag op, som blev stillet meget ansvarsbevidst under forhandlingen i Parlamentet.
Hvis disse betingelser bliver opfyldt, hvis der virkelig sker noget på de punkter, jeg lige har nævnt, mener jeg, at en aftale er mulig og nødvendig. Jeg ved, at det er vanskeligt og vil kræve, at alle de tilstedeværende rådsmedlemmer og stats- og regeringschefer udviser stor statsmandskunst.
Jeg mener, at en aftale er vigtig. Det er min og Kommissionens pligt at beskytte EU's fælles interesse. Jeg kan forsikre Dem for, at vi i morgen og i overmorgen på Det Europæiske Råd vil forelægge denne vision om et Europa, der har ambitioner, og et Europa, der holder fast ved målene om solidaritet, for uden solidaritet er der ingen Union.

Formanden.
   - Mange tak, hr. Barroso. Jeg var ved at byde modtagerne af Sakharov-prisen velkommen, men støjen fra bifaldet til hr. Barroso var så kraftigt, at jeg var nødt til at skynde mig herhen for at se, hvad der skete, for det er ikke normalt, at hr. Barroso modtager et så kraftigt og vedvarende bifald.
Som bekendt kommer rådsformanden, hr. Blair, hvis der ikke sker ændringer i programmet, til Strasbourg i morgen for at mødes med Formandskonferencen og forklare os sit forslag til Rådet, som den minister, der repræsenterer det britiske formandskab, ikke har kunnet eller ønsket at forklare.
De politiske grupper og De selv, hr. Barroso, har udtrykt sig meget klart. Jeg vil blot komme med en advarsel om, at vi ikke skal undervurdere ordene. Det, der er uacceptabelt, bør ikke accepteres, for i modsat fald kan det, vi i dag erklærer for uacceptabelt, og som vi accepterer i morgen, komme tilbage som en boomerang, der forvandler bifaldet til piften.
Der skal ikke herske tvivl om, at grænsen mellem det acceptable og det uacceptable skal være så fin som mulig. Hermed er forhandlingen afsluttet, og jeg takker Dem alle for Deres deltagelse.
Richard Corbett (PSE ).
   - Formandskabet har den utaknemmelige opgave at forsøge at opnå en aftale i Rådet om de finansielle overslag. Det skal forsone de seks lande, der ønskede at begrænse EU's udgifter til 1 % af BNP, med de lande, der ønsker et langt større budget. Det skal forhandle med hr. Chirac, som ønsker at fastholde alle landbrugsudgifter, som hans land drager langt større fordel af end de fleste andre. Det skal også håndtere forventningerne i de nye medlemsstater og i de gamle, som ønsker at fastholde deres privilegier - f.eks. Spanien, som ønsker at forblive nettomodtager i højere grad end de langt fattigere centraleuropæiske lande, og Luxembourg, som regnet pr. indbygger er både den rigeste medlemsstat og den største nettomodtager. Det skal forhandle med alle dem, der mener, at en - for dem! - omkostningsfri måde at øge indtægterne på er at mindske den britiske rabat - selv om Storbritanniens nettobidrag selv med rabatten er langt større end Frankrigs og Italiens.
Jeg ønsker formandskabet held og lykke med at opnå en aftale, som kan være Rådets forhandlingsposition under den endelige forhandling med Parlamentet.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Forberedelsen af dette Råd viser, hvor alvorlig situationen er i EU, og den krise, som er skabt af den mere og mere neoliberale politik, der føres til gavn for de stærkeste landes økonomisk-finansielle grupper.
De rige landes solidaritet bliver mindre og mindre. Traktatens principper om økonomisk og social samhørighed trædes fuldstændig under fode. EU's seneste udvidelser er gennemført uden nye finansielle midler, og det ser ud til at blive værre med de nedskæringer, som det britiske formandskab foreslår for de nye medlemsstater og samhørighedslande som Portugal.
Budgetkrisen symboliserer EU's elendighed, som Den Europæiske Centralbanks og stabilitetspagtens monetaristiske politik har forværret, og som uddybes med de begrænsninger, der rammer fællesskabsbudgettet.
Til gengæld styrker man de nye prioriteringer, som den såkaldte - men allerede forkastede - europæiske forfatning indeholder: EU's militarisering, den såkaldte indre sikkerhed og kontrol med indvandringen. Det vil betyde flere finansielle midler til de mere udviklede landes og deres økonomisk-finansielle gruppers prioriteringer, på bekostning af de sociale behov, miljøet, samhørighed og udviklingsbistand. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Den finansielle ramme for 2007-2013 er Det Europæiske Råds "hovedret", men den er ikke det eneste på menuen. Liberalisering af tjenesteydelser og den såkaldte bekæmpelse af terrorisme er skam også med.
Efter at det britiske formandskab har påtaget sig at varetage de økonomisk mest udviklede landes interesser ved at stille et forslag, der sigter på igen at sænke bommen og overvinde modsætningerne dem imellem, er presset øget for at få en aftale igennem så hurtigt som muligt.
UNICE (de europæiske arbejdsgiveres organisation) har ønsket enighed. UNICE advarer om, at EU risikerer at miste "troværdighed", og lister samtidig de opgaver op, der skal løses. Det drejer sig dels om en aftale om de finansielle overslag, hvor det bekræftes, at de skal fremme gennemførelsen af Lissabon-strategien, dels om hurtigt at få indført det indre marked for tjenesteydelser. (Her kan man i øvrigt bemærke, hvordan UNICE for at retfærdiggøre liberalisering af tjenesteydelser hævder, at det er et vigtigt element i Lissabon-strategien, som ligger i traktaterne, hvilket Domstolens afgørelser skulle vise, men samtidig vil "sælge" den opfattelse, at den såkaldte europæiske forfatning ikke har det mindste med dét at gøre osv.). Endelig ønsker UNICE liberalisering af den internationale handel inden for rammerne af WTO.
Det er EU, når masken er faldet! 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Som stolt skotsk europæer bedrøver det mig, at Det Forenede Kongerige har repræsenteret Skotland så dårligt under formandskabet, og alt, hvad jeg har hørt under denne forhandling, bekræfter mit synspunkt om, at Det Forenede Kongerige har mistet venner og indflydelse på vores vegne med denne fejlagtige holdning til budgettet. De forslag, som er blevet stillet i dag, svigter Skotland, og de svigter også Europa. Jeg er ikke i tvivl om, at de i udstrakt grad vil blive forkastet af andre medlemsstater, og eftersom 11 af de stater er mindre end Skotland, er jeg mere overbevist end nogensinde om, at der ikke er noget alternativ til uafhængighed i Europa.
Formanden.
   - Nu vil jeg gerne byde velkommen til en delegation fra det mellemamerikanske parlament, der har taget plads i den officielle loge.
Jeg vil også gerne lykønske dets formand, hr. Julio Palacios, med valget til formand for denne institution, der opstod på baggrund af Esquipulas-aftalerne, der gjorde en ende på borgerkrigsårene i flere mellemamerikanske lande. Tillykke, hr. formand. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Alexander Nuno Alvaro (ALDE ),
   Hr. formand, det er vel det forkerte tidspunkt at komme detaljeret ind på indholdet i dette forslag. Men lad mig sige, at jeg har modtaget hundredvis af mails, og der er ikke tale om nogen seriebreve, men individuelle mails, og 58.000 verificerede underskrifter fra borgere i hele Europa, som giver udtryk for deres allerstørste betænkeligheder. Det er den ofte citerede offentlighed, der længes så meget efter lagring af data!
Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har taget disse betænkeligheder alvorligt og med sine ændringsforslag opnået et afbalanceret forhold af frihed og sikkerhed. Det opbyggede tidspres retfærdiggør dog ikke måden, som man til dels forsøger at gå frem på her. Hvis dette projekt er vigtigt for Europas borgere og ikke kun skal være en tjeneste for det britiske rådsformandskab, bør vi gå velovervejet frem. Ellers skaber vi den skadelige tro, at Rådet kun skal råbe følgende til Parlamentet: "Spring!", og vi råber tilbage: "Hvor højt?" Meget kan opnås under stort pres. I millioner af år har naturen således produceret de mest vidunderlige diamanter. Af en citron bliver der imidlertid kun saft og ælte tilbage under stort pres på kort tid.
Det er op til os, om Parlamentet er en diamant eller en citron. Støt venligst sammen med mig forslagene fra det parlamentariske udvalg, således at Parlamentet fortsat er en diamant!

Alexander Nuno Alvaro (ALDE ),
   Det forventes vel, at jeg ikke er glad for udfaldet af afstemningen. Jeg kan ikke længere stå for denne betænkning med mit navn og trækker den tilbage.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Formanden.
   - Mine damer og herrer, det glæder mig meget på alles vegne at byde velkommen til de to modtagere af Sakharov-prisen 2005, som uddeles af Europa-Parlamentet, og til repræsentanten for den tredje prismodtager.
Til trods for alle de tiltag, der er blevet gjort indtil sidste øjeblik, har "Kvinder i hvidt" ikke fået udrejsetilladelse fra Cuba for at være her i dag sammen med os.
Jeg tror, at jeg taler på hele Europa-Parlamentets vegne, når jeg beklager og forkaster de cubanske myndigheders holdning.
Ved denne højtidelige lejlighed vil jeg gerne minde om årsagerne til, at "Kvinder i hvidt" har modtaget Europa-Parlamentets pris.
Det er desværre ikke første gang, det sker. Hverken Nelson Mandela eller Aung San Suu Kyi, Leyla Zana eller Wei Jingshen kunne i sin tid komme til stede og modtage deres pris. I stedet modtog deres repræsentanter prisen.
Og når det blev muligt at gøre det, og der er stadig nogle, der ikke har kunnet gøre det, fordi de er arresterede, kom de her til Parlamentet, og vi samledes specielt for at lytte til dem. Det var tilfældet med Nelson Mandela og for nylig med Leyla Zana.
Derfor vil vi fortsat lægge pres på de cubanske myndigheder, så de får lov til at komme, og når de kommer, vil vi, som vi har gjort det ved andre lejligheder, afholde et højtideligt møde, så de kan tale til Parlamentet, og vi vil gøre vores til, at det sker hurtigst muligt.
Alle årets prismodtagere har det til fælles, at de kæmper for friheden og den menneskelige værdighed. De er værdige afløsere for den sovjetiske akademiker, der har lagt navn til den pris, som Europa-Parlamentet uddeler.
Alle tre symboliserer hver på sin måde kampen for at forsvare menneskerettighederne i verden.
Kampen mod styrer, der arresterer de kritikere, der vover at kritisere dem.
Kampen mod umenneskelige love.
Kampen mod dem, der nægter retten til information, og mod de terrorister, der ønsker at fratage os retten til information.
Europa-Parlamentet har støttet årets prismodtagere ved hjælp af dets beslutninger og initiativer. Vi kender dem vældig godt.
Vi har fulgt deres arbejde og deres kamp.
Deres tilstedeværelse her er blot afslutningen på en proces, som vi har været fælles om via vores beslutninger.
Det er en kamp for en mere demokratisk og mere retfærdig verden.
Lad mig fra denne høje talerstol sige, at mange europæere mener, at retten til respekten for menneskerettighederne er noget naturligt og uundgåeligt, der er praktisk taget gratis, og at det altid har været sådan.
Nej, det har ikke altid været sådan, og det er desværre ikke altid sådan mange steder i verden.
For størstedelen af menneskeheden er det stadig en fjern drøm. Og derfor har vi europæere et særligt ansvar for at forsvare og fremme menneskerettighederne i hele verden.
Lad mig komme med en kort beskrivelse af vores prismodtagere. "Kvinder i hvidt" er repræsenteret ved fru Blanca Reyes, som også har været en "Kvinde i hvidt", indtil hun heldigvis holdt op med at være det, da hendes mand blev frigivet, og som jeg havde den fornøjelse at modtage her i Parlamentet umiddelbart efter, at han kom ud af fængslet.
Disse kvinder har siden 2003 demonstreret fredeligt hver eneste uge året rundt i Havanna for at give udtryk for deres solidaritet med de fængslede familiemedlemmer og venner. På sin vis har de fortsat det fænomen, som i sin tid blev kendt som "Plaza de Mayo-mødrene", der også modtog vores pris.
Mange af disse fangers forbrydelse består blot i, at de offentligt har givet udtrykt for deres modstand mod regeringen, som almindelige borgere, som uafhængige journalister eller som fredelige dissidenter. Mange af dem er blevet alvorligt syge under deres fængselsophold under nogle betingelser, som fru Reyes utvivlsomt vil fortælle os mere om.
Vi anmodede om frigivelse af disse fanger i april 2004, men der er desværre lang vej endnu, før vi opnår det, til trods for enkelte tilfælde hvor en fange er blevet frigivet.
Erfaringerne fra mange europæiske lande har vist os, at overgangen til demokrati, en fredelig overgang til demokrati, ikke skal forberedes med fængsling af dissidenter, tværtimod.
Lad os håbe, at overgangen til demokrati i Cuba tager ved lære af erfaringen fra visse europæiske lande.
Fru Hauwa Ibrahim:
De har brugt Deres talent som advokat i retsstatens tjeneste. Deres styrke er, som De fortalte mig, da jeg modtog Dem i formiddags, respekten for loven. Vi beundrer Deres beslutsomhed.
I Nigeria, dette kæmpestore land, forsvarer De de personer, der lever med en trussel om grusomme og umenneskelige straffe. Der idømmes straffe i henhold til sharialovgivningen i 12 stater i Deres land.
De kæmper for disse personers ret til en retfærdig rettergang i henhold til loven.
Tro mig, når jeg siger, at vi følte os harmfulde og bevægede, da vi fulgte sagerne mod Amina Lawal og Safya Hussaini, der var anklaget for ægteskabsbrud. Det lykkedes Dem at få loven til at gælde ved at kræve respekt for forfatningen og de internationale traktater, som Nigeria har undertegnet.
Det er ufatteligt, at man stadig kan stene en kvinde, der beskyldes for ægteskabsbrud.
Det er ufatteligt, at man kan stene en kvinde, der er beskyldt for ægteskabsbrud som i de bibelske tider. Man kan ikke dømme unge anklagede til amputation. Europa-Parlamentet har ved flere lejligheder givet kraftigt udtryk for sin fordømmelse af disse umenneskelige straffe og dødsstraffen.
Fru Ibrahim, vi står på Deres side i afvisningen af denne grusomhed, og vores afvisning er total.
Vi beundrer Deres personlige engagement. Det personlige engagement, som De giver udtryk for med stærk overbevisning, nemlig retten til uddannelse af de fattige, især af kvinderne, for fattigdommen går især ud over kvinder. De er et eksempel for alle nigerianske kvinder, der ønsker at komme ud af fattigdommen og uvidenheden.
I dag byder vi også velkommen til Robert Ménard, der er velkendt af Parlamentet, og som er generalsekretær for Journalister uden Grænser, og via ham byder vi også velkommen til alle journalisterne.
Disse fagfolk puster liv i informationsfriheden og åbner vores øjne for en grusom verden. Demokrati uden pluralistisk information er ikke muligt. Demokrati er en styreform, hvor informationsfriheden er råmaterialet, det vigtigste brændstof. Uden informationsfrihed er der ikke noget demokrati.
Vi hylder dem, der hver eneste dag kæmper for at virkeliggøre dette princip verden over.
Vi hylder dem, der alt for ofte bliver ofre for deres lidenskabelige pligtopfyldelse.
Desværre bliver de ofte ofre for denne lidenskabelige pligtopfyldelse.
For et par uger siden fik Robert Ménard afslag på sin ansøgning om at kunne deltage i det informationstopmøde, der blev afholdt i Tunesien. De tunesiske myndigheder var uden tvivl bange for, hvad han ville sige.
Dette sker paradoksalt nok, samtidig med at man taler om fri adgang til information for alle mennesker.
Lad mig minde Dem om, at der i 2005, der løber ud nu, er 58 journalister, der har mistet livet, en journalist om ugen hele året rundt, hver syvende dag dør der en journalist i forbindelse med udførelsen af hans eller hendes job. I 2004 drejede det sig om 53, så tallet vokser desværre. Jeg vil i dag gerne hylde alle disse og alle deres fængslede eller forsvundne kolleger.
Europa-Parlamentet har handlet, og det vil altid handle for deres skyld.
For diktaturer varer ikke evigt. Nogle varer i lang tid, for lang tid, men de varer ikke evigt.
Til trods for deres grusomme handlinger formår terroristerne heller ikke at undertrykke informationsfriheden, det ufravigelige grundlag for vores demokratiske liv.
Som afslutning, og før jeg giver ordet til vores prismodtagere og deres repræsentanter, vil jeg gerne forene Voltaires og Brechts tanker. De er to intellektuelle med mange år imellem sig. Den ene åbnede for lyset, og den anden led i mørket. Både Voltaire og Brecht har brugt et udtryk, som jeg ikke ved, hvem jeg først og fremmest skal give æren for. De sagde det i forskellige tidsaldre og på forskellige steder og i forskellige situationer.
Jeg gentager, at den ene åbnede for lyset, og at den anden led i mørket. De sagde begge, at ytringsfriheden er den eneste rettighed, der adskiller friheden fra tyranni. Hvis man ikke accepterer det, dømmer man mennesket til skændsel.
Tillykke til vores prismodtagere for det mod, de har udvist.
Voltaire og Brecht betragter os.
Mange tak.
Fru Blanca Reyes, jeg giver Dem ordet. 
Blanca Reyes,
   Hr. José Borrell, formand for Europa-Parlamentet, mine damer og herrer, ærede deltagere, hr. Robert Ménard, doktor Ibrahim, kære europæiske venner og cubanske brødre bosat i hele verden, den ære, jeg som modtager af Sakharov-prisen 2005 deler med doktor Ibrahim og de engagerede og solidariske Journalister uden Grænser, har berørt "Kvinder i hvidt" og de 75 samvittighedsfanger, der blev fængslet i Cuba i løbet af det sorte forår i 2003, dybt.
Jeg vil begynde med at hilse på en støttedelegation fra "Kvinder i hvidt" i eksil - og jeg mener i eksil - der har taget plads i gæstelogen, hvor de følger os.
Jeg er selv en kvinde i eksil, for de virkelige "Kvinder i hvidt" er som bekendt desværre ikke sammen med os i dag. Vi havde aldrig forestillet os, at vores spontane sammenslutning, der opstod på grund af smerten og uretfærdigheden, uden politisk farve eller parti- eller gruppeorganisation, skulle modtage en så prestigefyldt anerkendelse. Denne pris betyder for os en endnu større forpligtelse over for vores sag og over for Dem. Den er en tilskyndelse til fortsat at forsvare vores kæres uskyld endnu mere modigt og kræve deres øjeblikkelige og betingelsesløse frigivelse.
Cubas regering har endnu en gang vist den systematiske overtrædelse af menneskerettighederne, der dagligt finder sted mod indbyggerne i vores land, da den ikke har ønsket at give fem fredelige og forsvarsløse kvinder tilladelse til at rejse hertil og være til stede under denne præmieoverrækkelsesceremoni, til trods for at der er blevet taget alle de krævede bureaukratiske skridt, hvoraf de fleste var unødvendige og uforståelige, herunder de skridt, som Europa-Parlamentet og visse europæiske regeringer og personligheder har taget.
Det hindrer dog ikke "Kvinder i hvidt" i at være til stede i dag i Strasbourg, ligesom de 75 dømte, der har været fængslet siden 2003, og hundredvis af cubanske samvittighedsfanger og politiske fanger. Tværtimod vil hele verden i dag lytte til Deres stemmer og ekkoet fra alle os andre.
Vi vil ikke modtage prisen i dag, men som Andrei Sakharov, den fremragende videnskabsmand og uegennyttige forsvarer af samvittighedsfriheden, den eksemplariske Aung San Suu Kyi, Plaza de Mayo-mødrene og alle de øvrige tidligere prismodtagere, vil vi fortsætte vores utrættelige indsats for social retfærdighed, demokrati og forsoning. Vi kunne specielt bringe Dem sammen med vores landsmand Oswaldo José Payá Sardiñas, den cubanske prismodtager i 2002.
Vi beder Dem om at besøge os i vores fædreland, Cuba, for at overrække prisen for samvittighedsfriheden i den nærmeste fremtid.
Vi vil modtage Dem i vores beskedne hjem, og vi kan personligt, ikke kun os fem kvinder, men mange, mange flere, vise Dem de grusomme omstændigheder, de vilkårligheder, de trusler og den undertrykkelse, som vores fanger og vores familier lider under.
Inden jeg slutter, vil jeg gerne, på grund af deres særlige betydning blandt de mange vidnesbyrd og lykønskninger, vi har modtaget, nævne den tidligere tjekkiske præsident Václav Havels ord: "Kære "Kvinder i hvidt": Jeg sender Dem mine bedste lykønskninger med den pris, som Europa-Parlamentet har givet Dem. Deres standhaftighed gør Dem værdige til denne anerkendelse. Jeg er overbevist om, at den vil være en tilskyndelse for Dem og Deres modige ægtefæller, på samme måde som den frie verdens interesse for mig betød en tilskyndelse i de mørkeste tider under mit fangenskab. Václav Havel".
Endelig, og De må ikke opfatte det som en fornærmelse eller som upassende eller uhøflig optræden, vil jeg gerne meddele Dem, at "Kvinder i hvidt" har bedt mig om ikke at deltage i den officielle frokost, som De byder på senere. Denne "tomme stols"-politik er blot en symbolsk gestus, en protest mod det cubanske diktatur og en fordømmelse over for verden, fordi de, der retmæssigt har modtaget prisen, ikke kan være til stede her.
Jeg håber, at De forstår og underskylder dette rungende fravær. Vi takker endnu en gang for den anerkendelse, De har givet os - hustruer, mødre, døtre, søstre og tanter, repræsentanter for det cubanske folk - og vi gentager vores overbevisning om, at der ikke findes nogen umulige sager, når de er begrundet i fornuft, forsoning og kærlighed. Vi ønsker, forenede i mangfoldigheden, at give udtryk for retten til samvittighedsfrihed.
Underskrevet: Laura Poyán, Héctor Macedas hustru; Miriam Leyva, Óscar Espinosa Chepes hustru; Berta Soler, Ángel Moyas hustru; Loida Valdés, Alfredo Felipe Fuentes' hustru; Julia Núñez, Adolfo Fernández Saíz' hustru.
Havanna, den 14. december 2005.
Hauwa Ibrahim.
   - Hr. formand, ærede formænd for de politiske grupper, medlemmer af dette smukke Parlament, venner fra Advokater uden Grænser i Frankrig, personale i Parlamentet - navnlig Protokoltjenesten, som har vejledt mig, siden jeg kom, og her vil jeg gerne nævne Ursula Bausch og min guide - medlemmer af pressen, mine damer og herrer, lige siden vores ankomst i mandags er vi blevet modtaget med åbne arme af Dem alle sammen.
Vi begyndte i Udenrigsudvalget, som gav os mulighed for at blive hørt af alle de politiske grupper, hvilket vi er meget taknemmelige for. Vi kunne forklare vores arbejde og svare på, hvad EU og Europa-Parlamentet kan gøre for os. Vi kan forsikre Dem for, at vi efter denne ceremoni til enhver tid vil være rede til at diskutere alle specifikke spørgsmål, som De ønsker at tage op med os, hvad angår projekter eller programmer i vores regioner eller valgkredse med de relevante udvalg og tænketanke.
I nogle af udvalgene og grupperne nævnte jeg de strategier, som vi anvendte i forsvaret af kvinder dømt til døden i henhold til den islamiske religiøse sharialov i Nigeria, og jeg vil genoptage det emne nu. Dernæst vil jeg læse min tale på tre minutter, som jeg er blevet anmodet om.
Nu vil jeg tale om vores strategi. Vores strategi var at forstå drivkraften bag den islamiske sharialov. Vi forsøgte at forstå drivkraften bag mullaherne, de religiøse ledere. Vi forsøgte at forstå drivkraften bag kulturen og vores befolknings værdier, og fremfor alt forsøgte vi at forstå drivkraften bag det samfund, vi befinder os i. Vi var målrettede, og det vedblev vi med at være. Pressen stillede os spørgsmål såsom: "Er det islam mod Vesten eller måske et sammenstød mellem civilisationer?" Vi ved det ikke. Hvad vi vidste var, at en kvinde var blevet dømt til døden ved stening, og at vi brugte lovgivningens instrumenter til at sikre hendes frihed. Det var, hvad vi vidste.
Vi var opmærksomme på enkeltheder omkring os, men vi var fleksible, hvad angår samfundets opfattelse af det, vi lavede. Vi handlede lokalt, men vi tænkte globalt.
Advokater uden Grænser fra Canada og Frankrig støttede os, og hver gang vi gav møde i retten, havde vi en plan. Vi havde for en sikkerheds skyld også en reserveplan. Vi fortalte ikke medierne, der havde givet os enorm dækning, det, som de gerne ville høre. Vi fortalte dem det, som vi ønskede, at de skulle vide. Vi var klar over opfattelserne af os og beskyldningerne, de verbale angreb og truslerne, men vi blev ved med at være målrettede.
I dag vil jeg fortælle Dem om vores sikkerhedsstrategi. Vi blev naturligvis udsat for mange trusler, og vi måtte passe på, at vi ikke blev dræbt. Vi kørte ikke til retten i den samme bil. Nogle gange tog vi vores offentlige bil, hvorefter vi skiftede til vores private bil, og nogle gange benyttede vi offentlige transportmidler. Vi kørte aldrig i den samme bil to gange, for vi vidste, at vi blev overvåget. Vi har aldrig det samme tøj på to gange. Vi kører aldrig den samme vej to gange, hvis det kan undgås. Hvad endnu vigtigere er, var det nødvendigt at samarbejde med fundamentalisterne. Vi samarbejdede med ekstremisterne, og det vil jeg illustrere med en lille historie.
Jeg blev interviewet af en journalist fra BBC, som kom fra London, men interviewede mig på det lokale sprog, hausa. Han spurgte mig, om stening til døde var nævnt i Koranen. Jeg svarede ganske enkelt, at det mente jeg ikke. Det blev gengivet gang på gang i radioen, og mullaherne besluttede at svare mig gennem radioen. De sagde, at jeg var imod sharialoven og imod islam. Det betød, at jeg havde gjort mig skyldig i blasfemi og kunne stenes til døde. Jeg var selvfølgelig bange. Så ringede jeg til journalisten og sagde, at jeg ville møde mullaherne. Han sagde: "Det er meget farligt. De hørte, hvad de sagde i radioen." Radioprogrammet kunne ikke bare høres af de over 70 millioner mennesker i Nigeria, der forstår hausa, men også langs Afrikas vestkyst, hvor der tales hausa i flere lande. Hausa er det næststørste sprog i Afrika, kun overgået af swahili. Han sagde, at det var meget farligt at gøre det, men jeg sagde til ham, at jeg ønskede at møde dem. Han sagde, at han ikke ville tage ansvar for mig, men godt ville præsentere mig. Det var han så venlig at gøre, og mullaherne besluttede at møde mig i moskeen.
Det var en enorm moske, større end denne sal, men ikke så smuk. Der var otte mullaher. De sad i den ene ende af salen, og i midten af salen stod der en stol. Da jeg kom ind, gjorde de tegn til, at jeg skulle sætte mig på stolen. Jeg satte mig ikke på stolen. Jeg gik hen imod dem. Da jeg nærmede mig dem, besluttede jeg at knæle ned og sætte mig på gulvet, og da jeg satte mig ned, sagde de til mig: "De kan ikke sidde på gulvet. Sæt Dem på stolen." Og jeg sagde til dem: "Hvordan kan jeg, Deres datter, sidde på en stol, når De, mine fædre, sidder på en stol?"
De spurgte mig: "Er De Hauwa Ibrahim?" Og jeg svarede ja uden på noget tidspunkt at se dem i øjnene, for det må jeg ikke ifølge den kultur. De sagde til mig: "Er De advokaten?" Og jeg svarede: "Ja, men jeg er en tåbelig advokat. Jeg er en dum advokat. Jeg vidste ikke, hvad jeg gjorde. Jeg kom til Dem, fordi jeg ønsker Deres visdom. Jeg kom til Dem, fordi jeg ønsker viden. Jeg ønsker at gøre det, der er godt for samfundet, men jeg ved ikke, hvordan jeg skal gøre det, og jeg ønsker Deres vejledning."
Det er vigtigt at forstå, at dette var min strategi. Jeg fangede deres opmærksomhed. De lyttede til det, jeg sagde, men de gjorde mere end det. De sagde: "Vi vil ikke støtte Dem offentligt, men vi vil heller ikke opponere mod Dem offentligt."
Og det var alt, hvad jeg havde behov for. Intet andet. Vi havde behov for sikkerhed. Vi havde behov for, at de lyttede til os. Vi havde behov for at få dem med os. Vi havde behov for at engagere dem.
Dette er en del af strategien. I alle de 90 sager, som jeg har været involveret i, har strategierne ikke været de samme. Som De ved, tager jeg ikke penge for sagerne. Det skyldes, at jeg har haft et enormt privilegium, nemlig uddannelse. Og det er min passion. Uanset hvor stor min andel af denne pris er, vil den gå ubeskåret til uddannelse. Som følge af denne Sakharov-pris har jeg oprettet en fond til investeringer i uddannelse, for det er efter min opfattelse vejen frem.
Nu vil jeg læse min tale på tre minutter!
Det er mig en stor glæde at modtage den ansete Sakharov-pris 2005 sammen med denne fremtrædende gruppe mennesker. Det bedrøver mig, at "Kvinder i hvidt" ikke er til stede. Jeg deler Parlamentets følelser og er enig i det, som formanden sagde.
Jeg er stolt af at blive knyttet sammen med Journalister uden Grænser. Dette er en gave og et opmuntrende budskab til dem uden stemme, dem uden magt, til analfabeter og kvinder. Det er en anerkendelse af ikke bare kvinder og børn i det nordlige Nigeria, som jeg har arbejdet for, men alle, der stadig ikke er repræsenteret i samfundet.
Denne pris fortæller de millioner af mennesker, at Europa-Parlamentet ikke bare hører dem, men også støtter, opmuntrer og lovpriser dem. Det er imponerende at se, at de fleste af os kæmper for det fælles bedste, for universel respekt for menneskelig værdighed og for grundlæggende menneskerettigheder og borgerlige rettigheder. Desværre krænker nogle af bestemmelserne i det nye shariaretssystem i mit land, Nigeria, nogle grundlæggende menneskerettigheder, navnlig lighed for loven. Til trods for de videnskabelige fremskridt kan en kvinde i 2005 stenes til døde for at føde et barn uden for ægteskab.
Det rejser spørgsmålet om respekt for retssikkerhed og lovens forrang, respekt for grundlæggende rettigheder, adskillelse af stat og religion og høje bevisstandarder. Denne lov har ført til tab af hundredvis af menneskeliv. De 90 ofre for shariaretssystemet, som jeg har været med til at forsvare, har hverken magt eller stemme. De er analfabeter og fattige. Det nye shariaretssystem i Nigeria må reformeres. Vi har brug for, at De hjælper os i kraft af Deres indflydelse. Det må og skal reformeres.
Vores mål for reformen er en tilgang fra bunden til toppen. Vi har en langsigtet plan, en mellemsigtet plan og en kortsigtet plan. Vores metode vil være fleksibel. Den vil være åben over for et kulturelt værdisystem. Den kræver organisatoriske og analytiske evner og kreativ intelligens. Vi må tænke strategisk ved at koordinere og samarbejde med donorer, arbejde med politiske ledere, skabe koalitioner og tilskynde til andre måder at afklare tvister på. Vi vil give folk redskaber, så de kan stille spørgsmål, og vi vil fremme en højere grad af politisk frihed og aktivisme. 
Vi vil lade folk forstå kernen i retsstatsprincippet, ikke kernen i at blive styret af lovgivningen eller af mennesker. For at fremme denne idé og vision vil vi uophørligt bygge på vores kvindelige heltes kamp og arbejde, f.eks. den kvinde, som denne bygning er opkaldt efter, Louise Weiss. Vi kan ikke tillade os at lade os forblinde af de fremskridt, vi har gjort. Vi må vedblive med at bygge på denne moderne tilgang gennem advokatvirksomhed og andet.
Jeg vil forlade denne smukke og storslåede bygning med større selvagtelse og større magt. Europa-Parlamentet, som er et af verdens vigtigste organer, står bag mig. Det vigtigste er, at de, der er fattige og uden stemme, som jeg har gået fri sammen med i dag, får opmærksomhed, og at deres sag bliver kendt og støttet. I dag har De fremmet medmenneskelighed. Jeg vil tage tilbage til Nigeria med en dyb følelse af, at jeg har en mission, og jeg vil bidrage til at omdefinere de sårbares og magtesløses fremtid.
Jeg vil tage tilbage for at bruge mine evner i mit land og over hele verden med beskedenhed og passion for frihed og retfærdighed uanset race, farve, køn, politisk overbevisning og privilegier.
Mit endelige håb er, at de, der argumenterer for sandhed og retfærdighed, og de, der arbejder effektivt for at skabe et bedre samfund, gennem effektiv anvendelse af retsstatsprincippet vil ændre folks sindelag og den holdning, der styrer samfundet, og tilvejebringe den verden, som vi alle sammen ønsker os.
Jeg har valgt en vej med lighed for loven, en vej, hvor jeg vil søge retfærdighed, opmuntre og engagere, en vej, hvor jeg kan hjælpe. Alle i Europa-Parlamentet og alle elskere af medmenneskelighed har opmuntret mig til at fortsætte.
Sikke en dejlig dag, sikke en stor ære og sikke fremragende mennesker!
Mange tak skal De have.
Ménard,
   Mine damer og herrer, jeg vil selvfølgelig begynde med at takke Dem for at have tildelt os, hele holdet - hvoraf nogle er til stede - Sakharov-prisen, og fortælle Dem, hvor vigtigt det er for os.
Jeg vil blot nævne et navn, som er Jean-Marie Cavada, der er min ven. Jeg ved, hvor meget han kæmpede for, at Journalister uden Grænser skulle få tildelt denne pris. Tak, Jean-Marie.
Jeg vil i tilfældig rækkefølge dele nogle positive og mere negative observationer med Dem. Jeg begynder med de positive observationer og venter med de negative til sidst.
Først vil jeg lykønske parlamentsmedlemmerne, fordi De har erkendt kvaliteterne hos og frem for alt har tildelt en pris som denne til journalister, som ikke desto mindre er en konstant torn i øjet, og som De ofte ikke afholder Dem fra at kritisere - med rette. De har faktisk ret. Journalister udfører ikke deres arbejde særlig godt - langtfra - men at tildele Journalister uden Grænser Sakharov-prisen viser også, at der trods alt er en bevidsthed om, hvor vigtige journalister er for demokrati på samme måde som valgte repræsentanter.
Det viser også - jeg vil gøre opmærksom på det her, selv om De allerede er klar over det - at bortset fra sladderspalterne findes der også en journalistik, hvor man dagligt løber en risiko. Det viser den omstændighed, at 74 af vores kolleger er blevet dræbt i Irak, hvilket er dobbelt så mange som i løbet af 20 års krig i Vietnam, og at fem irakiske journalister tilbageholdes i dag blandt de 120 journalister, som den amerikanske hær tilbageholder i Irak uden oplysninger om, hvorfor de tilbageholdes, hvad de er anklaget for, eller præcis hvordan de kan forsvares. Det er dem, som De hylder gennem os. Jeg mener endnu en gang, at de fortjener det, selv om der er god grund til at blive irriteret over pressens opførsel.
Jeg vil nævne endnu et navn her i Parlamentet. Det er et navn, som jeg mener er i nyhederne, nemlig navnet på den sidste journalist, som er blevet dræbt. De ved sikkert, hvem jeg tænker på. Det er Gebran Tueni. Jeg er ikke den eneste her i Parlamentet, som kendte til Gebran Tueni. Han var en førende politiker i Libanon. Han var det 14. offer for målrettede angreb, som har fundet sted i Libanon i nogle måneder. Vi skal støtte det libanesiske folk, og vi skal støtte de libanesiske demokrater. De ved, at gennem Gebran Tueni var det igen demokrati og ægte libanesisk uafhængighed, som var målet for angreb. Jeg ønskede sammen med Dem at mindes Gebran Tueni.
Jeg vil nu i tilfældig rækkefølge nævne nogle lidt mere kritiske punkter, og det kan jeg gøre med den pris, som blev overrakt til "Kvinder i hvidt".
Der eksisterer stadigvæk en "variabel geometri"-evne til at blive indigneret, som chokerer mig dybt. Hvordan er det muligt ikke at forstå, at både tilbageholdelsen af 24 journalister i Cuba og den situation, som jeg beskrev for lidt siden, hvor den amerikanske hær tilbageholder journalister i Irak uden at have begrundet det, kan være lige skandaløse? Man burde ikke skulle vælge mellem de to situationer. Man bør følge den samme hårde linje i begge tilfælde.
Hvad angår Cuba, er jeg fuldstændig forbløffet over nogle menneskers holdning. Som jeg sagde til nogle venner i går, skal ingen, hvis en journalist fra Journalister uden Grænser fordømmer diktaturet i Burma, Nordkorea eller Laos, komme og sige, at vi overdriver, at det, vi siger, er dårligt, eller at situationen er mere kompliceret end som så. Vi behøver imidlertid kun at sige, at Cuba også er et diktatur, hvorefter vi modtager utallige fornærmende breve fra mennesker, som finder på undskyldninger for dette diktatur.
Jeg vil ikke her i Parlamentet udtale mig om, hvorvidt det er nødvendigt at opretholde USA's embargo eller ej. Det er ikke mit problem. Mit problem er, at der er 300 samvittighedsfanger i Cuba, hvis eneste forbrydelse er at have opfordret til demokrati og have bestridt Fidel Castros myndighed. Det er alt! Det er uacceptabelt, at de bliver behandlet på den måde, uanset hvilken politisk holdning man har.
Jeg er overrasket over, at mennesker her er rede til at gå på gaden, hvis man rører det mindste ved deres friheder, men som også er rede til at prise slyngler fra fjerne steder, udelukkende fordi de er "eksotiske".
Hr. formand, jeg vil nævne en anden person, som er Florence Aubenas, fordi De har været et godt eksempel gennem den måde, De har samlet mennesker. De har været noget særligt her i Parlamentet - og jeg tager ikke mine ord i mig igen, som De vil se - De har været noget særligt, hvad angår Florence Aubenas. Jeg har været her i Parlamentet flere gange for at forsvare hende. Franskmændene, belgierne, italienerne og tyskerne har alle gjort fælles sag. Det er imidlertid uretfærdigt for de andre. Der er andre som Florence Aubenas, men de hører ikke til store vestlige medier, og de kommer ikke fra Vesten. Og hvis det ikke er tilfældet, er det næsten umuligt at mobilisere Dem, pressen, ja, endog os selv, som om man havde to sæt normer, som om nogle liv var mere værd end andre, og som om der var nogle friheder, der berører os, og andre, som ikke berører os. Vi skal så afgjort holde op med at tænke på denne måde.
Vi kan ikke være troværdige og sige til befolkningen, at vi her i Parlamentet er demokrater, som kæmper for demokrati, hvis vi kæmper meget hårdere for et sådant demokrati, når det drejer sig om vores egne, end når det drejer sig om andre. Det berøver os enhver troværdighed, herunder med hensyn til vores stilling i forbindelse med menneskerettigheder. Jeg ønskede at sige det til Dem, fordi jeg ser det ske hele tiden.
Jeg ønskede også at sige, at De skal holde op med at have dårlig samvittighed over for udviklingslandene, med at tro, at De forsvarer vestlige værdier her i Parlamentet og med at pine Dem selv hele tiden og forsøge at finde på undskyldninger for mennesker, som ikke har nogen. De demokratiske værdier, som De forsvarer her i Parlamentet, er universelle værdier. De gælder lige meget her og i Cuba eller i Nigeria. Vi skal holde op med at tro, at vi har en uudtømmelig pligt til at mindes med disse årsdage og uendelige mindedage. Vi har fået nok af alt det, lad os koncentrere os om nutiden. Jeg føler ikke skyld over det, der er sket i fortiden. Jeg føler skyld over det, der sker i dag, og det, jeg ikke gør.
Jeg vil tage et andet punkt vedrørende vores egen intolerance op. Det er så let at forsvare de idéer, som mennesker, der tænker som os, har. Det er så let at kæmpe for mennesker, der er ligesom os. Det er imidlertid ikke demokrati. Demokrati betyder at kæmpe for andres ytringsfrihed, herunder de, som vil være en trussel mod vores demokratier i fremtiden. Dette er det paradoks og det problem, som De og jeg står over for. Som jeg ofte siger til venner i Journalister uden Grænser - jeg kan se Dany over for mig - tager vi sommetider til lande, hvor vi forsvarer mennesker, og jeg siger til mig selv, at disse mennesker er slyngler. Jeg siger til mig selv, at den dag, den person kommer til magten, vil jeg ved Gud hurtigt vende tilbage. Samtidig siger jeg til mig selv, at min plads er her. Forskellen mellem dem, der udelukkende taler om demokrati, og dem, der lever op til det - og De lever op til det her i Parlamentet - er at kunne sige, hvad jeg lige har sagt og at kunne forsvare mennesker, fordi de ikke er omfattet af en række retsregler, selv om de vil være en trussel for os i fremtiden. Dette paradoks er vores svaghed og samtidig vores styrke.
Jeg vil yderligere nævne 2-3 mindre punkter. Nej, ikke alle angreb på pressefriheden er ens. Vi skal holde op med at komme med bemærkninger som "hør her, jeg ved ikke, hvordan man gjorde førhen, men anholdelsen af en militærnægter i Schweiz (da der fandtes militærnægtere) og de 30 års gulag i USSR er det samme". Nej, det er ikke det samme. Vi skal kæmpe i disse to forskellige tilfælde.
Vi skal holde op med at få andre til at tro eller ende med at få dem til at tro, at vi ikke lever i demokratier. Vi lever rent faktisk i demokratier. Der findes virkelig demokratier. Halvdelen af verdens lande er ikke demokratiske i deres handlinger. At sidestille problemet med koncentration af medier i vores lande og anholdelsen af journalister i Kina eller Burma er forfærdeligt for de mennesker, som sidder i fængsel i Kina.
Det er uanstændigt over for dem. Jeg kan sige, hvad jeg vil her i Parlamentet, også min mening om Dem. En sådan ytringsfrihed er umulig i halvdelen af landene i verden, så lad os holde op med at udviske forskellene. Ja, der er ting, der ikke fungerer hos os. Ja, der er ting, der ikke fungerer på informationsområdet. Ja, vi har behov for at tænke efter. Ja, jeg bliver ligesom Dem sommetider forarget over mine kollegers holdninger, og over det jeg gør som journalist. Vi skal imidlertid passe på med at sige, at det hele kan reduceres til det samme, og ikke blande lande, i hvilke angreb på pressefriheden normalt er undtagelsen, sammen med lande, i hvilke de er reglen. Det er ved Gud ikke det samme!
Vi beder Dem ikke om at være enige i alt, hvad vi siger. Jeg tror ikke, at De kan være det. Vi er for vores vedkommende i et vist omfang uansvarlige, fordi det eneste, vi forsvarer, er ytringsfrihed. De er nødt til at tage andre ting i betragtning, f.eks. Deres lands og EU's økonomiske interesser og diplomatiske og militære interesser. Jeg håber - og jeg er faktisk sikker på - at De er klar over det. Derfor opfordrer jeg Dem ikke at sige, at EU's og Parlamentets politik kun styres af menneskerettigheder. Det er heldigvis ikke tilfældet. Jeg opfordrer Dem til, når De siger noget til os, og når De indgår en forpligtelse, at opfylde den og stå ved deres egne ord, hvilket De ikke altid gør.
Hr. formand, for lidt siden talte De om Tunesien. Men EU har ved Gud en associeringsaftale med Tunesien!
De siger sikkert til mig, at det ikke drejer sig om Parlamentet, men EU-institutionerne som helhed. Hvad forhindrer, at denne associeringsaftale bliver gennemført? Der findes klausuler. De sørger for, at der bliver stemt for dem. Det er Dem, der taber ansigt i sådanne tilfælde.
I dette tilfælde er det ikke menneskerettigheder, vi taler om. Når det imidlertid sker, er det et spørgsmål om at stå ved sine ord og opfylde sine forpligtelser. Som De ved, har vi brug for Dem. De er fantastiske - jeg sagde det samme til Dem i går, hr. formand - når De stemmer for betænkninger og beslutninger. De skal ikke et øjeblik tro, at det er nytteløst. Vi regner med, at De gør det. Det er nyttigt for befolkningen, så fortsæt med det, men gør det fuldt ud. Sig sandheden. Det er det eneste, vi beder Dem om. Vi har fået nok af at få tingene pakket ind i lyriske vendinger. Vi har hørt nok dirrende stemmer. Vi vil høre folk sige til os: "Der kan I se, jeg kan gøre det. Jeg kan ikke gøre mere end det, men det kan I i det mindste regne med, at vi gør".
Jeg vil gøre en sidste bemærkning. Jeg mente sammen med andre, at det var muligt at ændre verden radikalt. Jeg er nu mindre sikker på det, og det er andre også. De har ret i, at det kan være beroligende at vide, at vi ikke kan ændre verden radikalt, men i andre henseender kan det også gøre os angste. Samtidig kan vi ikke være tilfreds med verden, som den er, hr. formand. Hver gang jeg åbner en avis, giver verden mig kvalme. Jeg har en lille datter på fire år, som bliver voksen, og som får mange flere muligheder end en ung pige på samme alder i 90 lande, som jeg kan nævne for Dem her i Parlamentet. En sådan uretfærdighed er uacceptabel. Ved De, hvad der er godt ved menneskerettigheder? Det er, at de virker. Jeg forsøger ikke at redde min sjæl. Jeg tror hverken på Vorherre eller djævelen. Jeg tror simpelthen på, at vi kan gå i gang og gøre noget og gradvis forbedre den enkeltes liv. Og for at gøre det har vi brug for Dem.



Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er skæbnens ironi, at Parlamentet direkte efter at have stemt ja til overvågningsdirektivet uddeler Sakharov-prisen for åbenhed og menneskerettigheder. Samme dag, som vi bygger murer mod borgernes frihed, giver vi prisen til dem, som nedbryder disse murer i verden. Dette direktiv skal ifølge spindoktorerne befri os fra mord og terror og organiseret kriminalitet, men i virkeligheden befrier den os snarere fra demokratiets idealer.
Det gode ved demokrati er, at man skal kunne kommunikere med, hvem man vil, når man vil, uden at føle uro for denne kommunikation. Fortalerne hævder, at denne overvågning er nødvendig for bekæmpelsen af den allermest alvorlige kriminalitet, men de tager fejl. Det her gælder i praksis alle former for kriminalitet, som er nævnt i den europæiske arrestordre, dvs. også jagten på personer, der videreformidler ulovlige filer. Det er derfor, at de store medievirksomheder i dag jubler over dette nye direktiv. Så slipper de for at ændre deres teknik til en mere moderne teknik, som skulle spare forbrugerne penge, og beholder den gamle.
I henhold til direktivet skal data lagres mellem seks og 24 måneder, og 80 % af alle e-mails er såkaldt spam. Dette er et skidtdirektiv, hvor der lagres skidtpost, hvilket næppe er den mest effektive måde at bekæmpe organiseret kriminalitet på. Det koster penge og tager ressourcer fra mere effektive foranstaltninger. Det bliver desuden let for professionelle kriminelle at undgå at blive fanget i nettet.
I USA hurtigfryser politiet data. Det er meget mere effektivt og lettere og berører kun de mennesker, som er konkret mistænkt for en forbrydelse. Hvor var du den 17. marts? Hvem mødte du? Hvem sad du sammen med? Sad du sammen med en kendt forbryder? Hvordan beviser du, at du ikke havde kontakt? Hvorfra ved du, at de personer, som du mailer regelmæssigt til, ikke er personer, der videreformidler ulovlige filer, og som politiet jager? Hvordan beviser du, at det ikke var ophavsretbeskyttet materiale, du sendte? Kender du de skjulte sider hos dem, du kommunikerer med?
Også i fremtiden vil retsstaten findes, og folk vil oftest ikke blive uskyldigt dømt, men måske bliver de først renset for mistanke efter krænkende forhør og husransagelser. De Grønne stemte nej til dette direktiv. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg stemmer imod direktivet om lagring af data, og det gør jeg ikke mindst, fordi det er et direktiv, der griber ind i privatlivets fred, og som teknisk set er uigennemførligt.
Den eneste trussel mod sikkerheden er truslen mod borgernes ret til privatlivets fred. Direktivet vedrører nemlig ikke mistænkelige personer, sigtede eller tidligere dømte, men stikker næsen i alles privatliv uden at skelne. Med dette direktiv vil man institutionalisere en forfærdelig diskrimination af det altovervejende flertal af befolkningen, som er ærlige og fredelige mennesker, og som vi tværtimod burde forsvare mod et sådant misbrug.
Vi må ikke tillade, at der i Europa eksisterer et kontrolleret system med kontinuerlig og uretmæssig overvågning, som oven i købet er overflødigt og dyrt, og vi må ikke institutionalisere en manglende beskyttelse af retten til privatlivets fred. Derfor stemte jeg nej.
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Jeg kunne ikke stemme for denne betænkning, fordi jeg mener, at EU ganske enkelt ikke kan tolerere indsamling af personoplysninger om hver eneste borger. Ud over at overvåge mennesker i almindelighed kan databaser anvendes til at søge efter personer med synspunkter, der er politisk eller på anden måde uønskede.
Alle totalitære regimer gennem tiden er begyndt med at indsamle personoplysninger om alle deres borgere. Jeg voksede selv op under et 40 år langt totalitært regime, hvor de magthavende kommunister indsamlede mine personoplysninger og oplysninger om mine telefonsamtaler.
Den eksisterende dataoverførselsteknologi er endnu ikke sikker nok, og derfor kan potentielt gavnlig brug i forbindelse med f.eks. terrorbekæmpelse, kriminalitet og hvidvaskning af penge let blive undergravet. Jeg ville aldrig kunne forklare offentligheden, hvorfor jeg stemte for sådan et forslag.
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er helt klar over betydningen af det direktiv om lagring af data, der netop er blevet vedtaget. Set ud fra et sikkerhedssynspunkt mener jeg, at vedtagelsen er et vigtigt skridt til bekæmpelse af terrorisme og andre alvorlige forbrydelser. Som en af underskriverne af ændringsforslag 41 kan jeg imidlertid ikke give mit samtykke til, at de enkelte medlemsstater tilbyder forskellig godtgørelse til operatører for de udgifter, som de er blevet påført ved at lagre data, fordi dette ville være en overtrædelse af bestemmelserne om det frie marked.
Maria Carlshamre (ALDE ),
   Jeg stemte i dag ja til De Grønnes ændringsforslag om at forkaste forslaget til direktiv om lagring af data. Jeg mener, at forslaget er for vidtgående, hvad angår personlig integritet, og ineffektivt - det vil ikke betyde en forbedret bekæmpelse af terrorisme, og det er desuden blevet presset igennem med skræmmende hastighed på en måde, som ikke lover godt for fremtiden.
Jeg stemte derfor også nej under den endelige afstemning om forslaget. 
Richard Corbett (PSE ),
   Jeg bifalder den foreslåede aftale mellem Parlamentet og Rådet. Den skaber den rette balance mellem at give politi og retslige myndigheder adgang til data om elektronisk kommunikation og beskyttelsen af privatlivet. At den er blevet vedtaget af både et flertal i det valgte Parlament og et kvalificeret flertal af regeringer i Rådet, er et bevis for, at den kan accepteres af mennesker med mange forskellige holdninger.
Den giver med rette politi og retslige myndigheder mulighed for på visse betingelser og i forbindelse med efterforskning af grov kriminalitet at få adgang til data om tidligere elektronisk kommunikation, dvs. hvem, der har ringet til hvem, men ikke indholdet af samtalerne.
Alligevel er jeg chokeret over den taktik, som nogle af dem, der ikke går ind for aftalen, anvender. Jeg har modtaget breve, e-mails og henvendelser fra folk, der frygter, at regeringerne vil kunne lytte til deres telefonsamtaler og læse deres e-mails! Hvorfor tror de det? Fordi folk, der burde vide bedre, herunder visse parlamentsmedlemmer, som er villige til bevidst at vildlede offentligheden i forfølgelsen af deres politiske mål, har sagt det til dem.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Principielt mener Junilisten, at en beslutning, der er så vidtgående for borgerne, ikke skal træffes med kvalificeret flertal. I stedet for burde processen være direkte underlagt de nationale parlamenter, og beslutninger burde tages på mellemstatsligt niveau med enstemmighed i Rådet og efterfølgende samarbejde med politiet og strafferetssystemet.
Vi mener desuden, at forslaget går alt for langt i forhold til det forventede udbytte. Medlemsstaterne bør lette informationsudvekslingen mellem hinanden for mere effektivt at bekæmpe terrorisme og organiseret kriminalitet. Et sådant samarbejde kræver dog ikke en harmonisering på EU-niveau for lagring af denne enorme mængde oplysninger.
Forslaget medfører også betydelige betænkeligheder, hvad angår borgerlige friheder og rettigheder, hvor borgerne generelt bliver mistænkeliggjort. Junilisten vil ikke medvirke til at skabe et europæisk kontrolsamfund. Hvis en medlemsstat vil indføre obligatorisk lagring af oplysninger, bør den først gøre det efter en ordentlig national debat med beslutninger i det nationale parlament. At smugle en så gennemgribende lovgivning ind ad bagvejen er højst urimeligt ud fra en demokratisk synvinkel. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Vi beklager, at Europa-Parlamentets flertal har forkastet vores forslag om at forkaste direktivet om lagring af data fra elektroniske kommunikationstjenester.
Vi vil gerne minde om, at Europa-Parlamentet førhen har forkastet et tilsvarende forslag, der heller ikke opnåede det nødvendige flertal i Rådet, hvor der fordredes enighed. Det har kun taget tre måneder for det aktuelle direktivforslag, som Kommissionen har stillet på Det Forenede Kongeriges initiativ, at blive vedtaget af Europa-Parlamentets flertal og ved kvalificeret flertal i Rådet. Det er et direktiv, som det britiske formandskab ønsker sat i kraft så hurtigt som muligt.
Vi mener heller ikke, at dette forslag kan accepteres, og at det indgår i den aktuelle sikkerhedsoffensiv, der angriber borgernes rettigheder, friheder og garantier under påskud af "bekæmpelse af terrorisme".
Man ønsker at "lovliggøre" det ulovlige. Man ønsker yderligere indsamling og lagring af oplysninger (telefonsamtaler, e-mails, internet osv.) i op til to år, der kan forlænges, for bl.a. at "forebygge" kriminalitet. En fleksibilitetsbestemmelse gør det muligt at indsamle elektroniske data stort set ubegrænset.
Vi har derfor stemt imod. 
Jean Lambert (Verts/ALE ),
   Jeg stemte imod forslaget om lagring af data.
Europa-Parlamentet er blevet udnyttet til at gå uden om nationale parlamenter, som har forkastet tilsvarende forslag. Vores Parlament har fortabt visse rettigheder i kraft af den fremgangsmåde, som vi har anvendt for dette direktiv. Jeg håber, at denne optræden vil fungere som en advarsel og ikke som præcedens, når vi i fremtiden behandler sager på dette område i henhold til proceduren med fælles beslutningstagning, som er den belønning, Rådet tilbød os for at være en "politisk moden" institution, der kan blive enig med Rådet.
I dag har vi fastlagt rammerne for en overvågningsstat. Det er ikke indlysende for mig, at dette vil sikre os mere mod kriminalitet.
Dette direktiv har ikke længere kriminalitetsforebyggelse som mål. Derfor anvender vi en efterretningsorienteret tilgang, hvis effektivitet afhænger af offentlig tillid og støtte. Masseovervågning truer den tillid. Vi har alternativer til en sådan overvågning og burde have vedtaget dem.
Jörg Leichtfried (PSE ),
   Proportionaliteten og interesseafvejningen mellem sikkerhed og borgernes grundlæggende friheder betyder meget for mig og kan ikke sikres med dette direktiv. Lagring af data anses især for at være et vigtigt værktøj for efterforskningsmyndighederne i kampen mod terrorisme, hvor der allerede nu på teleområdet efter gældende retsstilling - på baggrund af retsligt pålæg - kan gives adgang til de data, som udbyderne har lagret af faktureringsmæssige grunde. Desuden kunne der ikke opnås enighed om eller nogen fastlæggelse med hensyn til de omkostninger, der opstår ved lagring, hvor de fremtidige virkninger på industri og forbrugere er mere end usikker.
Jeg er også af den opfattelse, at telekommunikationsdata har en enormt stor betydning ved opklaring af forbrydelser og i kampen mod international terrorisme. Det er imidlertid sådan, at vi, hvad angår det, allerede nu råder over et vidtgående spillerum til at handle på dette område, hvilket - i modsætning til det foreslåede direktiv - er i harmoni med respekten for den enkeltes grundlæggende rettigheder. 
Cecilia Malmström (ALDE ),
   Gode love vedtages ikke under tidspres og med et mangelfuldt beslutningsgrundlag. Jeg er meget kritisk over for, hvordan processen omkring forslaget til beslutning om lagring af trafikdata er blevet håndteret. Det er et svært spørgsmål at tage stilling til, det kræver eftertanke og et gedigent faktagrundlag - både hvad angår integritetsaspektet, de tekniske konsekvenser og de reelle omkostninger for teleoperatørerne og dermed forbrugerne.
Det skylder vi Europas borgere. Der er ingen tvivl om, at trafikdata kan være af værdi i forbindelse med opklaring af forskellige forbrydelser. Men det betyder ikke, at vi skal give et klart tegn til en omfattende lagring. Trafikdata skal kunne anvendes, men kun i forbindelse med meget grove og veldefinerede forbrydelser og i henhold til domstolens beslutning. En harmonisering af bestemmelserne i EU er ønskelig, men langt mere restriktiv end den aktuelle beslutning. Det forslag til ændring af direktivet, som blev vedtaget i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, var et skridt i den rigtige retning. Men dette forslag blev forkastet under afstemningen til fordel for forslag, som er for vidtgående. Derfor valgte jeg at stemme nej til forslaget til direktiv. Jeg havde gerne set en beslutning med kortere lagringstider, bedre integritetsbeskyttelse, at e-mails blev undtaget, og at anvendelsen af trafikdata kun er tilladt ved visse alvorlige og veldefinerede forbrydelser. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Der var ikke mange mennesker i Europa, der ønskede det direktiv om lagring af data, som blev gennemtvunget under det britiske formandskab. For at bekæmpe terrorisme og kriminalitet lagres borgeres og virksomheders telefon- og internetdata snart i årevis. Det er en direkte krænkelse af privatlivet, og det skaber stor retsusikkerhed. Hvem har adgang til disse oplysninger? Hvem bruger dem? Det er der ikke truffet ordentlige bestemmelser om.
Det kan ikke udelukkes, at telekommunikationsvirksomheder bruger oplysningerne til kommercielle formål. Derimod er det absolut ikke sikkert, at den forpligtede lagring af data hjælper ved opsporingen af terrorister og kriminelle. Selv om direktivet gælder for hele Europa, overlades definitionen af "alvorlig forbrydelse" til medlemsstaterne. Det er uklart, hvem der skal betale for de gigantiske databaser, som bliver nødvendige.
Direktivet er ikke blot overflødigt, men er tilmed overilet lodset gennem Rådet og Parlamentet. Ordføreren blev simpelthen sat ud af spillet. Alle de garantier, som var indbygget i Udvalget om Borgernes Rettigheder, har Ministerrådet kastet over bord.
Endnu en gang viser det sig, hvor dårligt vores demokratiske institutioner er rustet til at modstå den slags demagogi, hvor regeringer benytter sig af den angst, der er almindeligt udbredt i befolkningen. Under påskud af terrorisme bliver Fort Europa i stadig højere grad en politistat. 
Gay Mitchell (PPE-DE ),
   Jeg ved ikke, hvorfor dette forslag blev hastet igennem, for den "stærkt fremskyndede lovgivningsprocedure har indebåret, at der ikke har været tilstrækkelig tid til drøftelser, og at der undertiden ikke har været adgang til oversættelser. Der mangler ligeledes en vurdering af de teknologiske følger eller en undersøgelse af virkningerne for det indre marked. I lyset af foranstaltningerne og planerne om en bedre lovgivning i EU må man håbe, at den fremgangsmåde, der er anvendt i forbindelse med drøftelserne om lagring af data, ikke bliver reglen", for at citere direkte fra betænkningen til Parlamentet.
- Rådet behandler stadig en rammeafgørelse om dette spørgsmål.
- Der hersker tvivl om, hvorvidt det var det rigtige retsgrundlag, som blev anvendt til dette forslag.
Andreas Mölzer (NI ),
   Angsten for terrorisme må ikke længere misbruges til skridt for skridt at udhule de grundlæggende rettigheder og friheder til fordel for en totalitær overvågningsstat. Siden terrorangrebet den 11. september har der været en tendens til i højere grad at gå frem mod opdagere - med andre ord journalister - men også mod upopulære eller ikke-konformistiske kræfter. Som det seneste eksempel på begrænsning af det journalistiske frirum og på censur kan nævnes den såkaldte Cicero-affære. Igen og igen bruges forbrydelser efterfølgende som påskud til at indføre nye politibeføjelser - således diskuteres det allerede i Tyskland, om der skal være adgang til data om vejafgifter.
I bedste fald er det imidlertid kun små fisk, der fanges, for kriminelle organisationer og terrornetværk er for det meste med held i stand til at unddrage sig forfølgelse. Da sidstnævnte ofte planlægger deres aktioner igennem mange år, kan datalagring simpelthen ikke forhindre terroraktioner. Det fører snarere til vedvarende fremme af netværkshardware, uretfærdige indgreb i privatsfæren og til, at personer med tavshedspligt som læger, journalister eller advokater begrænses i deres erhvervsudøvelse.
Selv om virkningerne og følgeomkostningerne af det planlagte direktiv endnu ikke kan vurderes seriøst, kan det på ingen måde gå an at udsætte borgeren fuldstændig ubeskyttet for denne massive indskrænkning i de grundlæggende rettigheder. Som minimum skal han være beskyttet mod eventuel misbrug i form af strenge afskrækkende sanktioner, for ellers resulterer det f.eks. snart i et internet efter kinesisk forbillede. 
Claude Moraes (PSE ),
   Efter afstemningen om Alvaro-betænkningen mener jeg, at det lykkedes Labour-Partiets medlemmer af Europa-Parlamentet at opnå større garantier for kommunikationsdatas sikkerhed og at fastlægge strafferetlige og administrative sanktioner for misbrug af lagrede data. Som repræsentant for London, som er en af de byer i EU, der har det største antal internettjenesteudbydere, mener jeg, at garantier er vigtige.
Bill Newton Dunn (ALDE ),
   Jeg stemte for LIBE-udvalgets holdning, men imod den samlede beslutning.
Hastelovgivning er som regel dårlig lovgivning. Det britiske formandskab har hastet denne lovgivning igennem. Det er tragisk, at to store grupper i Europa-Parlamentet har vedtaget den under en enkelt behandling i stedet for at foretage en nøje undersøgelse.
Den har mange mangler. Definitionen af grove forbrydelser er usikker, hvorfor det bliver overladt til de 25 regeringer hver især at træffe beslutning om deres egen fremgangsmåde.
Spørgsmålet om omkostninger er uklart. Det må være efterspørgerne, regeringerne, der skal betale, og ikke den enkelte borger.
Inddragelsen af e-mails var ikke gennemtænkt. Industrien blev aldrig hørt formelt. Der ses bort fra e-mail-udbydere som Hotmail og Yahoo. I forbindelse med bombningerne i Madrid i 2004 sendte terroristerne ikke e-mails. I stedet for skrev en af dem en kladde på Yahoo, og hans medskyldige loggede på og læste den.
Der udsendes en masse spam-e-mail. Hvorfor ønsker regeringerne at bevare spam?
Teksten giver de 25 regeringer for stort spillerum til at gøre, hvad de vil. Den giver dem mulighed for selv at træffe beslutning om detaljerne og kan ikke ændres af de nationale parlamenter.
Dette er en utilfredsstillende retsakt. Jeg er stolt over at have stemt imod den i dens nuværende form.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Før vi diskuterer betænkningen, vil jeg gerne bemærke, at selve det, at denne sag fremkalder en bred diskussion, er et meget positivt tegn. Det er efter min mening tegn på, at Europa er på vagt, og at det er klar over de risici, som en overdreven sikkerhedsorienteret tilgang kan indebære for de individuelle friheder.
Den betænkning, som vi har vedtaget, ser jeg dog ikke som udtryk for denne tilgang eller for, at der gives køb på de grundlæggende principper om respekt og forsvar for borgernes rettigheder, friheder og garantier. I betænkningen anerkendes det, at midlerne til bekæmpelse af kriminalitet skal styrkes, især for at imødegå visse særlig alvorlige typer kriminalitet - selvfølgelig først og fremmest terrorisme - der anvender nye teknologier i deres aktivitet.
Jeg vil dog gerne fremhæve en bestræbelse, der er kommet til udtryk i både debatten og den vedtagne tekst. De muligheder, som denne betænkning lægger op til, fordrer en styrket overvågning af, hvordan de benyttes. Parlamentet må være opmærksom på, hvordan der bliver fulgt op på dette direktiv. Det, som vi har vedtaget i dag, har vi vedtaget for at beskytte borgerne mod de kriminelle, og det skal ikke bruges til andet. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Ingen vil modsætte sig, at enhver foranstaltning, der kan bidrage til at bekæmpe terrorisme, må undersøges, men lagring af data som den foreslåede vil ganske enkelt ikke bidrage til at nå det ønskede mål. Hvad værre er, frygter jeg, at den vil tilsidesætte frihedsrettigheder og bebyrde virksomheder og forbrugere med unødige omkostninger uden i virkeligheden at give nogen af vores borgere større sikkerhed. Dette er et mangelfuldt forslag, og Parlamentet har gjort os en bjørnetjeneste ved at vedtage det i dag.
Thomas Ulmer (PPE-DE ),
   Jeg har efter grundige overvejelser ifølge min samvittighed accepteret betænkningen, idet
- jeg håber, at dataene fra de officielle steder kun bruges i henhold til vores bestemmelser,
- jeg ved, at ikke alle medlemsstater kender princippet om retskendelse,
- jeg ved, at Parlamentet har mildnet Rådets og Kommissionens forslag væsentligt,
- jeg er overbevist om, at borgernes rettigheder blev beskyttet tilstrækkeligt af Parlamentet.
Jeg vil kræve en statistik over myndighedernes adgang efter to år. 
Ioannis Varvitsiotis (PPE-DE ),
   Jeg har stemt imod forslaget til direktiv om opbevaring af data, fordi jeg på trods af forbedringerne af det britiske formandskabs oprindelige forslag efter den indsats, der er gjort af parlamentsmedlemmer, stadig mener, at disse foranstaltninger i sig selv vil være ineffektive i praksis. Samtidig skaber de et stort hul i den personlige frihed, som vil få smertelige konsekvenser.
Jeg holder mig altid til den berømte sætning, som den amerikanske præsident Benjamin Franklin udtalte i 1759: (Enhver der vil ofre grundlæggende frihedsrettigheder for midlertidig sikkerhed, fortjener ingen af delene). 
Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Gode love vedtages ikke under tidspres og med et mangelfuldt beslutningsgrundlag. Jeg er meget kritisk over for, hvordan processen omkring forslaget til beslutning om lagring af trafikdata er blevet håndteret. Det er et svært spørgsmål at tage stilling til, det kræver eftertanke og et gedigent faktagrundlag. Det skylder vi politikere Europas borgere.
Der er ingen tvivl om, at oplysninger om telefonsamtaler kan være af værdi i forbindelse med opklaring af forskellige forbrydelser. Men det betyder ikke, at vi skal give et klart tegn til en omfattende og systematisk lagring af både telefonsamtaler og e-mails. Trafikdata skal kunne anvendes, men kun i forbindelse med meget grove og veldefinerede forbrydelser og i henhold til domstolens beslutning. En harmonisering af bestemmelserne i EU er ønskelig, men langt mere restriktiv end den aktuelle beslutning. Desuden er det rimeligt, at teleoperatørerne får kompensation for deres ekstra omkostninger.
Det forslag til ændring af direktivet, som blev vedtaget i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, var et skridt i den rigtige retning. Men dette forslag blev forkastet under afstemningen til fordel for et forslag, som var identisk med det forslag, regeringerne forhandlede sig frem til. Derfor valgte jeg at stemme nej til forslaget til direktiv. Jeg havde gerne set en beslutning med med kortere lagringstider, at e-mails blev undtaget, og at anvendelsen af trafikdata kun er tilladt ved visse alvorlige og veldefinerede forbrydelser. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om CIA's formodede brug af europæiske lande ved transport og ulovlig tilbageholdelse af fanger. 
Douglas Alexander,
   Hr. formand, i løbet af de seneste uger har vi hørt og læst en masse om USA's påståede brug af europæisk luftrum, lufthavne og lande i dets globale krig mod terror, så jeg bifalder forhandlingen i eftermiddag. Den giver Parlamentet mulighed for at diskutere et af de grundlæggende spørgsmål, som de europæiske regeringer og institutioner står over for i det 21. århundrede, nemlig den balance, der skal skabes mellem sikkerhed og frihed i en verden, som til dels er kendetegnet ved terrorisme med mange ofre til følge.
Jeg håber, at forhandlingen vil bidrage til at belyse de vigtigste spørgsmål, herunder hvordan vi skal håndtere den hidtil usete trussel i form af international terrorisme, som vi alle sammen står over for, hvordan vi samtidig kan sikre overholdelsen af det internationale retsstatsprincip, og hvordan medlemsstaterne hver eneste dag må træffe vanskelige beslutninger for at opretholde balancen mellem sikkerhed og frihed og tage ansvar for de beslutninger. Jeg håber også, at forhandlingen kan vise, at der er respekt for andre regeringers udsagn, fordelene ved informeret drøftelse og proportionssans. Dermed vil Parlamentet kunne yde et værdifuldt og troværdigt bidrag til den mere overordnede debat om, hvordan vi beskytter vores sikkerhed og frihed samtidig.
Som parlamentsmedlemmerne utvivlsomt ved, har der været påstande fremme i de europæiske og internationale medier og andre steder om USA's tilbageholdelsesfaciliteter i Europa og brug af fly til overførsel af terrormistænkte mellem lande for at forhøre dem under anvendelse af tortur og mishandling. Disse rapporter affødte diskussion blandt EU's udenrigsministre på Rådet (almindelige anliggender) den 21. november. Som følge heraf skrev formandskabet den 29. november på vegne af EU-partnerne til den amerikanske udenrigsminister, Condoleezza Rice, for at få den amerikanske regerings reaktion på disse påstande.
Den 5. december afgav den amerikanske udenrigsminister en detaljeret offentlig erklæring om spørgsmålet forud for sit besøg i Europa. Formandskabet har fremsendt svaret til EU-kollegerne, og i dag har jeg givet Parlamentets formand, hr. Borrell Fontelles, en kopi af svaret.
Nogle af EU-kollegerne havde lejlighed til at drøfte denne sag med udenrigsminister Rice i sidste uge i Bruxelles. Det Forenede Kongerige har udtrykt sin tilfredshed med den amerikanske erklæring. Jeg forstår, at andre EU-kolleger også har kommenteret udenrigsminister Rices erklæring offentligt. Rådet bifalder den amerikanske udenrigsministers detaljerede erklæring, for alle europæiske lande støtter USA's beslutning om at beskytte uskyldige borgere mod terrortruslen og samtidig respektere folkeretten.
Vi må være klar over den trussel, som den moderne terrorist udgør for vores borgere. Europa har været offer for terrorisme i mange år. Jeg behøver ikke at nævne navnene på de pågældende organisationer og personer, men ingen af os har stået over for en trussel, som svarer til den - nu og på lang sigt - som al-Qaeda og dets tilhængere repræsenterer.
Moderne terrorisme er ensbetydende med angreb med mange ofre til følge. Vi har set dem i New York, Washington, Istanbul, Madrid og for nylig i London og i mange andre byer rundt omkring i verden. Medlemmerne husker nok, at Strasbourg for bare nogle få år siden også var mål for et hårdnakket angreb. I dag bliver vi udsat for fanatiske selvmordsangreb på uskyldige borgere under anvendelse af moderne teknikker og teknologier, som tidligere var forbeholdt stater, men nu er tilgængelige for enkeltpersoner via internettet. Det er det scenario, som vi står over for inden for en overskuelig fremtid. Vores befolkning skal beskyttes mod det, og vores regeringer har et klart ansvar for at tilvejebringe den beskyttelse. Det er et ansvar, som kræver, at regeringerne træffer vanskelige beslutninger, tager konkrete skridt og forklarer og forsvarer de beslutninger og skridt.
I den europæiske sikkerhedsstrategi vedtaget i 2003 understreges det, at grænseoverskridende terrorisme og spredning af masseødelæggelsesvåben er en trussel, som vi ikke kan ignorere. Men samtidig med at vi forsøger at klare disse nye udfordringer, er det afgørende, at retsstatsprincippet og den enkeltes menneskerettigheder respekteres.
Spørgsmålet om tortur er et vigtigt element i denne debat. Tortur er afskyelig. Forbuddet mod tortur er kategorisk. Den britiske regering fordømmer tortur uforbeholdent - ligesom alle europæiske regeringer. Vi anvender aldrig tortur, vi tilskynder aldrig til den og tolerer den aldrig, vi fordømmer den på det skarpeste, og vi arbejder intenst sammen med andre for at udrydde den.
Af udenrigsminister Rices erklæring af 5. december fremgår det tydeligt, at det er den amerikanske regerings politik at overholde FN's konvention mod tortur, og at den amerikanske regering overholder landets forfatning, love og traktatmæssige forpligtelser. Det fremgår endvidere, at fysisk og mental tortur er udtrykkeligt forbudt, at den amerikanske regering ikke godkender eller tolererer tortur af fanger, og at totur og sammensværgelse for at udøve tortur er forbrydelser i henhold til den amerikanske lovgivning, uanset hvor i verden de finder sted.
Rådet hilser denne erklæring velkommen. Det er kun rimeligt, at en anden suveræn regerings udsagn - der er udtrykt så klart om sådan et vigtigt spørgsmål - respekteres inden for rammerne af en mere overordnet debat om balancen mellem sikkerhed og frihed. Som udenrigsminister Rice selv sagde den 5. september, er den debat i og mellem demokratier naturlig og sund. Det kan kun være rigtigt, og Parlamentet kan og har allerede bidraget til den debat.
Jeg forstår, at Europarådets generalsekretær som følge af påstandene har anmodet denne internationale organisations medlemsstater om at redegøre for, hvordan de sikrer, at bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskonvention virkelig overholdes. Jeg er sikker på, at medlemsstaterne vil samarbejde med Europarådet. Informerede drøftelser af spørgsmål som dette er vigtige, også af hensyn til vores befolkninger, som stoler på, at deres regeringer og institutioner viser vejen.
Jeg glæder mig til at høre Deres og kommissær Frattinis syn på dette vigtige emne.
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil for det første gerne sige, at Kommissionen ser det som sin moralske, institutionelle og politiske pligt at gøre en indsats for, at det enkelte menneskes grundlæggende rettigheder altid respekteres og forsvares uden nogen form for undtagelser eller afvigelser. Tortur og umenneskelig behandling er i strid med de værdier, som EU har bygget på lige fra starten og stadig bygger på.
For det andet vil jeg gerne understrege den afgørende og strategiske vigtighed af den fælles indsats og det tætte samarbejde mellem EU og USA, når det gælder bekæmpelse af terrorisme. Alle Europas demokratiske nationer, USA og de andre internationale partnere skal sammen definere deres fælles værdier mod dette århundredes største trussel, nemlig den internationale terrorisme.
Ligesom hr. Alexander sagde lige før, ser jeg med positive øjne på den formelle udtalelse fra den amerikanske udenrigsminister Condoleezza Rice om, at USA ikke accepterer tortur, hverken på amerikansk område eller andre steder i verden, men betragter det som en forbrydelse. Som De kan forstå, er der tale om en bindende udtalelse, som forpligter USA til at opføre sig på en bestemt måde. I USA har man - hvilket også er et bevis på det store amerikanske demokrati - indledt en offentlig debat i kongressen, i senatet og i USA's frie presse. Det er også noget, som vi bør tænke over og kigge på, eftersom Europa ligeledes deltager i denne internationale debat om dette vigtige spørgsmål.
For det tredje er det nødvendigt at finde ud af, om de beskyldninger, der kommer fra journalistiske kilder, er sande. Hvis disse beskyldninger er sande, kunne de få seriøse politiske konsekvenser, da det ville være en alvorlig overtrædelse af traktaten. Det er med andre ord nødvendigt med beviser, mine damer og herrer. Efter retsstatens regler er man uskyldig, indtil det modsatte er bevist, og så længe der ikke foreligger nogen beviser, er det min pligt at tro på det ord - og således det nej - som alle de regeringer, jeg har talt med hidtil - og jeg siger hidtil - har givet mig. Det betyder ikke, at vi ikke alle sammen ønsker at kende sandheden, men sådan som jeg sagde til Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i forgårs, kan jeg naturligvis ikke - uden at have beviser for det modsatte - rejse tvivl om troværdigheden hos legitime og demokratiske regeringer i EU-lande og kandidatlande.
Jeg kan desuden ikke betragte enkelte europæiske lande som "mistænkte". Det siger jeg i anførselstegn, og det siger jeg navnlig til vores polske og rumænske venner. Vi har pligt til at finde ud af, om der har fundet misbrug og tortur sted på hele EU's område. Man kan ikke pege enkelte lande ud som mistænkte eller anklagede og lade dem være genstand for efterforskningen. Hvis der har fundet tortur eller umenneskelig behandling sted, er det vores pligt at påvise dette på hele EU's område.
Nogle europæiske lande har som bekendt indledt undersøgelser på nationalt plan. Dette er i nogle tilfælde blevet gjort af regeringerne - f.eks. i Portugal og Polen - og det er i andre tilfælde blevet gjort af retsmyndighederne i medlemsstater som mit eget land, Italien, samt i Spanien, Tyskland og andre lande. Retsmyndighederne foretager i øjeblikket undersøgelser med domstolenes beføjelser. Vi venter naturligvis på resultaterne af disse retsundersøgelser med den behørige respekt og uden mulighed for på nogen måde at få indflydelse på dem.
Jeg mødtes med Europarådets generalsekretær i går. Jeg mødtes med ham i går aftes, og jeg bekræftede over for ham, at Kommissionen - og jeg personligt - vil støtte den undersøgelse, som han har iværksat i henhold til artikel 52 i den europæiske menneskerettighedskonvention over for alle Europarådets 46 medlemslande. Jeg bekræftede også over for hr. Davis, at Kommissionen bakker helt op omkring den anden undersøgelse, der er blevet indledt samtidig af Europarådets parlamentariske forsamling. Ordføreren, hr. Marty, fortjener offentlig anerkendelse for det arbejde, han udfører. Som De sikkert allerede ved, afslutter generalsekretæren undersøgelsen den 21. februar 2006, og hr. Marty vil forelægge den første rapport om sin undersøgelse for Europarådets parlamentariske forsamling inden udgangen af januar 2006.
Med hjælp fra kommissærerne hr. Barrot og fru Ferrero-Waldner har jeg anmodet om, at Eurocontrols data om flyplanerne over europæisk område og alle de relevante data, som Den Europæiske Unions Satellitcenter har indsamlet, stilles til rådighed for Europarådet i forbindelse med undersøgelsen.
Som det er nu, er der ingen beviser for beskyldningernes rigtighed, men vi skal blive ved med - hvilket jeg også vil gøre - at arbejde tæt sammen med Europarådet og Parlamentet for at finde sandheden. Det er ikke op til mig at bestemme, hvilket arbejdsinstrument Parlamentet skal benytte til denne fælles indsats. Jeg vil blot sige, at når vi taler om undersøgelser, er det nødvendigt med undersøgelses-, afhørings-, efterforsknings- og inspektionsbeføjelser, og det er klart, at De selv skal afgøre, om der er taget højde for sådanne beføjelser eller ej, sådan som Parlamentets Juridiske Tjeneste tilsyneladende mener.
For mig er en opklaring af sandheden under alle omstændigheder ikke kun ensbetydende med, at vi skal finde ud af, om der har fundet misbrug sted og drage de nødvendige konsekvenser, men også med at fjerne fordomme og mistanker, som ellers risikerer at svække vores nødvendige internationale bekæmpelse af terrorismen.
Derfor vil jeg slutte af med at sige, at hvis der er tvivl om eller bevis for, at der er sket misbrug og tortur i Europa, står vi naturligvis svagere over for terroristerne og terroristernes antidemokratiske propaganda. Derfor skal vi finde sandheden, og derfor skal vi gøre dette som USA's loyale venner og allierede, men det skal hele tiden ske med største respekt for vores fælles værdier. 
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil begynde med to indledende bemærkninger. Den første er, at Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater opfatter sig selv som USA's ven og partner. Denne debat og andre debatter om dette spørgsmål egner sig ikke til antiamerikanske følelsesudbrud. Vi må vurdere kendsgerningerne ud fra vores principper.
For det andet er bekæmpelse af terrorisme en af vor tids største udfordringer. Terrorister ønsker at sprede frygt og rædsel, de ønsker at skræmme os, men vi reagerer med at nægte at lade os skræmme og med at føre krig mod terrorisme med al den styrke og beslutsomhed, vi kan mønstre.
Vi kan ikke gå på kompromis med terrorister, men vi kan heller ikke gå på kompromis, når den menneskelige værdighed, menneskerettighederne og retshåndhævelsen er på spil. Vores værdisystem, de værdier, vi er fælles om, må ikke komme i anden række i forhold til retlig og politisk opportunisme. De principper, som vores demokratiske værdisystem bygger på, må aldrig tilsidesættes, for det er dem, der adskiller os fra terroristerne. Hvis vi overtog terroristernes metoder ved at træde loven under fode, ville de sejre. Terrorbekæmpelsen skal ske med lovlige midler og i overensstemmelse med principperne om menneskelig værdighed og menneskerettigheder.
Det betyder, at hvis en person er mistænkt for terrorisme, kan beviset for, at vedkommende er terrorist, kun opnås ved, at han eller hun bliver underkastet en retsstatslig procedure. Vi må aldrig tillade kidnapning, bortførelse, ulovlig tilbageholdelse og tortur. Ingen stat i hele verden - hverken Europa-Parlamentet eller EU, hverken EU's medlemsstater eller Europarådets medlemsstater - kan tillade noget sådant.
Jeg vil citere noget, der stod i en stor tysk avis i går. Ordføreren for Europarådets Parlamentariske Forsamling, den schweiziske parlamentariker Dick Marty, sagde, at de oplysninger, som han havde til rådighed indtil videre, bestyrkede mistanken om, at borgere transporteres ulovligt til europæiske lande og tilbageholdes der i nogen tid. Hr. Marty sagde ordret: "Det må konstateres, at USA aldrig har afvist beskyldningerne formelt." Selv om vi bifalder USA's udenrigsministers erklæring om, at USA ikke vil tolerere tortur, er det ikke noget bevis for, at folk ikke er blevet bortført, og det er årsagen til, at vi forlanger oplysninger og gennemsigtighed. Vi mener, at det er afgørende, at sandheden kommer frem.
Jeg kan tilføje, at det er den linje, vi altid har fulgt. Vi har altid set kritisk på Guantánamo, og det gjorde vi også, før den amerikanske højesteret afsagde sin dom. Jeg taler på vegne af Parlamentet, når jeg siger, at vi kan være stolte af vores forsvar af menneskerettighederne i Guantánamo og andre steder og af, at den amerikanske højesteret kan siges at være kommet til samme resultat.
Nu skal det afklares, hvad der virkelig skete, og det skal siges, at uanset hvor meget vi kritiserer efterretningstjenesterne, har vi brug for dem, og det gælder også den amerikanske efterretningstjeneste, CIA, for vi ved, at efterretningstjenesterne og CIA hjælper os. I en situation som denne, hvor en tysk kvinde er blevet bortført i Irak, har vi brug for efterretningstjenesterne, men jeg vil gøre det helt klart, at efterretningstjenesterne også skal overholde lovgivningen. Den menneskelige værdighed og menneskerettighederne er vigtigere for os end noget andet, og vi må råbe op, når de bliver overtrådt, og når der hersker tvivl om, hvorvidt de er blevet overtrådt, må vi iværksætte undersøgelser. Derfor går vores gruppe ind for et snævert samarbejde med Europarådets Parlamentariske Forsamling og om nødvendigt oprettelse af et midlertidigt udvalg for at bidrage til at forsvare menneskerettighederne og den menneskelige værdighed.
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er enig med hr. Poettering i, at vi skal informere uden at dømme på forhånd. Det vigtige spørgsmål er, hvorvidt EU's eller dets medlemsstaters institutioner - enten aktivt eller passivt - var involverede i at oprette fængsler uden for lovens rammer og i, at der i disse fængsler blev benyttet forhørsmetoder, der må betegnes som tortur.
Både fængsler drevet uden for lovens rammer og brug af tortur under afhøring ville være brud på EU's charter om grundlæggende rettigheder, Europarådets menneskerettighedskonvention og konventionen mod tortur, som alle EU's medlemsstater og alle kandidatlande har ratificeret.
Jeg er dog helt enig med kommissær Frattini i, at det ikke er Europa-Parlamentets opgave at undersøge hver enkelt medlemsstat eller kandidatland. Det vigtige er, at vi får et overblik over, hvordan tingene forholder sig i Europa som helhed. Det bedste sted at gøre det er Europa-Parlamentet.
Men hvis vi iværksætter denne undersøgelse, kan vi ikke gøre det uden hensyn til tidligere erfaringer. Hr. Poettering har ret i, at vi har brug for efterretningstjenester, men det er mere påkrævet end nogensinde, at de bruger moderne efterforskningsmetoder. Alle ved, at der forekommer infiltration gennem organisationer, som med deres handlinger forsøger at undergrave og ødelægge vores værdisystem, og som ikke afholder sig fra at destruere værdifulde ting eller selve livet. Alle ved også, at der skal mere end færdselspoliti til at bekæmpe den slags organisationer. Vi ved også alle sammen, at efterretningstjenesterne ved gud ikke arbejder gennemsigtigt. Det er derfor, de kaldes efterretningstjenester, og vi ved også, at det af og til er nødvendigt for dem at arbejde i det skjulte. Alle ved imidlertid også, at USA og dets nuværende regering ikke altid tager folkeretten særlig alvorligt!
Jeg mener, at beslutningen om at gå i krig i Irak blev truffet uden hensyn til folkeretten. Beslutningen om denne krig var en katastrofe, og selve krigen er en katastrofe. Det følger naturligvis heraf, at man ikke kan have ret meget tillid til efterretningstjenesterne i et land, hvis regerings handlinger ikke er helt åbne og lovlige eller i det mindste giver det indtryk.
Det er naturligvis muligt at træffe tillidsfremmende foranstaltninger. En af dem er at lægge kendsgerningerne frem, at sige, hvem der fløj hvorhen hvornår og af hvilken grund, at redegøre for, hvordan vedkommende blev pågrebet, på hvilket retsgrundlag, hvilke omstændigheder der førte til pågribelsen, hvor vedkommende blev ført hen, og hvordan han blev afhørt. Hvis disse svar viser, at alt foregik inden for lovens rammer, så er der ingen problemer, men hvis de viser - og det gør de forhåbentlig ikke - at vi er nødt til at konkludere, at nogle af EU's eller medlemsstaternes institutioner var enten aktivt eller passivt involverede i ulovlig pågribelse af personer eller drift af fængsler uden for lovens rammer og i tortur, må der nødvendigvis iværksættes sanktioner.
Lad os derfor ikke dømme nogen på forhånd, men lad os blot angive de spørgsmål, som vi forventer klare svar på. Jeg kan fortælle hr. Poettering, at der ikke er noget med "om nødvendigt", for i dag vil vi på Formandskonferencen anmode om, at et midlertidigt udvalg undersøger sagen. Jeg tager det for givet, at Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og alle de andre grupper vil støtte det.
Sarah Ludford,
   Hr. formand, Europarådets undersøgelsesleder, Dick Marty, har betegnet påstandene om ulovlige ekstraordinære udleveringer som troværdige. Hvis han konkluderer, at de er rigtige, må vi undersøge, i hvilken grad EU's regeringer har gjort sig skyldige i meddelagtighed. De bedyrer alle sammen deres uskyld, men det har ikke tilfredsstillet dem, som har udtrykt bekymring eller rejst krav om parlamentariske eller retslige undersøgelser i en række europæiske lande. Det er ikke sært, at USA er irriteret over de europæiske regeringers forsøg på at unddrage sig ansvaret, og det glæder mig, at rådsformanden talte om at tage det ansvar. Udenrigsminister Rice sagde spidst i sidste uge, at USA har respekteret andre landes suverænitet. Det betyder: "Lad være med at vippe med båden folkens - vi er fælles om det her."
Et sandsynligt scenario er, at de europæiske regeringer umiddelbart efter den 11. september forståeligt nok var ivrige efter at tilbyde USA hjælp til at pågribe dem, der havde begået den afskyelige forbrydelse, og derfor tilbød deres amerikanske alliancepartner efterretningsbistand og faciliteter. Men som årene er gået, er de sunket dybere ned i ulovlighedens sump. Kun ved at rense ud og starte på en frisk med udgangspunkt i ægte respekt for retsstatsprincippet kan vi overbevise vores borgere om, at vi ikke giver køb på vores principper. 
Problemet er, at vi lever i en Alice i eventyrland-verden. Rådsformanden sagde, at udenrigsminister Rices udtalelser i sidste uge skulle tages for pålydende. Men hvis USA ikke tolerer tortur i eller uden for USA, hvorfor modsætter det sig så hr. McCains forslag? Hvorfor har Bush-regeringen hele tiden ændret kurs og omdefineret tortur, så den ikke omfatter , langvarig lænkning og bevidst nedkøling? Udenrigsminister Rices erklæring rejste flere spørgsmål, end den besvarede.
Jeg bifalder hr. Frattinis udtalelse om, at vi har pligt til at foretage undersøgelser. Jeg glæder mig også over hans tilbud om hjælp til Europarådet. Parlamentet bør undlade at gentage Dick Martys undersøgelse. Men vi må have en mekanisme til at samle alle trådene i form af et midlertidigt udvalg. Så kan vi i henhold til artikel 7 i traktaten om Den Europæiske Union vurdere beviserne.
Jeg bifalder også hr. Frattinis udtalelse om, at vi ved at finde sandheden vil styrke vores terrorbekæmpelse, fordi vi fastholder vores værdier. Jeg er enig med hr. Poettering i - og det sker ikke særlig tit - at dette ikke er et antiamerikansk projekt. At hjælpe med at redde USA og Europa fra Bush-regeringens katastrofale politikker er et proamerikansk initiativ.
Formanden.
   - Slemme pige! 
Kathalijne Maria Buitenweg,
   Hr. formand, Europaminister Alexander siger, at han tror på (fordelene ved en velinformeret debat). Problemet er, at vi netop ikke råder over særlig meget information. De er fuldstændig tilfreds med Condoleezza Rices svar, og måske vil De fortælle os, hvorfor det lykkedes hende at overbevise Dem så godt. Nu forstår jeg udmærket, at De ikke ønsker diplomatiske problemer, men hvilken strategi anvender De for at finde sandheden? Det vil jeg gerne have at vide.
USA siger, at det ikke torturerer mennesker, men samtidig var der også nogen, der spurgte, om det kan kaldes at torturere, når man næsten lader mennesker drukne. Fru Ludford nævnte i den sammenhæng McCains ændringsforslag. Vi kan da ikke seriøst lade os affærdige med en slags amerikanske ordspil? Nej, det skal vi heller ikke.
Terrormistænkte, som først kommer på fri fod efter måneder, siger ofte, at de faktisk er blevet alvorligt mishandlet. Måske er de ikke ordentligt informerede. Det er naturligvis muligt. Men hvorom alting er, så er det ikke kun det, det drejer sig om. Hvad enten folk tortureres eller ej, er det under alle omstændigheder ulovligt at tilbageholde dem uden lov og dom.
Det ser vi naturligvis i Guantánamo Bay, men det ville da være vanvittigt, hvis der også tilbageholdes mennesker i Europa uden lov og dom. Hvis det er tilfældet, hvis der her er mennesker, der tilbageholdes, hvis det er rigtigt, at mennesker også transporteres ulovligt, også over europæisk område, uden lov og dom, trues EU's vigtigste værdier, og så er det et spørgsmål, hvad vi gør ved det. Det er vores pligt at iværksætte en undersøgelse.
Nu talte hr. Frattini om, hvordan disse juridiske procedurer er, men det finder vi ud af til den tid. Europas vigtigste værdier kan være truet, og hvis det er tilfældet, må vi reagere. Vi kan allerede nu begynde med et midlertidigt udvalg. Det havde vi også i forbindelse med Echelon, og det fungerede udmærket. Senere kan vi altid se, om vi kan ændre det til et parlamentarisk undersøgelsesudvalg. Nogle medlemmer er allerede i gang med at indsamle underskrifter, men vi har set, også i forbindelse med Echelon-udvalget, at selv et sådant midlertidigt udvalg sætter en dynamisk søgen efter sandheden i gang, med en offentlig debat, hvor folk udtaler sig, hvor offentligheden blander sig i det, og hvor politikere er forpligtede til at gøre mere end simpelthen at sige, at de har al mulig tillid til det blot for at glæde en amerikansk minister. 
Giusto Catania,
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne informere hr. Alexander om, at vi i dag ikke taler bekæmpelse af terrorisme, men om hundredvis af flyvninger i hele Europa, bortførelser og tortur fra CIA's side over for europæiske borgere eller flygtninge, og om tortur i fængsler på europæisk område.
Alt dette fremgår allerede af nogle af oplysningerne fra Europarådets undersøgelse, og kommissær Frattini beder os med rette om at se nærmere på disse sager, eftersom det er nødvendigt med beviser.
Der er en symbolsk sag, som i sig selv indeholder alle disse elementer, og som viser, at der foreligger beviser i alle disse sager. Det er sagen om Abu Omar, som blev bortført af CIA-agenter i Milanos centrum, overført til en amerikanske base i Italien og tortureret i 12 timer, hvorefter han blev overført til Egypten, hvor han var fængslet og udsat for tortur i over et år. Til sidst blev han løsladt og truet til ikke at fortælle om det misbrug og den vold, han var offer for. Han adlød ikke denne ordre. 22 dage senere forsvandt han, og man har ikke hørt fra ham siden.
Alt dette bevises af, at CIA-agenterne, som foretog bortførelsen, har efterladt sig spor i form af aflyttede mobiltelefoner, opkald til deres hjem, opkald til CIA's hovedkvarter, kreditkortbetalinger på hoteller og sågar computerdata med den rute, de kørte i bil.
Jeg mener, at alle disse elementer bør undersøges nærmere. Der er 22 arrestordrer på CIA-agenter, og vi venter stadig på, at den italienske regeringer anmoder om udlevering.
Der er således ingen tvivl om, at de italienske myndigheder havde kendskab til Abu Omar-sagen, og der er heller ingen tvivl om, at mange europæiske regeringer havde kendskab til disse sager. Sådan som der står i den aftale, der blev indgået mellem USA og EU i Athen i januar 2003, er det nemlig nødvendigt at øge brugen af transitsteder for overførslen af udenlandske kriminelle.
Efter min mening er vi nødt til at finde sandheden, også om den tortur og fængsling, der har fundet sted, og vi er nødt til at tjekke flyvninger og overførsler. Det er nødvendigt, at der oprettes et undersøgelsesudvalg, som opklarer alle disse ting. Det er vores pligt at kende sandheden, og det er det for Europas skyld. Europa kan ikke være fortaler for menneskerettighederne og samtidig acceptere krænkelser og vold. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, hvis det er rigtigt, at amerikanerne tilbageholder og torturerer terrormistænkte på europæisk område, har den indbyrdes tillid fået et alvorligt knæk. Det vækker imidlertid modvilje hos mig, at nogle medlemmer ivrigt vifter med omfattende foranstaltninger. USA er stadig alle EU-landenes største forbundsfælle, og der er stadig intet bevist.
Bush-regeringen lever ganske vist ikke op til forventningerne, når det gælder fængslingssystemets gennemsigtighed. Fanger kan tilbageholdes i årevis uden at blive stillet for en domstol. Også forhørsmetoden er stadig ikke tydelig. Jeg opfordrer derfor USA til at overholde retsstatsprincipperne. Senator McCain stillede med rette et ændringsforslag for at definere spillereglerne for forhør mere præcist. Det ville klæde præsident Bush ikke at nedlægge veto mod dette. Bekæmpelsen af terror er meget vanskelig, men den ret, som vi har i EU og i USA, skal fastholdes. Sammen med USA skal EU finde ud af, hvordan den gensidige tillid kan øges. 
Romano Maria La Russa,
   Hr. formand, kære kolleger, i betragtning af det yderst alvorlige spørgsmål, som visse aviser har rejst, og såfremt det, som på nuværende tidspunkt kun er formodninger og fantasier, rent faktisk bliver bekræftet, er jeg også af den opfattelse, at Parlamentet skal give sit bidrag til, at der bliver skabt klarhed og fuldstændig gennemsigtighed i forbindelserne mellem EU og alle tredjelande. Efter min mening havde det dog været mere nyttigt, at vi brugte vores tid på at diskutere nogle mere konkrete ting i dag.
Jeg vil ikke gå alt for langt tilbage i tiden, men jeg ville gerne have en eller anden til at rejse sig op og fortælle mig, om USA i sin tid krænkede de europæiske medlemsstaters suverænitet ved at ofre tusindvis af mænd på at redde Europa. Det er altid jer på venstrefløjen, som minder mig om disse ting. Men er USA så vores venner eller ej? USA kan ikke bare være vores venner, når vi har brug for det, og ikke vores venner, når vi ikke har brug for det. Jeg kan stadig ikke forstå, hvordan selv personer, som spiller en vigtig rolle i institutionerne, og som burde have en objektiv holdning og undgå at komme med destabiliserende udtalelser, kan give udtryk for deres fordømmelse, når der ikke engang foreligger nogen beviser, og når de lande, der er involveret, i øvrigt nægter, at der er begået nogen form for ulovligheder.
Ingen vil naturligvis nægte, at Parlamentet spiller en afgørende rolle med at overvåge og sikre respekten for menneskerettighederne og beskyttelsen af den enkeltes og befolkningernes rettigheder. Når det er sagt, er der dog ingen, som har lov til at gøre sig til dommer og afsige dom om formodninger og mistanker udelukkende på baggrund af nogle avisartikler.
Jeg går dog ind for, at der oprettes en arbejdsgruppe, som undersøger spørgsmålet nærmere, og som i den forbindelse benytter sig af informationerne fra Europarådet, der ifølge den europæiske menneskerettighedskonvention er den eneste institution, som har beføjelse til at undersøge eventuelle krænkelser af menneskerettighederne i medlemsstaterne. Jeg håber ikke, at hele denne holdning og denne aversion mod et land, som hører til Europas venner, blot udspringer af den syge tankegang, der kommer til udtryk i visse parlamentsmedlemmers indlæg, men bestemt ikke i min politiske gruppe.
Til sidst vil jeg sige, at det er min fornemmelse, at der her i Parlamentet - og navnlig i visse parlamentsudvalg - hersker en skjult, men udbredt følelse af idelogisk antiamerikanisme. Nogle grupper lader til at være gennemsyret af en dyb og gammel antiamerikanisme og et had til Vesten, som tyder på, at den gamle kærlighed til Sovjetunionen aldrig er rustet.
Formanden.
   - Jeg ser, at der er nogle amerikanere til stede i salen!
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, kommissær Frattinis reaktion på nyheden om, at CIA angiveligt hemmeligt transporterer og forhører terrormistænkte i Europa, var hurtig, energisk og kraftig. Hvis EU greb ind over for selve terrorismen med lige så stor energi, styrke og hurtighed som mod formodede CIA-flyvninger, ville vi under alle omstændigheder være på rette vej.
Naturligvis er det rigtigt, at bekæmpelsen af terrorisme skal foregå inden for retsstatens rammer, men EU har et troværdighedsproblem. Vi er altid rede til at iagttage et minuts stilhed for ofre for terrorattentater såsom i Madrid og i London og selv i New York og Washington den 11. september. Men når det gælder om at træffe foranstaltninger og iværksætte aktioner, som skal bidrage til at forhindre den slags terrorattentater i fremtiden, undlader vi at handle. Så er vi først og fremmest interesserede i at sikre de terrormistænktes rettigheder. Denne selektive forargelse i Europa-Parlamentet er således malplaceret.
Hvis EU blot kunne vise én konkret succes i bekæmpelsen af terrorismen, ville rækken af mistænkeliggørelser mod USA måske være acceptabel, men dette er ikke tilfældet. Måske er det på tide, at vi holder op med at give moralske lektioner, nu hvor det f.eks. viser sig, at Rådet i anledning af det palæstinensiske parlamentsvalg vil knytte officielle forbindelser med organisationer som Hamas og Hizbollah. Hamas, som notabene står på EU's liste over terrororganisationer!
Det er på høje tid, at dette hykleri stopper, og at de juridiske rammer, inden for hvilke bekæmpelsen af terrorismen skal foregå, tilpasses til de nuværende behov. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, beskyttelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettigheder og overholdelsen af internationale forpligtelser og konventioner prioriteres højt af medlemmerne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. De er i allerhøjeste grad vigtige værdier, som giver alle borgerne i EU's demokratiske medlemsstater mulighed for at leve og arbejde i sikkerhed og harmoni. Derfor er jeg enig i, at selv om vi skal bekæmpe terrorisme effektivt og dermed beskytte borgernes liv, skal denne bekæmpelse foregå i overensstemmelse med de internationale konventioner, vi er bundet af. Vi skal også sørge for, at alle menneskers ret til værdighed respekteres. Det gælder også terrorister.
Den 11. september 2001 erklærede terrorister vores civilisation og dens underliggende jødekristne værdier krig. USA tog udfordringen op ved at begrænse rækkevidden af terrororganisationernes dødbringende planer. Vi må ikke glemme, at bekæmpelsen af fanatiske terrorister ikke bare skal ske en kort overgang, men er noget, der vil fortsætte i de kommende årtier. Efter angrebene i Madrid og London gik Europa ind i kampen ved aktivt at foreslå tiltag, der kunne bekæmpe terrorisme effektivt, men som også ville sikre respekten for de grundlæggende rettigheder og menneskets frihedsrettigheder. Dermed mener jeg også terroristernes frihedsrettigheder. Som følge heraf burde og bør tortur ikke anvendes i nogen EU-medlemsstat. Derfor vil vi stemme for nedsættelsen af et midlertidigt udvalg, som skal undersøge forholdene omkring den påståede transport, tilbageholdelse og endog tortur af fanger i EU's medlemsstater. Samtidig er det imidlertid vigtigt, at dette udvalgs arbejde ikke fremmer de antiamerikanske holdninger i Europa, og at dets konklusioner og resultater ikke tages for givet.
Jeg håber, at udvalgets arbejde vil give os mulighed for at skabe en hårdt tiltrængt balance mellem to værdier, der er overordentligt betydningsfulde for alle europæiske borgere. Jeg tænker på beskyttelsen af retten til livet og af selve livet gennem effektive foranstaltninger, der beskytter vores sikkerhed, og beskyttelsen af de grundlæggende menneskerettigheder. Sidstnævnte omfatter både retten til juridisk bistand for personer, der er mistænkt for forbrydelser som terrorisme, og retten til en retfærdig rettergang.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, i dag har Parlamentet vedtaget en retsakt, som har afgørende betydning for krigen mod terrorisme. Takket være godt samarbejde med Rådets britiske formandskab og med vores kolleger i udvalget, navnlig med vores koordinator, fru Roure, har et overvældende flertal i Den Socialdemokratiske Gruppe støttet denne retsakt som et vigtigt våben i kampen mod terrorisme, samtidig med at vi ikke har været mindre faste i vores modstand mod enhver form for tortur.
Jeg er forbavset over, at hr. Alexander, kommissær Frattini og den fremtidige rådsformand, forbundskansler Schüssel, bare på grundlag af nogle få erklæringer fra fru Rice er rede til at tro på, at amerikanerne ikke anvender tortur, for det vil jeg gerne se et konkret bevis på. De har jo alle sammen hørt om Guantánamo og om senator McCain, som på ingen måde er tåbelig, men står bag en specifik og velfunderet kampagne imod tortur og især tortur, som USA er involveret i. Derfor er det vigtigt, at vi i Parlamentet kommer til bunds i, hvad der er sket, og uden fordomme eller forudfattede meninger, men også uden at vige uden om kendsgerningerne eller lukke øjnene for dem undersøger, om man har været involveret i den slags ting - fra bortførelse til tortur - på europæisk grund.
Det, vi ønsker, er sandheden og kun sandheden, og det skal vi bruge udvalget til.
Det sidste, jeg vil sige, drejer sig om vores forhold til USA, og på dette punkt er jeg enig med fru Kudrycka, som talte lige før mig. Når vi kæmper imod tortur, kæmper vi for det USA, der er lige så stor modstander af tortur, som vi er, og det tror jeg er flertallet, der repræsenteres af mennesker som senator McCain. Dette er vores fælles sag - Europa og USA mod ikke blot terrorisme, men også tortur!
Jean-Marie Cavada (ALDE ).
   - Hr. formand, det er op til de politiske grupper at blive enige om at komme til bunds i disse beskyldninger på et tidspunkt, hvor alle er meget bekymrede.
Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vil så vidt muligt tage hensyn til oplysningerne fra de politiske grupper. Jeg er selv overbevist om, at vi skal tage fire hovedpunkter op til fornyet overvejelse.
For det første skal vi undersøge spørgsmålet om ekstraordinær udlevering. Har USA anvendt denne praksis over for terrormistænkte? Kan det betragtes som lovligt, hvis det evt. er foregået på EU's territorium? Under disse omstændigheder skal vi tænke på EU-traktatens artikel 6, artikel 2, 3, 6 og 8, i den europæiske menneskerettighedskonvention, særlig med hensyn til retsgarantier, og også bestemmelserne i aftalerne mellem USA og EU om retssamarbejde på det strafferetlige område og udlevering og de tilknyttede bilaterale aftaler. Når vi undersøger dette spørgsmål, skal vi tage hensyn til problemerne i forbindelse med ulovlige bortførelser og behandlingen af fanger.
Er denne praksis for det andet blevet anvendt på EU's område siden den 1. januar 2002? Er der blevet organiseret fly til transport af terrormistænkte? Hvor er de blevet tilbageholdt? Hvad var deres status? For at hjælpe med at finde svar på disse spørgsmål har Udvalget om Borgernes Rettigheder i henhold til forretningsordenens bilag 6, der fastsætter dets beføjelser og ansvarsområder, et retsgrundlag til at udløse varslingssystemet, hvis grundlæggende rettigheder risikerer at blive overtrådt. Det kan derfor gå i gang med arbejdet, hvis de politiske grupper giver det mulighed for det, og samarbejde med Europarådet eller i alle tilfælde med det midlertidige udvalg, som bliver nedsat. Jeg vil ikke desto mindre anmode Dem om ikke at vente. 
Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det var som følge af de frygtelige billeder fra Abu Ghraib, hvis ikke før, at der også i USA opstod en debat om, hvad der var tilladeligt i en berettiget krig mod terrorisme. Jeg vil på vegne af min gruppe gentage det, som andre har sagt. Vi bifalder senator McCains og andre ligesindedes indsats i den amerikanske kongres for at forbyde tortur. Tortur er en uamerikansk aktivitet. Samtidig hører den imidlertid heller ikke hjemme i Europa, og derfor er det på sin plads at spørge, hvorfor et land som Schweiz syv gange har nægtet militærfly at overflyve dets territorium, givetvis fordi man havde mistanke om, at de transporterede fanger ulovligt. Hvad er det med disse andre lande? Hvilke oplysninger har de fået fra deres efterretningstjenester? Hvordan kan det være, at det indtil videre kun er den danske udenrigsminister, der har handlet konsekvent og erklæret, at aktioner i modstrid med internationale konventioner ikke vil blive tilladt i dansk luftrum? Hvad laver de andre europæiske lande?
Vi er rollemodel for andre lande rundt omkring i verden, hvor der ikke er demokrati, og hvor menneskerettighederne trues. Vi skal være et eksempel til efterfølgelse for dem - og til enhver tid!
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i går erklærede Europarådets undersøgelsesleder, Dick Marty, at mistanken om, at CIA ved mange lejligheder havde brugt europæiske staters luftrum og territorium til transport af fanger til afhøring på hemmelige steder, var blevet bekræftet. Dette styrker min overbevisning om, at Parlamentet omgående bør udpege et udvalg til at undersøge alle den slags beskyldninger.
Den allerværste beskyldning om bortførelse og tortur af mennesker er blevet rettet mod USA og EU's medlemsstater, så meget er offentligheden bekendt med. Eftersom kommissæren har krævet beviser, vil jeg spørge ham, om sagen med Khaled el-Masri, en tysk borger, ikke taler for sig selv. Hverken den amerikanske eller de berørte europæiske regeringer har indtil videre givet et tilfredsstillende svar. Af hensyn til offentligheden som helhed og af hensyn til EU's troværdighed som international forkæmper for respekt for menneskerettighederne er det afgørende, at disse ting bliver afklaret en gang for alle. Der må ikke være forbudte områder i EU!
Som repræsentanter for EU's borgere har vi pligt til at kaste lys over dunkle områder. Sagen er, at det, der er på spil her, er intet mindre end forsvaret af de mest grundlæggende værdier, som EU bygger på. Forbuddet mod tortur er en af de minimumsstandarder for menneskerettigheder, som alle stater skal overholde mest stringent, det indgår i bindende folkeret, og det er en af EU's kerneværdier. Hvis en medlemsstats regering ydede aktiv bistand til eller endog var meddelagtig i USA's bortførelse af mennesker som led i den såkaldte krig mod terrorisme, så de kunne blive tortureret på hemmelige steder, har den regering tilsidesat den grundlæggende konsensus, som EU bygger på, og som medlemskabet af det afhænger af, og det er det, der skal kulegraves.
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i Ceuta og Melilla har nogle af parlamentsmedlemmerne fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i de forløbne dage ved selvsyn kunnet konstatere, hvilke venlige metoder der anvendes af den spanske civilgarde, som den siddende spanske regering har givet den vanskelige opgave at afvise illegale indvandrere. Parlamentsmedlemmerne kunne ligeledes beundre den fantastiske opfindelse med det dobbelte hegn, hvor man tager sig af de illegale indvandrere, sådan som vi hørte.
Sandheden er, at det ikke har vakt den store skandale, som alle har talt om i de sidste par dage på grund af nogle nyheder i pressen, der efter min mening først bør undersøges af et udvalg. Condoleezza Rice mener, at også de europæiske regeringer skal påtage sig et ansvar, og at USA handlede med de pågældende regeringers mere eller mindre udtalte samtykke.
I EU-politikken burde vil til gengæld gå bort fra det hykleri og den almindelige opfattelse, at bekæmpelse af terrorisme først og fremmest skal finde sted ved hjælp af efterretningstjenesterne. Vi bør først og fremmest spørge os selv, hvorfor vi har accepteret krænkelsen eller misbruget af asylretten fra mange menneskers side, som så har misbrugt denne ret til at oprette trænings- og støttecentre for terrorister i Europa. 
Eoin Ryan (UEN ).
   - Hr. formand, jeg støtter det samarbejde, som EU og USA har indledt for at bekæmpe terrorisme. Terrorisme er en enorm trussel mod os alle sammen og alle vores borgere og skal bekæmpes i de kommende år.
Jeg er proamerikansk, men det betyder ikke, at jeg ikke vil udspørge den amerikanske regering som følge af CIA's formodede brug af europæiske lande ved transport, ulovlig tilbageholdelse og/eller tortur af fanger. Vi må huske på, at denne historie har sit udspring i USA, hvor der hersker stor bekymring over, hvad der egentlig sker. Vi må også huske på, at USA i lighed med alle landene i EU har undertegnet internationale konventioner om beskyttelse af menneskerettighederne og mod tortur. Disse konventioners bestemmelser skal overholdes, og vi kan ikke bare se bort fra dem, når de ikke passer os.
EU fører an i beskyttelsen og opretholdelsen af alle dets borgeres menneskerettigheder. Det ville være forkert, hvis vi europæere så igennem fingre med det, der sker. Jeg vil vove at påstå, at det er en tilsidesættelse af vores offentlige pligt, hvis vi ikke stiller spørgsmål i denne alvorlige sag. Den amerikanske regering må give et ordentligt svar på de spørgsmål, der er blevet rejst. Vi har ret til at stille spørgsmål og forlange, at de amerikanske myndigheder svarer på dem.
Jeg er træt af folk, der siger, at hvis man sætter spørgsmålstegn ved USA, er man ikke en af dets venner. Det passer ikke. Som venner må vi kunne stille spørgsmål. Jeg citerer en af de mest berømte amerikanere, nemlig Thomas Jefferson, som sagde: "Jeg har aldrig opfattet meningsforskel inden for politik, religion eller filosofi som grund til at afslutte et venskab." Bare fordi vi debatterer dette spørgsmål i dag, har jeg i hvert fald ikke tænkt mig at afslutte mit venskab med USA, og det håber jeg heller ikke, at der er nogen andre, der har.
Der står alvorlige menneskerettighedsspørgsmål på spil. Sådan er det, og det er et problem, der givetvis ikke vil forsvinde af sig selv. Vi har ret til svar, og den amerikanske regering bør samarbejde med os alle sammen for, at de spørgsmål, der er rejst, bliver afklaret, og at menneskerettighederne og den menneskelige værdighed ikke fejes ind under gulvtæppet i denne kamp. Det er helt afgørende, at vi i Europa holder fast ved det, vi tror på, og vi tror på menneskerettighederne. Samtidig mener vi naturligvis, at terrorisme skal bekæmpes på alle mulige måder. Vi kan ikke feje ting, som vi tror på og finder rigtige, ind under gulvtæppet på grund af denne kamp. Det er helt afgørende, at Parlamentet modsætter sig det.
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, vi siger ja til et udvalg, men nej til antiamerikansk hysteri. Det er kort og godt vores holdning til udpegelsen af et parlamentarisk organ, der skal undersøge mediernes rapporter om CIA-fængsler i Europa. Denne sag skal opklares, men jeg vil advare imod at bruge den som et bekvemt våben i kampen mod de modbydelige amerikanere. Det er helt rimeligt, at vi forsvarer menneskerettighederne, men vi må ikke kaste barnet ud med badevandet. Vi må se tingene i deres rette sammenhæng og skelne mellem regimer, der baserer hele deres eksistens på brutale krænkelser af menneskerettighederne, og lande, hvor menneskerettighederne kun overtrædes en gang imellem.
Kommissær Frattini er en meget flink mand, om end måske lidt for tjenstivrig, og jeg ville meget gerne tro ham, når han siger til os, at der ikke har været nogen fængsler af denne art i Europa. Men jeg er bange for, at vi bør lytte til, hvad andre har at sige om det. Jeg tænker på CIA's leder, som ikke har afvist rapporterne om hemmelige fængsler på vores kontinent.
Vi går ind for, at der bliver udpeget et udvalg, men vi ønsker ikke, at et sådant udvalg bliver en platform for antiamerikansk retorik. En af mange årsager til dette er, at USA har flere ansigter. Som jeg sagde i går, må vi forsvare menneskerettighederne og afvise dobbelte standarder. Samtidig må universelle værdier som menneskerettighederne imidlertid ikke blive brugt som våben i vores politisk kampe. Det må vi huske på, når vi udpeger et udvalg.
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, når det handler om at forsvare menneskerettighederne, må vi ikke vakle. De enten krænkes eller krænkes ikke. Tortur er altid tortur, hvad enten den udøves i Irak, i Afghanistan, i Kina eller i Pinochets Chile. Hvis der udøves tortur i et demokratisk land, med en valgt regerings billigelse, er det stadig tortur, men dertil en skændsel for landet og for dets regering.
Vi kan kun på det kraftigste fordømme enhver handling, der krænker menneskerettighederne, hvad enten det er nedværdigende behandling, ulovlig fængsling eller tilbageholdelse uden retslig beskyttelse. Jeg takker derfor kommissær Frattini for de klare holdninger, som han har givet udtryk for. EU, der har indført og er i færd med at befæste området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, kan ikke acceptere, at disse krænkelser udøves eller fremmes på dets territorium.
Man har her nævnt Condoleezza Rices erklæringer, der ikke gav anledning til tvivl. Vi har imidlertid følelsen af, at der tales med to tunger i denne sag, som om der i Bush-regeringen er to retninger, en retning, som Condoleezza Rice personificerer, og en anden, der repræsenteres af Dick Cheney.
 rapporterede for en uge siden, at adskilligt tyder på, at amerikanske udspørgere udøver eller har udøvet tortur, og ngo'er som Human Rights Watch, American Civil Liberties Union og Human Rights First melder om alvorlige og bekymringsvækkende forhold.
Det gavner ikke USA, at man opretholder Guantánamo-lejren, at Rumsfeld nægter at give FN's humanitære mission adgang, at CIA's direktør, Peter Goss, i et nyligt interview udtrykte tvivl om, hvorvidt visse former for nedværdigende behandling er at opfatte som tortur, eller at præsident Bush har truet med at nedlægge veto mod McCains ændringsforslag, der indebærer forbud mod grusom, umenneskelig og nedværdigende behandling af tilbageholdte.
Jeg vil gerne takke Det Forenede Kongerige for, at har afgjort, at oplysninger tilvejebragt under tortur ikke kan benyttes som beviser i en retssag. I værdiernes og frihedsrettighedernes Europa vil vi vide, hvad der er foregået, og hvis der er sket noget forkert, sikre, at det ikke sker igen. I det demokratiske Europa dømmer vi ikke nogen på forhånd uden beviser. EU må derfor gøre alt for at samarbejde med Europarådet og i forbindelse med den igangværende undersøgelse. Sådan kan vi bedst sikre, at sandheden kommer frem, og at vores værdier holdes i hævd. 
Martine Roure (PSE ).
   - Hr. formand, i løbet af fem uger er der ikke sket fremskridt i Europarådets undersøgelse af, om der eksisterer hemmelige amerikanske tilbageholdelsescentre i Europa. Ifølge den schweiziske parlamentariske ordfører, Dick Marty, styrker alle de oplysninger, de har indsamlet, påstandenes troværdighed, men han har ikke kunnet få præcise svar på sine spørgsmål. Det er derfor vores pligt som repræsentanter for EU-borgerne at anmode om at få foretaget en undersøgelse for i hvert enkelt tilfælde at få fastlagt de nærmere omstændigheder, som kan give anledning til krænkelser og overtrædelser af menneskerettigheder.
Hvis de aktuelle oplysninger er rigtige, betyder det, at der er begået alvorlige forbrydelser på EU's område. Hvad angår tortur, skal vi ikke stikke hovedet i busken. CIA indrømmer, at det anvender søvnberøvelse, udsættelse for kulde og kvælning. Hvis det ikke er tortur, hvad er det så? Hvis man indrømmer, at disse centre eksisterer, vil vi opfordre til strenge straffe mod de ansvarlige. Hvis rygterne på den anden side viser sig at være ubegrundede, skal vi fjerne tvivlen af hensyn til vores troværdighed. Alle EU-medlemsstaterne er berørt, og det skal vi huske på.
EU kan ved hjælp af chartret om grundlæggende rettigheder - som vi alle så ofte siger - tjene som et eksempel. Derfor kan vi ikke acceptere angreb på menneskerettigheder på EU's område. 
Bronisław Geremek (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at sige, at det er meget vigtigt, at der nedsættes et midlertidigt udvalg, ikke kun for at bekræfte, at EU er meget optaget af respekt for menneskerettigheder, men også for at finde frem til den fulde sandhed om denne sag. Det glæder mig at høre hr. Alexander og hr. Frattini forklare EU's holdning, men jeg må også sige, at jeg var overrasket over at høre kommissær Frattini og Kommissionens repræsentanter trofast gentage rygterne om, at to østeuropæiske lande, nemlig Polen og Rumænien, har huset tilbageholdelsescentre ledet af USA's hemmelige tjenester.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne sige, at så vidt jeg ved, har der i Polen aldrig været tilbageholdelseslejre siden 1989, hverken amerikanske eller andre, hvor fanger har være ulovligt tilbageholdt. Hvis det var tilfældet, ville jeg gerne have det frem. Hvis de på den anden side ikke eksisterer, vil jeg gerne have den vanære, som Polen er blevet påført uden bevis på grund af rygter, fjernet engang i fremtiden. Jeg ønsker, at det midlertidige udvalg skal gå i gang med arbejdet for at finde ud af den fulde sandhed i denne sag, og jeg venter fortrøstningsfuldt på den dag, hvor det fortæller sandheden til mine kolleger.
Elmar Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, dette spørgsmål er meget vigtigt og grundlæggende. Det skal naturligvis siges med det samme, at uanset vores kritik er kampen mod terrorisme af uhyre stor betydning, og at Europa og USA må samarbejde snævert om at føre den kamp. Jeg tror dog ikke, at den kan vindes, medmindre den kæmpes på grundlag af retsstatsprincippet og menneskerettighederne. Nu er det op til os at finde ud af, om disse betingelser er blevet opfyldt eller tilsidesat, og de relevante beviser skal lægges frem omgående. Hvis Vesten som helhed ikke skal risikere at miste sin troværdighed, er det afgørende, at hver en forseelse omgående kommer for dagens lys, og at der ikke anvendes salamitaktikker, for ellers vil vi i månedsvis være plaget af det samme troværdighedsproblem, som vi havde efter udenrigsminister Powells redegørelse om Irak-krigen i FN og ved andre lejligheder. Vi må gøre os klart, at det, der er på spil, er hele Vestens troværdighed, og det er i Vestens interesse, at vi sammen handler hurtigt og ansvarligt, for ellers vil vi miste vores handlemuligheder.
Jeg mener, at det er positivt - som kommissær Frattini har gjort det helt klart over for de to udvalg, der har behandlet sagen - at Rådet og Kommissionen samarbejder med Europarådet, og på dets specifikke anmodning, om at nå frem til afklaringer, som det midlertidige udvalg vil kunne støtte sig til, når det bliver oprettet, hvilket jeg forventer, at det bliver.
Uanset hvilke problemer vi har, må vi sørge for, at de ikke er linjer, som skiller Europa fra USA, men at der foregår debatter begge steder, og at vi har en alliancepartner i form af det amerikanske senat, som med 98 stemmer stemte for senator McCains forslag om, at tortur ikke må være et instrument i kampen mod terrorisme. Det viser, hvad det andet store demokrati på den anden side af Atlanterhavet er i stand til, og det giver os et udgangspunkt: Det, som demokrater og fortalere for retsstatsprincippet i både Europa og USA har til fælles, er ikke bare evnen til at bekæmpe terrorisme, men også evnen til at gøre det på troværdige betingelser og i overensstemmelse med retsstatsprincippet.
Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, vi tager selvfølgelig det problem, som vi drøfter i dag, yderst alvorligt. Det drejer sig om muligt misbrug, som berører kernen i vores demokrati og vores opfattelser af menneskerettigheder. De forklaringer, som vi hidtil har fået fra amerikansk side, er utilfredsstillende og meget mangelfulde. Jeg vil ikke komme ind på det, men udenrigsminister Condoleezza Rices forklaring rejser netop flere spørgsmål, og dem vil vi have svar på.
Hvad der allerede er nævnt her i salen, og det spiller efter min mening en vigtig rolle, er, at vi er bekymrede over amerikanernes holdning til bekæmpelsen af den internationale terrorisme. I Guantánamo Bay har USA siden begyndelsen af 2002 tilbageholdt i hundredvis af mennesker uden nogen form for lov og dom og uden uafhængigt tilsyn. Amerikanske politikere taler jævnligt om nødvendigheden af at bruge ukonventionelle metoder i bekæmpelsen af terrorismen. Hvad det angår, anvender USA af og til sine egne regler.
Den amerikanske regering bedyrer ganske vist, at der ikke anvendes tortur, og at alle menneskerettigheder overholdes, men regeringen indtager stadig en tøvende holdning til senator McCains forslag om at forbedre antitorturlovgivningen og erklære den for fuldt ud gyldig også uden for USA.
EU har pligt til at garantere traktaternes bogstav og ånd og overvåge vores værdier. De oplysninger, som i øjeblikket er til rådighed i denne sag, er ikke tilstrækkelige til at konkludere, at der intet er galt, men Europa-Parlamentet har også sit eget ansvar. Det drejer sig om, at EU's medlemsstater og fremtidige medlemsstater muligvis er involverede i disse sager, og måske drejer det sig også om EU's forbindelser med USA. Parlamentet har som direkte valgt institution pligt til at undersøge, om beskyldningerne er rigtige.
De første indtryk, som Europarådets ordfører, Dick Marty, har fået, forstærker vores overbevisning om, at det absolut ikke er overflødigt, at vi selv undersøger sagen. Vi skal derfor hurtigt tage skridt til at iværksætte vores egen undersøgelse for evt. i samarbejde og i samråd med Europarådet at forsøge at finde virkelige svar på de spørgsmål, vi stadig har, idet der allerførst og hurtigst muligt skal nedsættes et midlertidigt udvalg og senere om nødvendigt et rigtigt undersøgelsesudvalg. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, ærede kolleger, de beskyldninger, vi konfronteres med, er yderst alvorlige. Hvis de bekræftes, drejer det sig helt klart om krænkelser af de principper, der er nævnt i traktatens artikel 6, nemlig frihed, demokrati, beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og retsstaten.
Siden den seneste ændring af traktaten giver artikel 7 mulighed for at gribe ind over for en medlemsstat, som alvorligt krænker disse principper. En sådan indgriben kan endda føre til suspension af visse af den pågældende medlemsstats rettigheder, inklusive dens stemmeret. Det er netop grunden til, at der skal handles med største omhu. For mig personligt går det for vidt, hvis jeg allerede nu skulle forpligte mig til at lade ordningen i artikel 7 træde i kraft.
Selvfølgelig er jeg også i allerhøjeste grad forarget over CIA's formodede adfærd, og det bekymrer mig overordentlig meget, at medlemsstater evt. har tolereret denne adfærd, men udelukkende på grundlag af forargelse iværksætter man ikke en sanktionsordning.
Artikel 7 giver os for første gang i EU's historie mulighed for at gribe ind mod medlemsstaters dårlige adfærd. Den pågældende ordning må først iværksættes, når man har indsamlet tilstrækkelige og tilfredsstillende elementer. Jeg stoler på, at Parlamentet, Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Udenrigsudvalget vil gøre dette med allerstørste omhu. 
Józef Pinior (PSE ).
    -  Hr. formand, det er indlysende, at terrorisme skal bekæmpes effektivt, og at denne kamp derfor må være skånselsløs på visse måder. Efterretningsaktiviteter, specialenheder og, i mange tilfælde, operationer på kanten af loven spiller en afgørende rolle i kampen mod terrorisme. Samtidig bliver krigen mod terrorisme imidlertid ført for at forsvare grundlæggende liberale og demokratiske værdier. De grundlag, som disse værdier bygger på, er bl.a. , eller med andre ord retten til personlig ukrænkelighed, forbuddet mod at tilbageholde nogen uden dommerkendelse og forbuddet mod brug af magt for at presse oplysninger frem under forhør, hvilket svarer et totalt forbud mod tortur.
De CIA-drevne centre opererer uden for både Genève-konventionernes og det amerikanske civile og militære retssystems rækkevidde. De samme myndigheder foretager efterforskning, foretager anholdelser, tilbageholder mennesker i månedsvis, viger ikke tilbage for noget, når de afhører dem, og beslutter i nogle tilfælde at løslade dem. Omfanget af kontrol med efterretningstjenesternes aktiviteter er en af de vigtigste indikatorer for kvaliteten af demokratiet i denne nye globale æra.
Der kan konstateres en farlig tendens i Europa. Dermed tænker jeg på, at EU bliver behandlet som en økonomisk klub, hvis eneste mål er at udvikle det fælles marked. EU er imidlertid ikke bare sådan et klub, men også et politisk fællesskab. For at blive medlem af dette fællesskab skal man undertegne traktaten om Den Europæiske Union, som garanterer beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.
Disse ord siger jeg nøjagtig 24 år efter, at der blev indført militær undtagelsestilstand i mit hjemland, Polen. Et af de karakteristiske træk ved den periode var, at personer, der var mistænkt for fagforeningsaktiviteter, blev spærret inde i fængsler i månedsvis uden at være blevet domfældt.
I dag taler jeg på vegne af alle de borgere i EU, for hvem menneskerettigheder, politiske frihedsrettigheder og borgerlige frihedsrettigheder er selve begrundelsen for Fællesskabets eksistens. Vi har ret til at kende sandheden. EU's institutioner må undersøge denne sag til bunds og sørge for, at medlemsstaternes regeringer overholder EU-traktaten på EU's område.
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, vi ved med sikkerhed: a) at USA førhen har anvendt ulovlig tortur og umenneskelig behandling af fanger, f.eks. i Abu Ghraib, b) at USA's præsident har truet med at nedlægge veto mod det amerikanske senats ændringsforslag om at forbyde tortur af fanger uden for USA's grænser - hvorfor nævnte De ikke det, hr. Alexander, i stedet for den underdanige bifaldelse af fru Rices udtalelser? og c) at den amerikanske kongres ofte undersøger denne form for anklager, hvilket den fortjener ros for.
Følgende ved vi ikke med sikkerhed: a) om USA eller europæiske lande har eller har haft hemmelige fængsler, og om b) USA har bortført europæiske borgere eller andre fra europæisk område for at bringe dem til disse fængsler til afhøring og evt. tortur, c) om europæiske regeringer eller myndigheder har tolereret eller deltaget i denne form for ulovlige aktiviteter.
Spørgsmålet er derfor, hvad Europa-Parlamentet vil gøre nu. Vil det også undersøge dette eller vente på, at andre gør det? Hvis vi ikke gør noget nu, vil de folkevalgte repræsentanter for vores befolkninger ende med blot at følge den internationale presses afsløringer og reagere som simple kommentatorer af begivenhederne.
Derfor går jeg ind for, at der straks nedsættes et parlamentsudvalg, men ud over spørgsmålene om fængslerne mener jeg også, De bør rette opmærksomheden mod et bredere emne, som ligger til grund for alle de aktuelle trængsler, nemlig forholdet mellem bekæmpelse af terrorisme og beskyttelse af borgernes grundlæggende rettigheder. Desværre er der - også efter hr. Alexanders udtalelser - en tendens til, at dette forhold på tankeløs, uskøn og endog ulovlig vis hælder faretruende mod det første og væk fra det sidste. 
Giovanni Claudio Fava (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i modsætning til hr. Alexander, som er meget ung og meget ivrig, glæder Parlamentet sig bestemt ikke over Condoleezza Rices udtalelser, hverken over det, hun sagde, eller over det, som hun ikke sagde. Det har ikke noget med antiamerikanisme at gøre. Vi mener blot, at balancen mellem sikkerhed og frihed og mellem menneskerettigheder og bekæmpelse af terrorisme er blevet forskubbet til skade for rettighederne.
Parlamentet kan ikke længere stille sig tilfreds med højtidelige erklæringer fra de berørte regeringer. Historien er fuld af lige så højtidelige løgne fra de samme regeringer, og her behøver vi blot at tænke på sagen om de kemiske våben i Irak.
Som det er nu, er der ingen beviser, siger Kommissionen. Vi skal være enige om, hvad man forstår ved et bevis. Er et bevis den offentlige indrømmelse fra en premierminister, som i fjernsynet udtaler, at "det er rigtigt, at den amerikanske efterretningstjeneste i mit land havde hemmelige fængsler, hvor der foregik tortur"? Jeg tror, at det er svært at forlange en sådan type beviser.
Hr. formand, vi er af den opfattelse, at udtalelserne fra Condoleezza Rice - som siger, at CIA's forebyggende indsats har reddet mange liv i Europa - er mere end en tilståelse.
Jeg vil også gerne minde om, at vi kun anser det for nødvendigt med beviser, når der er tale om regeringer, men undertiden glemmer dette for borgernes vedkommende. Fra at være mistænkte bliver de hurtigt til terrorister uden at få de nødvendige retsgarantier.
Vi har mange gode grunde til at bede om, at der oprettes et undersøgelsesudvalg, som ikke skal anklage nogen, men forsøge at finde sandheden. Vi sætter pris på kommissær Frattinis fasthed, og vi bifalder hans støtte til Europarådets arbejde, men vi kan ikke uddelegere ansvaret for politisk overvågning og pligten til at undersøge sandheden til noget andet organ - det er nemlig vores pligt og vores opgave. 
Lilli Gruber (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i alle vores lande døde der i forbindelse med modstandsbevægelsen og den kolde krig mennesker under tortur for at beskytte det mest værdifulde gode, vi har, nemlig friheden.
Også dette offer førte til oprettelsen af Europa, som bygger på en præcis tanke, nemlig respekten for loven som en absolut forudsætning for frihed og demokrati uden "hvis" og uden "men". Valget står ikke imellem et eller flere menneskers liv eller død, men mellem demokratiets civilisation og tilfældighedens barbari.
Vores kontinent har flere tusinde års erfaring med tortur og ved, at ikke alene er informationer opnået under tortur upålidelige, det gør også og ikke mindst ubodelig skade på de civilisationsværdier, som vi siger, at vi forsvarer.
Det er en fornærmelse af vores frihed og intelligens - og det er ikke mindst ren afpresning - at sige, at tortur har gjort det muligt at afværge så meget som et enkelt attentat i Europa eller andre dele af verden.
I dag er det vores pligt at kaste lys over anmeldelserne af CIA's bortførelse og mishandling af formodede terrorister og illegale overførsler til andre lande, som visse europæiske regeringer er medskyldige i.
Den indsats, som den offentlige anklagemyndighed i Milano gjorde i forbindelse med imamen Abu Omars forsvinden, som 22 medlemmer af CIA er sigtet for, og Europarådets initiativer er et konkret udtryk for retsstaten. De, som ikke har noget at skjule, har ikke noget at frygte.
Vi skal gøre vores del ved at nedsætte et parlamentsudvalg. Det er ikke vigtigt, om det er et undersøgelsesudvalg, et midlertidigt udvalg eller et ad hoc-udvalg, men det skal have til opgave at finde sandheden. Europa-Parlamentet ønsker også et andet USA, som ikke er underlagt George W. Bush-regeringens fanatisme og økonomiske interesser. 
Douglas Alexander,
   Hr. formand, jeg mener, at dette har været en værdifuld forhandling, og jeg takker alle medlemmerne for de forskellige bidrag, vi har lyttet til i eftermiddag. Som jeg understregede i mine indledende bemærkninger til denne debat, er alle vores befolkningers sikkerhed og frihed vigtige spørgsmål, måske de allervigtigste spørgsmål, som vores regeringer står over for i øjeblikket. Jeg sagde også, at det kun var rimeligt, at demokratier og deres institutioner drøfter de spørgsmål, der opstår, når disse to principper forsvares i vores moderne verden, helt nødvendigt, at vi erkender den hidtil usete trussel fra vore dages terrorisme og den trussels lange varighed, og afgørende, at vi alle sammen respekterer retsstatsprincippet under processen. Jeg sagde, at det var vigtigt at erkende, at regeringerne må tage konkrete skridt for at påtage sig deres største ansvar, som er deres befolknings sikkerhed, retten til at respektere andre suveræne regeringers udsagn - det gælder også vores alliancepartnere - og de europæiske regeringers og institutioners pligt til foregå med det godt eksempel og gennemføre en informeret debat.
I det store og hele mener jeg, at vi har nået de mål i de drøftelser og diskussioner, som vi har haft om truslen i eftermiddag. Billederne af terrorangrebene - på pendler- og undergrundstog i Madrid og London, steder, hvor folk udøver deres tro, diplomatiske bygninger, banker i Istanbul, hoteller i Jordan, boligkomplekser i Saudi-Arabien og restauranter og barer på Bali - jeg kunne blive ved - er ikke computergenererede. De er en virkelighed, vi lever med. De er vores moderne verdens nye og skrækindjagende virkelighed. Vore dages terrorist stiller sig ikke tilfreds med at begrænse sig til konventionelle angreb. Hvis det kan lade sig gøre, vil han eller hun erhverve og anvende kemiske og biologiske midler til at nå sine mål.
Hvad angår respekt for retsstatsprincippet, nævnte jeg spørgsmålet om tortur - som var et centralt spørgsmål i debatten - i mine indledende bemærkninger. Jeg vil gentage den britiske regerings holdning. Forbuddet mod tortur er kategorisk. Den britiske regering fordømmer i lighed med alle europæiske regeringer uforbeholdent brug af tortur. Vi anvender aldrig tortur til noget formål, heller ikke for at få oplysninger. Vi tilskynder ikke til, tolererer ikke og støtter ikke på anden måde andre i at bruge tortur. Vi fordømmer helt og holdent tortur. Vi har arbejdet intenst sammen med vores internationale partnere for at udrydde en afskyelig praksis.
Hvad angår regeringernes indsats for at bekæmpe truslen med fuld respekt for retsstatsprincippet, glæder det mig, at EU under det britiske formandskab har vedtaget en nye terrorbekæmpelsesstrategi og dermed fastlagt nogle klarere rammer, som medlemsstaterne kan anvende til at gøre fremskridt i deres nationale og europæiske arbejde ved at skabe balance mellem borgernes ret til liv og til frihed. Det er ikke bare tomme ord. Italiens udlevering af en mand til Det Forenede Kongerige for nylig, så han kunne blive tiltalt for forhold i forbindelse med terrorangrebene i London i juli, ville ikke have fundet sted så hurtigt, hvis vi ikke havde haft de europæiske arrestordrer. Det er et praktisk eksempel på EU's terrorbekæmpelsessamarbejde og retlige samarbejde.
Hvad angår respekt for suveræne regeringer, vil jeg minde medlemmerne om den amerikanske udenrigsministers ord den 5. december 2005. Hun sagde, og af hensyn til fuldstændigheden citerer jeg direkte: "USA har respekteret - og vil vedblive med at respektere - andre landes suverænitet. USA transporterer ikke og har ikke transporteret fanger fra et land til et andet for at foretage afhøringer ved hjælp af tortur. USA anvender ikke noget lands luftrum eller lufthavne til at transportere en fange til et land, hvor han eller hun vil blive tortureret. USA har ikke transporteret nogen og vil ikke transportere nogen til et land, hvis vi mener, at vedkommende vil blive tortureret. Om nødvendigt sikrer USA sig, at overførte personer ikke bliver tortureret."
En række medlemmer har naturligvis rejst spørgsmålet om EU-medlemsstaternes regeringers reaktion på påstandene, som har fået meget offentlig omtale i de seneste måneder. Lad mig et kort øjeblik gå ud af rollen som rådsformand og fortælle Parlamentet om den britiske regerings håndtering af disse meget alvorlige påstande. Vi har gransket spørgsmålet om USA's udleveringer via Det Forenede Kongerige, og vi har ikke fundet nogen tilfælde siden den 11. september 2001 eller tidligere under Bush-regeringens embedsperiode, hvor vi modtog en anmodning fra USA om udlevering gennem Det Forenede Kongeriges territorium eller luftrum, og vi har heller ikke på anden måde fået kendskab til sådan et tilfælde.
Hvad angår vores vejledende rolle over for vores vælgere gennem informeret debat, er det kun rimeligt, at Europarådet får mulighed for at udføre en saglig undersøgelse af, hvordan dets medlemmer sikrer den effektive overholdelse af bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskonvention, som har været fremtrædende under forhandlingen i eftermiddag.
Forhandlingen i dag har givet anledning til mange spørgsmål, som Europarådet bør have med i sin kommende undersøgelse - og mange af dem er blevet fremført med stor overbevisning. Jeg kan forsikre Dem for, at Det Forenede Kongerige vil besvare alle Europarådets spørgsmål. Jeg håber og tror, at de øvrige medlemsstater vil gøre det samme.
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg tror, at forhandlingen i eftermiddag viser en meget udbredt holdning her i Parlamentet, som jeg også er helt enig i, nemlig at vi ikke må gå på kompromis med terroristerne, men at vi heller ikke må gå på kompromis med beskyttelsen af de grundlæggende menneskerettigheder. Vi skal skabe klarhed og finde ud af hele sandheden - en sandhed, som man måske ikke bryder sig om, men som under alle omstændigheder er sandheden. Vi er nødt til at finde sandheden og, som hr. Schulz så rigtigt sagde, undgå at drage forhastede konklusioner.
Jeg vil navnlig gerne svare hr. Geremek, som jeg lyttede opmærksomt til. I min indledende tale sagde jeg lige præcis det om Deres land Polen, som De gerne ville have, nemlig at jeg behørigt noterede mig den polske regerings formelle dementi, og at jeg ikke mener, at man kan tale om anklagede eller mistænkte lande, men at vi skal finde ud af, hvad der er foregået på hele Europas område, i alle EU-landene og i alle kandidatlandene. Jeg sagde netop, at man ikke kan sige, at det kun er en efterforskning, der vedrører Polen og/eller Rumænien. Sandheden skal findes over det hele.
En del af debatten om Europas grundlæggende værdier vedrører både borgernes ret til sikkerhed - her har Europa-Parlamentet allerede flere gange udtalt, at det internationale samarbejde med USA er uundværligt, hvis bekæmpelsen af terrorisme skal være en succes - og EU's og alle de demokratiske landes pligt til at respektere den menneskelige værdighed.
De har i dag med et bredt flertalt vedtaget en vigtig foranstaltning, som er nyttig i bekæmpelsen af terrorisme, og som skaber balance mellem sikkerhed og frihed. Det er godt eksempel, som jeg mener, at vi alle bør bruge som holdepunkt. Det er et eksempel på balancen mellem bekæmpelse af terrorisme og beskyttelsen af de grundlæggende menneskerettigheder.
I Europa har vi samarbejdet med USA om at bekæmpe terrorisme, og det vil vi fortsætte med. Jeg er f.eks. ked af at sige, mine damer og herrer, at netop aftalen om udlevering af terrormistænkte, der blev undertegnet i 2003, er blevet ratificeret af USA, men ikke af EU's medlemsstater. De forstår sikkert, hvor vigtigt det i dag ville være at have en klar og gældende udleveringsaftale, som indeholder nogle faste bestemmelser, der naturligvis også omfatter et forbud mod umenneskelig behandling. Dette viser, at vi europæere desværre også er nødt til at gøre en lidt hurtigere indsats.
Endelig mener jeg ikke, at efterforskningsindsatsen skal forstås som en indsats, der er rettet mod USA, men - sådan som en eller anden sagde - som en indsats, der tager sigte på at en finde sandheden, der er til gavn for os alle. Med det ene eller det andet resultat står vi alle stærkere, for jeg vil gerne gentage, at sandheden enten afslører, hvad der er sket, eller at der ikke er sket noget.
Under alle omstændigheder vil vi stå stærkere med sandheden, for der står i den amerikanske forfatning, i traktaten om Den Europæiske Union, i Nice-chartret og i den europæiske menneskerettighedskonvention - i alle disse dokumenter, og her nævnte jeg først den amerikanske forfatning - at menneskerettighederne er et grundlæggende og absolut princip. Så jeg spørger mig selv, hvorfor vi ikke også skulle samarbejde på dette område, så disse højtidelige principper bliver gennemført. Det vil jeg personligt gøre en indsats for. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om betænkning af Geoffrey Van Orden for Udenrigsudvalget om status i Bulgariens forberedelser til EU-medlemskab (2005/2204(INI)) og betænkning (A6-0344/2005) af Moscovici for Udenrigsudvalget om status i forberedelserne til EU-medlemskab i Rumænien (2005/2205(INI)) (A6-0342/2005). 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er kun seks uger siden, at Parlamentet sidst debatterede Bulgariens fremskridt hen imod tiltrædelse af EU. Jeg har været i Bulgarien siden da, og det har Parlamentets formand i øvrigt også. Vi mødte Bulgariens præsident og statsminister og mange ministre. Jeg besøgte et børnehjem i et område, der havde været hårdt ramt af oversvømmelser, og en fabrik, som havde modtaget EU-finansiering. Jeg havde drøftelser med udenrigsministeren, indenrigsministeren, højesteretspræsidenten og politichefer, herunder dem, der leder den nationale organisation til bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Jeg mødte også formændene for parlamentets vigtigste udvalg og repræsentanter for alle de politiske partier. Ingen af dem syntes at være i tvivl om det arbejde, der skal gøres, eller den påtrængende nødvendighed af at tage fat på de områder, som efter Kommissionens og Parlamentets opfattelse giver anledning til alvorlig bekymring. Mange bliver imidlertid mere og mere ængstelige over, at Bulgariens tiltrædelse bliver blandet ind i den overordnede meningskamp om EU's fremtidige omfang og EU's budget. 
Hr. formand, selv om jeg i øvrigt taler på vegne af min nuværende politiske gruppe under denne debat, håber jeg, at De tillader, at jeg fremkommer med to personlige bemærkninger om disse spørgsmål.
For det første er mange af os skuffede over, at man ikke efter forkastelsen af forfatningen har benyttet lejligheden til at få en omfattende og åben debat om EU's beskaffenhed og retning for fuldt ud at tage vores borgeres reelle ønsker i betragtning og tilpasse EU til behovene i det 21. århundrede.
For det andet er der, som hr. Barroso bemærkede i formiddags, et strukturelt problem i budgettet. Jeg er ikke sikker på, at han og jeg er enige om, hvad problemet er. Efter min mening er det, at omkring 40 % af EU's budget går til den fælles landbrugspolitik, og ligeledes at Det Forenede Kongerige år efter år i 20 år netto har betalt dobbelt så meget til EU's budget, selv med budgetkompensationen, som et land som Frankrig, der har en økonomi af samme størrelse.
Jeg vil nu vende tilbage til min rolle som ordfører. Sagen er, at tiltrædelseslande som Bulgarien ikke må stilles ugunstigt som følge af de overordnede spørgsmål. Tidsplanen for tiltrædelse må ikke være afhængig af irrelevante overvejelser om fremtidige udvidelser. Vi må huske på, at hverken Bulgarien eller Rumænien indgår i fremtidige udvidelsesrunder, de indgår i den foregående udvidelse. Deres tiltrædelse er allerede sikret. Og deres budgetmæssige ordninger for de første to år efter tiltrædelsen er også sikret. Det er jeg sikker på, at kommissæren kan bekræfte.
Bulgariens finansielle bestemmelser er fastsat fra 2007 til 2009 i afsnit III i tiltrædelsestraktaten, som blev undertegnet den 25. april i år. I bestemmelserne fastsættes de beløb, som Bulgarien skal betale til EU's budget i forskellige former, samt hvad landet modtager i støtte fra Samhørighedsfonden, bistand til nedlæggelse af kernekraftværker, overgangsfaciliteten, Schengen-faciliteten, landbrugsbetalinger og andre strukturforanstaltninger.
Hvis vi ser bort fra den negative indstilling til udvidelse i almindelighed, der er begyndt at opstå i nogle lande, hvilke betydelige hindringer skal Bulgarien overvinde i de kommende måneder?
For det første skal alle medlemsstaterne ratificere tiltrædelsestraktaten. Indtil videre har kun syv gjort det, og Parlamentet opfordrer de resterende 18 medlemsstater til at ratificere den snarest muligt.
For det andet er der spørgsmålet om den nøjagtige tidsplan for tiltrædelse. Parlamentet støtter vores fælles målsætning om Bulgariens tiltrædelse af EU den 1. januar 2007, forudsat at visse problemer, som giver anledning til alvorlig bekymring, bliver løst. Uden dette faste mål er et stort incitament til, at de bulgarske myndigheder gør en større indsats, borte. De gør en større indsats. Jeg kan fortælle, at den bulgarske nationalforsamling i de seneste måneder har færdigbehandlet yderligere seks vigtige retsakter, og jeg har fået at vide, at vigtige forfatningsmæssige ændringer, som vi har forlangt, vil blive forelagt for nationalforsamlingen i år.
Men selv om lovgivningsmæssige ændringer er afgørende, kan jeg ikke understrege stærkt nok, at der er behov for synlige og konkrete resultater. Vi må se beviser på ændringer, navnlig på vigtige områder som retsvæsenet, politiet og bekæmpelse af organiseret kriminalitet og korruption. Det er især dette område, som jeg behandler i min betænkning på vegne af Parlamentet. Der er naturligvis andre områder, som vækker bekymring, herunder børns velfærd og støtte til og integration af romasamfundene.
Jeg anbefaler min betænkning til Parlamentet. Den fik bredest mulig støtte i Udenrigsudvalget, og jeg beklager, at GUE/NGL-Gruppen har valgt igen at stille ændringsforslag, som blev forkastet i udvalget. Bortset fra mit eget ændringsforslag 16 anbefaler jeg Dem ikke at støtte nogen andre ændringsforslag.
Jeg opfordrer de bulgarske myndigheder til at tage nødvendigheden af at gennemføre reformer meget alvorligt. Ændringerne er naturligvis fordelagtige i sig selv og ikke bare som en forudsætning for EU-medlemskab. Jeg anmoder Kommissionen om at sikre, at Parlamentet fortsat inddrages fuldt ud og rettidigt i enhver overvejelse om at tage sikkerhedsklausulerne i anvendelse.
Den 1. januar 2007 er en sandsynlig dato for Bulgariens tiltrædelse af EU.
Pierre Moscovici (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil begynde med at tilslutte mig hr. Van Ordens bemærkning om et yderst afgørende punkt, nemlig finansiering. Selv om jeg ikke er fuldstændig enig i hans måde at ræsonnere på - hvilket ikke vil overraske ham - deler jeg hans bekymring vedrørende de finansielle overslag, som hverken vil betyde, at den hidtidige udvidelse med 10 nye medlemsstater bliver vellykket, eller at man kan forberede den næste udvidelse på de rigtige betingelser.
Når dette er sagt, vil jeg minde om formålet med min betænkning, som er at forberede Rumæniens tiltrædelse i 2007 bedst muligt, fordi også jeg mener, at både Rumænien og Bulgarien kan blive medlem af EU den 1. januar 2007. Hensigten med den fremlagte betænkning er, at den skal være et nyttigt og effektivt arbejdsredskab i de kommende måneder. Kommissionens rapport, som hr. Rehn fremlagde den 25. oktober, var også forbilledlig i den henseende. Jeg vil endnu en gang takke Kommissionen for dens arbejde, og den betænkning, jeg fremlægger til afstemning i Parlamentet, følger den samme grundlæggende tankemåde som Kommissionens rapport.
Jeg vil gerne bekræfte Parlamentets venskab over for Rumænien og vores ønske om at arbejde hen imod et fælles mål for at gøre en udvidelse til 27 lande mulig efter kommunismens fald og den store befrielsesbevægelse i Østeuropa, men samtidig hermed skal vi understrege, at vi mener vores krav alvorligt, og at vores kriterier er strengt fastsat. Derfor skal Parlamentet både være bevidst om Rumæniens fremskridt hen imod tiltrædelse, som efter min mening har virket som en katalysator for talrige ændringer og reformer, men det skal også være krævende og årvågent samt styre den praktiske gennemførelse af disse reformer.
Endvidere er vi i betænkningen opmærksomme på Rumæniens problemer, f.eks. på området for retlige og indre anliggender med hensyn til gennemsigtighed i retssystemet, bekæmpelse af korruption, organiseret kriminalitet, grænsekontrol, administrativ kapacitet, anerkendelse eller beskyttelse af det ungarske mindretal, hvilket jeg vender tilbage til, og også på miljøområdet og gennemførelse af lovgivning. Og vi er klar over, at der er en lang række krav og spørgsmål, som den rumænske regering skal koncentrere sig om.
Jeg vil selv tilføje, at vi stadig har mulighed for at anvende beskyttelsesklausulerne. En beskyttelsesklausul er ikke kun et påfund. Det er en specifik og konkret bestemmelse og en garanti for, at vi tager tiltrædelsesprocessen alvorligt. Den skal dog ikke opfattes som en trussel eller en straf, men som en mekanisme, der skal give Bulgarien og Rumænien den nødvendige tid til at forberede sig på at blive integreret i det indre marked og til at sikre, at tiltrædelsen finder sted på de bedst mulige betingelser både for de eksisterende og de nye medlemsstater.
Det er ånden i min betænkning, en ånd, som endvidere ligger tæt på ånden i hr. Van Ordens betænkning, og jeg tror, at Parlamentet i morgen kan vise sin vilje til at tage endnu et skridt hen imod tiltrædelse den 1. januar 2007.
Jeg vil nu sige et par ord om de ændringsforslag, som Udenrigsudvalget har drøftet og udarbejdet. Dér er vi også meget tæt på at være enige, og det er rigtigt, at betænkningen da også blev vedtaget af et stort flertal i Udenrigsudvalget. Efter min mening er der imidlertid stadig tre eller fire følsomme emner, som vi er nødt til at drøfte i morgen, og jeg vil give udtryk for mine holdninger i den forbindelse, da det er ordførerens rolle.
Først er der spørgsmålet om, hvorvidt Bulgariens og Rumæniens sager skal forbindes. Selv om de selvfølgelig er forbundet i praksis, skal de stadig bedømmes på deres egne præmisser. Jeg har medunderskrevet et ændringsforslag stillet af hr. Lagendijk for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, i hvilket bekæmpelse af korruption og gennemsigtighed i retssystemet tilføjes, hvilket finder anvendelse både på hr. Van Ordens og min betænkning.
Et andet meget følsomt og vigtigt emne vedrører adoption. Det er genstand for et ændringsforslag fra fru Nicholson, der som bekendt er meget optaget af loven, som den er vedtaget i Rumænien. Efter min mening skal vi måske lægge mere vægt på barnets interesser og FN's retlige ramme ud over rumænsk lovgivning, når vi skal løse stridsspørgsmål som følge af moratoriet - og som ordfører er jeg bekendt med en del sådanne stridsspørgsmål. Hr. Wiersma og hr. Lajendijk har stillet flere ændringsforslag. Jeg håber, at vi vedtager et eller flere af disse ændringsforslag eller finder frem til et kompromis mellem dem.
Så er der spørgsmålet om mindretal. I min betænkning har jeg foreslået idéen om selvstyre. Det fremgik tydeligt af drøftelserne i Udenrigsudvalget, at mange medlemmer mente, at selv om det er vigtigt at respektere mindretal, bør vi ikke give den rumænske regering ordrer vedrørende metoden, proceduren eller den praktiske form, som det øgede selvstyre bør have. Vi skal undgå at blande os og forsøge ikke at fremprovokere konflikter med klodsede formuleringer. Også i den forbindelse har hr. Wiersma og fru Nicholson foreslået en række formuleringer. Hvad enten det drejer sig om større decentralisering eller kulturelt selvstyre, håber jeg, at Parlamentet også her vil kunne bekræfte mindretallenes rettigheder, særlig det ungarske mindretal, samtidig med at det udviser fleksibilitet.
Endelig blev vi i sidste uge enige om, at rygterne om CIA's hemmelige aktiviteter ikke skulle nævnes i betænkningen. Jeg mener stadig, at denne statusbetænkning ikke er stedet til at give udtryk for vores meget reelle bekymring vedrørende dette problem. Den skal omhandle tiltrædelsen og kun tiltrædelsen.
Jeg ønsker at takke alle, der har arbejdet med disse tiltrædelser, for deres støtte til betænkningen. Jeg glæder mig over, at den er blevet forbedret ved hjælp af deres velovervejede tilføjelser. Jeg tror, at vi kan gøre endnu mere under afstemningen i morgen tidlig, og jeg håber, at vi tager endnu et skridt hen imod Rumæniens tiltrædelse den 1. januar 2007. 

Olli Rehn,
   Hr. formand, det glæder mig igen at tale i Parlamentet om Bulgariens og Rumæniens forberedelser til tiltrædelse af EU.
Der er sket meget i det forløbne år. Forhandlingerne blev afsluttet i slutningen af 2004, og Parlamentet samtykkede til Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, hvorefter tiltrædelsestraktaten blev undertegnet i april. Traktaten bliver for øjeblikket ratificeret i medlemsstaterne. Kommissionen og sikkert også de øvrige institutioner, f.eks. Parlamentet, målretter nu hele indsatsen på at opmuntre og støtte Bulgarien og Rumænien i at fuldføre alle nødvendige forberedelser til tiltrædelse. Ingen af landene må sky nogen anstrengelse for at fuldføre det udfordrende arbejde, som stadig skal gøres på den hjemlige front, og de skal bruge den nødvendige tid på det.
Jeg glæder mig over, at Europa-Parlamentet og Udenrigsudvalget har spillet en aktiv rolle, og over betænkningerne udarbejdet af hr. Moscovici og hr. Van Orden, hvor de stærke og svage sider ved de to landes fremskridt indtil videre fremhæves.
Som det fremgår af Kommissionens generelle tilsynsrapporter, som jeg forelagde for Dem den 25. oktober, er vores vurdering stort set den samme: Både Bulgarien og Rumænien opfylder de politiske kriterier. Samtidig må de gøre en yderligere indsats, navnlig for at styrke retsstaten, forbedre den offentlige forvaltning og retssystemet, bekæmpe korruption og beskytte sårbare grupper effektivt. De økonomiske strukturreformer skal fortsætte i begge lande, for at de fuldt ud kan opfylde de økonomiske kriterier for medlemskab.
Hvad angår gældende fællesskabsret, har både Bulgarien og Rumænien fortsat gjort fremskridt med at overtage og implementere EU-lovgivningen. De har opnået en betydelig grad af tilpasning 13 måneder før den planlagte tiltrædelsesdato den 1. januar 2007. Ikke desto mindre er der på visse områder stadig alvorlige mangler i forberedelserne, og generelt skal der være større opmærksomhed på effektiv gennemførelse og håndhævelse af lovgivningen.
Det er altså langtfra uproblematisk for øjeblikket. Bulgarien og Rumænien har stadig langt igen, og det er vigtigt, at vi sammen - Parlamentet, medlemsstaterne og Kommissionen - fortsat minder de to lande om at vedblive med at fokusere på det betydelige interne arbejde, der resterer. Den 7. november sendte jeg et brev til de to udenrigsministre, hr. Kalfin og hr. Ungureanu, hvor jeg opfordrede Bulgarien og Rumænien til at tage omgående og beslutsomme skridt til at lukke huller og afhjælpe mangler i deres forberedelser.
Hvad angår de øvrige anliggender i Bulgariens og Rumæniens forberedelser, vil Kommissionen fortsat både overvåge og støtte dem stærkt frem til tiltrædelsen. Jeg glæder mig over Parlamentets hjælp og indsats på dette område.
Næste gang vi mødes om dette emne, skal vi diskutere en rapport om de skridt, som Bulgarien og Rumænien har taget for at afhjælpe de vigtigste resterende mangler, som blev påpeget i den generelle tilsynsrapport fra oktober. Kommissionen agter at forelægge denne rapport for Parlamentet og Rådet i maj 2006. På det tidspunkt kan Kommissionen henstille, at Rådet udskyder tiltrædelsen til den 1. januar 2008, hvis der er alvorlig fare for, at det ene eller det andet land på en række vigtige områder vil være åbenlyst uforberedt på at opfylde kravene til medlemskab inden januar 2007.
Som kommissionsformand Barroso lovede tidligere i år og i overensstemmelse med vores drøftelser i april om indførelse af en udvidet procedure med samstemmende udtalelse, vil Kommissionen bruge sin regelmæssige dialog med Europa-Parlamentet og lytte til Parlamentets synspunkter om evt. anvendelse af udskydelsesklausulen. Kommissionen vil, før den udsteder en henstilling, overveje disse synspunkter nøje for at inddrage Europa-Parlamentet fuldt ud i en evt. beslutning om at udskyde tiltrædelsen. Jeg er rede til at møde Udenrigsudvalget i løbet af foråret, f.eks. i april, for at udveksle synspunkter om situationen i Bulgarien og Rumænien på det tidspunkt.
Til sidst vil jeg takke Europa-Parlamentet for dets konstruktive og velafbalancerede tilgang til Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af EU. Den er igen blevet illustreret af de meget pålidelige og gedigne betænkninger fra hr. Moscovici og hr. Van Orden. Kommissionen bifalder altid Parlamentets stærke engagement i tiltrædelsesprocessen og dets nøje overvågning af udviklingen i Bulgarien og Rumænien. Jeg har tiltro til, at vi sammen vil fuldføre den femte udvidelsesrunde og gøre den til en succes.
Douglas Alexander,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at rose både hr. Van Orden og hr. Moscovici for deres arbejde med disse sager som ordførere og også sige, at det er en udsøgt fornøjelse at følge kommissær Rehn, som har været en engageret og effektiv fortaler for, at indsatsen for både Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse fremmes.
Jeg er meget tilfreds med forhandlingen i dag, som holdes på et vigtigt tidspunkt i Bulgariens og Rumæniens tiltrædelsesprocesser. Som følge af tidligere drøftelser med medlemmerne ved jeg, at Parlamentet fortsat har en stor og indgående interesse for de to landes forberedelser til EU-medlemskab og de overordnede spørgsmål om udvidelse. Jeg ser frem til en stimulerende og tankevækkende debat i eftermiddag.
I december 2004 konkluderede Det Europæiske Råd, at både Bulgarien og Rumænien vil være i stand til at påtage sig alle forpligtelser i forbindelse med et medlemskab fra januar 2007, hvis de begge to fortsætter deres bestræbelser på at gennemføre de nødvendige reformer og indgåede forpligtelser på alle områder af den gældende fællesskabsret. I juni 2005 gentog Det Europæiske Råd disse konklusioner, og det så med tilfredshed på undertegnelsen af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelsestraktat den 25. april i Luxembourg. Som Rådet konstaterede, markerede dette indledningen af en ny vigtig etape hen imod tiltrædelse, og det var en etape, som Parlamentet støttede stærkt, da det stemte for at godkende undertegnelsen af traktaten.
Det er ikke vanskeligt at forstå, hvorfor Europa-Parlamentet og Rådet har støttet Rumæniens og Bulgariens EU-forhåbninger. Udsigten til EU-medlemskab har allerede fungeret som et vigtigt incitament til reform. Siden Bulgarien og Rumænien slog ind på vejen til EU-medlemskab, har de begge gennemført vidtrækkende politiske og økonomiske reformer. Levevilkårene og de økonomiske muligheder er blevet bedre. I løbet af kun 16 år er to diktaturer blevet afløst af demokratier. Heldigvis, vil jeg sige. Det er under alle omstændigheder betydelige fremskridt, og vi bør takke alle dem, der har arbejdet så hårdt for dem.
Nu er der lagt op til fuldt medlemskab, hvilket vil bringe os meget nærmere til samling af Europa efter den kunstige opdeling siden Anden Verdenskrig. Det vil bidrage til en mere stabil, sikker og stærk Union.
Hverken Bulgariens eller Rumæniens tiltrædelsesproces er fuldført. Som kommissær Rehn har understreget og tidligere understregede i juli, kan udvidelsen kun blive en succes, hvis alle nye lande, der tiltræder Unionen, er godt forberedte på at overholde medlemskabets forpligtelser. Som kommissæren gjorde det helt klart i sin offentlige erklæring i oktober, voterer juryen stadig om, hvornår Bulgarien og Rumænien kan tiltræde.
Det er i alles interesse, at Bulgarien og Rumænien er klar til at tiltræde EU den 1. januar 2007, som det allerede er blevet sagt under forhandlingen. Dette mål er inden for rækkevidde, hvis de to lande fremskynder reformprocessen i den korte tid, der er tilbage fra i dag til den afgørende dato. I de generelle tilsynsrapporter fastslås klare områder, hvorpå de to lande nu må målrette deres indsats.
Rapporten om Bulgarien viser, at det opfylder de politiske kriterier for medlemskab, men at der skal gøres en yderligere indsats for at afhjælpe de resterende mangler, bl.a. skal der sættes beslutsomt ind for at reformere retssystemet, og der skal gøres mere for at bekæmpe organiseret kriminalitet og korruption, også på højt plan. Reformer af den offentlige forvaltning skal også prioriteres højt. Hvad angår menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal, skal der gøres en større indsats for at forhindre menneskehandel, hvilket Parlamentet gentagne gange har udtalt sig om, for at forbedre børns velfærd og situationen for psykisk handicappede og for at fremme integrationen af romamindretallet i almindelighed.
Kommissionen vurderer også, at Bulgarien burde være i stand til at overholde de økonomiske kriterier for tiltrædelse, forudsat at det fortsætter med sine reformer og afhjælper det nuværende underskud på de løbende poster. Derfor skal det vedblive med at føre en forsigtig finanspolitik, forbedre erhvervsklimaet og fremskynde reformerne på arbejdsmarkedet.
Hvad angår overtagelsen og implementeringen af den gældende fællesskabsret, konstateres det i rapporten, at Bulgarien har gjort yderligere fremskridt, navnlig vedrørende konkurrenceregler og politik på det kulturelle og det audiovisuelle område. Udviklingen på en række andre områder har dog været rent ud sagt utilstrækkelig. Generelt skal Bulgarien øge indsatsen for at fuldføre forberedelserne og opbygge en tilstrækkelig administrativ og retslig kapacitet til at gennemføre og håndhæve EU's retsorden fuldt ud. Jeg nævnte nogle områder, hvor den manglende gennemførelse er særligt udtalt, det gælder f.eks. nødvendigheden af at bekæmpe korruption og organiseret kriminalitet effektivt. Andre bekymringer drejer sig om overholdelsen af kravene og procedurerne ved EU's eksterne grænse, politisamarbejde og effektiv håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder for at bekæmpe piratkopiering og det mere omfattende problem med varemærkeforfalskning. Den mangelfulde håndhævelse af reglerne vedrørende motorkøretøjsforsikring er også et problem, der giver anledning til alvorlig bekymring, og det samme gælder mangler inden for landbrug, dyrevelfærd, veterinærforanstaltninger med hensyn til folkesundhed og fødevaresikkerhed.
I Rumæniens tilfælde vurderer Kommissionen, at det opfylder betingelserne for medlemskab, men at der stadig skal gøres en yderligere indsats for at afhjælpe de resterende mangler. Rumænien skal gøre en beslutsom indsats for at reformere retssystemet og fremskynde bekæmpelsen af korruption betydeligt, også på højt plan. Det skal også gennemføre reformer af den offentlige forvaltning, og der skal gøres en større indsats for at forbedre handicappedes og psykisk syges situation, en sag, som jeg ved ligger Parlamentet meget på sinde.
Jeg er enig i Kommissionens vurdering af, at Rumænien skulle være i stand til at overholde de økonomiske kriterier ved tiltrædelsen, forudsat at det fortsætter og intensiverer indsatsen, navnlig ved at være opmærksom på sin eksterne balance, lønpolitikken for den offentlige sektor og regeringens indtægtsgrundlag. Rumænien har gjort yderligere fremskridt med at overtage og gennemføre fællesskabsretten, navnlig på områder vedrørende frie personbevægelser, telekommunikation og forbrugerbeskyttelse.
Der er imidlertid stadig mangler på andre områder. Generelt skal Rumænien ligesom Bulgarien øge sin indsats for at fuldføre forberedelserne og opbygge en tilstrækkelig administrativ og retslig kapacitet til at gennemføre og håndhæve EU's retsorden fuldt ud. Det skal ligeledes bekæmpe korruption, også korruption på højt plan. Ligesom Bulgarien skal Rumænien sørge for, at kravene og procedurerne ved EU's eksterne grænse opfyldes, og at de intellektuelle ejendomsrettigheder håndhæves effektivt. Der er også en række alvorlige mangler, som skal afhjælpes hurtigt og beslutsomt, inden for landbrug, fødevaresikkerhed og miljøbeskyttelse.
De første måneder af det nye år vil være en afgørende periode i Rumæniens tiltrædelsesproces. Rumænien har gjort betydelige fremskridt for at nå dette stadium. Det anerkender jeg fuldt ud over for Parlamentet i dag. Men nu må det genoptage bestræbelserne på at afhjælpe de resterende mangler.
Bulgarien skal også i årets første måneder målrette hele sin indsats på at afhjælpe de resterende mangler. Kommissionens rapport er en effektiv køreplan, hvor de vigtigste svagheder påpeges tydeligt, og den bør være en rettesnor for Bulgariens tilgang. Bulgarien har også gjort betydelige fremskridt for at nå dette stadium. Mållinjen er nu i syne, og Bulgarien vil krydse den, hvis det øger indsatsen og gennemfører de resterende reformer. Det vil kræve hårdt arbejde, men det vil være det værd.
EU vil vedblive med på enhver måde at bistå og støtte både Bulgarien og Rumænien i deres bestræbelser på at tage det sidste skridt hen imod tiltrædelse. Jeg håber, at både Rumænien og Bulgarien kan tiltræde i 2007. Tiltrædelsen vil virkelig være til fordel for de to lande og - efter min opfattelse - helt klart også for EU som helhed. Som den britiske premierminister, Tony Blair, sagde til Parlamentet i juni, er udvidelsen en historisk mulighed for at opbygge en mægtigere og mere indflydelsesrig Union. Jeg håber, at Rumænien og Bulgarien på samme tid næste år kun er 14 dage fra at blive fuldgyldige medlemmer af vores EU.
Francisco José Millán Mon,
   Hr. formand, for bare halvanden måned siden talte vi her i Parlamentet om Rumæniens tiltrædelse af EU. Dengang drejede det sig om kommissær Rehns redegørelse. I dag taler vi så om den betænkning, som Parlamentet skal stemme om i morgen, og som forhåbentligt vil få stor opbakning.
Der er et grundlæggende sammenfald mellem dem. I Rumænien er der gjort mange og vigtige fremskridt, men der er stadig brug for en indsats på flere områder, som vi alle kender, og som er blevet nævnt i dag. De er også sammenfaldende på et afgørende punkt, i og med at det er meget vigtigt, at der tages yderligere skridt på indenrigs- og retsområdet, især med hensyn til en gennemførelse af reformen af retsvæsenets funktion, en bedre grænsekontrol og korruptionsbekæmpelse, som er et vigtigt aspekt, hvor Parlamentet ønsker at se resultater.
Der er et andet vigtigt sammenfald mellem Kommissionens redegørelse og Moscovici-betænkningen, nemlig at vi befinder os på et afgørende tidspunkt. Som nævnt af kommissæren kommer Kommissionen til foråret med en redegørelse om Rumæniens status i forberedelserne til EU-medlemskab, og den vil udtale sig om en eventuel iværksættelse af en mekanisme, der kunne forsinke den faktiske tiltrædelse i et år. Som det står i den tekst, vi skal stemme om i morgen, skal Parlamentet også til den tid udtale sig om spørgsmålet. Vi ønsker at være tæt involveret i sagen.
Resultaterne på rets- og indenrigsområdet og i forbindelse med korruptionsbekæmpelsen vil få stor betydning for vurderingen til foråret. Derfor skal den rumænske regering fortsat gøre alt, hvad den kan, på dette og andre områder. Eksemplet med de succeser, der er opnået inden for konkurrencepolitikken, som tidligere voldte os stor bekymring, bør tjene til opmuntring i forbindelse med de udestående opgaver.
Hr. formand, det er korrekt, at Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse ikke bør lide under det nye klima med krise og træthed blandt borgerne, som er kommet til udtryk efter fiaskoerne i forbindelse med forfatningstraktaten. Men vi skal være realistiske. Dette klima findes, og det kan dårligt undgå at berøre medlemmerne af Europa-Parlamentet, der er tæt på borgerne, og de vil følge status for forberedelserne i de to lande meget tæt.
Rumænien har kort sagt aftalt et historisk møde med EU den 1. januar 2007. Som nævnt i betænkningen bekræfter Parlamentet sit ønske om, at det sker, men det understreges også, at opnåelsen af målet i første omgang afhænger af, at de rumænske myndigheder opfylder deres forpligtelser. Vi støtter og hilser den indsats, de gør for at nå målet i tide, men opgaven påhviler de rumænske myndigheder
Alexandra Dobolyi,
   Jeg bifalder de to ordføreres arbejde. En af grundene til det er, at jeg som ungarsk medlem af Europa-Parlamentet har fulgt de to landes bestræbelser og Parlamentets og Kommissionens vurderinger dag for dag, siden jeg blev medlem af Parlamentet. Det glæder mig at sige, at de to betænkninger med nogle få ændringsforslag er afbalancerede og giver et klart billede af den aktuelle situation i de to lande. Jeg vil ikke gentage det, som de foregående talere har sagt, eller Rådets og Kommissionens kritik, for, som jeg allerede nævnte i oktober under debatten om Kommissionens landerapport, er observatørerne fra de to lande til stede for at kunne give deres beslutningstagere førstehåndsoplysninger om både manglerne og de ønskværdige beslutninger, som Parlamentet har foreslået. Under debatten i formiddags, under forberedelserne af det topmøde, der finder sted i weekenden, stod det helt klart, at alle grupper i Parlamentet lægger stor vægt på betydningen af solidaritet over hele EU, for det er vores eneste mulighed for at bibeholde konkurrenceevnen. Som de to ordførere også nævnte, skal betydningen af solidaritet understreges endnu mere for disse to landes vedkommende.
Som ungarer skal jeg ikke undlade at nævne situationen for de ungarere, der lever i Rumænien. Jeg forventer, at den rumænske regering som lovet hurtigst muligt vedtager den lov om mindretal, der er nævnt i koalitionsaftalen. Jeg ved, at alle de tilstedeværende i Parlamentet allerede er opmærksomme på dette, men jeg må alligevel understrege betydningen af kulturelt selvstyre, som er grundlaget for nævnte lov. Den lov vil, når den er vedtaget og bliver overholdt, kunne sikre harmonisk sameksistens mellem mindretallet og flertallet i Rumænien på lang sigt.
Alexander Lambsdorff,
   Hr. formand, Den Liberale Gruppe påskønner fremskridtene i Bulgariens og Rumæniens bestræbelser på vej ind i EU. Vi støtter fortsat begge lande på denne vej, overvåger imidlertid også meget nøje, hvordan begge lande lever op til deres ansvar som kandidatlande. Begge lande skal - det har min gruppe igen og igen understreget - vurderes på baggrund af deres egen præstationsevne og uafhængigt af hinanden.
Den næste fremskridtsrapport fra Kommissionen om de to lande præsenteres til foråret. Det vil - hr. Millán Mon nævnte det - finde sted i et ændret klima, for Unionen befinder sig i en forfatningskrise. Debatten herom vil blive ført i midten af 2006.
Så meget desto vigtigere er de to landes bestræbelser nu ved afslutningen på at blive så effektive og produktive som muligt, for EU har brug for sådanne medlemmer. Det handler i den forbindelse også om Unionens egen evne til at optage medlemmer og dermed også om fremtiden for udvidelsespolitikken. Debatten i Rådet om Makedonien er i øvrigt symptomatisk for dette ændrede klima.
Lad mig sige noget mere specielt til Bulgarien: Vi har et afbalanceret dokument fra hr. Van Orden liggende, hvor den bulgarske regerings bestræbelser påskønnes. Der henvises til den økonomiske dynamik med gennemsnitlige vækstrater på 4 %, men det siges også meget tydeligt, hvor Bulgarien stadig skal gøre fremskridt. En vigtig del af teksten fra Udenrigsudvalget er følgende: Højtplacerede embedsmænd i Bulgarien opfordres heri til at distancere sig offentligt fra enhver form for korruption og støtte udarbejdelsen af bestemmelser om fremlæggelse af landets finanser og indkomster. Det ville føre til større gennemsigtighed og øge tilliden.
Den Liberale Gruppe ønsker, at Rumænien og Bulgarien bliver medlemmer af EU i 2007. I øvrigt er jeg af den opfattelse, at vi bør føre denne forhandling i Bruxelles og ikke i Strasbourg. 
Milan Horáček,
   Hr. formand, kære kolleger, vi anerkender de to landes arbejde. Vi er imidlertid bekymret over forskellige kritiske punkter i rapporten fra Kommissionen. Vi har indgivet vores ændringsforslag til hr. Van Ordens betænkning vedrørende miljø og menneskerettigheder. De blev desværre forkastet. Hvad angår tidspunktet for nedlukning af atomkraftværket i Kosloduj, vil jeg spørge Dem, hr. Rehn, hvad Kommissionen mener om nr. 29, hvor der indrømmes større fleksibilitet med henblik på nedlukning af blok 3 og 4. Hvad er de påtænkte alternativer til energiforsyningen? Parlamentet er inddraget i overvejelserne om anvendelse af beskyttelsesklausulen. Vi vil tage kritisk stilling til tiltrædelsen og støtte os til status for de gennemførte reformer i retsvæsenet, i kampen mod korruption, ved beskyttelse af børn og ved beskyttelse og integration af romaer og derefter beslutte os. 
Erik Meijer,
   Hr. formand, selv om der allerede er stemt om Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse, kan den skuffende situation i disse lande resultere i et års forsinkelse. Min gruppe har stillet en række ændringsforslag herom, bl.a. ændringsforslag 7, om den afpresning, som politiet og toldvæsenet også i år fortsætter med at anvende over for EU-borgere af tyrkisk herkomst på gennemrejse gennem Bulgarien.
Men også udviklingerne inden for EU selv hæmmer en yderligere udvidelse. Frankrig truer med et veto mod forhandlingerne med Makedonien, som forventer i nært samarbejde med Kroatien at blive medlem samtidig. Den eventuelle vedtagelse af den forhenværende kommissær Bolkesteins tjenestedirektiv gør økonomiske forskelle mellem medlemsstaterne til en konkurrencefaktor. Det får offentligheden i de nuværende medlemsstater til at modsætte sig yderligere udvidelser.
De vælgere i Nederlandene og Frankrig, som forkastede den foreslåede forfatning, vender sig imod den neoliberale politik, som ødelægger deres sociale ordninger og fjerner deres sociale sikring. I øjeblikket er der kræfter, i og uden for regeringerne, som med urette fortolker dette som en modvilje mod betalinger fra de regionale fonde til lande med en lav levestandard. Hvis vi ønsker en yderligere udvidelse, må vi sørge for, at disse problemer løses i tide. 
Mirosław Mariusz Piotrowski,
    Hr. formand, det polske folk ser særlig positivt på Bulgariens og Rumæniens EU-ambitioner, og det har altid støttet disse lande i deres bestræbelser på europæisk integration. Det skyldes ikke bare vores geografiske nærhed, men også at vi har været fælles om en vanskelig historie i de seneste årtier. Vi følger stadig de to landes politiske og økonomiske reformfremskridt meget nøje og håber inderligt, at reformerne lykkes.
Jeg må imidlertid sige, at jeg nærer alvorlig tvivl om, hvorvidt det vil være muligt at opfylde de to landes håb om at tiltræde EU. I det britiske formandskabs forslag til de finansielle overslag for 2007-2013 er der ikke sat penge af til den nye udvidelse. Stik imod det, som EU's politikere siger, vil EU ikke kunne opfylde sine tidligere forpligtelser. Dette betyder også, at der langtfra vil være tilstrækkelig EU-finansiering til rådighed til at skabe lige vilkår for Bulgarien og Rumænien, hvad angår udvikling, både før og efter de tiltræder EU. Dette er endnu et bevis på, at EU's solidaritetsprincip har været uden betydning i mange år.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af PSI, Italiens nye socialistparti.
Jeg har ved flere lejligheder givet klart udtryk for min støtte til Rumæniens tiltrædelse. Jeg er dog ked af at se, at der endnu ikke er sket nogen fremskridt i spørgsmålet om de internationale adoptioner, der ikke var blevet afgjort ved moratoriet i 2001, på trods af gentagne henstillinger fra Parlamentet og på trods af Bucarest-regeringens udtalelser om, at den var positivt indstillet over for dette. Helt præcist den 14. januar 2005 forsikrede den rumænske premierminister den italienske presse, at alle uløste internationale adoptionsspørgsmål ville blive behandlet enkeltvis af et internationalt ekspertudvalg. Så vidt jeg ved, er hverken de berørte familier eller EU dog på nuværende tidspunkt blevet informeret om denne arbejdsgruppes procedurer og konklusioner.
Jeg har spurgt Kommissionen, som ikke kunne give mig nogen yderligere oplysninger, og jeg var også skuffet over de svar, som kommissær Rehn gav mig på mine forespørgsler. Han forsvarede den gældende rumænske lovgivning - som ingen sætter spørgsmålstegn ved - men lovede ikke en løsning på de uafklarede sager inden den pågældende lovs ikrafttrædelse, sådan som Parlamentet udtrykkeligt havde bedt om.
Heller ikke den rumænske regering - som jeg har henvendt mig til via ambassadøren i Bruxelles - har givet mig nogen nyttige informationer eller ønsket at samarbejde. Jeg har i dag skrevet et brev til observatørerne her i Parlamentet for at informere dem om dette, og jeg håber, at de tager behørigt højde for min anmodning. Europa, som altid er velvilligt indstillet over for kandidatlandene og menneskerettighedssager i hele verden, fortjener for en gangs skyld større anerkendelse i stedet for et afslag på en ret enkel anmodning. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, Rumænien og Bulgarien tilhører de 12 lande, som blev inviteret af os efter Murens og pigtrådens fald. De tilhører denne gruppe - det må vi ikke glemme i forbindelse med alle de overvejelser, vi har nu - og derfor tilhører de også denne kurv.
Traktaten er indgået, men traktaten med disse lande er forsynet med beskyttelsesklausuler. Derfor er det overordentligt vigtigt, at vi ser, hvordan tidsplanen bliver overholdt, på hvilken måde Kommissionens rapport bliver fremlagt til foråret. På baggrund af vurderingen af denne rapport og egen viden skal vi så beslutte, om disse beskyttelsesklausuler, som også indeholder en udskydelse på et år, skal anvendes. Det kan være tilfældet for begge lande, det kan ikke være tilfældet for nogen af landene, eller det kan være tilfældet for et af landene. Det er noget helt forskelligt, men vi bør være opmærksomme på, at der i borgernes øjne ikke må være nogen automatisme efter mottoet: Det land, der først har indledt forhandlinger, er automatisk med på det ønskede tidspunkt. Derfor er det nødvendigt, at gennemførelsen sker på de områder, som kommissæren nævnte i sin seneste rapport, i sit brev - vist nok af 9. november - til de to landes regeringer, og som rådsformanden også nævnte her i dag, såsom korruption, organiseret kriminalitet, sikkerhed ved grænserne, fødevaresikkerhed som led i det europæiske indre marked, konsekvenser for selve det indre marked, spørgsmålet om retsstatslighed og udviklingen af forvaltningen og retsvæsenet. Det handler ikke blot om, at dette vedtages i loven, det er blevet præsenteret af Kommissionen og i betænkninger, som vores kolleger hr. Moscovici og hr. Van Orden prisværdigt har præsenteret over for Parlamentet i dag. Nu bør vi lægge det nødvendige pres og give den nødvendige støtte, således at disse lande opfylder betingelserne. Men en tiltrædelse er kun mulig, hvis de opfylder disse betingelser, og det er fuldstændigt op til dem selv at opnå de nødvendige fremskridt. 
Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, vores gruppe, PSE-Gruppen, har altid været en konsekvent tilhænger af udvidelse af EU med landene i Central- og Østeuropa. Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse er fuldendelsen af den femte udvidelsesrunde, som definitivt bringer den opdeling af Europa, som har varet i årtier, til ophør.
Vi ønsker, at Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse ligesom de 10 nye medlemsstaters tiltrædelse sidste år både bliver en succes for befolkningen i begge disse lande og for EU. Min gruppe har tillid til, at de to lande er i stand til at træffe og gennemføre alle nødvendige foranstaltninger inden den definitive tiltrædelse.
Kommissionens fremskridtsrapporter omtaler, hvad der stadig skal ske. De punkter, der vækker bekymring og skaber kritik, er især en vejledning for de to landes regeringer og parlamenter i at træffe de nødvendige foranstaltninger i den resterende tid.
Vi går ud fra, at de to lande vil gøre alt og træffe foranstaltninger for at nå målsætningerne for medlemskab af EU i januar 2007. Bekæmpelsen af korruption og organiseret kriminalitet bør prioriteres højt ligesom forstærkelsen af retsvæsenet. Også betydningen af romanibefolkningens situation i de to lande fremhæves i Europa-Parlamentets betænkninger.
I april i år godkendte vi formelt Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse. På det tidspunkt, 20 måneder inden den planlagte tiltrædelsesdato, gjorde vi det i fuld bevidsthed om, at der i begge lande stadig skulle gøres betydelige fremskridt på vigtige punkter. Optagelsen af en sikkerhedsklausul, som gør det muligt at udsætte tiltrædelsesdatoen med et år, var i den forbindelse vigtig ligesom Kommissionens og Rådets tilsagn om at inddrage Europa-Parlamentet fuldstændigt i beslutningen om den eventuelle anvendelse af disse sikkerhedsklausuler.
Vi synes, der er grund til at være moderat optimistiske, hvad angår de to landes evne til at opfylde de opstillede krav ved den næste bedømmelse. I foråret 2006 vil vi udtale os om det.
Det sidste punkt drejer sig naturligvis om, hvorvidt vi selv er parate til denne udvidelse. I morgen og i overmorgen drøfter Det Europæiske Råd EU's flerårige budget efter 2006. Dette spørgsmål er allerede drøftet udførligt i formiddags. Jeg vil endnu en gang understrege, at vi deler ansvaret for, at Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse bliver en succes, og jeg opfordrer derfor også regeringscheferne til - især med henblik på de to debatter i morgen - at tage denne udvidelse som et af udgangspunkterne for deres beslutning. 
Luciana Sbarbati (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, to måneder efter den seneste rapport fra Kommissionen og Rådet om Rumæniens forberedelsesniveau med henblik på tiltrædelse af EU skal vi nu endnu en gang se på de fremskridt, der er sket.
Vi er enige om, at der er sket fremskridt, men det kan ikke nægtes, at hvis tiltrædelsen skal ske i januar 2007, skal de andre betingelser, der er opstillet i tiltrædelsestraktaten, også være opfyldt. Som Moscovici-betænkningen viser, mangler der i dag stadig at blive gjort et stort stykke arbejde på disse områder.
Det gælder f.eks. ytringsfriheden, retsvæsenet, bekæmpelse af korruption, antidiskriminationsforanstaltninger, beskyttelse af børn og sindslidende, overdreven brug af magt fra politimyndighedernes side, forvaltning af husholdningsaffald og industriaffald, fødevaresikkerhed og miljøbeskyttelse samt gennemførelsen af lovgivningen om tilbagelevering af ejendom. Dertil kommer - og her må jeg absolut understrege det, som en af vores kolleger allerede har sagt - problemet med internationale adoptioner, som heller ikke bliver løst med den nye lovgivning, der ikke har tilbagevirkende kraft, men som reelt også har blokeret de familier, hvis adoptionsforløb allerede var i gang, da moratoriet trådte i kraft.
Hr. formand, det er et spørgsmål om menneskerettigheder. At nægte et barn en familie - når barnet i øvrigt allerede har lært sine adoptivforældre at kende og er begyndt at holde af dem - er ikke på nogen måde berettiget. Børnenes tarv må under alle omstændigheder være det vigtigste.
Derfor har vi anmodet om, at alle disse spørgsmål og situationer behandles i det udvalg, der er blevet oprettet. Vi har dog endnu ikke modtaget noget svar.
Sammen med hr. Podestà har vi også stillet et ændringsforslag i udvalget, som er blevet godkendt. I dag har Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe stillet yderligere ændringsforslag. I Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa støtter vi disse ændringsforslag, for vi vil gerne have, at de rumænske myndigheder erkender denne situation og finder en løsning på den.
Derfor tror jeg, at de observatører, der har været her i Parlamentet siden 26. september, kan give et strategisk bidrag, når det gælder om at få den rumænske regering til at opfylde de indgåede forpligtelser, også ved at udveksle erfaringer med kolleger fra andre lande.
Elly de Groen-Kouwenhoven (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Verts/ALE-Gruppen har stillet et ændringsforslag til punkt 19 i betænkningen om Bulgarien. Selv om ordføreren glæder sig over de praktiske foranstaltninger, der er truffet for at forbedre integrationen, er de vigtige reformer til bekæmpelse af forskelsbehandling stadig på begynderstadiet. Det bliver understreget i vores ændringsforslag.
På andre områder forværres situationen. Handelen med børn er fordoblet. Det positive er, at 86 bulgarske institutioner for nylig indledte en retssag mod hr. Siderov, som er leder af det nynazistiske parti Ataka. Han vil blive retsforfulgt for sine hadefulde taler mod romaer, jøder og tyrker. Dette initiativ fortjener vores støtte.
Men hvis parlamentsmedlemmerne ikke passer på, når de udtaler sig, risikerer de at blive udnyttet af partier som Ataka. Hr. Van Ordens hyppige brug af ordet "tilpasse" gjorde ham populær i Ataka-kredse. Jeg vil vise Dem Atakas blad med et billede af hr. Van Orden og en artikel indeni. Jeg synes, at dette er en trist dag for Parlamentet.
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
    - Fra den 1. januar 2007 vil Bulgarien og Rumænien være EU-medlemsstater. Nogle af betingelserne i tiltrædelsestraktaten er til fordel for disse lande, mens andre er intet mindre end diskriminerende i lyset af første søjle. Når alt kommer til alt, har de af os, der kommer fra de nye medlemsstater, omfattende førstehåndserfaringer med den type diskrimination. Et eksempel er, at den frie bevægelighed for personer er fastslået som et ideal, som tiltrædelsesordningerne langtfra lever op til.
Jeg er noget urolig over den amerikanske regerings bestræbelser på at oprette eller overtage kontrollen med militærbaser på Balkan og over det ubarmhjertige pres for at udelukke amerikanske borgere fra Den Internationale Straffedomstols kompetence. Slutresultatet af forhandlingerne om dette spørgsmål bør være, at EU's medlemsstaters fælles interesser, herunder de nye medlemsstaters, prioriteres allerhøjest. Dette problem nævnes ikke i betænkningerne. Omvendt mener jeg, at det er på høje tid, at der bliver indledt forhandlinger om energiforsyningssikkerhed. Det er særlig vigtigt, at elektricitetsforsyningssikkerheden bliver garanteret i en region, der kan blive berørt af nedlukningen af flere af Kozloduj-kraftværkets blokke, hvilket hr. Horáček nævnte.
Mine damer og herrer, jeg vil endnu en gang opfordre Dem til at hjælpe med at sikre, at de nye medlemsstaters tiltrædelse af EU sker så problemfrit som muligt. Vi må ikke tillade, at disse lande skal udholde flere strabadser efter den 1. januar 2007, ramt, som de er, af massive problemer, der bl.a. er forårsaget af det privatiseringspres, som er blevet udøvet skrupelløst gennem indflydelse udefra. Vi må ikke glemme, at vi skaber præcedens for forhandlinger med andre balkanlande, som bør bydes behørigt velkommen i EU.
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand, de bulgarske toldbetjente har stadig et dårligt ry, nemlig at de plukker turister. Sidstnævnte tager endda højde for toldbetjentenes adfærd. Således melder en officiel skrivelse fra den nederlandske regering for blot halvanden uge siden, at mange rejsende, der passerer grænsen, lægger et lille beløb i deres pas til de bulgarske toldbetjente. Ifølge en indviet person ville det bestemt hjælpe, hvis de bulgarske medier omsider visuelt registrerede denne korruptionspraksis ved grænsen. Måske et tip, som kommissæren kan videregive til sin bulgarske samtalepartner.
De rumænske myndigheder betragter det for øvrigt i lige så høj grad som overordentlig vigtigt, at korruption bekæmpes. Den konflikt, som ser ud til at eksistere mellem ønsket om at omtale bekæmpelsen af korruption offentligt, både over for EU og over for befolkningen, og den tilbageholdenhed, som simpelthen er nødvendig ved retssager, vækker imidlertid bekymring. Deler kommissæren medlemsstaten Nederlandenes konstatering, og i bekræftende fald, hvilke konkrete skridt overvejer han at tage over for de rumænske myndigheder? Jeg hører nemlig her under forhandlingen udtalelser om bekæmpelse af korruption og forstærkelse af retsvæsenet, men der er jo tale om spændinger. Det ved kommissæren udmærket i betragtning af hans rumænske ekspertise. Kort sagt, det rumænske retsvæsen, som er ved at udvikle sig, må ikke ofres på grund af EU-integrationen, for så forspilder vi en chance.
Til sidst har jeg en kort kommentar, hvad angår beskyttelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, som vi her i Parlamentet plejer at kritisere Kina for. Med rette opfordrer ordføreren, hr. Moscovici, kraftigt også Bukarest til at gøre noget ved det, for de rumænske forretninger er kendt vidt og bredt for at sælge forfalskede mærkevarer. Kort sagt anmodes Bukarest om at gribe ind. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at Rumænien stadig har mulighed for at tiltræde den 1. januar 2007. Den nye regering må imidlertid fortsætte reformen af retsvæsenet, fastholde frie medier, muliggøre tilbagegivelse af ejendom, beskytte mindretal og børn og bekæmpe organiseret kriminalitet. Opmærksomheden skal især være rettet mod reform af den offentlige forvaltning og bekæmpelse af korruption, herunder indfrielse af løftet om at strafforfølge højtstående embedsmænd, som angiveligt har begået alvorlige forbrydelser.
Handicappedes og psykisk syges situation vækker også bekymring. Rumæniens kontrol med landets grænser og indkrævning af toldafgifter - med løsningen af konflikten om Slangeøen i Sortehavet - er vigtig, og det samme gælder forbedret fødevarehygiejne, miljøforurening og beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. Rumæniens håndtering af fugleinfluenzaudbruddet for nylig var imidlertid glimrende. Rumænien opfylder stadig kriteriet om en fungerende markedsøkonomi, men der er fortsat problemer med statsstøtte og konkurslovgivning.
Til sidst vil jeg rejse det tragiske spørgsmål om internationale adoptioner, som berører håbefulde forældre i EU, USA og Israel. Jeg opfordrer indtrængende den rumænske regering til at overveje at afslutte disse adoptionssager, navnlig de 1.100 igangværende sager om forældreløse og forladte børn, hvor omsorgsfulde udenlandske familier havde indgivet adoptionsansøgninger inden forbuddet i januar 2005. Det forbud blev i høj grad gennemført på foranledning af EU, som var ivrig efter at rydde op i et tidligere kaotisk og sommetider korrupt system. FN's Konvention om Barnets Rettigheder forbyder ikke internationale adoptioner. Den gør dem blot til den sidste permanente løsning. Den rumænske regering burde tage sin aktuelle hjerteløse holdning op til fornyet, seriøs overvejelse.
Robert Evans (PSE ).
   - Hr. formand, jeg besøgte for første gang Rumænien på en skitur mellem jul og nytår i 1989. De rumænske flag, der vajede, havde på det tidspunkt et hul, hvor symbolet i midten var skåret ud. Seksten år efter kan vi i hr. Moscovicis betænkning læse om landets imponerende resultater og enorme fremskridt.
Jeg taler som en, der har været medlem af Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Rumænien siden 1994, og som har været på besøg i landet mange gange og set de betydelige fremskridt, navnlig hvad angår ytringsfrihed, retsvæsenet, mindretal og børn. Det, vi taler om, er at genforene Europas befolkning. En befolkning, der har en fælles kultur, en fælles arv og en fælles historie, og som har vigtige sproglige fællestræk. Rumænien er europæisk i enhver forstand. Alene navnet røber det. Jeg ser frem til den dag, hvor rumænske kolleger befinder sig her i salen som valgte medlemmer af Europa-Parlamentet.
Paavo Väyrynen (ALDE ).
   - Hr. formand, både Bulgariens og Rumæniens forberedelser til EU-medlemskab synes at forløbe som forventet. Begge lande har stødt på problemer, som imidlertid kan løses. Det skal understreges, at begge landes tiltrædelse skal vurderes på grundlag af deres egen indsats. De kan forhåbentlig tiltræde Unionen i begyndelsen af 2007.
Unionen er både politisk og institutionelt forberedt på at acceptere Bulgarien og Rumænien som medlemmer. Situationen er imidlertid uklar, hvad angår fremtidige udvidelser. Det fremgår også tydeligt af, at Udenrigsudvalget ikke er kommet til enighed om betænkningen om udvidelsesstrategien.
Fremtidige udvidelser og omarbejdning af traktaterne bør undersøges samlet. Mange tilstræber at begrænse de fremtidige udvidelser og mener, at en forfatning, som blev forkastet ved en national folkeafstemning, bør gennemføres hurtigt. Denne strategi er forbundet med debatter om Unionens evne til at acceptere flere medlemmer og alternativer til fuldgyldigt medlemskab. Dette er ikke en realistisk vej at følge, for den vil ikke føre nogen steder hen.
Fremtiden skal bygges på to grundlæggende kendsgerninger. For det første er det indlysende, at Unionen vil vedblive med at udvide sig stærkt, og for det andet er forfatningen blevet forkastet en gang for alle. Derfor ville det være klogt at begynde at udarbejde en ny traktat, som passer bedre til en Union under udvidelse, der vil have medlemsstaternes borgeres godkendelse. Unionen under udvidelse vil måske ikke være meget fast sammentømret, så vi må have flere aftaler om tættere samarbejde. Efterhånden som Unionen udvider sig, må den derfor være differentieret internt.
Joost Lagendijk (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, ærede kolleger, jeg vil i dag råde til omhu og opfordre alle til at tage vores egne kriterier og procedurer alvorligt.
Jeg siger det især til medlemmer, som allerede nu ved, at det ikke vil lykkes Rumænien til næste år. De har altid syntes, at Europa er gået for hurtigt frem med udvidelsen, og nu synes de, vi skal være noget strengere, og at uanset hvad Rumænien end gør, vil det aldrig være nok.
Jeg siger det også til de medlemmer, som allerede nu ved, at det under alle omstændigheder vil lykkes Rumænien, uanset om de opstillede betingelser virkelig opfyldes eller ej. Der er al mulig grund til, at Parlamentet fortsat er kritisk indtil sidste øjeblik, især på områder, som er så følelsesladede og vanskeligesom reformen af retsvæsenet og bekæmpelsen af korruptionen. Disse udgør det største problem, ikke blot i Rumænien, men også i alle andre kandidatlande.
De spørgsmål, der blev stillet for seks måneder siden, er stadig afgørende. Lykkes det nu virkelig med den meget handlekraftige justitsminister at gennemføre reformen af retsvæsenet? Kommer der nye mennesker med nye opfattelser på vigtige poster? Lykkes det virkelig at bekæmpe korruption helt op på det højeste plan? Det er spørgsmål, som vi ikke skal besvare nu. Vores opgave nu er at være koncentrerede, klare og tydelige og at præcisere, hvad vi synes, der skal ske i Rumænien. I maj 2006 er tiden inde til at bedømme. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, disse betænkninger er et udtryk for Parlamentets flertals ønske om at se Bulgarien og Rumænien tiltræde EU den 1. januar 2007. Alligevel indeholder betænkningerne mange udførlige eksempler på, at de er helt uegnede til at tiltræde i henhold til EU's egne kriterier for medlemskab.
I betænkningerne fremhæves deres korruptionsniveau, omfanget af organiseret kriminalitet og nødvendigheden af reform af deres retslige og økonomiske systemer blandt mange andre ting. Det er usandsynligt, at disse lande vil kunne forvandle sig til de dydsmønstre, som de forventes at være, før de kan tiltræde om et års tid.
Men vi ved alle sammen, at det desværre er ligegyldigt, hvilken forfatning de befinder sig i. Det er ligegyldigt, hvor meget korruption og organiseret kriminalitet de har. De bliver inviteret indenfor alligevel. Deres medlemskab er et led i den store plan om dannelsen af Europas Forenede Stater, og alle andre faktorer er underordnet de ambitioner.
Kinga Gál (PPE-DE ).
   - Til trods for alle de beskyldninger, der er kommet til udtryk i den rumænske presse og i mange pressebriefinger, er jeg ikke imod Rumæniens tiltrædelse, og jeg argumenterer ikke imod Rumæniens interesser. Men med dyb respekt for Rumæniens befolkning ved jeg, at tiltrædelsen skal være en succes for hver eneste rumænske borger. Det er deres eneste chance for ikke at gå glip af den livsvigtige modernisering. Og EU er en chance i dag, måske den rumænske befolknings allersidste chance. Jeg mener imidlertid, at det ungarske samfund i Rumænien, som allerede har været rigeligt involveret i den politiske skinmanøvre, også skal have denne chance, men det, de oplever, er, at kun nogle få af de vigtigste problemer er blevet løst.
Lad mig give et eksempel. Når Udenrigsudvalget i Europa-Parlamentet stemmer for, at dette samfunds situation skal reguleres på grundlag af europæiske principper om f.eks. selvstyre og subsidiaritet, anmoder den rumænske premierminister Den Liberale Gruppe i Bruxelles om at udelade princippet om selvstyre af teksten og erstatte det med "kulturelt selvstyre". I mellemtiden blev de to store regeringskoalitionspartier - Det Liberale Parti og Det Demokratiske Parti - i mandags i Bukarest enige om at udelade kernen i kulturelt selvstyre af udkastet til loven om mindretal, hvorved de berøvede mindretalssamfundet alle former for selvstyre.
De ville udelade netop den del af det temmelig usikre udkast til lov om mindretal, der var årsagen til, at det blev udarbejdet, uden at give nogen mulighed for dialog. Det er endnu et bevis på rumænske politiske skinmanøvrer. De siger en ting til Europa og gør noget andet derhjemme. Bruger de mon de samme politiske skinmanøvrer på andre områder også, f.eks. hvad angår romabefolkningen, miljøbeskyttelse, generhvervelse af ejendom og korruption? Hjælp mig med at sikre, at vi holder os til vores grundlæggende europæiske principper, til vores beslutning i april - og lad os ikke ændre punkt 26 i Moscovici-betænkningen. Den betænkning, som vi stemte for, er god, som den er, og hr. Moscovici skal roses for den. Hvis ikke vi forlanger, at disse grundlæggende principper bliver overholdt, vil ingen andre gøre det i vores sted.
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, det er en kendsgerning, at Rumænien og Bulgarien har gjort væsentlige fremskridt mod integreringen og gennemførelsen af EU's takket være EU's faste støtte til udvidelsesstrategien.
Vi glæder os over alle disse forandringer og reformer på det politiske, økonomiske og sociale område. I dag befinder begge lande, Bulgarien og Rumænien, sig i en kritisk fase, og der er faktisk alvorlige mangler. Spørgsmål som miljøbeskyttelse, kontrol af de ydre grænser, bekæmpelse af organiseret kriminalitet, atomenergisikkerhed og fødevaresikkerhed er noget, der optager og bekymrer Europas borgere.
I en tid, hvor der er krise med hensyn til legitimering af udvidelsesstrategien, bør EU holde fast ved sine beslutninger om de to lande, beslutninger, hvor der ikke må sælges ud af principperne. Det ville være en fejl både over for de to lande og over for EU.
Hvad Kommissionen angår, bør den bistå inden for rammerne af førtiltrædelsesstrategien og de programmer, der findes for overførsel af EF-knowhow.
Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på to konkrete krav, som især berører og bekymrer europæiske borgere. Det ene drejer sig om Bulgariens pligt til at overholde bestemmelserne i tiltrædelsesakten om sikkerheden på atomkraftværket i Kozloduy. Det andet, som drejer sig om Rumænien, er det store humanitære problem, der er opstået vedrørende adoption af børn. Jeg tror og håber, at de rumænske myndigheder vil respektere folkeretten og rumænsk lov og løse dette humanitære problem, der vækker bekymring hos adoptivforældre i Europa. 
Anna Ibrisagic (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er godt, at spillereglerne i tiltrædelsesprocessen er klare, og efter min mening er de det. Der er ingen som helst tvivl om, at både Rumænien og Bulgarien forstår, hvad det er, der kræves af dem. På mine rejser til de to lande og under mine samtaler med folk dér har jeg selv bevidnet det. Alle dér ved, at vi er bekymrede over de tilbagestående områder, hvor der kræves forbedringer. Alle ved meget vel, at vi holder øje med dem og følger hvert et skridt i udviklingen. Men ingen af dem, som jeg har talt med, fra regeringsrepræsentanter til folk på caféerne, er lige så stærkt overbevist om, at vi virkelig vil se dem som medlemmer allerede i 2007, selv om vi siger det, selv om det står i vores beslutninger og betænkninger. Hvorfor er det sådan?
Åbenbart sender vi signaler, som er meget tydelige, hvad angår problemer, vanskeligheder, krav, det, som er negativt, men vores signaler om opmuntring, værdsættelse og frem for alt vores oprigtighed, når vi byder dem velkommen, er ikke lige så tydelige. Hvad jeg mener, er, at det er godt, at vi nøje følger, hvilke reformer der vedtages, og hvordan både Rumænien og Bulgarien opfylder kravene for medlemskab. Med så mange gentagelser her i Parlamentet af ord som beskyttelsesklausuler, udskydelse af tiltrædelsen, diskussionen om EU's ydre grænser, absorptionsevne er jeg bange for, at de signaler, vi sender, ikke bare til Rumænien og Bulgarien, men til hele regionen, er, at Europa har forandret sig til et mere indesluttet og koldere Europa.
Det er ikke mit Europa, det er ikke det Europa, som jeg kæmper for, arbejder for og forsvarer. Jeg mener, at alle reformer, som Rumænien og Bulgarien har gennemført i den senere tid, beviser disse landes bestræbelser og det faktum, at de i høj grad prioriterer deres medlemskab. Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse af EU er en stærk katalysator og en sikkerhedsfaktor i hele regionen. Jeg er overbevist om, at disse lande med vores hjælp kan tiltræde som medlemmer senest i januar 2007. Jeg er også overbevist om, at det ikke er muligt uden vores hjælp og vores støtte og uden et positivt perspektiv. 
Libor Rouček (PSE ).
    -  Jeg vil også benytte lejligheden til at opfordre de bulgarske og rumænske myndigheder til at fremskynde deres arbejde og deres forberedelser til EU-medlemskab. Eksempler på områder, hvor der skal gøres en større indsats, er retssystemets funktion, bekæmpelse af korruption og integration af mindretal, herunder romamindretallet. Van Orden-betænkningen og Moscovici-betænkningen indeholder meget præcise redegørelser for disse svage punkter. Efter min opfattelse er opfyldelsen af disse krav og af andre, som allerede er blevet nævnt i dag, af afgørende betydning, og det er der to grunde til.
For det første skal disse krav opfyldes, for at Bulgarien og Rumænien kan blive fuldgyldige medlemmer af EU fra og med den 1. januar 2007. For det andet, og det er efter min opfattelse lige så vigtigt, skal de opfyldes, så de to lande kan vedblive med at foregå med et godt eksempel over for naboer som Makedonien og Serbien og Montenegro. Både Bulgarien og Rumænien spillede en meget positiv rolle i 1990'erne, da krigen hærgede på Balkan, og de fungerede som en stabiliserende faktor. Jeg er overbevist om, at de to lande fortsat vil spille en sådan rolle, og at de vil foregå med et godt eksempel for ikke bare deres naboer på Balkan, men også visse ubetydelige politikere, hvoraf de fleste stammer fra de gamle medlemsstater, som begynder at miste modet og rejse tvivl om selve målet med den europæiske udvidelse.
Giorgos Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg er enig med dem, der her i Parlamentet har fremhævet, at den femte udvidelse først er fuldført, når Bulgarien og Rumænien bliver medlemmer den 1. januar 2007. Det er vigtigt at huske på.
Under hele optagelsesproceduren har både Bulgarien og Rumænien opnået rigtig mange ting. Der er ganske vist stadig uafklarede spørgsmål, men de resultater, de har opnået, viser, at der er politisk vilje i begge lande til at opfylde deres forpligtelser over for EU, så de kan deltage fuldt ud og aktivt i den europæiske familie.
Hvad Bulgarien angår, har jeg to bemærkninger: Den første drejer sig om atomkraftværket i Kozloduy. Jeg mener, at Bulgarien bør holde det løfte, landet har givet ved at undertegne tiltrædelsesakten, og lukke enhed 3 og 4. Samtidig mener jeg dog, at Bulgarien har brug for hjælp til at udfylde det energitomrum, der vil opstå, ligesom den hjælp, vi har fået oplyst, Slovakiet vil få, så det også kan opfylde sine forpligtelser med hensyn til atomenergi.
Min anden bemærkning drejer sig om Bulgariens strategiske beliggenhed ved EU's ydre grænser. Netop fordi vi vil få nye grænser, når Bulgarien kommer med, mener jeg, det er meget vigtigt at koordinere kontrollen, så man hindrer og bekæmper organiseret kriminalitet.
Endelig mener jeg, hvad Rumænien angår, at det meget vigtige adoptionsspørgsmål bør behandles i problemets rette omfang. 
Camiel Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand, udvidelsen har været en stor fordel for EU, også for Unionens gamle lande, og vi må vende os imod populister, som hævder det modsatte. Jeg er overbevist om, at også Rumænien og Bulgarien vil betyde en berigelse for os. Disse landes tiltrædelse vil ikke kun være en fordel for dem selv, men vil også gavne Unionen. Når jeg siger dette, betyder det ikke, at vi ikke skal være strenge, hvad angår kriterierne og Unionens værdier.
På dette område er der simpelthen stadig meget, der skal gøres. Ifølge en liste fra Transparency International fra sidste måned står Bulgarien som nummer 55 på listen over korrupte lande og Rumænien som nummer 85, sammen med lande som Mongoliet og Den Dominikanske Republik. Det er især foruroligende, at der også findes korruption på højeste plan.
Et andet område, der skal forbedres, er grænsekontrollerne og alle beslægtede aktiviteter og mindretallenes rettigheder.
Bulgarien og Rumænien har gjort meget, men der skal stadig ske meget, førend kriterierne virkelig er opfyldt. Vi blev i Parlamentet tvunget til at træffe en beslutning meget tidligt, 20 måneder inden tiltrædelsen, men Parlamentets faktiske beslutning om, hvornår disse lande kan tiltræde, vil først blive truffet, når vi har de sidste oplysninger, nemlig i april og maj næste år, sandsynligvis i maj. Jeg synes, vi skal være fair, hvad det angår, at vi skal lade kendsgerningerne tale for sig selv, at vi skal øge presset nu, og at Rumænien og Bulgarien stadigvæk skal gøre alt for også i praksis at opnå virkelige resultater, hvad angår korruption.
Jeg ville finde det et fantastisk signal, hvis vi ser, at højtstående repræsentanter fra det offentlige og gamle repræsentanter fra det politiske liv simpelthen stilles for en domstol på grund af deres korruption. Det forekommer mig at være et fortræffeligt signal. Vores beslutning afhænger af dette. Den skal være fair, men også objektiv og trofast over for vores værdier.
Hvis jeg kender kommissæren ret, kan jeg have tillid til, at han vil handle på denne måde, at de pågældende lande, hvis resultatet er godt nok, kan tiltræde i 2007, men at Kommissionen vil foreslå, at tiltrædelsen udsættes med et år, hvis der stadig er mangler.
Det er godt at håndhæve kriterierne er godt for at bevare støtten til udvidelsen. Det er også godt for EU's troværdighed, og sidst, men ikke mindst, er det overordentlig godt for selve indbyggerne i Rumænien og Bulgarien, som fortjener at nå op på vores niveau, hvad angår frihed og demokrati. 
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ).
   - Rumæniens regering arbejder systematisk på at opfylde de krav, som EU og Europa-Parlamentet har stillet. Der er imidlertid stadig en lang række problemer på forskellige områder, som skal løses. I forslaget til beslutning behandles manglerne kritisk, men retfærdigt. Jeg vil gøre opmærksom på betydningen af følgende ændringsforslag, som Udenrigsudvalget har accepteret.
Den lov om mindretal, som indgår i den rumænske regerings program, går en usikker fremtid i møde. De rumænske regeringspartiers forhalingstaktik er uacceptabel, og derfor er det nødvendigt at give Bukarest en alvorlig advarsel. Det er også vigtigt, at der tilbydes universitetsundervisning på etniske mindretals modersmål, navnlig i betragtning af at situationen for de over 1,5 millioner indfødte ungarere, for det ungarske samfund, er utilfredsstillende på dette område. Jeg vil understrege, at det ubestridelige middel til beskyttelse af mindretal og deres retssikkerhed er, at principperne om subsidiaritet og selvstyre gennemføres, herunder at der etableres visse former for autonomi.
Mine damer og herrer, vi må ikke ændre punkt 26! I udkastet til betænkning nævnes generhvervelse af ejendom, men problemet vedrørende generhvervelse af kirkens ejendom er ikke løst endnu. Rumænien har brug for reformer og mange nye miljøbeskyttelseslove. Jeg vil endnu en gang påpege problemet med driftsplanen for guldminen i Rosia Montana, som skal løses under hensyntagen til de kompetente civile organisationers og de berørte landes holdning, herunder Slovakiets og Ungarns holdning. Endelig er det meget vigtigt at understrege, at det er muligt at tage sikkerhedsklausulen i anvendelse.
Opfyldelse af de anførte krav er ensbetydende med overholdelse af Københavnskriterierne. Ligesom alle andre kandidatlande kan Rumænien kun få adgang til medlemskab på grundlag af faktiske resultater.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er mig en stor glæde at deltage i denne forhandling, især for at tale for de mange børn, unge med handicap og andre mennesker, som er fejlanbragt i statslige institutioner i Rumænien, som jeg besøgte for nylig.
Men før jeg gør det, vil jeg sige nogle få ord om de igangværende forhandlinger om EU's budget fra og med 2007. I det britiske formandskabs forslag er der ikke taget tilstrækkelig højde for udvidelsen med Rumænien og Bulgarien, og vi kan bare håbe på, at forhandlingerne vil ændre på den situation. Uanset hvad der sker, har EU pligt til fortsat at presse på for reform af Rumæniens statslige døgninstitutioner. Det fremgår tydeligt af tilsynsrapporten fra Kommissionen.
Det er ingen tilfældighed, at området for beskyttelse af børn praktisk talt er det eneste område, der er blevet underkastet omfattende reformer, til en vis grad på grund af Europa-Parlamentets interesse for det. Sektoren for voksne handicappede har reformplaner, men der er endnu ikke taget nogen konkrete initiativer, og det afspejler også den interesse, som vi for nylig har udvist for spørgsmålet i EU.
I sektoren for psykisk syge, hvor der hersker de værste forhold, er der ingen væsentlige reformplaner, og dette område har EU i det store og hele ignoreret. Det må vi gøre noget ved.
Jeg vil, ligesom nogle af mine kolleger har gjort det, nævne spørgsmålet om de børn, for hvilke der verserer internationale adoptionssager. Jeg deler mine kollegers bekymringer. De rumænske myndigheder må forklare os, hvilke planer de har for disse børn. De må forsikre os for, at det af hensyn til børnenes tarv er bedst, at de bliver i Rumænien, og vi må også have sikkerhed for, at de befinder sig på egnede hjem lige nu.
Jeg forstår adoptivforældrenes ængstelse, men jeg forstår også baggrunden for forbuddet mod internationale adoptioner. Det vigtigste er imidlertid, at børnenes behov kommer i første række. I nogle tilfælde kan det betyde, at der gives tilladelse til, at adoptionerne gennemføres. Menneskerettighedslobbyister, som jeg har talt med, hævder, at mange af reformerne i Rumænien er skinreformer, og at teorien ikke altid giver sig udslag i reelle fremskridt på stedet.
Jeg håber ikke, at det er tilfældet, og jeg bifalder de fremskridt, som Rumænien har gjort, men der er stadig lang vej igen. Der er stadig alt for mange mennesker, som lever under uacceptable forhold i Rumæniens institutioner. Vi repræsenterer deres største håb.
Stefano Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af hr. Podestà, som er formand for Delegationen til Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Rumænien, og derfor vil min tale navnlig dreje sig om situationen i Rumænien.
Vi er enige i de grundlæggende punkter, der gøres rede for i Moscovici-betænkningen. De betydelige fremskridt, som Rumænien har gjort, fremgår også af den fremskridtsrapport, som kommissær Rehn fremlagde i sidste mødeperiode. Den 22. og 23. november i år mødtes Delegationen til Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Rumænien for at drøfte kandidatlandets aktuelle og reelle fremskridt. I dette møde deltog også Kommissionens næstformand hr. Frattini, kommissær Rehn, de rumænske observatører i Europa-Parlamentet og en repræsentant for den rumænske regering.
Efter alle disse rapporter, der vidner om det arbejde, som Rumænien har gjort, vil vi gerne understrege behovet for at støtte landets indsats for at blive optaget i EU 1. januar 2007. Der er sket væsentlige og unægtelige forbedringer, når det gælder frihed, kommunikation, medier, undervisning og menneskerettigheder for de etniske mindretal i landet, for ikke at tale om de vigtige resultater, der er opnået på det økonomiske område.
Situationen på det rumænske marked i dag er ikke anderledes end den situation, som Spanien, Portugal, Grækenland og den femte udvidelses 10 lande befandt sig i 12 måneder før deres tiltrædelse.
I bevidstheden om, at der skal ske en forbedring på vigtige områder såsom retsvæsenet, bekæmpelse af korruption på højt plan og tilbagelevering af konfiskeret ejendom, iværksatte den rumænske regering i begyndelsen af december en handlingsplan, som sætter nogle uigenkaldelige frister for opfyldelsen af de betingelser, der er aftalt med EU. Arbejdet med kontrolsystemerne og omlægningen af de institutioner, der er ansvarlige for disse områder, startede allerede i april 2005, og vi skal nu give dem den nødvendige tid til, at aktiviteterne rent faktisk bliver gennemført.
Det alvorlige spørgsmål om børnene, der allerede er i kontakt med deres potentielle nye familier, er til gengæld stadig uløst på grund af den nye lovgivning, der forbyder internationale adoptioner. Vi støtter i den forbindelse ændringsforslag 38 til punkt 14 i Moscovici-betænkningen, og det gør vi i håbet om, at den rumænske regering straks træffer en beslutning for at løse problemet.
Jeg vil under alle omstændigheder sende mine bedste ønsker til vores kolleger fra Rumænien og Bulgarien, og jeg håber, at de fra 1. januar 2007 kommer til at sidde her i Parlamentet sammen med os. 
Douglas Alexander,
   Hr. formand, jeg bifalder den informerede og tankevækkende debat, som har fundet sted i eftermiddag om dette for EU så vigtige spørgsmål. De indlæg, vi har lyttet til, har efter min opfattelse styrket udvidelsens betydning og understreget de fordele, som den giver kandidatlandene og bestemt også alle medlemsstaterne.
Som under den foregående debat var medlemmernes holdninger og synspunkter meget relevante, og de rejste nogle interessante spørgsmål om Rumæniens og Bulgariens tiltrædelsesprocesser og den overordnede politik for udvidelsen, som vi må overveje.
Af hensyn til tiden vil jeg begrænse mine afsluttende bemærkninger til nogle af de konkrete spørgsmål, som medlemmerne rejste.
Hr. Tannock og hr. Belder nævnte spørgsmålet om korruption og især bekymringerne over grænsevagter og sikkerheden i den forbindelse. Begge lande står utvivlsomt over for store udfordringer med hensyn til korruptionsbekæmpelse, og især Bulgarien må øge indsatsen for at bekæmpe organiseret kriminalitet. De nye regeringer har demonstreret en ægte vilje til at løse disse problemer, og vi har set visse fremskridt, men der er stadig lang vej igen. Det må jeg erkende over for Parlamentet i dag.
I Rumænien er eksemplerne på fremskridt bl.a. en ny leder af afdelingen for bekæmpelse af korruption i statsadvokatens kontor, 11 nye senioranklagere fjernet på grund af ineffektivitet og 22 verserende korruptionsager mod tidligere og nuværende senatorer og deputerede. Andre tiltag i Rumænien består i, at grænsepolitiet og toldvæsenet har afskediget en lang række seniorgrænse- og -toldbetjente fra flere poster på grund af ineffektivitet og korruption. Men det skal stå helt klart, at der skal gøres væsentlige og store fremskridt på disse vigtige punkter.
Hr. Beglitis og hr. Tannock nævnte også spørgsmålet om internationale adoptioner, som fru McGuinness også berørte i et senere indlæg i debatten. Korruption i forbindelse med internationale adoptioner har helt klart været et problem. Der er for nylig blevet indført foranstaltninger for at beskytte barnets tarv, hvilket en række talere har sagt, for at forbedre indenlandske børneværns- og familiefaciliteter og for at nedbringe antallet af institutionaliserede børn i overensstemmelse med FN's Konvention om Barnets Rettigheder og EU's standarder.
Hvad angår det konkrete spørgsmål om, hvorfor den rumænske regering bremser allerede aftalte adoptioner, f.eks. til USA, skyldes en række af de såkaldte igangværende sager, som også er blevet nævnt under debatten, anmodninger, der blev fremsat under moratoriet fra 2001 til 2004 for internationale adoptioner. De rumænske myndigheder nedsatte i juni 2005 en ekspertgruppe, som arbejder sig igennem de pågældende børns sager for at analysere hver enkelt og finde løsninger inden for rammerne af den gældende lovgivning.
Fru McGuinness, fru Sbarbati og fru de Groen-Kouwenhoven nævnte også børn mere generelt og spurgte, hvad der bliver gjort i forbindelse med behandlingen af børn i de to lande. Vi er naturligvis bekymrede over situationen for institutionaliserede børn, hvis levevilkår generelt er dårlige i begge lande. Der skal gøres mere for at forbedre forholdene, men regeringernes seneste tiltag er en opmuntring. F.eks. har Bulgariens regering siden begyndelsen af 2005 oprettet seks regionale kontorer under det statslige organ for beskyttelse af børn for at skabe forbedringer. Den er begyndt at gennemføre en ny handlingsplan med henblik på at lukke gamle statslige børnehjem.
I Rumænien arbejder regeringen hårdt på at flytte børnene fra børnehjem til plejeforældre eller pårørende. Den har lukket næsten alle de 85 store, gammeldags børneinstitutioner og erstattet dem med moderne børneværnsalternativer. Siden 2000 er antallet af børn på børnehjem blevet nedbragt fra 37.000 til de nuværende 32.000.
I en helt anden sag, som dog fortjener et svar, ikke mindst på grund af tidspunktet for denne debat, hævdede hr. Piotrowski, at formandskabets forslag til de finansielle overslag for 2007-2013 ikke ville give plads for Rumænien og Bulgarien og ikke overholdt kriterierne om solidaritet. Jeg kan ikke godtage nogen af beskyldningerne.
I vores forslag respekteres Rumæniens og Bulgariens bevillinger i henhold til tiltrædelsesaftalerne fuldt ud, og forslagene medfører en historisk omlægning af udgifterne i retning af de nye medlemsstater og giver disse større fleksibilitet til at fordele de pågældende EU-midler, så de anvendes bedst muligt. Den historiske omlægning af finansieringen, som resulterer i betydelige nedskæringer i Det Forenede Kongeriges indtægter, viser, hvorfor vores forslag netop drejer sig om den solidaritet, som var så fremtrædende i medlemmets indlæg.
Det er ingen dyd at gentage ordet solidaritet, hvis man samtidig unddrager sig den vanskelige udfordring, det er at finde en løsning, som både nettobidragydere og nettomodtagere kan acceptere, i løbet af de kommende timer og dage.
Jeg anerkender, at både Bulgarien og Rumænien har gjort betydelige fremskridt hen imod tiltrædelse af EU den 1. januar 2007, men der skal gøres mere. Kommissionen vil under kommissær Rehns dygtige ledelse fortsætte med at overvåge fremskridtene nøje, og den vil udarbejde en opfølgningsrapport i april eller maj næste år. Denne rapport vil være grundlaget for enhver beslutning om, hvorvidt den såkaldte sikkerhedsklausul skal tages i anvendelse. For at undgå forsinkelser må Rumænien og Bulgarien nu fremskynde reformprocessen i de afgørende måneder i begyndelsen af det nye år og navnlig bekæmpe korruption, som har haft en fremtrædende plads i debatten i eftermiddag.
De har kort tid tilbage til at gennemføre disse reformer, men tiltrædelse i 2007 er stadig inden for rækkevidde, hvis bare de opfylder de vigtige, resterende forpligtelser.
Olli Rehn,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil allerførst takke medlemmerne for deres objektive og informative debat og deres velvalgte ord. Det er også godt, at der i talerne blev lagt vægt på, at det nu drejer sig om at afslutte den seneste, dvs. den femte udvidelsesrunde. Dette er en følge af den historiske omvæltning, der begyndte med Berlinmurens fald for over 15 år siden.
Min holdning er, at Kommissionen og Europa-Parlamentet og også formandskabet, i betragtning af hr. Alexanders vigtige tale, bør se temmelig ens på Bulgariens og Rumæniens forberedelser til medlemskab og lægge vægt på de samme ting. Især reformen af retssystemet er helt afgørende. Den er afgørende for den retlige beskyttelse af borgerne i Bulgarien og Rumænien, den er afgørende set ud fra et synspunkt om økonomisk dynamik og udenlandske investeringer, og den er også afgørende for gennemførelsen af EU-lovgivningen i disse lande.
Vi har et ansvar for at sikre, at vi vurderer retfærdigt og objektivt, om disse lande på dette område er klar til at tiltræde Unionen i 2007. Det samme gælder den administrative reform og navnlig bekæmpelse af korruption og kriminalitet og løsning af problemerne inden for landbrug og fødevaresikkerhed.
De kommende måneder vil være afgørende for de to lande. De har begge to en chance for at tiltræde i 2007, men kun hvis de gør alt, hvad de kan, for at opfylde kravene og tager udfordringen meget alvorligt. Jeg har tiltro til, at der ikke hersker tvivl om dette, men for at være helt sikker vil jeg gentage mit budskab. Det, der er afgørende nu, er ikke en charmeoffensiv i EU-landenes hovedstæder, men en målbevidst, praktisk indsats for at gennemføre reformer af retssystemet og forvaltningen og en meget beslutsom indsats for at bekæmpe korruption og kriminalitet.
Jeg vil ikke bryde mig om til foråret at være nødt til på Kommissionens vegne at foreslå, at vi tager sikkerhedsklausulerne i anvendelse, men det skal siges, at de ikke er indført i tiltrædelsestraktaterne for sjov. Denne mulighed skal tages alvorligt i Bulgarien og Rumænien, og de bør gøre sig de største bestræbelser på at blive berettiget til medlemskab i januar 2007. Vi vil være helt objektive i vores vurdering af, hvor forberedte disse lande er ud fra de faktiske forhold.
Kommissionen vil støtte reformerne i Bulgarien og Rumænien, følge udviklingen og til sin tid forelægge en vurdering af disse fremskridt for Parlamentet og Rådet. Det skal understreges, at vi må have en regelmæssig dialog, som formanden for Udenrigsudvalget, Elmar Brok, og andre sagde. Jeg vil foreslå, at vi tager spørgsmålet op igen i løbet af foråret, når vi har et mere præcist billede af, hvordan Bulgarien og Rumænien har gjort fremskridt i deres bestræbelser på at blive berettiget til medlemskab i begyndelsen af 2007.
Formanden.
   – Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag.
Gábor Harangozó (PSE ).
   - Jeg vil i forbindelse med Moscovici-betænkningen gøre opmærksom på betydningen af at beskytte det ungarske mindretals rettigheder i Rumænien. Det er det største mindretal i landet. Jeg vil især gøre opmærksom på betænkningens punkt 26.
Jeg forstår, at der er blevet gjort forsøg på at fjerne henvisningerne til principperne om subsidiaritet og selvstyre fra dette punkt. Jeg mener, at disse principper er EU's grundlæggende principper og derfor ikke bør fjernes.
De rumænske politiske ledere gav mange løfter om at beskytte det ungarske mindretals rettigheder. Nu er det på høje tid, at Rumænien viser ægte politisk vilje til at indfri disse løfter. Spørgsmålet er: Hvis der ikke er nogen problemer med det ungarske mindretals rettigheder, hvorfor skulle de rumænske ledere så ønske at fjerne dele af punkt 26?
Jeg er overbevist om, at det er Europa-Parlamentets politiske ansvar at sikre, at alle aspekter, også beskyttelsen af mindretallene, behandles seriøst, når Rumæniens status i forberedelserne til EU-medlemskab vurderes. Efter min opfattelse er mindretalsanliggender mindst lige så vigtige som økonomiske anliggender.
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   - I foråret 2006 forelægger Kommissionen sin endelige udtalelse om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse i januar 2007 for Rådet. Deres tiltrædelse afhænger af, om de er i stand til at opfylde forpligtelserne i tiltrædelsestraktaten. Hvis de ikke kan opfylde dem, kan de beskyttelsesklausuler, i hvilke tiltrædelsen udskydes til 2008, anvendes.
Selv om det i betænkningerne om status for Rumæniens og Bulgariens forberedelser til EU-medlemskab understreges, at der er sket fremskridt, særlig med hensyn til markedsøkonomi, er det tydeligt, at det er nødvendigt at øge reformhastigheden, særlig i Rumænien, for at styrke det administrative system og retssystemet, bekæmpe korruption, integrere romaerne og forbedre grænsekontrollen. Der er konstateret foruroligende forsinkelser i gennemførelsen af inden for landbrug, offentlige kontrakter og miljø.
Denne udvidelse stiller EU over for en dobbelt udfordring, nemlig at vi ikke må skuffe borgerne i Rumænien og Bulgarien, som har store forhåbninger til tiltrædelsen, men at vi samtidig på et tidspunkt, hvor EU står midt i en større politisk og budgetmæssig krise, er nødt til at forklare EU-borgerne, at denne udvidelse er velbegrundet, selv om det store flertal af offentligheden er imod den. 
Formanden.
   - En østrigsk delegation under ledelse af vicekansler Hubert Gorbach har taget plads i den officielle loge. Delegationen vil deltage i politiske møder forud for det østrigske formandskab, der begynder den 1. januar 2006. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0343/2005).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
Spørgsmål nr. 2-8 bortfalder, da de handler om en problematik, som allerede stod på dagsordenen i eftermiddags.
Rådets formand sagde i sin tale til Europa-Parlamentet den 26. oktober som optakt til det næste uformelle møde i Det Europæiske Råd, at han håbede, at der kunne opnås enighed om arbejdstidsdirektivet under det britiske formandskab. Hvad har det britiske formandskab helt nøjagtigt gjort for at opfylde dette mål, og hvilke fremskridt er der gjort?
Douglas Alexander,
   Jeg kan forsikre medlemmet for, at vi bestræber os på at opnå en aftale om det ændrede forslag til direktiv om ændring af arbejdstidsdirektivet. Indgående drøftelser både bilateralt og i Rådets arbejdsgrupper har betydet, at der er gjort fremskridt på nogle vigtige områder. Drøftelserne i Rådet (arbejds- og socialministrene) i sidste uge var meget positive. Vi nåede langt med at indkredse mulige elementer til en aftale. Beklageligvis var det dog ikke muligt at nå til en samlet aftale på nuværende tidspunkt på grund af den forskelligartede arbejdsmarkedssituation i medlemsstaterne og de nye bestemmelsers meget komplekse karakter. 
Det er naturligvis afgørende, at enhver løsning skaber den rette balance mellem målene om beskyttelse af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed og beskyttelse og fremme af Europas konkurrenceevne i forbindelse med globaliseringen.
Elizabeth Lynne (ALDE ).
   - Hr. formand for Rådet, tak for svaret. Jeg forstår, som De sagde, at der ikke blev opnået nogen aftale. Det står efterhånden klart, at mange medlemsstater, der forsøger at afskaffe individuelle -løsninger - som De, ligesom jeg, arbejder på at bibeholde - forsøger at komme uden om brugen af enten ved at bruge selvstændige arbejdstagere som en måde at slippe udenom på eller ved at sørge for, at der er flere kontrakter, dvs. 2-3 kontrakter for hver arbejdstager, hvilket får hele idéen med arbejdstidsdirektivet til at virke latterlig.
Jeg ville være taknemmelig, hvis De kunne sige, hvorvidt Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet, herunder Labour-Partiets medlemmer af Europa-Parlamentet, nu vil støtte os i at bibeholde individuelle -løsninger.
Douglas Alexander,
   Jeg er sikker på, at medlemmer så erfarne som fru Lynne ved, at det ikke er min opgave ved denne lejlighed at svare på vegne af enkelte medlemmer af Europa-Parlamentet eller på vegne af en gruppe i Parlamentet. Det er min opgave at svare på vegne af formandskabet. Jeg kan imidlertid bekræfte, at hendes analyse er korrekt, for et af de vigtigste udestående spørgsmål drejer sig om, hvordan direktivet skal finde anvendelse: pr. kontrakt eller pr. arbejdstager.
Denne forvirring er opstået, fordi det, som hun nævnte, er blevet kendt, at nogle medlemsstater anvendte begrænsningerne i arbejdstidsdirektivet pr. kontrakt og dermed tillod, at arbejdstagere arbejdede meget mere end 48 timer om ugen ved at have mere end en kontrakt. Nu må vi overveje, hvordan vi kan løse dette problem, og vi må forsøge at bygge på de betydelige fremskridt, der blev gjort i løbet af vores formandskab, bl.a. i torsdags.
Alejandro Cercas (PSE ).
   - Hr. minister, jeg forstår ikke det britiske formandskabs bekymring for fænomenet med flere arbejdskontrakter. Det ville være forståeligt, hvis De var imod , men med et direktiv med , som det, De forsvarer, er det lige meget, om man ser på kontrakten eller arbejdstageren, for alle kan arbejde mere end 48 timer.
Efter min mening er det en taktisk manøvre, der har delt Rådet, som får det til at spilde tiden, og som ikke bringer os nærmere en endelig løsning.
De bør læse Parlamentets beslutningsforslag bedre. Parlamentet har nemlig fundet en vej til fleksibilitet og sikkerhed.
Lad være med at opfinde nye spørgsmål, og brug tiden på at løse de vigtige problemer. 
Douglas Alexander,
   Jeg vil med al respekt sige, at det ikke er det britiske formandskab, der har opfundet løsninger på arbejdstidsdirektivet. Jeg kan forsikre medlemmet for, at vi stadig er opsatte på at sikre en europæisk løsning, der respekterer nationale arbejdsmarkedspraksis og samtidig tilvejebringer passende beskyttelse af arbejdstagerne og fremmer den europæiske konkurrenceevne i overensstemmelse med Europas mål om vækst og beskæftigelse.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Jeg vil lykønske formandskabet og ligeledes de øvrige lande i Rådet, som forstår betydningen af at bibeholde -løsningen. Jeg ved, at dette er et vanskeligt problem, som vi alle sammen gerne så blev løst på en eller anden måde.
Selv om -løsningens "dobbeltaftale" er under overvejelse og i betragtning af spørgsmålet om vagtperioder, eftersom det tydeligvis er umuligt at gennemføre dobbeltaftalen, er det i det mindste ikke stadig fornuftigt, at De og/eller det østrigske formandskab forsøger at afklare spørgsmålet om vagtperioder isoleret?
Douglas Alexander,
   Jeg er glad for, at medlemmet skyndte sig herhen for at stille spørgsmålet. Jeg kan forsikre ham for, at vi var meget tæt på at opnå en aftale, som sikrede de mål, jeg skitserede i sidste uge. Derfor er jeg forsigtigt optimistisk med hensyn til, at vi på et tidspunkt finder en løsning på det problem, han rejste.
De forslag, som vi stillede til drøftelsen i sidste uge, var et seriøst forsøg på at imødegå praktiske indvendinger imod -løsningen, og de blev udarbejdet efter omfattende høring af medlemsstaterne. Der vil utvivlsomt blive flere lejligheder til drøftelser i Rådet for at finde ud af, om vi omsider kan nå til enighed. 
Formanden.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet på baggrund af oliekrisen og de høje omkostninger forbundet med vejtransport at træffe på kort og lang sigt for at understøtte udviklingen af elektricitetsdrevet jernbanetransport, især i de afsidesliggende områder i EU's periferi?
Douglas Alexander,
   Jeg håber ikke, at jeg skuffer medlemmet, som nu er kommet ind i salen, med det svar, jeg kan give, for Rådet har ikke modtaget nogen forslag fra Kommissionen om dette emne og har derfor ikke drøftet det.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne takke ministeren for hans svar, men vil dog spørge ham, om der i den fremtidige planlægning indgår sådanne foranstaltninger til udvikling, oprettelse af arbejdspladser eller mobilitet, som 2006 jo drejer sig om. Forberedelserne burde have været gjort i 2005.
Douglas Alexander,
   Jeg er bange for, at jeg bare må gentage, at Rådet ikke har modtaget nogen forslag fra Kommissionen om dette emne. Med al respekt foreslår jeg, at medlemmet, hvis hun mener, at dette er et anliggende, som hellere skulle behandles af formandskabet end af Kommissionen, tager spørgsmålet op med vores efterfølgere, det østrigske formandskab.
Formanden.
   - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 10.
Hvordan bedømmer Rådet situationen i Makedonien, og hvad er de næste skridt i den proces, der skal føre dette land i retning af Den Europæiske Union?
Douglas Alexander,
   Den 9. november forelagde Kommissionen sin holdning om Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og dens ansøgning om EU-medlemskab og anbefalede, at den blev indrømmet status som kandidatland.
I næste uge vil Det Europæiske Råd sandsynligvis vurdere holdningen med henblik på at fastsætte EU's holdning. I Kommissionens holdning noteres de betydelige fremskridt, som Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien har gjort. For under fem år siden var Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens stabilitet truet af en intern konflikt. Heldigvis er landet i dag inde i en konstruktiv udvikling hen imod EU-medlemskab.
I Kommissionens holdning konstateres det, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien nu er et fungerende demokrati med stabile institutioner, som generelt garanterer retsstaten. Der er taget vigtige skridt hen imod etablering af en fungerende markedsøkonomi, og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien vil sandsynligvis kunne påtage sig de fleste af forpligtelserne ved medlemskab på mellemlang sigt, forudsat at der gøres en betydelig indsats for at tilpasse landets lovgivning til gældende fællesskabsret.
Selv om der er sket store fremskridt, står det klart, at der på mange områder nu skal ydes en større indsats: Den effektive gennemførelse af Ohrid-rammeaftalen skal fortsætte, den offentlige forvaltning og institutionerne skal styrkes, retsstaten skal forbedres, bl.a. i kraft af beslutsom bekæmpelse af kriminalitet og korruption, og økonomien skal udvikles.
Rådets anbefaling til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er på nuværende tidspunkt at vedblive med at fokusere på reformer og fuldt ud gennemføre alle de foranstaltninger, som er fastsat i den nye aftale om europæisk partnerskab.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne stille Dem et tillægsspørgsmål om, hvad EU gør konkret for at gøre noget ved især ungdomsarbejdsløsheden, ved de unges manglende fremtidsperspektiver i Makedonien, og om der konkret også vil være en mere massiv økonomisk støtte til landet. For tiltrædelsesperspektiver alene, som er er meget vage, vil ikke hjælpe landet. Hvordan ser det i øvrigt ud med de unges mobilitet, især hvad angår studiemuligheder og uddannelse i EU? 
Douglas Alexander,
   Under vores formandskab har jeg selv haft lejlighed til at rejse til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og personligt møde landets vicestatsminister. Mødet gav os anledning til at drøfte hendes meget ambitiøse planer for fortsatte økonomiske reformer. Jeg mener, at den slags økonomiske reformer, som jeg talte om i mit indledende svar, er det sikreste udgangspunkt for at bekæmpe den form for ungdomsarbejdsløshed, som medlemmet nævner.
Hvad angår EU's specifikke finansielle bistand til landet i 2005, vil EU yde 34,5 millioner euro i støtte til landets reformdagsorden for europæisk integration og yderligere 2,8 millioner euro til grænseoverskridende arbejde. Mellem 1992 og 2004 androg EU's støtte til landet ca. 736 millioner euro.
Formanden.
   - Da spørgeren har trukket spørgsmål nr. 12 tilbage, vil det ikke blive behandlet.
Rådet har meddelt, at det gerne vil se den offentlige sektor vise et godt eksempel med hensyn til energieffektivitet i slutfasen. Er Rådet enig i, at Europa-Parlamentets månedlige rejse mellem Bruxelles og Strasbourg er et eksempel på den offentlige sektors energispild, og hvilke skridt foreslår Rådet til afhjælpning af denne situation, eftersom det udelukkende er op til Rådet at beslutte, hvor Europa-Parlamentets hjemsted skal være?
Douglas Alexander,
   Som medlemmet ved, fastsættes det i EF-traktatens artikel 289, at hjemstedet for Fællesskabets institutioner fastlægges ved overenskomst mellem medlemsstaternes regeringer. I henhold til protokol nr. (8) knyttet som bilag til EF-traktaten står der ordret: "Europa-Parlamentet har hjemsted i Strasbourg og afholder dér de 12 månedlige plenarmøderækker, herunder også budgetmøderækken".
Rådet har ikke drøftet spørgsmålet om energieffektivitet og Europa-Parlamentets månedlige rejse mellem Bruxelles og Strasbourg. 
Fiona Hall (ALDE ).
   - Er dette vigtige anliggende ikke en slags lakmusprøve for Unionens tilpasningsevne? Energibesparelse var ikke noget problem i Europa for 50 år siden, men det er det nu, og det er Rådet og Parlamentet enige om.
Offentligheden har ret til en integreret tankegang. De har ret i, at det er fastsat i traktaten, men det er op til medlemsstaternes regeringer at ændre det. Vil Rådet derfor forpligte sig til at inddrage drøftelsen af et enkelt hjemsted for Parlamentet i den kommende Plan D-debat efter forkastelsen af forfatningen?
Douglas Alexander,
   Jeg vil allerførst sige, at medlemmets spørgsmål lod formode, at en traktatændring kunne foretages let og hurtigt. Jeg må sige, at man må sætte spørgsmålstegn ved den påstand, når man - i denne tænkepause - tænker på, hvilken skæbne udkastet til forfatningstraktat led, da det blev sat til afstemning blandt de franske og nederlandske vælgere.
Jeg tager bestemt spørgsmålet om energieffektivitet alvorligt, og EU har - prisværdigt nok - taget flere skridt i den retning. Men hvis dette er et spørgsmål, som bekymrer medlemmet, vil jeg på grund af det meget omfattende program, som vi står over for i de kommende dage, hvad angår den fremtidige finansiering, foreslå hende at tage spørgsmålet op med vores efterfølgere.
Richard Corbett (PSE ).
   - Det er ikke bare et spørgsmål om energieffektivitet, men også om finansiel effektivitet. De 300 millioner euro om året, der bruges til, at Parlamentet kan holde plenarmøder her, andrager 2 milliarder euro i løbet af en budgetperiode. De nævnte, at det var nødvendigt at ratificere enhver ændring af dette system. Eftersom afgørelsen om egne indtægter sandsynligvis skal ratificeres på nationalt plan, ville det så ikke være muligt samtidig at tilføje nogle få ekstra bestemmelser, der ville spare de europæiske skatteydere for enorme udgifter?
Douglas Alexander,
   Det medlem, der rejste dette spørgsmål, er ikke den første kollega fra Labour-Partiet i Europa-Parlamentet, der har gjort det. Jeg har måske en større forståelse for dette anliggendes betydning for parlamentsmedlemmerne, efter at jeg tiltrådte som Europaminister i løbet af formandskabet og selv har set de udfordringer, som alle medlemmerne står over for, når de skal arrangere rejsen mellem Bruxelles og Strasbourg hver måned.
Jeg er imidlertid nødt til at sige, at i betragtning af Parlamentets synspunkter i formiddags om, hvor vigtigt og presserende det er at opnå en aftale om den fremtidige finansiering, er jeg ikke helt overbevist om, at det ville blive betragtet som det mest konstruktive bidrag, det britiske formandskab kunne yde for at opnå en aftale om den fremtidige finansiering, hvis det rejste dette spørgsmål over for vores kolleger fra Paris netop nu.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, kan De bekræfte, at Europa-Parlamentet ifølge traktaten kun har ét hjemsted? Det er nemlig forkert at påstå, at det har to hjemsteder. Dette ene hjemsted er Strasbourg. Vi kunne uden videre afskaffe miniplenarmøderne i Bruxelles og ville så spare enormt meget energi. For i disse øvrige uger kunne vi blive hjemme og klare det pågældende arbejde om fredagen her i Strasbourg. 
Douglas Alexander,
   Jeg vil ikke blande mig i noget, der synes at være en interparlamentarisk debat om fordelene ved henholdsvis Bruxelles og Strasbourg. Jeg vil nøjes med om retsgrundlaget for Parlamentets organisering at sige, at jeg ikke har noget at tilføje til mit foregående svar.
Formanden.
Mener Rådet, at det forhold, at den britiske velfærdsstat er næsten 30% mindre omfattende (målt som procentdel af BNP) end henholdsvis den franske og den tyske model, kan forklare, hvorfor Det Forenede Kongerige har en dårligere placering på FN's indeks for menneskelig fattigdom (HPI) 2004 (der omfatter sundhed, uddannelse, levestandard og social udstødelse) end sine partnere på kontinentet, og hvorfor børnefattigdommen er 51% højere end i Tyskland og over dobbelt så høj som i Frankrig?
Mener det, at udviklingen af den europæiske samfundsmodel er bedst tjent med, at man anlægger den britiske strategi, hvor uligheden er steget siden Labour kom til magten i 1997, mens den er faldet i Frankrig, Tyskland og Italien?
Mener Rådet på baggrund af, at de nordiske lande, som har et højt socialt beskyttelsesniveau, også er bedre placeret på det globale indeks over konkurrenceevne (GCI), at Lissabon-strategien ville være bedre tjent med at lægge hovedvægten på social beskyttelse og social samhørighed? 
Douglas Alexander,
   Rådet kan ikke kommentere medlemsstaternes placering på FN's indeks for menneskelig fattigdom 2004.
Rådets og Kommissionens fælles rapport om social sikring og social integration giver nyttige oplysninger om politikker til bekæmpelse af fattigdom i medlemsstaterne. Der findes ikke en fælles europæisk samfundsmodel. Selv om vi har et fælles og udpræget europæisk engagement i social retfærdighed og bestemt også i solidaritet, er der enorm forskel på de nationale løsningsmodeller for velfærd og sociale udfordringer i EU. Det er rimeligt, at de forskellige modeller afspejler de meget forskellige traditioner og praksis, der er i de enkelte medlemsstater.
I oktober blev stats- og regeringscheferne på Hampton Court enige om, at selv om funktionen af medlemsstaternes sociale systemer var op til de enkelte medlemsstater, behøvede Europa økonomiske reformer og social modernisering for at bevare sine værdier og imødegå de udfordringer og muligheder, som globaliseringen og de demografiske forandringer medfører. Denne aftale vil bygge på resultatet af den midtvejsevaluering af Lissabon-strategien, som Det Europæiske Råd aftalte i marts, og som har et nyt strategisk fokus på vækst og beskæftigelse. Det Europæiske Råd bekræftede specifikt på forårstopmødet, at styrkelse af den sociale samhørighed ville forblive et centralt mål for Unionen, og at modernisering af social beskyttelse og fremme af social integration var prioriterede områder.
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ).
   - Jeg tager det for givet, at alle i EU, medlemsstaterne, alle de politiske grupperinger, i hvert fald på det retoriske plan er fælles om et engagement i social solidaritet, social retfærdighed og social samhørighed. Men jeg vil sige til Rådet, at meget af troværdigheden omkring den retorik især i løbet af dette formandskab er gået fløjten.
Jeg tror ikke, at medlemsstaternes borgere har tillid til, at vi er rede til at forpligte os finansielt til det, som vi forpligter os til med ord. Jeg vil bede Dem om at kommentere en række forhold: Hvad for det første angår budgettet og de finansielle overslag, er jeg sikker på, at De har en holdning til, hvordan dette skal finansieres, og for det andet vil jeg bede Dem om at kommentere foranstaltninger såsom tjenesteydelsesdirektivet ...
Douglas Alexander,
   Jeg skal forsøge at besvare i hvert fald første del af medlemmets spørgsmål.
Når hun for det første taler om solidaritet, opfatter jeg det som et begreb, der, ligesom social retfærdighed, ikke blot er af betydning for os inden for medlemsstaternes eller EU's grænser, men langt ud over EU's grænser. Derfor er jeg umådeligt stolt over, at vi i de seneste måneder har været vidne til, at de europæiske udviklingsministre har givet et tilsagn, som de europæiske finansministre senere har bekræftet, om faktisk at fordoble den europæiske udviklingsbistand til den tredje verden fra 40 til 80 milliarder amerikanske dollars. Jeg undskylder derfor ingenting og ændrer ikke på min opfattelse af, at hvert eneste medlem af Parlamentet burde være overordentligt stolt over dette tiltag i vores bestræbelser på at overholde vores forpligtelser over for verden fattigste mennesker.
Hvad angår medlemmets specifikke spørgsmål om tjenesteydelsesdirektivet, rettes der ofte den beskyldning mod det britiske formandskab, at Storbritanniens nationale tilgang til Unionen indeholder et element, som er fjendtligt over for EU's grundprincipper. Jeg går ind for fuldførelsen af det indre marked, og jeg mener, at tjenesteydelsesdirektivet på grundlag af Rom-traktatens oprindelige bestemmelser kan bidrage til at afslutte og fuldføre det indre marked. Vi må imidlertid erkende, at markedet skal være balanceret af den type social finansiering, som altid er blevet tilvejebragt i Unionen. Det er årsagen til, at jeg, hvad angår det andet spørgsmål om de nye finansielle overslag, ønsker, at den holdning, som det britiske formandskab har givet udtryk for i eftermiddag, den anden forhandlingsboks, bliver grundlaget for en aftale.
De pågældende beløb er store og vil være det grundlag, hvorpå ikke blot de nye tiltrædelseslande, men alle lande kan styrke deres økonomier og dermed deres evne til at sikre netop den solidaritet og sociale retfærdighed, der så ofte diskuteres her i Parlamentet.
Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ).
   - Hvilken samfundsmodel man vælger, påvirker i høj grad ligheden. De seneste undersøgelser, som jeg har set, viser, at samfundsmodellen med et generelt velfærdssystem, relativt høje skatter osv. er den model, som bedst fremmer ligheden. Mit spørgsmål er, om Rådet er enig i opfattelsen af denne models betydning for ligheden og koblingen med den generelt og offentligt finansierede velfærdsstat.
Douglas Alexander,
   Der er et vigtigt kønsperspektiv hen imod de politikker, som vi bør fremme i vores velfærdsstater, men det skal erkendes, at der, som jeg sagde i mine indledende bemærkninger til dette spørgsmål, er en række forskellige samfundsmodeller i Europa. Det bekymrer mig dybt, at 20 millioner europæiske medborgere er arbejdsløse. En opretholdelse af den europæiske samfundsmodel, som det ofte foreslås, er ikke til meget trøst for de 20 millioner borgere. Der skal tages de fornødne praktiske skridt til at sikre de økonomiske reformer, som vil skabe den velstand, der kan give de mennesker nye muligheder. Det er også vigtigt at erkende, at den sikreste måde at bekæmpe fattigdom på er at give folk et job. Dette er en af mine vigtigste politiske overbevisninger.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Jeg vil gentage, at jeg glæder mig over Deres bemærkning om, at der ikke findes en fælles europæisk samfundsmodel. Det er efter min opfattelse fuldstændig rigtigt, men kunne De fortælle mig og mine kolleger, om De, når De fremsætter den bemærkning, kun taler på vegne af formandskabet, eller om De taler på vegne af Rådet som helhed?
Douglas Alexander,
   Min udtalelse afspejler både ånden i og resultatet af drøftelserne på Hampton Court, som jeg nævnte tidligere. Der var en klar anerkendelse af både de udfordringer, som Europa står over for som følge af globaliseringen, og af, at de enkelte medlemsstater har fastlagt forskellige strategier for at imødegå disse udfordringer.
Formanden.
Påtænker Rådet i betragtning af den forsinkede ratificering af traktaten om en forfatning for Europa, hvor der i artikel 167 er skabt grundlag for at give regionerne i den yderste periferi en særlig status i forbindelse med statsstøtte, at vedtage overgangsforanstaltninger, som sikrer en sådan særbehandling på grund af den store afstand mellem disse regioner og det indre markeds geografiske centrum og andre ugunstige forhold, som gør sig gældende?
Douglas Alexander,
   En ændring af de traktater, som Unionen hviler på, kan kun træde i kraft efter at den er blevet ratificeret af alle medlemsstater. Under den nuværende traktat kan Rådet allerede vedtage særlige foranstaltninger, der retter sig mod den yderste periferi. Det indbefatter fælles politikker. Retningslinjerne for statsstøtte til regionerne, som i øjeblikket er ved at blive revideret, indeholder allerede særlige bestemmelser for den yderste periferi.
Manuel Medina Ortega (PSE ). -
   Fru formand, jeg takker rådsformanden for hans bemærkning om de planlagte retningslinjer om statsstøtte til de afsidesliggende områder, men i henhold til folkeretten har undertegnede og ikke-ratificerede traktater visse juridiske konsekvenser. Nærmere bestemt blev den europæiske forfatning vedtaget med 90 % af stemmerne i min region, De Kanariske Øer.
På nuværende tidspunkt har over halvdelen af Europas befolkning vedtaget ratificeringen af forfatningstraktaten, og jeg synes ikke, at denne ratificering er irrelevant fra et europæisk retligt synspunkt. 
Douglas Alexander,
   Jeg står ved det svar, jeg lige har givet, hvad angår den europæiske lovgivning. Men i relation til De Kanariske Øer i særdeleshed bør Parlamentet være opmærksom på, at regionen De Kanariske Øer, som er på NUTS niveau 2, vil få adgang til en yderligere ramme på 100 millioner euro over perioden 2007-2013 i henhold til de foreliggende forslag.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Fru formand, mit spørgsmål til rådsformanden er følgende: Hvordan har man tænkt sig at overholde denne særordning for regionerne i den yderste periferi, som findes sydpå og nordpå, hvis vi ikke har nogen passende finansramme for alle disse foranstaltninger? 
Douglas Alexander,
   Jeg håber, at vi kan sikre denne budgetramme. Det vigtigste første skridt er at sikre tilslutningen til det kommende finansielle overslag ved Det Europæiske Råds møde, og jeg kan forsikre det ærede medlem om, at vi vil gøre vores yderste i de kommende timer og dage.
Formanden.
Rådet bedes fremlægge sin vurdering af de seneste uroligheder i Frankrig og oplyse, om der kan uddrages konklusioner vedrørende integrations- og ligestillingsspørgsmål generelt i EU?
Hvad er Rådets holdning til f.eks. udveksling af bedste praksis om integrationspolitik under anvendelse af bl.a. den åbne samordningsprocedure, eller mener det, at der er behov for yderligere EU-forslag?
Douglas Alexander,
   Det vil ikke være passende for Rådet at kommentere de begivenheder, der for nylig har fundet sted i Frankrig, men selv om medlemsstaterne er og forbliver de hovedansvarlige for vedtagelse og gennemførelse af deres nationale integrationspolitik, søger Rådet at yde dem støtte, i særdeleshed ved at fremme udveksling af erfaringer og bedste praksis.
Haag-programmet for styrkelse af frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i november 2004, har indbudt medlemsstaterne, Rådet og Kommissionen til at fremme strukturel udveksling af erfaringer og oplysninger om integration, støttet af udviklingen af en let tilgængelig hjemmeside på internettet.
I december enedes ministrene om nødvendigheden af at styrke samarbejdet om integration, i særdeleshed via netværket af nationale kontaktpunkter om integration. Denne forpligtelse byggede på Kommissionens meddelelse: En fælles dagsorden for integration - En ramme for integration af tredjelandsstatsborgere i EU.
Integrationsnetværket, der blev etableret i 2003, og som støttes af Kommissionen, har spillet en vigtig rolle inden for rammerne af udvekslingen af oplysninger om bedste praksis, og har ydet et værdifuldt bidrag til udarbejdelse af "Håndbogen om integration for politiske beslutningstagere og praktikere", som blev offentliggjort af Kommissionen i 2004. En udvidet håndbog skal offentliggøres næste år.
Claude Moraes (PSE ).
   - Jeg vil gerne bede rådsformanden om at fortsætte med det gode arbejde, der er gjort under Det Forenede Kongeriges formandskab med at se på de bedst mulige modeller for diversitet og bedste praksis og integration. Det er værdifuldt arbejde, som vi må fortsætte med i de kommende måneder. Det er et meget alvorligt problem for EU's medlemsstater og i særdeleshed EU's byer.
Da dette er Deres sidste spørgetid for Rådet, vil jeg gerne benytte denne lejlighed til at sige, hvad mange medlemmer fra hele Parlamentet har sagt til mig, at De har svaret elskværdigt på kritik, og at De og de embedsmænd, der sidder bag Dem, vil forlade dette formandskab med et ry for at lytte til medlemmerne og gøre alt, hvad De kan, for at svare på deres spørgsmål.
Douglas Alexander,
   I betragtning af, hvor meget kritik der normalt bliver rettet imod mig, er jeg nærmest målløs over at have fået en så generøs kompliment, selv om det er i de sidste timer, hvor jeg er til stede i Parlamentet.
Lad mig gengælde komplimenten ved at sige, at det ærede medlem i Det Forenede Kongerige har et betydeligt ry for sit engagerede arbejde med diversitet igennem mange år. Det var derfor ingen overraskelse for mig at se, at han havde stillet et sådant spørgsmål her i salen i dag. Jeg kan bestemt give ham den forsikring, han ønsker. Vi vil fortsat arbejde hårdt for at dele bedste praksis, som jeg beskrev det, for at sikre, at der er effektivt samarbejde vedrørende spørgsmålet om diversitet, både i den periode, der er tilbage af det britiske formandskab, og langt ud over den i de kommende år.
Formanden.
Der har været en omfattende debat om Daho-runden af WTO-forhandlingerne, som hovedsageligt har fokuseret på de indrømmelser, som det vil være nødvendigt for alle parter at gøre, navnlig på langbrudsområdet, for at nå frem til en vellykket afslutning på forhandlingerne. Efter min opfattelse er der ikke kommet tilstrækkelige oplysninger frem om, hvilke fordele en sådan aftale vil få for medlemsstaterne og borgerne.
Rådet bedes forelægge en begrundet vurdering af de konkrete fordele, som en aftale efter Daho-forhandlingsrunden vil få for EU's økonomi og for borgerne, og af konsekvenserne af, at der ikke bliver indgået en aftale.
Douglas Alexander,
   Rådet har ved adskillige lejligheder noteret sig de mulige fordele ved en aftale om yderligere ændringer af WTO's resultater under forhandlingerne inden for rammerne af Doha-udviklingsdagsordenen i WTO. 
Rådet har givet udtryk for støtte til omfattende fremtidige multilaterale forhandlinger, hvilket afspejler dets ønske om betydelige fremskridt hen imod en liberalisering af verdenshandelen, hvorved man vil sikre fortsat global økonomisk vækst, forøget jobskabelse, velstand og bæredygtig udvikling, og tage fat på det, der bekymrer det civile samfund. Rådet har noteret sig, at en yderligere multilateral samhandel vil være den bedste måde, hvorpå man kan møde de udfordringer, som stilles af de økonomiske og teknologiske forandringer og den øgede globalisering. Rådet ser denne multilaterale forandring som den bedste vej til at få væsentlige og afbalancerede resultater til gavn for alle medlemmer af WTO.
Et antal undersøgelser har forsøgt at vurdere omfanget af de fordele, EU vil få. F.eks. fremgår det af en meget citeret undersøgelse fra Verdensbanken fra 2005, at den mulige gevinst ved fuld liberalisering af global vareudveksling vil andrage ca. 65 miliarder amerikanske dollars for EFTA-landene og de 25 i EU indtil 2015.
Rådet har ikke eksplicit kommenteret følgerne af, at der ikke sker noget. Implikationerne af en runde, der slår fejl, strækker sig langt videre end til handelen. Det ville sende et negativt budskab om det multilaterale samarbejde. I modsætning hertil er en god handelsaftale en vigtig del af vores bestræbelser på at håndtere fattigdommen og fremme global sikkerhed på lang sigt, som i så høj grad har været i fokus ved vores arbejde under vores formandskab.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Da det er jul, vil jeg gerne takke rådsformanden for hans håndtering af spørgetiden og hans vid. Ofte er det ingen skade til at le her i salen, og det har De givet os anledning til et par gange her til aften. Det var godt! Hvis vi kunne få Deres friske stemme i lufthavnen, når de kalder de sidste passagerer ud, ville jeg være taknemmelig!
Hvad angår WTO, kunne De så kommentere forskellen mellem frihandel og retfærdig handel? Der er en verden til forskel. Vi må være ærlige med hensyn til, hvad vi søger. Når De taler om fordelene, må vi have at vide, hvordan de er fordelt. Hvem vinder? For det er ikke alle, der vinder lige meget.
Douglas Alexander,
   Jeg bliver mere og mere ydmyg over alle de komplimenter, jeg får. Jeg ser nu en hel ny beskæftigelsesmulighed åbne sig for mig. Hvis vi ikke kommer til enighed ved Det Europæiske Råd i denne weekend, vil De kunne nyde min blide røst i lufthavnen i Bruxelles i fremtiden, når jeg giver meddelelse om de fly, der skal af sted til Dublin eller Edinburgh. Jeg håber virkelig, at det ikke bliver resultatet af Det Europæiske Råd i denne weekend. Jeg er ikke sikker på, om mine bemærkninger altid har været tilsigtet morsomme, men jeg vil tage komplimenten i den ånd, hvori den var ment her i julestemningen.
Med hensyn til det alvorlige og substantielle punkt, som det ærede medlem har spurgt mig om, kan jeg forsikre Dem om, at det er en sag, vi har tænkt meget over i løbet af vores formandskab, både som resultat af det ekstraordinære møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser), der fandt sted for at drøfte detaljerne i det mandat, som kommissæren for handel, Peter Mandelson, skulle have i lyset af, at ikke bare Margaret Beckett, men også Hilary Benn og Alan Johnson fra den regering, der i øjeblikket har formandskabet, for tiden er i Hongkong, hvor de gør, hvad de kan for at fastholde vores synspunkt, at det bedste resultat i Hongkong ville være et afbalanceret og ambitiøst resultat, der ville tillade en succesrig afslutning på runden.
Men det rejser netop det problem, som det ærede medlem tog fat på. Hvad er et afbalanceret og ambitiøst resultat for Hongkong-forhandlingerne og for hele Doha-runden om udvikling i almindelighed?
Jeg har altid været klar over, at der ikke er og ikke bør være nogen modsætning mellem en dagsorden, der fremmer job i EU, og en, der støtter de fattige i hele verden. Man behøver kun at overveje de mulige gevinster for udviklingslandene ved et succesrigt resultat af Hongkong-mødet og i særdeleshed af Doha-runden for at blive tilskyndet til at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre disse fremskridt, som ikke bare vil være i EU's interesse, men til gavn for den mere vidtrækkende dagsorden, der går ud på at bevise, at globaliseringen kan virke, ikke blot for et mindretal af verdens borgere, men hvis de rigtige politiske valg bliver truffet, til gavn for de fattigste såvel som de rigeste mennesker i verden i dag. 
Formanden.
Situationen med hensyn til omsorg for børn og handicappede i Rumænien er helt klart et spørgsmål om menneskerettigheder, og Unionen har principielt pligt til at sikre disse fremtidige EU-borgeres velfærd. Der er sket fremskridt på området, hvilket glæder mig, men der er stadig behov for en yderligere indsats. I den omfattende evalueringsberetning om Rumænien glæder man sig over de nye love om børns rettigheder og adoption, som trådte i kraft i januar 2005. Beretningen påpeger imidlertid derefter, at sindslidende i Rumænien tre år efter vedtagelsen af loven om mentalhygiejne og beskyttelse af mennesker med psykologiske forstyrrelser stadig lider under overbelægning, mishandling og vold.
Hvordan vurderer Rådet denne situation, navnlig i betragtning af at loven om sindslidende faktisk blev vedtaget før den seneste lov om beskyttelse af børn?
Douglas Alexander,
   Rådet er opmærksom på den interesse, Parlamentet længe har næret for denne sag, og har allerede haft mulighed for at besvare adskillige spørgsmål fra Parlamentet om dette. Det var et emne, der spillede en fremtrædende rolle i den debat, vi lige har afsluttet om Bulgariens og Rumæniens mulige tiltrædelse.
Parlamentet har konsekvent understreget den store betydning, det tillægger spørgsmålet om omsorg for børn, handicappede og sindslidende i Rumænien. Unionens klare holdning, at Rumænien som et fremtidigt medlem af EU må overholde de høje standarder på disse områder, er kommet til udtryk gennem hele Rumæniens tiltrædelsesproces. Unionens synspunkter blev gentaget på det sidste møde i Associeringsrådet mellem EU og Rumænien den 14. juni 2005.
Kommissionens omfattende overvågningsrapport om Rumænien fra 2005, som det ærede medlem henviser til, er stadig ved at blive studeret af Rådet. Men Rådets almindelige holdning til disse spørgsmål er fortsat klar. Det er et højt prioriteret område, hvor de mangler, der er tilbage, må afhjælpes så hurtigt som muligt. De fremskridt, der allerede er sket, må følges af yderligere gennemførelsesforanstaltninger, yderligere forbedringer og bevilling både af tilstrækkelige midler og personaleniveauer. Dette gælder alle omsorgsområder, men er særlig vigtigt med hensyn til situationen for de handicappede og de sindslidende.
Rådet vil nøje følge og evaluere den fremtidige udvikling og fortsat give udtryk for sin bekymring direkte over for Rumænien.
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Jeg takker rådsformanden for hans svar. Af EU's program til overvågning af og støtte for Open Society Institute fremgår det, at der er total mangel på pålidelige og omfattende data om sindslidende i Rumænien, hvilket har bidraget til en generel mangel på offentlig opmærksomhed på folk med mentale handicap. Af ministerens svar forstår jeg, at hjælp på dette område vil blive prioriteret ganske omgående som en del af EU's overvågning af problemer vedrørende personer med mentale handicap i Rumænien.
Jeg vil gerne i julens ånd spørge ministeren, samtidig med at jeg ønsker ham alt godt, om han ikke, hvis han får det job i lufthavnen, kan gøre noget for direkte fly til Strasbourg? 
Douglas Alexander,
   For det første, med hensyn til den sidste bemærkning, har jeg endnu mere sympati for dette end ved begyndelsen af Det Forenede Kongeriges formandskab. Hvis jeg ikke får et job i lufthavnen i Bruxelles kan jeg måske få et i Frankfurt, hvor jeg ofte må rejse hen på grund af længden af de spørgsmål, jeg bliver stillet over for her i Parlamentet.
Med hensyn til det væsentlige punkt, som det ærede medlem rejser, blev der imidlertid taget direkte fat på dette i Kommissionens overvågningsrapport, som jeg refererede til. Rumænien er begyndt at udvikle en strategi for at lukke store institutioner for handicappede og erstatte dem med alternativer i form af mindre opholdsenheder i lokalsamfundene. Der er også en offentlig kampagne på vej for at øge opmærksomheden omkring de handicappedes rettigheder, hvilket jeg håber vil gøre noget for nogle af de punkter, det ærede medlem har rejst. Men som han antyder, er der klart behov for mere arbejde. Men de nye politikker er dog efter min mening opmuntrende.
Psykiatrisk pleje kræver mere opmærksomhed med det samme. Forholdene for patienterne er dårlige, og som det blev antydet, er de budgetmæssige ressourcer begrænsede. Loven af 2002 om mental sundhed og beskyttelse af mennesker med psykologiske forstyrrelser bliver stadig ikke gennemført. Regeringen er begyndt at se på dette spørgsmål, og vi ønsker dette arbejde fremskyndet.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Dette er et meget alvorligt problem. Jeg har for nylig været i Rumænien og besøgt nogle af de institutioner, vi har drøftet. Forholdene er elendige fra et sundheds- og sikkerhedsmæssigt synspunkt, om ikke andet. Jeg anmoder Dem om at gøre, hvad De kan i de sidste dage af Deres embedsperiode for at sikre, at dette spørgsmål får højere prioritet under udviklingen hen imod tiltrædelse.
Douglas Alexander,
   De kommentarer, som jeg har fået forelagt i dag, bliver viderekommunikeret til Kommissionen i betragtning af dens fortsatte rolle med overvågning af tiltrædelsesprocessen og i betragtning af, hvor stærke følelser, der er kommet til udtryk i Parlamentet her til aften.
Formanden.
Rådets forordning (EF) nr. 27/2005 af 22. december 2004(1) om fiskekvoternes størrelse i Østersøen og andre steder omfatter bestemmelser om deling af kvoter og fredningstider. Disse kvoter gælder for de enkelte kalenderår og forhandles derfor på årsbasis.
Vil Rådet i betragtning af manglen på specifikke oplysninger om forhandlinger i Rådet om disse forhold og i betragtning af den tilstundende frist for de endelige afgørelser oplyse, hvilke fremskridt der er blevet gjort på dette område, navnlig med hensyn til ændringer i fiskekvoterne for 2006 i forhold til indeværende år?
Douglas Alexander,
   Fiskekvoterne for Østersøen for 2006 blev vedtaget i fællesskab af EU og Rusland i september på baggrund af videnskabelig rådgivning fra Det Internationale Havundersøgelsesråd i maj.
De relevante detaljer er formuleret i Kommissionens forslag om at fastsætte sådanne kvoter i Fællesskabets lovgivning. Det forventes vedtaget ved mødet i Rådet (landbrug og fiskeri) den 20. og 21. december 2005.
Zdzisław Kazimierz Chmielewski (PPE-DE ).
    -  Fru formand, jeg vil takke hr. Alexander for hans svar. Jeg ville nu have foretrukket et klarere svar på kernen i mit spørgsmål, som vedrørte bestemmelserne om deling af kvoter og fredningstider. Det er på høje tid, at de årlige forhandlinger på dette område bliver baseret på objektive og overbevisende resultater. Jeg mener ikke, at den rådgivning, som hr. Alexander nævnte, lever op til disse kriterier. Som alle ved, har forskningen i fiskebestande i Østersøen hidtil været begrænset af et utilstrækkeligt antal fiskeriundersøgelser og af noget, der kan betegnes som manglende enighed om det metodologiske grundlag for biomassevurderinger. Når hr. Alexander bliver træt af lufthavne, vil jeg gerne invitere ham til Østersøen. Det vil glæde os at se ham der.
Douglas Alexander,
   Rådet vil mødes den 20. og 21. december for at aftale næste års fiskeriaftale for EU's farvande. Jeg har henvist det ærede medlem til de relevante detaljer, der er formuleret i Kommissionens forslag, og som hjælp for ham vil jeg anbefale dokument KOM(2005)0598, der specificerer de relevante detaljer for Kommissionens forslag om at medtage sådanne kvoter i Fællesskabets lovgivning.
Det kan også være nyttigt for det ærede medlem at være opmærksom på, at der vil komme to særskilte forordninger, en for det nordøstlige Atlanterhav, men også en, som jeg tror især vil interessere ham, for Østersøen i særdeleshed.
Formanden.
Børn er europæiske borgere og har samme ret som voksne til at undgå at blive udsat for vold. Sker dette alligevel, bør der være lovgivning til beskyttelse af børn. Det går dog i EU-landene temmelig langsomt med at lovgive om et forbud mod revselse af børn. I sytten af EU's medlemsstater findes der ikke nogen lovgivning, som beskytter børn mod fysisk revselse.
Hvilke foranstaltninger træffes der i EU for at sikre, at børn i alle EU-landene skal kunne nyde samme rettigheder?
Douglas Alexander,
   Der er i øjeblikket ikke noget forslag forelagt for Rådet til fastlæggelse af et EU-forbud om revselse af børn i medlemsstaterne. Rådet har ingen oplysninger om, hvordan medlemsstaternes lovgivning er indrettet på dette punkt og finder det heller ikke passende at kommentere dette. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ).
   - Tak for det meget kortfattede svar. Vi har jo et værdifællesskab i EU. Jeg spekulerer på, om det er muligt, at EU-landene, præcis som man har håndteret den sociale situation i Frankrig, med Rådet i spidsen kan ændre praksis, for at børn ikke skal udsættes for vold i hjemmet og i skolen i vores europæiske demokratiske lande. 
Douglas Alexander,
   Jeg vil gerne gentage, at Rådet ikke finder det passende at kommentere forhold vedrørende den interne lovgivning i enkelte medlemsstater, men jeg erkender, at brugen af revselse i individuelle medlemsstater og børns rettigheder ikke falder inden for EU's kompetence, hvilket forklarer, at mit svar var så kortfattet.
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg må desværre sige, at jeg ikke fandt hr. Alexanders svar særlig overbevisende. Rådet har gjort meget lidt for at tilskynde EU's medlemsstater til at ratificere Haagerkonventionen om forældreansvar og foranstaltninger til beskyttelse af mindreårige, som regulerer disse spørgsmål. Vi ved alle sammen, at kun seks medlemsstater har ratificeret denne konvention. De øvrige medlemsstater har endnu ikke gjort det, hvilket betyder, at disse former for afstraffelse stadig kan anvendes. Jeg vil gerne vide, hvilke tiltag Rådet har gjort på dette område.
Douglas Alexander,
   Med hensyn til dette spørgsmål vil jeg mene, at det ikke er noget, der henhører under formandskabet. Medlemsstater underskriver konventioner individuelt, ikke kollektivt.
Men jeg vil gerne gendrive den påstand, at der ikke bliver gjort noget for børnevelfærd i almindelighed. I de sidste fem år har EU's institutioner i samarbejde med medlemsstaterne gjort væsentlige fremskridt med hensyn til børns rettigheder. EU's charter om grundlæggende rettigheder (2000) anerkender eksplicit børns rettigheder som fundamentale for de europæiske værdier. Artikel 24 i chartret er baseret på FN's konvention om børns rettigheder (1989), som er ratificeret af alle EU's medlemsstater.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg er heller ikke indforstået med rådsformandens svar. For selv om rådsformandskabet ikke har betragtet dette emne som en prioritet for dette formandskab, mener jeg dog - hvilket sandsynligvis alle her i Parlamentet gør - at vi i EU lever i et værdifællesskab, og at vold netop mod børn, som også omfatter fysisk revselse, virkelig er en forbrydelse mod børnene. Jeg anmoder derfor indtrængende om, at der handles tilsvarende i fremtiden med støtte fra alle medlemsstater. 
Douglas Alexander,
   Ingen nægter, at der kan være fælles værdier. Hvad jeg fornemmer, der er uenighed mellem mig og det ærede medlem om, er, om der er juridisk grundlag for, at Rådet kan gøre noget. Her vil jeg simpelthen gentage, hvad jeg allerede har sagt, at jeg ikke anser dette for at være en sag for formandskabet. Medlemsstaterne underskriver konventionerne individuelt, ikke kollektivt.
Formanden.
   - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 21.
Hvornår slutter tænkepausen efter resultaterne af folkeafstemningerne i Holland og Frankrig?
Er Rådet nu parat til at overveje forslag til reformer, som tilfældigvis indgår i EU's forfatningstraktat?
Douglas Alexander,
   I betragtning af at tænkepausen vil udstrække sig hinsides det britiske formandskab, forekommer det på en eller anden måde passende, at det sidste spørgsmål, jeg besvarer her i Parlamentet som repræsentant for det britiske formandskab, foregriber, hvad der bliver et vigtigt spørgsmål i de kommende måneder.
Hvis De vil bære over med mig, fru formand, vil jeg også benytte denne lejlighed - da De har antydet, at dette er det sidste spørgsmål, der skal besvares - til at takke alle medlemmer af Rådets sekretariat for det meget betydelige og hårde arbejde, de under vores formandskab har gjort med at udarbejde udkastene til svar på de spørgsmål, som parlamentsmedlemmer har rejst. Omtrent som en forfatter i forordet til en bog vil jeg på dette punkt med al respekt sige, at alle fejlene er helt mine egne, og jeg er sikker på, at den faktuelle nøjagtighed afspejler den betydelige ekspertise, der findes i Rådets sekretariat.
For at gå direkte ind på det ærede medlems spørgsmål, enedes stats- og regeringscheferne, som han ved, den 17. juni om, at der var behov for en tænkepause for at muliggøre en bred debat i de enkelte medlemsstater. Initiativer til reform af forfatningstraktaten - og det har jeg bestemt oplevet i løbet af vores formandskab - kan være fornuftige for én medlemsstat, men kontroversielle for en anden. Derfor har fokus for Det Forenede Kongeriges formandskab været at engagere sig bevidst i en bredere debat om Europas fremtid. Det blev aftalt, at man skulle vende tilbage til sagen i første halvdel af 2006 ved forårsmødet i Rådet under det østrigske formandskab for at foretage en samlet vurdering af de nationale debatter og enes om, hvordan man skal komme videre.
Chris Davies (ALDE ).
   - Hvis De vil bære over med mig, vil jeg gerne benytte denne lejlighed til at takke repræsentanterne for formandskabet for al den hjælp og bistand, de har givet mine kolleger i de seneste måneder.
Må jeg i særdeleshed takke rådsformanden. Jeg har nydt disse meningsudvekslinger i de seneste uger meget, selv om det sommetider kan se ud, som om de finder sted i et temmelig tomt offentligt bibliotek.
Jeg glæder mig over denne lejlighed til at vende tilbage til et ofte gentaget emne. Hvert regeringsoverhoved har offentligt støttet det princip, at Rådet skulle mødes offentligt, når det drøfter lovgivningsinitiativer. Hvis de smukke ord og gode hensigter fra rådsformanden kunne give solide resultater, ville Rådet have sikret, at ændringer i dets forretningsorden nu var på vej til at blive virkeliggjort. I stedet har vi fået en antydning af, at Rådet vil overveje disse foranstaltninger under kommende formandskaber og se på, hvordan man yderligere kan forøge åbenhed og gennemskuelighed, herunder mulighed for at ændre forretningsordenen.
Vil rådsformanden sige, hvor substansen i dette forslag ligger?
Douglas Alexander,
   Lad mig søge at besvare det ærede medlems spørgsmål direkte. For det første husker vi begge, hvad vores premierminister sagde her i Parlamentet ved begyndelsen af det britiske formandskab, og det har gennemsyret den holdning, jeg også har indtaget til spørgsmålet om gennemskuelighed i Rådet. Det forklarer det grundlag, hvorpå jeg først søgte enighed med kollegerne i Det Forenede Kongeriges regering, og den proces, som vi på basis heraf gik videre med over for andre lande i løbet af vores formandskab.
Formandskabet har fremlagt et om forbedring af gennemskuelighed i Rådet i november 2005. Disse forslag er blevet drøftet af Antici-gruppen og af både Coreper I og II, og vi søger nu at blive enige om Rådets konklusioner den 20. december. Det ærede medlem må vente lidt længere, før jeg håber, at vi kan sikre den form for enighed, som vil give ham den tilfredshed, han søger her i eftermiddag.
Richard Corbett (PSE ).
   - Med hensyn til den bredere pakke, der indeholder forfatningstraktaten som helhed, er rådsformanden så enig i, at Det Europæiske Råd havde ret i lyset af, at et flertal af medlemsstaterne faktisk har ratificeret denne forfatningstraktat? Det var rigtigt ikke at erklære teksten for død, men at iværksætte en tænkepause - en periode, som har drejet sig langt mere om konteksten end om teksten. Er han enig i, at vi med tiden, når vi befinder os inden for en ny kontekst, bliver nødt til at vende tilbage til spørgsmålet om teksten og hvad vi kan gøre ved den, om ikke i 2006 så i 2007? 
Douglas Alexander,
   Jeg er både enig i og sympatiserer med det, det ærede medlem har sagt. Den britiske regering argumenterede selv, før den overtog formandskabet for EU, for nødvendigheden af en tænkepause. Vi følte ikke, det var passende for nogen enkelt regering at fremsætte en entydig erklæring vedrørende status af udkastet til forfatningstraktat, i betragtning af at forfatningstraktaten tilhørte alle medlemmerne af EU.
Det er rigtigt at erkende, at der selv før de afgørende afstemninger i Frankrig og Nederlandene i tilfældet Spanien havde været en afstemning, som var faldet ud til fordel for udkastet til forfatningstraktat, og en hel række andre lande havde på deres side ratificeret udkastet til forfatningstraktat i deres parlamenter. Det er derfor, jeg holder fast ved den holdning, som først kom til udtryk umiddelbart før det britiske formandskab. Under vores formandskab har vi fastholdt denne holdning.
I løbet af sit formandskab har vores premierminister givet klart udtryk for sin personlige bedømmelse, at han mener, det er nødvendigt at få mere hold på politikken før vi vender tilbage til spørgsmålet om institutionerne. Men under dette formandskab har vi også gjort det klart, at vi betragter det som nødvendigt at få de praktiske fornuftige reformer, der vil tillade en Union på 25 at virke mere effektivt end på basis af de nuværende traktatforhold.
Den Dover (PPE-DE ).
   - Hvis jeg må tilslutte mig andre kolleger fra Det Forenede Kongerige og takke Dem for deres bestræbelser i det sidste halve år, vil jeg i forbindelse med forfatningen også sige, at vi var meget glade for, at der var to nejstemmer i Holland og Frankrig, og vi vil ikke - hvad De nok ikke vil forvente - kræve en afstemning i Det Forenede Kongerige, hvis man i fremtiden foreslår, at nogen del af forfatningen skal fremmes. 
Douglas Alexander,
   Jeg er meget opmærksom på mit ansvar, ikke mindst i mit afsluttende svar, for at forsøge at svare på formandskabets vegne og ikke simpelthen give mig hen i, hvad der kunne være en fascinerende debat med politiske modstandere hjemmefra om deres nuværende holdning, ikke blot med hensyn til hvor de placerer sig her i salen, men også hvor de placerer sig, når det gælder spørgsmålet om udkastet til forfatningstraktat.
Den udtalelse, jeg lige har hørt, strider klart mod i det mindste nogle af de påstande, der er kommet fra andre konservative kolleger med hensyn til nogle af de praktiske og fornuftige ændringer, som jeg lige har talt om. Men jeg har en klar følelse af, at der står langt større ting på spil for det moderne Konservative Parti i dets forhold til Europa end selv i det svar, vi lige har hørt.
Gary Titley (PSE ).
   - Jeg vil gerne vide, om ministeren kunne tænke sig at kommentere muligheden for, at britiske parlamentsmedlemmer kunne sidde på samme bænk som fru Mussolini.
Douglas Alexander,
   Hvis jeg lige må få ordet på falderebet før afslutningen, så lad mig simpelthen sige følgende: Kenneth Clarke er en seriøs skikkelse i Det Forenede Kongerige, en skikkelse, der er velkendt her i Parlamentet. Han har beskrevet det moderne Konservative Parti under dets nye leder som et, der står over for et forslag - og jeg citerer direkte - som er "hul i hovedet" i sin ekstremisme. Han har sagt, at det moderne Konservative Parti er mere ekstremt end Det Konservative Parti under William Hague eller for dens sags skyld under Iain Duncan Smith.
Det er op til de ærede medlemmer på de konservative bænke her i salen at afgøre, om de vil marginalisere sig yderligere, ikke bare i Det Forenede Kongerige, men også i EU.
Jeg har allerede talt varmt i dag om det arbejde, en af de britiske konservative her i Parlamentet har udført, idet han i sin rolle som ordfører for tiltrædelsen af de mulige kandidatlande har påtaget sig vigtigt arbejde på Parlamentets vegne. Marginaliseringen af det, der engang var et stort politisk parti, sådan som dets nye leder nu ser på det, vil ikke bare gøre Det Konservative Parti mindre, men også skade Storbritanniens nationale interesser. Men i sidste instans er det ikke den eneste fejlbedømmelse, de vil foretage. Jeg frygter, at det bliver den første af mange fra den nye konservative leder.
Formanden.
   - Spørgsmål 23 bortfalder, da det handler om en problematik, som vi behandlede i eftermiddags.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 24-54 blive besvaret skriftligt (ikke-behandlede spørgsmål: se bilag "Spørgetiden").
Tillad mig afslutningsvis at komme med en personlig bemærkning. Hr. minister, De har erfaret i dag, at der ikke kun er kritik her i huset, men også ros for Deres arbejde. Jeg ønsker Dem held og lykke med Deres virke, god ferie og siger tak for samarbejdet.
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om maskiner og om ændring af direktiv 95/16/EF (5786/2/2005 - C6-0267/2005 - 2001/0004(COD)) (Ordfører: Andreas Schwab) (A6-0338/2005). 
Andreas Schwab (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, før jeg kommer ind på selve maskindirektivet, vil jeg gerne takke alle dem, der har deltaget i processen, mange gange, især skyggeordførerne fra de andre grupper. De var parate til at indgå mange kompromiser, hvilket jeg vil takke Dem udtrykkeligt for. Jeg vil også gerne takke den ansvarlige kommissær, som selv er her i dag, fordi han på mange detaljerede punkter, som var overordentligt vigtige for os i Parlamentet, var parat til at indgå kompromiser, som har gjort det betydeligt lettere for parlamentsmedlemmerne at godkende den fælles holdning i let ændret form.
Jeg vil gerne komme ind på fem punkter, som efter vores mening er af allerstørste betydning. Formålet med dette direktiv, som jo ikke uden videre er forståeligt for enhver borger - det må man konstatere selvkritisk - var at skabe en bedre afgrænsning til de andre direktiver. Her er der et problem, nemlig traktordirektivet. Traktorer var tidligere ikke samtidig omfattet af maskindirektivet og er nu underlagt en parallel gyldighed: på den ene side traktordirektivet og på den anden side maskindirektivet. Det er en vanskelig dobbeltbelastning for producenterne, som vi gerne vil have afskaffet. Og så er der naturligvis også traktorsædedirektivet, hr. Verheugen, der - det vil De også vide fra avislæsningen i Tyskland - ikke kun i Tyskland anses for at være et absolut bureaukratisk monster. Derfor er jeg Dem også meget taknemmelig for, at vi arbejder hen imod dette mål sammen - måske ikke så hurtigt, som vi alle sammen gerne vil - for at nå frem til en enkel gyldighed: traktordirektivet kun for traktorer og maskindirektivet kun for alle andre maskiner.
Vi skal nu sørge for, at vi når dette mål så hurtigt som muligt. Efter min mening ville gennemførelsen af traktordirektivet under indflydelse af alle endnu ikke dækkede risici inden for den 18-månedersfrist, som er nødvendig for at gennemføre maskindirektivet i medlemsstaterne, naturligvis være ønskelig. Jeg ved, at sådanne ønsker ikke altid straks kan opfyldes, men jeg vil alligevel gerne nævne målet, nemlig 18 måneder for at nå gennemførelsesfristen.
Der er naturligvis forskellige punkter, hvor jeg som ordfører gerne ville være kommet længere. Det vedrører f.eks. udelukkelsen af uskadelige maskiner, armbåndsure er f.eks. et sådant tilfælde. Jeg trak imidlertid til sidst mit forslag herom tilbage på grund af de massive betænkeligheder især fra Kommissionens side over de sikkerhedshuller, der ville opstå derved.
Imidlertid har Parlamentet i forbindelse med hemmeligholdelsen af erhvervshemmeligheder opnået et betydeligt fremskridt i sammenligning med den fælles holdning, og det gælder efter min opfattelse også for skrotning af maskiner. Naturligvis ved vi alle, at betydningen af en bæredygtig produktion er meget stor for Europa, også set i forhold til Lissabon-strategien. Alligevel er det sikkert rigtigt, at vi ikke så at sige generelt pålægger producenterne, som jo virkelig ikke kan forudse, hvordan skrotningen af maskiner foregår konkret, og som mange steder er små og mellemstore virksomheder, ansvaret herfor. Jeg mener også, at vi i forbindelse med certificeringen, især fra tredjemands side, stadig skal følge samme vej, da den situation, som vi har fundet i den fælles holdning vedrørende CE-mærkning, på ingen måde var acceptabel for os som parlamentsmedlemmer. Det er efter vores mening ikke tilstrækkeligt, at man igen finder den mindste fællesnævner i Rådet - selv om det var nødvendigt med mange møder til udarbejdelse af den fælles holdning - og at der opnås proformakompromiser, som så afspejler sig i en formulering, som intet menneske, ingen borger, ingen ejer af en mellemstor virksomhed kan forstå.
Naturligvis kender vi også til vanskelighederne, f.eks. i forbindelse med spørgsmålet om oversættelse. Alligevel skal det være vores mål at producere retstekster - og det går De jo også helt personligt ind for, hr. Verheugen - som er forståelige for alle borgere.
Jeg er glad for, at vi er kommet et lille skridt videre i forbindelse med CE-mærkningen. Efter min mening går vi dog ikke vidt nok, men De har udtrykkeligt inkorporeret et med henblik på CE-mærkning i Deres arbejdsprogram for 2006, og derfor vil jeg ikke klage længe over det nu. Jeg mener, at det er den rigtige anledning til straks at regulere CE-mærkningen i et bredere og mere passende koncept på tværs af alle sektorer, hvilket ville være en fordel og efter min mening betyde . Alligevel skal vi i forbindelse med fastsættelsen af denne lovgivning endnu en gang nøje overveje, hvad CE-mærkningens opgave er i EU, hvilke kvalitets- og sikkerhedsstandarder vi forbinder hermed, og hvem der har til opgave at overvåge disse standarder, for jeg tror, at vi, hvad angår markedstilsyn, endnu har en afklarings- og diskussionsproces hos medlemsstaterne foran os. Det kan ikke være rigtigt, at EU skal have ansvaret, hvis der opstår problemer, mens medlemsstaterne ikke lever fuldt op til deres ansvar, hvad angår den tid, hvor der skal føres tilsyn.
Til sidst endnu en gang mange tak. Jeg tror, at vi på denne måde er kommet et stykke videre på vejen hen imod en bedre lovgivning og afbureaukratisering, men også stadig skal komme videre. Jeg regner i den forbindelse med, at Kommissionen med succes går foran på vejen hen imod med yderligere forslag, især angående traktorer. 
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil først takke ordføreren, hr. Schwab, og skyggeordførerne for deres engagement og deres konstruktive samarbejde. Uden dem havde det ikke resulteret i enighed under andenbehandlingen.
Den nuværende situation kunne man rammende beskrive med det gode gamle ordsprog: Når enden er god, er alting godt. Revisionen af maskindirektivet har en meget lang historie. Det blev oprindeligt foranlediget af en henstilling fra den såkaldte Molitor-gruppe, en forløber til initiativet "bedre lovgivning" fra den nuværende Kommission.
Da Kommissionen præsenterede direktivforslaget i begyndelsen af 2001 og efter lange drøftelser med alle berørte parter, forventede ingen, at det ville tage fem år og 43 rådsarbejdsgruppemøder, der brød alle rekorder, for at afslutte denne revision, for slet ikke at tale om det arbejde, Europa-Parlamentet investerede. Grunden til de lange drøftelser var det enorme omfang og kompleksiteten af maskinindustrien, der var berørt af dette direktiv, og som indeholder en meget bred produktpalette - det handler om maskiner, mekaniske apparater og komponenter hertil. Det er imidlertid en sektor, som er af central betydning for erhvervslivet i EU, en af de stærkeste industrielle sektorer. Maskinindustrien producerede i 2004 produkter til en værdi af 402 milliarder euro. Den beskæftigede over 2,6 millioner ingeniører, teknikere og for det meste højt kvalificerede arbejdstagere i EU. Produktionen i maskinindustrien overstiger langt Japans og USA's produktion. EU er verdens største eksportør af maskiner og mekaniske apparater til en værdi af 150 milliarder euro foran USA med 62 milliarder euro og Japan med 67 milliarder euro. Det viser, at vi her har at gøre med en sektor, som man med rette kan betegne som den europæiske industris juvel, og som derfor virkelig fortjener særlig opmærksomhed.
Med henstillingen om at ændre teksten i den fælles holdning er vi nu meget tæt på at afslutte lovgivningsprocessen vedrørende udarbejdelsen af maskindirektivet. Jeg er glad for at kunne meddele Dem, at Kommissionen fuldt ud kan acceptere resultatet af kompromiset mellem Parlamentet og Rådet. Resultatet er virkelig en væsentlig forbedring i forhold til maskindirektiv 98/37/EF, som vi anvender for nærværende, og et godt eksempel på en bedre lovgivning, som hr. Schwab allerede har sagt.
Retssikkerheden blev forbedret ved en afklaring af anvendelsesområdet og en fjernelse af uklarheder. Der var forskellige fortolkninger. Det vil være slut nu. Vi har en væsentlig klarere afgrænsning i forhold til andre direktiver som f.eks. elevatordirektivet eller lavspændingsdirektivet. Også gennemførelsen inklusive markedstilsynet og kontrollen med organer, som af medlemsstaterne er blevet pålagt at udføre certificering og er meddelt Kommissionen som sådanne, blev udformet mere effektivt af Parlamentet under førstebehandlingen på baggrund af grundlæggende ændringer.
Producenter af bestemte maskintyper, som blev tilføjet til direktivets anvendelsesområde, vil nu også kunne drage fordel af det indre marked. Brugere og arbejdstagere vil drage fordel af en forbedret sundheds- og forbrugerbeskyttelse, som er et resultat af erfaringerne med det nuværende direktiv.
Hvad angår det meget omdiskuterede spørgsmål om andre mærkers relation til CE-mærket, kan jeg bekræfte, at det - som det er beskrevet i følgende kommissionserklæring - afklares i forbindelse med revisionen af det såkaldte nye koncept. Jeg læser endnu en gang den formelle erklæring fra Kommissionen højt: 
 (med fuld respekt for Fællesskabets lovgivning vil Kommissionen, inden for rammerne af revisionen af det nye koncept, der er planlagt til midten af 2006, klarlægge betingelserne for at benytte andre mærker, hvad enten de er europæiske eller private, i relation til CE-mærkningen). 
 Hvad angår den ligeledes meget omdiskuterede traktorproblematik, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen ubegrænset støtter de principper, som er indeholdt i begge erklæringer, som jeg også gerne vil citere endnu en gang.
Den første erklæring lyder som følger: 
 (Parlamentet, Rådet og Kommissionen erklærer, at det for at dække alle aspekter af sundhed og sikkerhed for landbrugs- og skovbrugstraktorer i et samlet direktiv er nødvendigt at modificere direktiv 2003/37/EF om typegodkendelse af landbrugs- og skovbrugstraktorer, påhængskøretøjer og udskifteligt trukket materiel sammen med de dertil hørende systemer, komponenter og særskilte tekniske enheder, så der tages højde for de relevante risici ved maskindirektivet. En sådan modifikation af direktiv 2003/37/EF bør indeholde et ændringsforslag til maskindirektivet med henblik på at slette udtrykket "for de risici" i artikel 1, stk. 2, litra e), første pind).
Den anden erklæring lyder som følger: (Kommissionen erkender behovet for i direktivet om landbrugs- og skovbrugstraktorer at medtage yderligere krav for risici, der endnu ikke er dækket af disse direktiver. Med det for øje overvejer Kommissionen passende foranstaltninger, herunder henvisning til FN-regler, CN- og ISO-standarder og OECD-koder). 
 Jeg håber dermed, at de åbne spørgsmål afklares til alles tilfredshed. Jeg takker endnu en gang for det virkelig gode og konstruktive samarbejde, og jeg takker Dem for Deres opmærksomhed. 
Malcolm Harbour,
   Hr. formand, først vil jeg gerne komplimentere min kollega, hr. Schwab, for det udmærkede arbejde, han har gjort med en meget kompliceret og vanskelig tekst, som er blevet endnu vanskeligere, fordi han overtog den fra vores tidligere ordfører og kollega, hr. Wieland. Jeg er meget tilfreds med det, kommissæren sagde, og med den enighed, vi har nået om at sikre bekræftelse ved andenbehandling sammen med Rådet.
Jeg vil gerne tage et par af de politiske spørgsmål op. Som kommissæren antydede, har det været en lang og undertiden noget ujævn vej hen imod den endelige aftale om denne meget komplicerede tekst. Hvis vi, også i lyset af hans faste beslutning om at forbedre lovgivningen, ser fremad, må vi holde nøje øje med gennemførelsen og effektiviteten af dette direktiv. Jeg frygter, at det kan blive meget bekosteligt at gennemføre, og vi må sikre os, at hans tjenester holder øje med dette, og at vi ikke får det fordoblet gennem nationale regler. Jeg glæder mig over, hvad han sagde om forskellige mærker, men vi må alvorligt overveje omkostningerne ved at overholde disse regler.
I denne forbindelse vil jeg gerne fremhæve to andre ting. Det glæder mig, at Rådet har erkendt, at det må fremskynde behandlingen af spørgsmålet om traktorer, for det er skandaløst, at man ikke har en harmoniseret typegodkendelsesproces for en meget væsentlig sektor, og medlemsstaterne bør skamme sig over at have været så langsommelige i denne sag.
Jeg vil gerne henlede hans opmærksomhed på endnu en anden afgørende kategori inden for maskineri, som også til dels påvirkes af dette direktiv, nemlig hele spørgsmålet om maskiner, der kører på vejene. For nylig tog jeg til en konference for fabrikanter af entreprenørudstyr. De fortalte mig, at efter deres vurdering bliver 70 % af deres omkostninger til forskning og udvikling brugt på at overholde reglerne. Hvordan kan vi få en konkurrencedygtig europæisk økonomi, når vi bebyrder en væsentlig industri med den slags omkostninger til overholdelse af bestemmelserne? Jeg tror, vi måske har et problem med dette direktiv om maskiner, men det må kommissæren tage fat på. Jeg ønsker at tage en delegation fra fabrikanter af entreprenørudstyr med på besøg hos ham så snart som muligt, så vi også kan tage fat på deres problemer. 
Barbara Weiler,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, halvanden års debat i Rådet, det er helt sikkert lang tid. Men det er naturligvis ingenting i sammenligning med maskiners levetid. Som en, der har arbejdet 20 år i maskinindustrien, ved jeg naturligvis, hvor vigtigt dette direktiv også er for beregneligheden i forbindelse med lovgivning. Efter mange brugeres skepsis i begyndelsen er alle betænkeligheder nu, tror jeg, mere eller mindre udryddet. Vi har modtaget de første breve, som signalerer en accept, og det er vigtigt, fordi vi jo ønsker at arbejde brugerorienteret og ikke hen over hovederne på folk.
Dette direktiv er imidlertid ikke kun vigtigt for brugerne, men også for millioner af forbrugere, for det indeholder retsforskrifter, som er af stor betydning for forbrugernes sundhed og sikkerhed. Revisionen var bl.a. nødvendig - kommissæren har sagt det - fordi tidligere direktiver ikke var tilstrækkelige, men også på grund af forbedringen af den nødvendige retssikkerhed, en mere præcis fastlæggelse af anvendelsesområdet og for at sikre, at den frie bevægelighed for varer er garanteret ved en høj standard for sikkerhed og sundhedsbeskyttelse for forbrugerne. Det burde især også være målet for den europæiske industripolitik.
Jeg vil også gerne takke for det gode samarbejde med kollegerne og især også med Kommissionen og Rådet. Ikke desto mindre var det nødvendigt, at Socialdemokraterne inkorporerede nogle vigtige aspekter. I de fleste diskussionsrunder stod vi også Rådet meget nærmere her. F.eks. ønsker vi, at Kommissionen udarbejder retningslinjer, således at medlemsstaterne kan øge deres kapaciteter for at gøre et effektivt markedstilsyn muligt med henblik på ensartet anvendelse af direktivet.
Socialdemokraterne var imidlertid også af den opfattelse, at fortrolighed og embedshemmeligheder ikke må have en sådan indvirkning, at det er til skade for personers sikkerhed og sundhed. Vi ønskede også en lettelse for SMV'er - det er sket nu - uden tab af substans og uden relevant økonomisk belastning. Det var også vigtigt for os, at der ved harmoniseringen af dette direktiv ikke blev foretaget nogen reduktion i standarden for handicappede mennesker i forbindelse med elevatorer. Alt dette har vi opnået. Vi var imod, at land- og skovbrugstraktorer blev taget ud. Kommissærens erklæring accepterer vi. Vi havde hellere set, at De havde nævnt et årstal, nemlig 2008, men vi er stadig i Parlamentet til den tid og vil være opmærksomme på, at det sker.
De små apparater ønskede vi ikke at tage ud, hr. Schwab, fordi det netop ikke kun handler om armbåndsure, men også om relativt farlige ildslukkere og lignende små apparater. Alligevel har vi, synes jeg, opnået et godt kompromis. Socialdemokraterne vil støtte det, og jeg ville undtagelsesvis også gerne have rost briterne i denne uge - det er jo ikke så selvfølgeligt, at det sker: Vi har også samarbejdet meget fint med det britiske formandskab i denne henseende. 
Janelly Fourtou,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det direktiv om maskiner, som vi behandler i dag, ændrer et direktiv, der, som De sagde, stammer fra 1998. Det er et meget teknisk emne, men det får stor indflydelse på den europæiske maskinindustri og på den europæiske økonomi som helhed. Jeg vil minde om de tal, som hr. Verheugen allerede har nævnt, og som faktisk er meget bedre end de tal, jeg havde. Jeg kan ikke lade være med at gøre opmærksom på, at årsomsætningen i denne sektor er 402 milliarder euro, hvoraf 113 milliarder euro om året stammer fra eksport til tredjelande.
Førstebehandlingen skete på baggrund af et fornuftigt kompromis, der var opnået efter årelange diskussioner. Jeg husker udmærket, at blot det at fastsætte definitioner på maskiner og delvis færdigfremstillede maskiner krævede en betydelig indsats under det foregående mandat. Under andenbehandlingen var jeg for mit vedkommende særlig opmærksom på bestemmelserne i dette direktiv om CE-mærkning, da jeg mente, at formuleringen ikke var klar nok juridisk set.
Jeg glæder mig over, at Rådet har accepteret mit ændringsforslag, men også over, at Kommissionen arbejder med dette spørgsmål, som der stadig er behov for at se nærmere på. Jeg vil gerne takke ordføreren for hans måde at lede forhandlingerne på. Vi gjorde betydelige fremskridt hen imod en fælles holdning takket være de uformelle trevejsdrøftelser, han arrangerede, og som samlede formanden for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, skyggeordførerne samt repræsentanterne for Kommissionen og Rådet.
Vi opnåede en enighed, som alle i industrien længe havde ventet på. Der er endnu punkter, som skal afklares, særlig med hensyn til traktorer, men jeg er stadig optimistisk, og jeg håber, at problemerne bliver løst ved hjælp af en effektiv gennemførelse af dette direktiv. Som følge heraf stemmer Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa for kompromiset. 
Christoph Konrad (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, der er allerede blevet gjort opmærksom på maskinindustriens vigtighed i den europæiske økonomi. Det er sådan i hele EU, men sikkert især i mit hjemland Tyskland. For så vidt er det også meget interessant i denne sammenhæng at understrege, at dette direktiv også er kommet i stand efter erhvervslivet ønske. Erhvervslivet har bestræbt sig meget på at få dette direktiv - under overskriften "ét produkt, én forskrift for det indre marked". Når man betragter fordelene, nemlig at en og samme maskine kan markedsføres i en og samme udgave i hele det indre marked, og at det naturligvis sker uden ekstra prøvninger i EU-medlemslandene, er det helt sikkert positivt.
Lad mig på baggrund af andenbehandlingen og med et blik på forhandlingen om tjenesteydelsesdirektivet komme med følgende bemærkning: Hvis vi altid brugte dette som argumentationsgrundlag i vores drøftelser om tjenesteydelsesdirektivet, ville vi sikkert også kunne fremme diskussionen dér. Jeg vil i den forbindelse ikke undlade at gøre opmærksom på, at netop den europæiske maskinindustri er særligt henvist til tjenesteydelsesdirektivet, fordi der naturligvis ikke kun sælges produkter, men også tjenesteydelser sammen med maskinerne.
Lad mig i den forbindelse komme med en anden politisk bemærkning. Vi fastholdt endnu en gang i dagens forhandling, at vejen til dette direktiv var meget lang, nemlig fem år. Det udspillede sig hovedsageligt i et EU med 15 medlemsstater. Som vi alle ved, bevæger vi os nu rundt i et EU med 25 medlemsstater. På denne baggrund og især på baggrund af en planlagt reduktion i antallet af bestemmelser bør man også med henblik på erhvervslivet og de ansvarlige politiske organer gøre opmærksom på, at man i fremtiden sandsynligvis skal tilbagelægge endnu længere strækninger for at komme frem til sådanne bestemmelser. Også her gælder princippet: Mindre er af og til mere. For så vidt vil jeg også gerne endnu en gang understrege det positive indtryk i forbindelse med dette direktiv. 
Evelyne Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil også tilslutte mig takken til hr. Schwab for det gode samarbejde, men jeg vil også samtidig takke fru Weiler og fru De Vits, der har vist utroligt meget engagement i dette arbejde på vegne af min gruppe og derfor også har sørget for, at der er sket nogle fremskridt i samarbejdet med hr. Schwab.
Stikordene "sundhed", "sikkerhed" og "forbrugerbeskyttelse" er allerede blevet nævnt. Det er også det, der er kvalitetskendetegnene, som også betyder, at produkter som maskiner får en topplacering, og som fører til, at producenterne kan finde et stort marked globalt for deres produkter. Det er en god sag.
Jeg kan kun give fru Weiler ret i denne forbindelse: Retssikkerhed er det afgørende i denne sammenhæng. Retssikkerhed betyder, at maskinbyggerne præcist ved, hvad de skal holde sig til, hvilke bestemmelser der rent faktisk findes, og at de ikke forbliver i uvished. Det fører også til, at vi kan få et godt marked i den forbindelse.
Retssikkerhed betyder imidlertid også, at vi skal undgå, at der er flere forskellige direktiver, som gælder for ét produkt. Retssikkerhed betyder, at man endelig kan gå videre med disse skridt - netop ved traktordirektivet - at der udarbejdes en ensartet bestemmelse her. Det er ikke godt for producenter, hvis de skal jonglere mellem forskellige bestemmelser, og det er også meget beklageligt, at vi med vores forslag om, at dette spørgsmål skulle være endeligt afklaret allersenest i 2008, ikke kunne trænge igennem. Det er virkelig en tragedie. Jeg kan huske, at det under førstebehandlingen, da vi drøftede dette emne med Kommissionen og Rådet, hed sig, at vi ville have afklaret alt i løbet af de næste seks måneder. Det er halvandet år siden. Vi fik det samme svar, da vi diskuterede emnet i år: Det vil blive afklaret i løbet af de næste seks måneder.
Derfor min anmodning til alle berørte parter: Sørg for, at dette problem virkelig bliver løst hurtigt, for vi bør heller ikke lade maskinbyggerne i uvished. 
Mia De Vits (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, maskindirektivet, som vi skal udtale os om, er for mig meget mere end blot et teknisk direktiv om det indre marked. Det udgør beviset på, at vi i EU kan udarbejde social lovgivning, selv om vi gerne vil give den en økonomisk drejning. Slutresultatet af forhandlingerne viser, at Europa-Parlamentet faktisk kan gøre en forskel, og jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Schwab, og fru Weiler for den måde, hvorpå de har afviklet denne sag.
Det er takket være Parlamentet, at vildledning af forbrugere og for mange administrative byrder for vores virksomheder som følge af andre mærkninger end CE-mærkninger fra nu af ikke længere vil være tilladt. Parlamentet har endvidere sørget for, at kontrol med de farligste maskiner faktisk bliver mulig, og at dette ikke vil være en formalitet, men det er nu op til medlemsstaterne virkelig at få noget ud af dette direktiv og gøre det til et ambitiøst arbejdsinstrument. Derfor skal alle medlemsstater gøre en indsats for at gøre kontrollen med markedet effektiv, for uden denne kontrol bliver dette direktiv ikke andet end en papirtiger, således som det var tilfældet med det forrige direktiv.
Kommissionen skal, hr. kommissær, efter min opfattelse nøje kontrollere medlemsstaternes engagement og undersøge, om de gennemfører denne kontrol med markedet, og om nødvendigt også tage et initiativ i fremtiden, hvis det skulle vise sig, at de ikke opfylder deres løfter. Dette er både i arbejdstagernes, forbrugernes og producenternes interesse. Vores arbejde er nu færdigt, og jeg synes derfor godt, vi kan godkende dette direktiv i morgen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Elspeth Attwooll for Fiskeriudvalget om kvinders netværk: Fiskeri, landbrug og diversificering (2004/2263(INI)) (A6-0341/2005). 
Elspeth Attwooll (ALDE ),
   Hr. formand, det sker tit her i Parlamentet, at talere under en forhandling giver udtryk for deres anerkendelse over for ordføreren. Det går fra temmelig forbeholdne udtryk for tak for en masse hårdt arbejde til komplimenter for en glimrende betænkning. Hvis jeg var i denne situation ved denne lejlighed, kunne jeg helt ærligt ikke anlægge den komplimenterende linje, for jeg mener, at der er nogle iøjnefaldende mangler ved betænkningen. Det vil ikke sige, at den ikke kommer med værdifulde bidrag, eller at der er noget i den, som jeg er helt uenig i. Jeg er også meget taknemmelig over for kollegerne for den interesse, de har vist.
Min bekymring går på to ting. Den første er graden af redundans i teksten - der kan være omstændigheder, hvor gentagelser benyttes med god virkning, men jeg mener ikke, at dette er en af dem - og den anden er andet omfanget af de spørgsmål, der bliver dækket - jeg mener, at Parlamentet bør tage alle aspekter af kvinders liv inden for fiskerisektoren alvorligt og gøre deres bedste for at tage fat på de problemer, der rammer dem. Men den oprindelige hensigt med denne betænkning var at koncentrere sig om den rolle, som kvinders netværk spiller, og deres mulighed for at bidrage til den socioøkonomiske struktur i samfund, der er afhængige af fiskeri. Vi har nævnt to af parallellerne mellem deres situation og situationen for kvinder, der på lignende måde er beskæftiget i landbrugssektoren, og muligheden for fælles handling fra dem. Dette fokus er gået tabt. Det finder jeg uheldigt, eftersom kvinders netværk er centrale for at nå de andre mål, der nævnes i betænkningen.
Så jeg vil bare ganske kort og enkelt sige, hvad mit eget budskab til Kommissionen og Rådet vil være: Sørg endelig for at opmuntre og støtte skabelsen af kvinders netværk både på nationalt og paneuropæisk plan. Vær også venlige at opmuntre og støtte deres aktiviteter, hvad angår diversificering af den lokale økonomi, bidrag til udvikling af den fælles fiskeripolitik og skabelsen af en koordineret tilgang til problemer af almen interesse.
Men opmuntring og støtte kræver mere end nogle venlige ord. De kræver aktiv bistand, når det gælder vurderingen af de nødvendige økonomiske midler og særlige foranstaltninger for at fjerne alle eksisterende sociale og administrative barrierer for kvinders fulde deltagelse og fremskridt på alle områder inden for fiskerisektoren.
Tak, fordi De har lyttet, hr. kommissær. Jeg takker Dem også på forhånd for de konkrete handlinger, der vil følge. 
Joe Borg,
   Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne komplimentere ordføreren for hendes betænkning. Jeg glæder mig over det initiativ, Parlamentet har taget, og deler ordførerens engagement for lige muligheder inden for fiskerisektoren. Jeg mener også ligesom hun, at deltagelse af kvindenetværk er særlig vigtig i denne forbindelse.
I næste programperiode, 2007-2013, vil Kommissionen lægge stor vægt på at fremme kvinders rolle inden for fiskerisektoren. Den foreslåede Europæiske Fiskerifond afspejler Kommissionens forpligtelse på lige muligheder. Den kommende fond er endnu mere præcis med hensyn til kvinders rolle inden for fiskeriet end det nuværende finansielle instrument til udvikling af fiskeriet. Integration af kønsperspektivet bliver fremmet gennem de forskellige stadier af implementeringen af fonden. Vi vil anmode medlemsstaterne om at sikre, at initiativer til styrkelse af kvinders rolle inden for fiskerisektoren fremmes. Den betænkning, vi har til overvejelse, opfordrer Kommissionen til at give aktiv støtte til kvindenetværk og skabelsen af nye netværk.
Det glæder mig meget at kunne fortælle Dem, at forslaget om Den Europæiske Fiskerifond vil støtte særlige aktioner, såsom opbyggelse af netværk og udveksling af erfaringer og bedste praksis blandt organisationer, der fremmer lige muligheder for mænd og kvinder.
For næste programperiode foreslår Kommissionen at medtage det initiativ, der har at gøre med opbyggelse af netværk og udveksling af erfaringer blandt organisationer, der fremme lige muligheder i medlemsstaternes operationelle programmer. Dette erstatter vores tidligere holdning om at indkalde forslag til innovative initiativer, som direkte forvaltes af Kommissionen. Vi mener, at denne mulighed vil være mere værdifuldt end finansiering af småprojekter, sådan som det skete under ordningen med innovative initiativer.
En -evaluering af tværnationale projekter vedrørende innovative initiativer blev foretaget i 2005. Et af de vigtigste resultater ved denne evaluering var, at projekterne under de operationelle programmer gav bedre resultater end dem under innovative initiativer. Evalueringen viste også, at merværdien for EU ved innovative initiativer såvel som udvekslingen af erfaringer og god praksis var begrænsede.
I Deres betænkning opfordrer De Kommissionen til at fremme mere erhvervsuddannelse og uddannelse, der er specielt rettet mod kvinder, der arbejder i denne sektor. Jeg er glad for at kunne meddele, at Den Europæiske Fiskerifonds nye prioritet - udvikling af bæredygtige fiskeriområder - vil yde et vigtigt bidrag til dette.
Der kan gives støtte til diversifikation af aktiviteterne og fremme af mange beskæftigelsesmuligheder for fiskere uden for sektoren. Der lægges op til foranstaltninger, såsom fremme og forbedring af erhvervsmæssige færdigheder, tilpasning af arbejdskraften og adgang til beskæftigelse, særligt for kvinder. De foranstaltninger, der sigter mod diversifikation af de økonomiske aktiviteter såvel som uddannelse og erhvervsmæssig oplæring, vil være til særlig gavn for kvinderne inden for områder, der er afhængige af fiskeri.
Kommissionen deler også Deres bekymring over vanskeligheden ved at rekruttere unge inden for fiskerisektoren. Sektoren lider under et dårligt image hos den unge generation, og man må gøre noget for at tiltrække unge til erhvervet. I denne forbindelse overvejer vi under Den Europæiske Fiskerifond flere tilskyndelser til unge fiskere ud over de foranstaltninger, som allerede er indeholdt i det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, såsom oplæring, herunder oplæring i sundhed og sikkerhed, og forbedring af de erhvervsmæssige færdigheder. Der vil også blive tilbudt bistand i begrænset omfang under Den Europæiske Fiskerifond for unge nystartede fiskere, som skal ind i erhvervet. Herudover vil der være forøgede muligheder for deltagelse af kvinder i beslutningsprocessen.
Det nye prioriterede område "bæredygtig udvikling inden for fiskeriområdet" vil blive gennemført via en proces nedefra og op. De lokale aktører, herunder kvindesammenslutninger, vil blive motoren, når man skal planlægge og gennemføre strategierne for lokal udvikling. Denne nye holdning giver en yderligere mulighed for, at kvinder på lokalt niveau kan blive involveret i beslutningstagningen, og sikrer, at der tages hensyn til det, der især ligger dem på sinde, i de lokale udviklingsstrategier. Ligeledes lægges der op til omfattende partnerskab med alle relevante aktører, herunder kvinderepræsentanter, i forbindelse med etableringen af de nationale strategiske planer. Kvindeorganisationerne bør derfor komme med deres bidrag til analysen af tendenserne inden for fiskerisektoren og udviklingen af en strategi for bæredygtig udvikling af den.
Kvinder og deres repræsentanter opfordres også til at deltage i de regionale rådgivende råd, som er hjørnestenen i "styringssøjlen" for den reviderede fælles fiskeripolitik. F.eks. har kvindeorganisationerne allerede en plads i det regionale rådgivende råd for Nordsøen, som var det første, der blev oprettet som resultat af reformen af den fælles fiskeripolitik i 2002. Kvinder er også repræsenteret i det regionale råd for North Western Waters. 
Endelig glæder det mig i forlængelse af konferencen om kvinders rolle inden for fiskeriet, der blev organiseret i januar 2003, at kunne meddele Dem, at Kommissionen planlægger at organisere endnu en konference om lige muligheder i 2006. Denne konference vil tage bestik af kvinders situation inden for fiskerisektoren og overveje yderligere måder, hvorpå man kan forbedre situationen og gøre yderligere fremskridt. Jeg håber, at Parlamentets synspunkter også vil blive afspejlet i rapporten fra denne konference.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege Kommissionens faste beslutning om at lægge stor vægt på lige muligheder i vores politik. Men for at virkeliggøre de lige muligheder er det nødvendigt, at alle niveauer af den politiske beslutningsproces påtager sig et ansvar: Kommissionen og nationale såvel som regionale og lokale niveauer. Deres eget engagement i dette mål vil være medvirkende til at bevare placeringen af lige muligheder på alle niveauer. 
Teresa Riera Madurell (PSE ),
   Hr. formand, jeg taler på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, og jeg vil gerne tilslutte mig ordføreren og kommissærens ord og sige, at den rolle, som kvinderne spiller inden for fiskerisektoren, burde være mere anerkendt.
Selv om det kun er 3 % af kvinderne, der deltager i selve fiskeriet, deltager de aktivt i alle de øvrige aktiviteter i forbindelse med fiskeriet. På grund af deres usynlighed mangler mange af de kvinder, der arbejder i sektoren, sociale og økonomiske rettigheder.
Vi anmoder derfor Kommissionen om sammen med medlemsstaterne at tage de nødvendige skridt til at sikre disse kvinders rettigheder fuldt ud.
Vi er også enige i, at de burde have adgang til faglig uddannelse, finansiering og kreditter på samme vilkår som mændene. Det er desuden nødvendigt at styrke kvindernes deltagelse i beslutningsprocesserne, hvorfor det ville være meget positivt, hvis Kommissionen anbefalede de relevante organer at tage de nødvendige skridt i denne henseende.
Det er naturligvis også absolut nødvendigt at hjælpe kvindeorganisationerne og kvindenetværkene, hvorfor vi glæder os over Kommissionens forpligtelse til at fortsætte sin aktive støtte til de allerede eksisterende organisationer og netværk og til oprettelse af nye, for de er helt nødvendige for at udveksle information og god praksis.
Mine damer og herrer, jeg vil ikke afslutte mit indlæg uden særligt at nævne gruppen af kvindelige skaldyrsfiskere. De er næsten alle over 50 år og lider af helbredsproblemer, der er en direkte følge af deres arbejde, og i mange tilfælde har de ingen ret til arbejdsløshedsunderstøttelse, sundhedsydelser og jobsikkerhed.
Vi kan ikke tillade, at grupper som denne er så dårligt stillede, og som medlem af Udvalget for Kvinders Rettigheder og Ligestilling kræver jeg en større anerkendelse af kvindernes arbejde inden for sektoren, og at vi øjeblikkeligt kommer med løsninger på de problemer, der skyldes dette arbejde. 
Carmen Fraga Estévez,
   Hr. formand, som repræsentant i Parlamentet for en af de europæiske regioner, hvor der er en meget stor andel af kvinder i fiskerisektoren, endda i fangstsektoren i kraft af aktiviteter som skaldyrsfiskeriet, takker jeg fru Attwooll for hendes betænkning, der understreger, at kvindernes rolle i samfundet skal revurderes, så de bedre kan udnytte de forskellige muligheder, der åbner sig, for at forbedre deres uddannelse, specialisering og fremtidsperspektiver.
Jeg er stolt over at kunne sige, at fiskerimyndighederne i min region i de seneste år har været særlig opmærksomme på kvindernes rolle og tilskyndet dem til at organisere sig, og de har uforbeholdent støttet integrationen af disse sammenslutninger i de allerede eksisterende netværk og afholdt internationale fora og konferencer for at styrke disse netværk og skabe nye. På denne måde skabes der mulighed for udveksling af viden og erfaringer blandt kvinder fra hele Europa.
Resultaterne er bemærkelsesværdige, især med hensyn til at gøre kvinderne bevidste om deres arbejdes økonomiske og sociale betydning, og som er gået fra at være et bidrag til familiens økonomi, den rolle, som de traditionelt har spillet, til, at de kræver de kompensationer, de som arbejdstagere har ret til, dvs. bedre løn, sociale ydelser og krav på uddannelse.
Fru Attwoolls betænkning giver et troværdigt billede af den rolle, som kvindenetværkene har spillet og fortsat kan spille inden for dette område, og hun anmoder de nationale forvaltninger og Kommissionen om at blive ved med at yde støtte og samtidig øge støtten. Vores politiske gruppe støtter derfor betænkningen og håber, at Parlamentets plenarforsamling også vil bakke den op. 
María Isabel Salinas García,
   Hr. formand, som stedfortrædende ordfører for betænkningen vil jeg begynde med at sige, at jeg er enig i det, som ordføreren, fru Attwooll, har sagt.
Jeg tror, at vi med denne betænkning kan se, at kvindernes netværk opfylder mange forskellige opgaver i fiskeriområderne, og at de kan spille en større og bedre rolle i fremtiden. Det er vigtigt at synliggøre det meget vigtige arbejde, som kvinderne udfører inden for denne sektor, og på denne måde sikre, at disse aktiviteter bliver værdsat og honoreret, for ofte - som det allerede er blevet sagt her - arbejder kvinderne gratis og til tider også uden social beskyttelse. Der er lang vej endnu.
Med betænkningen anerkendes også den indsats, som Kommissionen allerede har gjort med afholdelsen af konferencen om kvindernes rolle i fiskerisektoren i 2003. Vi ser frem til den konference, der skal afholdes i 2006.
Men der er stadig meget at gøre. Derfor glæder det mig, at kommissæren har talt om en ny indfaldsvinkel, for det er meget vigtigt for kvinderne i fiskerisektoren.
Jeg mener, at de foranstaltninger, som Kommissionen skal tage for at støtte disse netværk, skal rettes i fire retninger, som det fremgår af betænkningen: information, finansiering, repræsentation og uddannelse.
Der bør udarbejdes en mere omfattende betænkning. Jeg er enig med ordføreren i, at betænkningen om kvinders netværk er lidt tynd. Det er nødvendigt at udarbejde en omfattende betænkning, der giver et troværdigt billede af de eksisterende netværk, og derefter foretage en opfølgning på netværkenes udvikling.
Der er brug for finansiering, for disse netværk opfylder og kan i endnu større omfang i fremtiden opfylde almennyttige opgaver af økonomisk, social og endda økologisk karakter, og derfor fortjener de at få nogle finansieringsinstrumenter.
Der er brug for den uddannelse, som kommissæren nævnte. Kommissionen er klar over kvindernes store indsats inden for fiskerisektoren, og den bør fremme uddannelse og oplæring af de unge i disse aktiviteter, så de unge kan overtage dette arbejde i fremtiden.
Som allerede nævnt er der situationer, der kan bruges som eksempel, f.eks. de kvindelige skaldyrsfiskere. Jeg synes derfor, at vi skal støtte de kvindeorganisationer, der opstår rundt om netværkene, så de kan opnå og sikre en forbedring af deres livsbetingelser.
Jeg vil gerne oplyse, at min gruppe også vil støtte fru Attwoolls betænkning. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand, også jeg vil takke fru Attwooll mange gange for hendes arbejde, hendes betænkning og den måde, hvorpå hun har synliggjort Europa. Jeg vil også takke kommissæren. Det er ikke første gang, han viser stor social interesse i fiskerisektoren. Jeg vil endvidere takke ham for den måde, hvorpå han ønsker aktivt at inddrage alle samfundslag i fiskeriet.
Hvorfor er det så vigtigt? Der er tre væsentlige grunde til, at fiskeriområdet udvides til også at omfatte andre faktorer end de økonomiske. Når jeg ser på en krise i mit eget område, rejekrisen, og på den rolle, som VinVis har spillet deri, konstaterer jeg, at kvindenetværket har bidraget til en løsning, og jeg er simpelthen nødt til at konstatere, at det er glimrende, at fiskerisektoren udvides socialt.
Jeg er også meget glad for, at dette netværk i mellemtiden har fået en plads i Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen. Men det er især vigtigt, hvad angår uddannelse, social stilling og fiskeriets økonomiske konsekvenser. Når jeg ser på den høje brændstofpris og en række andre ting, som faktisk har sociale konsekvenser inden for fiskeriet, synes jeg, det er glimrende, at kvindenetværket, VinVis, men også andre organisationer får den plads, der med rette tilkommer dem.
Hvad det angår, var jeg også meget glad for den høring, som ordføreren i juli arrangerede med en lang række kvindeorganisationer, og jeg tror, det ville være godt, hvis Parlamentet og også Kommissionen i fremtiden arrangerer den slags aktiviteter.
Jeg gentager min tak til ordføreren for denne betænkning, og jeg håber, at kommissæren også vil gennemføre henstillingerne. Hans svar skaber temmelig positive forventninger på dette punkt, og jeg håber, at vi politikere også sammen vil sørge for, at alle samfundslag inden for fiskeriet får den plads, som de fortjener inden for sektoren. 
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere og takke ordføreren for det fremragende arbejde, hun har gjort med sin betænkning.
Alle ved, at kvinder, der er beskæftiget inden for kystfiskeri, er i en ugunstig position, fordi deres arbejde i denne sektor anses for bibeskæftigelse og ikke et erhverv. Det, der mangler, er en anerkendelse af deres arbejde, på både retligt og socialt plan. Vi er nødt til at støtte og sikre kvinders sociale og økonomiske rettigheder inden for alle fiskerisektorens grene. Lige løn, pensionsrettigheder, social sikring og adgang til sundhedstjenester.
Vi er nødt til at styrke indsatsen for at gennemføre politikker, som støtter initiativer til oprettelse af kvindenetværk i hele EU og navnlig i afsidesliggende øområder. Udviklingen af disse net bør ikke kun ske med frivilligt arbejde eller enkeltstående aktiviteter. Disse netværk må institutionaliseres, så man kan styrke deres rolle i de områder, hvor de udvikles, og de kan fungere som rådgivere og konsulenter for kommunalbestyrelserne i området.
Jeg mener, vi er langt bagefter, når det gælder fuld gennemførelse af princippet om ligebehandling og lige muligheder inden for fiskerisektoren. Jeg mener, tiden er inde til at træffe en modig beslutning om at anerkende kvinders indsats i udviklingen af fiskeriet og erhvervslivet i det hele taget. Vi skal ikke kun se på kvinders netværk med sympati og forståelse! Lad os gøre dem til et vigtigt redskab, der kan fremme fiskeripolitikken, bæredygtig udvikling og respekt for miljøet, økosystemerne og mennesket! 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, alle talere anerkender behovet for at bevare fiskeriet som en aktivitet, som ikke kun har økonomisk, men også social og, så at sige, kulturel betydning.
Kvindernes traditionelle rolle i fiskeriet og de forskellige former, hvorunder kvinder fra fiskeriområder i disse tider deltager på arbejdsmarkedet, er blevet væsentligt styrket efter Kommissionens konference i 2003 og indledningen af netværksdannelsen blandt denne særlige gruppe arbejdstagere.
Vi kan kun bifalde Fiskeriudvalgets initiativ og vil især rose den alt for beskedne fru Attwooll for hendes betænkning. Som mit partis skyggeordfører i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling vil jeg gerne takke hende for at have medtaget de fleste af mit udvalgs kommentarer. Og så må vi blot håbe, at Kommissionen vil hjælpe under den nye konference i 2006 med oprettelsen af et europæisk netværk for kvinder i fiskerisektoren.
Ikke kun den europæiske fiskerifond, men også strukturfondene og andre programmer som Femme og Leader kan blive redskaber til særlige aktiviteter sideløbende med uddannelsesudvikling og udvikling af erhvervsmæssig kompetence, udvikling af tilpasningsevne, forskningsprogrammerne om virkningen af omstruktureringer inden for fiskeri- og landbrugsindustrien, innovation i produktionen og fremme af forbrug med miljøbevidsthed og respekt for biodiversitet. Disse aktiviteter har betydning for, om de unge mænd og kvinder bliver boende i fiskeriområderne, så traditionerne med værdifulde metoder, der er anvendt gennem flere århundreder, bevares og bruges sammen med den nye teknologi og bibringer EU merværdi. Merværdi kommer imidlertid også gennem bevarelsen af bestemmelserne i Rådets direktiv 86/613, som jeg vil bede Dem, hr. kommissær, om at sørge for også kommer til at gælder for fiskeriet. Gennemførelsen af princippet om kønnenes ligestilling for selvstændige, også inden for landbruget, samt beskyttelse af kvinder under graviditet er vigtige områder, og det kommende ligestillingsinstitut vil spille en rolle med særlig forskning i dette spørgsmål. 
Dorette Corbey (PSE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke Margaret Attwooll mange gange, fordi hun har præciseret, hvilken rolle og betydning kvinder har og kan have inden for fiskeriet. Kvinders arbejde er ofte usynligt, og Margaret Attwoolls betænkning bidrager i hvert fald til, at dette bringes i fokus.
Fiskeriet er en hård industri med lange arbejdstider og hårdt og desværre også farligt arbejde. Flere kvinder på skibene kan medvirke til en forbedring af arbejdsvilkårene der. Arbejde, som er for hårdt eller for farligt for kvinder, er heller ikke godt for mænd. I mange sektorer har det vist sig, at arbejdsvilkårene blev bedre, så snart kvinder blev ansat. Større inddragelse af kvinder i sikkerheden på skibe er væsentligt, for at der virkelig kan gøres fremskridt.
Af kvinder og kvindenetværk kan vi også forvente, at de lægger vægt på bæredygtighed. Et bæredygtigt fiskeri er væsentligt for at forsyne fremtidige generationer med fisk. Det er væsentligt, at fangstmetoderne er bæredygtige med minimale bifangster, og at kontrollen er god. I denne måned fastsættes kvoterne, og det er meget vigtigt, at de videnskabelige anbefalinger tages alvorligt. Ellers går det i fisk for de kommende generationer, og det går ofte ud over kvinder.
Det er måske på tide, at der kommer en ny politik, at der eksperimenteres et par år med marine reservater, at kendskabet til marine reservater udbredes, og at fiskebestande får mulighed for at blive genoprettet. Den maritime strategi, som forberedes nu, er en passende lejlighed til at drøfte dette. Jeg opfordrer alle til at inddrage netop kvinder i denne diskussion i alle lande.
Kvinder er også ofte dem, der handler med og køber fisk. Et bæredygtigt fiskeri har kun en chance, hvis forbrugerne inddrages fuldstændigt. Kvalitetsmærker, som garanterer kvalitet og bæredygtighed, er et nødvendigt skridt. Det er godt så vidt muligt at inddrage kvinder heri. Kort sagt, ligesom Margaret Attwooll forventer jeg meget af kvinder. 
Joe Borg,
   Hr. formand, jeg takker igen ordføreren for hendes betænkning. Jeg vil også gerne takke talerne for deres bemærkninger, for den beslutsomhed, de har vist omkring emnet lige muligheder for kvinder inden for fiskeriet, og for de forslag, de har fremsat over for Kommissionen.
Hvad angår kvinders netværk, så lad mig igen sige, at Den Europæiske Fiskerifond sigter imod at støtte netværksarbejde og udvekslingen af bedste praksis blandt organisationer, der fremmer lige muligheder. Den Europæiske Fiskerifond vil også tilgodese uddannelsesmæssige og sociale behov inden for fiskerisektoren med særlig vægt på kvinder.
Kvindenetværk inden for fiskeri har allerede gavn af fællesskabsmidler under programmer såsom EQUAL, og disse midler vil afgjort blive forøget, når Den Europæiske Fiskerifond træder i kraft. Fondens fokus på unge fiskere vil også hjælpe inden for området lige muligheder.
En vigtig milepæl i reformen af den fælles fiskeripolitik inden for styring var oprettelse af de regionale rådgivende råd. Jeg kan kun udtrykke det håb, at kvindeorganisationerne vil indtage deres plads i de regionale rådgivende råd på samme måde, som de allerede har gjort det i to ud af de tre eksisterende regionale råd. Deltagelse i sådanne fora for styring vil føre til fordele for lige muligheder på forskellige niveauer.
Med hensyn til det, der blev sagt om muslingesamlere, vil jeg gerne påpege, at de får bistand fra FIUF under det spanske operationelle program. Jeg går ud fra, at de spanske myndigheder også kan anmode om sådanne midler under Den Europæiske Fiskerifond, og jeg er sikker på, at Kommissionen kan fortsætte med at støtte disse aktiviteter. Faktisk kan et sådant eksempel bestemt fremmes yderligere.
Sammen med den kommissær, der er ansvarlig for lige muligheder, vil jeg hele tiden gøre mit yderste for over for medlemsstaterne at understrege vigtigheden af at fremme lige muligheder inden for fiskerisektoren. Som jeg allerede har sagt, skal der være endnu en konference i 2006 i forlængelse af konferencen for 2003. Formålet med denne konference er at vurdere situationen for lige muligheder i fiskerisektoren og overveje, hvilke yderligere initiativer, der kan tages i forbindelse hermed. Jeg ser frem til Parlamentets konstruktive bidrag til denne konference. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Catherine Stihler for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om EF-finansieringsforanstaltninger til gennemførelse af den fælles fiskeripolitik og havretten (KOM(2005)0117 - C6-0131/2005 - 2005/0045(CNS)) (A6-0340/2005). 
Joe Borg,
   Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke det ærede medlem for hendes betænkning om forslag til Rådets forordning om EF-finansieringsforanstaltninger til gennemførelse af den fælles fiskeripolitik og havretten. Den finansiering, der foreslås i denne forordning, vil udgøre en væsentlig del af pakken med finansielle overslag for fiskeriet for 2007-2013. Næst efter Den Europæiske Fiskerifond udgør denne forordning det juridiske grundlag for de fleste andre udgifter, der muliggør fortsættelsen af den fælles fiskeripolitik, og baseret på Kommissionens oprindelige forslag til finansielt overslag vil den dække udgifter på mere end 2,5 milliarder euro i den syvårige periode 2007-2013.
Forslaget sigter mod at danne en mere gennemskuelig og enkel ramme om udøvelsen af Fællesskabets økonomiske indgreb. Det sigter mod en forbedring af effektiviteten af økonomiske indgreb vedrørende kontrol og håndhævelse inden for indsamling af data og videnskabelig rådgivning, styrkelse af styringen af den fælles fiskeripolitik og området internationale forbindelser og havret. 
Lad mig nu gå over til de ændringsforslag, der er stillet til den betænkning, vi har fået forelagt. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1 og vil fortsat gøre, hvad der er muligt inden for sin kompetence for at arbejde hen imod at sikre bæredygtighed for ressourcerne i tredjelande.
Mens Kommissionen principielt er enig i substansen af ændringsforslag 2, har den vanskeligt ved at acceptere formen for et sådant ændringsforslag. Ændringsforslaget kan få den virkning at begrænse rækkevidden af, hvad der er tænkt som en bred og generel paragraf om det helt afgørende problem med kontrolkapacitet i tredjelande. Desuden planlægger Kommissionen at koncentrere sig om at udvikle fælles mål sammen med tredjelande i stedet for at foreskrive dem i detaljer, hvordan de skal nå disse mål, da forskellige lande har forskellige behov.
Ændringsforslag 3-8 bør overvejes sammen med ændringsforslag 17, eftersom de henviser til mål, der allerede var dækket af Rådets konklusioner af 19. juli 2004 angående fiskeripartnerskaber. Men lovbestemmelserne i denne forordning er ikke det rigtige sted at fremsætte politiske udtalelser. Derfor mener Kommissionen, at en henvisning til disse konklusioner i betragtningerne i forslaget til forordning, som det foreslås i ændringsforslag 17, er den bedste måde, hvorpå man kan medtage disse aspekter, og kan derfor acceptere ændringsforslag 17. Som følge heraf vil det område, der falder ind under ændringsforslag 3-8 blive dækket af denne betragtning.
Eftersom Natura 2000-netværket falder ind under Kommissionens miljøpolitik, kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 9 i en forordning, der udelukkende drejer sig om den fælles fiskeripolitik. Men Kommissionen vil sikre sammenhæng mellem den fælles fiskeripolitik og miljømålene.
Af de samme grunde kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 10. Inden for rammen af fiskeripartnerskabsaftaler kræver Rådets konklusioner, der blev nævnt tidligere, sammenhæng mellem den fælles fiskeripolitiks mål og målene for andre fællesskabspolitikker såsom miljømålene.
Kommissionen sætter pris på den støtte, Fiskeriudvalget har givet og fortsat giver til de regionale rådgivende råd. Ændringsforslag 11 formulerer klart udvalgets ønske om at lette de regionale rådgivende råds rolle ved at give finansiering uden tidsramme. Kommissionen er villig til at undersøge muligheder for finansiering ud over den nuværende foreskrevne femårige periode, men kan ikke på dette stadium give et løfte, eftersom det ikke ville være i overensstemmelse med den nuværende forordning, der har etableret de regionale rådgivende råd, men denne anmodning kan tages op til overvejelse igen ved første evaluering af rådenes funktion tre år efter deres etablering.
Vedrørende omkostningerne ved at bestille videnskabelig rådgivning betaler Kommissionen allerede uafhængige og troværdige organer for at give videnskabelig rådgivning. De regionale rådgivende råd er velkomne til over for Kommissionen at understrege ethvert behov for videnskabelig rådgivning. Men Kommissionen forbeholder sig retten til at afgøre rimeligheden af en sådan anmodning fra sag til sag og vil føre an i processen med at indhente denne rådgivning.
Selv om Kommissionen principielt er enig i substansen af ændringsforslag 12, har den vanskeligt ved at acceptere dette ændringsforslags form. Ændringsforslaget kunne resultere i en indsnævring af omfanget af det, der skulle være en bred og generel paragraf, der omhandlede målene for partnerskabsaftaler inden for fiskeriet. Omkostningseffektivitet er bare et af de principper, der nævnes i Rådets konklusion af 19. juli 2004 omkring partnerskabsaftaler inden for fiskeriet, og det bør ikke individuelt fremhæves på bekostning af andre principper og mål, der er defineret af Rådet.
Kommissionen har vanskeligt ved at acceptere ændringsforslag 13. De fleste af de nævnte aspekter er dækket enten af Rådets konklusioner vedrørende aftaler om fiskeripartnerskaber eller af den finansforordning, der gælder for Fællesskabets almindelige budget.
Kommissionen er enig i substansen af ændringsforslag 14, men ikke i formen. Principielt er Kommissionen enig i at fremlægge resuméer og indsamlede data efter anmodning, eller hvis der er særligt behov for det, men det er ikke planen på nuværende tidspunkt automatisk at udsende disse data i form af en periodisk publikation eller rapport.
Ændringsforslag 15 kan ikke accepteres af Kommissionen, da fiskeripartnerskabsaftaler essentielt er baseret på et kommercielt forhold. Det pågældende tredjeland er ansvarlig for og bestemmer suverænt over brugen af sine indtægter under denne aftale helt eller delvist til støtte for fiskeripolitikken til de formål, som der er opnået enighed om i en fælles holdning sammen med Fællesskabet. Parterne vil sammen se på de resultater, der er opnået med denne politik. Men i denne forbindelse kan Kommissionen ikke gennemtvinge revisioner eller undersøgelser på stedet af tredjelande uden deres samtykke.
Af lignende grunde kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 16. Hver fiskeripartnerskabsaftale indeholder bestemmelser om udbetaling af midler såvel som om brugen af den del af disse midler, der er beregnet til fiskeripolitikken i det pågældende tredjeland. På basis af indikatorer og benchmarks vil begge parter i fællesskab evaluere resultaterne af denne politik og foretage de nødvendige forandringer, hvor det er passende. Hvad angår det nationale budget og den økonomiske administration, er tredjelandet imidlertid helt suverænt.
Som jeg allerede har sagt, kan Kommissionen godt acceptere ændringsforslag 17.
Hvad angår ændringsforslag 18, glæder Kommissionen sig over Parlamentets støtte til at styrke budgettet til den fælles fiskeripolitik i løbet af forhandlingerne om det finansielle overslag for 2007-2013. Den foreslåede forordning kan pr. definition kun vedtages, når det finansielle overslag forhåbentlig er blevet det. Derfor er det formentlig overflødigt at tilføje en betragtning, som det foreslås i dette ændringsforslag.
Kommissionen er enig i substansen af ændringsforslag 19, men ikke i formen. Småfiskeri som en del af fangstsektoren er allerede repræsenteret i de regionale rådgivende råd i kraft af beslutningen om disse. Således fremmer Kommissionen allerede deres deltagelse i regionale rådgivende råd som fuldgyldige medlemmer. 
Catherine Stihler (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne takke alle kollegerne for deres hidtidige støtte til min betænkning. Denne betænkning erstatter et antal eksisterende juridiske foranstaltninger, der danner grundlag for den aktuelle finansiering ud over penge, der er bevilget af Den Europæiske Fiskerifond. Den ligger på linje med den politik, der går ud på at få en bedre regulering og en forenkling af lovgivningen. Den fastsætter mål for udgifterne, regler for de udgiftsposter, der kan få støtte, niveauet for Kommissionens bidrag og kontrolforanstaltninger. De vigtigste områder, der dækkes, er kontrol og håndhævelse, dataindsamling, videnskabelig rådgivning, styring af den fælles fiskeripolitik og internationale anliggender. Det totale budget, der lægges op til for 2007-2013, er på 2.625 millioner euro, selv om de faktiske beløb, som kommissæren har sagt, vil afhænge af EU's budgetforhandlinger.
Med hensyn til kontrol og håndhævelse er målet at forbedre kontrollen med fiskeriaktiviteter og at bekæmpe dem, der er skadelige for bevaringen af ressourcer i og uden for Fællesskabets farvande. Dette skal nås ved at Fællesskabet giver økonomisk bistand til medlemsstaterne for at reducere svagheder i deres programmer til kontrol med fiskeriet og ved at assistere koordineringen af kontrolforanstaltninger, særligt via EF-Fiskerikontrolagenturet.
Inden for området dataindsamling og videnskabelig rådgivning vil støtte fra Fællesskabet sikre indsamling og forvaltning af de nødvendige data, så man kan evaluere fiskeriressourcernes tilstand og fiskeriindustrien i og uden for Fællesskabets farvande. Det vil hjælpe medlemsstaterne med at etablere samlede og vidensbaserede datasæt for flere år ad gangen, der inkorporerer biologisk, miljømæssig og økonomisk information.
Med hensyn til styring er målet at sikre involvering af de berørte parter på alle niveauer af den politiske udvikling op til og inklusive gennemførelse.
Med hensyn til internationale forbindelser og havret bliver der givet økonomisk støtte fra Fællesskabet til indgåelse af fiskeriaftaler med tredjelande, herunder partnerskabsaftaler, og deltagelse i internationale organisationer i forbindelse med fiskeri eller havret. Dette område får løvens part af budgettet - 1.592,5 millioner euro, hvoraf 1.522,5 millioner går til fiskeriaftaler. Derudover er der blevet bevilget nogle penge til teknisk og administrativ bistand, herunder afledte personaleomkostninger.
Men selv om de beløb, der er bevilget af Kommissionen, er blevet forøget i udvalget, har parlamentsmedlemmer udtrykt bekymring for, at bevillingen ikke kunne dække alle de opgaver, der forestår. Disse bekymringer er blevet større på grund af udvidelsen og nødvendigheden af at indsamle data om de nye have - f.eks. er der så at sige ingen aktuelle data om Sortehavet.
Usikkerhed omkring finansieringen - ikke mindst nu hvor vi venter på det nye EU-budget - rejser spørgsmålet om, hvorvidt der kan findes flere midler, og hvis det er tilfældet, hvordan de så skal fordeles. Hvis der ikke er flere midler til rådighed, opstår spørgsmålet om, hvorvidt midlerne er fordelt rigtigt i dette forslag.
Oprettelsen af regionale rådgivende råd er en vital og yderst glædelig udvikling. De vil spille en afgørende rolle i forvaltningen af den fælles fiskeripolitik. Men vi må sikre, at de regionale rådgivende råds områder bliver støttet tilstrækkeligt. Det er usandsynligt, at de på egen hånd kan skaffe tilstrækkelige ressourcer efter startfasen, og det er faktisk sikkert, at driftsomkostningerne vil vokse efter startfasen, når de regionale rådgivende råd og deres arbejdsgrupper - det regionale rådgivende råd for Nordsøen har allerede fire af dem - i stigende grad frembringer og iværksætter nye projekter til støtte for rådgivning til Kommissionen om forvaltning. Selv i startfasen vil niveauet for støtte til de regionale rådgivende råd fra Kommissionen brat og stejlt formindskes og vedblive hermed år efter år, da de regionale rådgivende råd selv forventes at blive mere selvkørende. Derudover har de regionale rådgivende råds sekretariater kun en begrænset kapacitet til at søge alternative indtægtskilder, i særdeleshed fra medlemsstaterne.
Der er kun begrænset mulighed for - eller retfærdiggørelse af - at lade omkostningsbyrden gå videre til de berørte - medlemmerne af generalforsamlingen og eksekutivkomitéerne - særlig da de enkelte berørte - såsom ngo'erne - forsøger at blive involveret i adskillige regionale rådgivende råd samtidig, hvilket medfører betydelige ressourcemæssige omkostninger. Det er af afgørende betydning at presse på, for at der kan være midler til rådighed for de regionale rådgivende råd ud over den første femårige periode.
Den økonomiske støtte til indsamlingen af data om indvirkningen af fiskeriet på miljøet i forbindelse med vedtagelsen af en tilgang baseret på økosystemer er også vigtig. Næsten 60 % af alle pengene går til internationale fiskeraftaler, og det er kun rimeligt, at vi sikrer os, at dette giver valuta for pengene og er en rimelig udvikling.
Udgifterne til aftalerne bør kun kunne få fællesskabsfinansiering, hvis det er anbefalet som økonomisk rimeligt i en evalueringsrapport om de relevante aftaler. Det er også vigtigt at udvikle kontrolkapaciteten i tredjelande for at sikre overvågning af, at fiskeriet er bæredygtigt, samt kontrol af fiskeriaktiviteterne.
Hvis det er nødvendigt at foretage nedskæringer i Kommissionens vejledende budget, bør man finde besparelser i området vedrørende internationale forbindelser, som er det største budgetområde.
Idet jeg takker kollegerne for deres opbakning og opfordrer dem til at støtte denne betænkning i morgen, ønsker jeg alle glædelig jul. 
Carmen Fraga Estévez,
   Hr. formand, selv om dette er en præmatur diskussion, eftersom de finansielle overslag endnu ikke er blevet vedtaget, mener jeg under alle omstændigheder, at det som en fremsynet foranstaltning er godt at vedtage fru Stihlers betænkning, men jeg vil gerne komme med nogle kommentarer, hvoraf nogle er sammenfaldende med kommissærens.
For det første er vi ikke enige med ordføreren, når hun hævder, at midlerne i tilfælde af en nedsættelse af de kreditter, der er omtalt i Kommissionens forslag, uden nogen form for berettigelse skulle tages fra den post, der vedrører fiskeriaftalerne, til trods for at ordføreren ser ud til at glemme, at størstedelen af disse midler nu er beregnet til at støtte udviklingsbistanden og ikke den kommercielle del i nævnte aftaler.
Desuden virker det heller ikke særlig hensigtsmæssigt at blive ved med at knytte finansieringen af fiskeriaftalerne sammen med forudgående cost-benefit-analyser. For det første fremgår det af de - og -undersøgelser, som Kommissionen gennemfører i forbindelse med den enkelte protokol, at aftalerne fortsat er økonomisk fordelagtige for EU, og på grund af deres nye karakter af partnerskabsaftaler skal vi også samtidig tage hensyn til andre parametre, der ikke kan måles i en ren cost-benefit-analyse.
For det andet er vi heller ikke enige i, at foranstaltninger i forbindelse med Natura 2000 skal finansieres med midler fra den fælles fiskeripolitik. I denne henseende henviser jeg til det, Europa-Parlamentet gav udtryk for i Böge-betænkningen om de finansielle overslag.
Endelig mener jeg ikke, at det i forbindelse med de regionale fiskeriråd kan retfærdiggøres, i det mindste for øjeblikket, at udvide den periode, der er fastsat i fællesskabslovgivningen til finansiering, især når størstedelen af de regionale rådgivende råd endnu ikke er trådt i funktion, fordi der ikke engang er blevet nedsat halvdelen af dem, der var planlagt. De regionale rådgivende råd bør ende med at være selvfinansierende, hvis de er så nyttige, som vi håber, så de ikke bliver en ny byrde for skatteyderne, især i forbindelse med en politik, der altid er underfinansieret. 
Rosa Miguélez Ramos,
   Hr. formand, jeg kan næsten tage tråden op fra fru Fragas sidste sætning. Jeg ved ikke, hvorfor det netop er den fællesskabspolitik, der råder over færrest midler, der er mest ramt af denne type anmodninger. Derfor kan jeg, selv om jeg oprigtigt glæder mig over ordførerens indsats, og det ved hun, ikke lade være med at komme med en række kommentarer, eller rettere sagt synspunkter, hvor jeg er uenig, til den tekst, der er blevet vedtaget i udvalget, og som vi skal stemme om i morgen.
Jeg tænker konkret på ændringsforslag 6, 9, 11, 12 og 13, som jeg vil komme med en kommentar til. Med hensyn til denne forordning, og fordi jeg kender de gavnlige virkninger, som de internationale aftaler har på beskæftigelsen i Fællesskabets regioner, forstår jeg Kommissionens holdning til dette spørgsmål. Fastholdelsen af beskæftigelsen er et specifik mål, som ingen sætter spørgsmålstegn ved. Men at sætte os dette mål uden specifikt at nævne Fællesskabet, som fru Stihler gør, kan være forfejlet. Det er et prisværdigt ønske, men det falder uden for den fælles fiskeripolitiks område og virker ikke særlig realistisk.
Med hensyn til indsamlingen af data til Natura 2000, der er nævnt i ændringsforslag 9, mener jeg, at det burde finansieres af midler beregnet til miljøpolitikken - og det har jeg altid sagt - og ikke af den fælles fiskeripolitik. Vi, der beskæftiger os med den fælles fiskeripolitik, ved, at vi med denne politik betaler for forpligtelser, der er indgået inden for andre fællesskabspolitikker, som udviklingssamarbejdets voksende økonomiske vægt inden for fiskeriaftalerne viser.
Når fru Stihler i ændringsforslag 12 rejser nytteværdien som afgørende i forbindelse med fiskeripartnerskabsaftalerne, kan jeg på den anden side ikke lade være med at spørge mig selv, hvilken nytteværdi hun tænker på, måske tredjelandets? Jeg mener desuden, fru Stihler, at hvis vi baserede os på nytteværdien, er det ikke sikkert, at vi kunne gennemføre den samarbejdspolitik, jeg netop har nævnt, og som De også selv nævner. Jeg ved oprigtigt talt ikke, om De som ordfører har tænkt over dette nytteværdiskriterium eller ej, og som det er så svært for mig at forstå.
Jeg accepterer de to ændringsforslag, som hr. Guerreiro har stillet, samt ændringsforslag 17, som er stillet af fru Stihler. 
Elspeth Attwooll,
   Hr. formand, ved denne lejlighed vil jeg gerne give min ægte og dybfølte lykønskning til ordføreren og takke hende for hendes støtte til ALDE-Gruppens ændringsforslag. De har stort set at gøre med spørgsmålet om internationale fiskeriaftaler. Jeg må sige, hr. kommissær, at jeg var temmelig skuffet over Deres reaktion på dem.
Vi benægter ikke vigtigheden af disse aftaler, men jeg tror, at hvis vi bruger de europæiske skatteyderes penge, hvad enten det er på målrettet bistand eller i relation til fiskerirettighederne, bør vi vide, nøjagtig hvordan disse penge bliver givet ud. Ændringsforslag 16 i særdeleshed var udformet meget omhyggeligt for at overvinde de internationale juridiske vanskeligheder i denne forbindelse.
Vi taler om fiskeripartnerskabsaftaler med forpligtelser på begge sider. Hvis vi ikke får disse oplysninger, hvis vi ikke kan vurdere, hvad der foregår, hvordan kan vi så afgøre, hvordan vi skal forny dem, når tiden kommer? Der er alvorlige bekymringer over, hvad der foregår i visse tredjelandes farvande. Så sent som i sidste uge offentliggjorde Environmental Justice Foundation en rapport om illegalt fiskeri i Guinea og dens forbindelser til EU. En afslørende statistik, som blev citeret i denne rapport, er, at Guinea mister mere end 34.000 t fisk hvert år på grund af illegalt fiskeri til en anslået værdi af 110 millioner amerikanske dollars. EU's flåde er kun en af adskillige, der er involverede heri, men ikke desto mindre er den involveret.
Det forekommer mig, at dette ene eksempel viser, hvorfor det er bydende nødvendigt at gøre sig umage med EU's fiskeriaftaler og sikre, at Unionen hjælper med til at forbedre styringen i tredjelandes farvande, men også straks tager fat på behovet på alle sider for at forbedre kvaliteten af overvågning og håndhævelse. Adskillige af ændringsforslagene i denne betænkning vil hjælpe Unionen til at bevæge sig i retning af mere ansvarlige fiskeriaftaler.
Vedrørende et lidt andet emne glæder ALDE-Gruppen sig over ændringsforslag 11, hvori det foreslås, at midler til finansiering af driftsomkostninger i de regionale rådgivende råd ikke bør begrænses til de første fem år. Som kommissæren har sagt, er de hjørnestenen i styringen af den reviderede fælles fiskeripolitik. 
Pedro Guerreiro,
   Jeg vil komme ind på et spørgsmål, der også var et vigtigt punkt i debatten i udvalget, nemlig at de midler, som Kommissionens forslag afsætter, ikke imødekommer de operationelle mål, der opstilles i forordningen. Det gælder således finansieringen af foranstaltningerne inden for kontrol og håndhævelse samt bevarelse, dataindsamling og videnskabelig rådgivning, forvaltning, internationale forbindelser og havret.
Man skulle i stedet have øget de finansielle midler til dette vigtige instrument i den fælles fiskeripolitik, da EU er blevet udvidet, og da der er opstillet mere ambitiøse mål, men det er desværre det ikke, der er tilfældet. Det ligger i øvrigt i forlængelse af de nedskæringer, der sker i Fællesskabets budget for 2007-2013, som det britiske formandskabs forslag blot er endnu et eksempel på. Vi har derfor stillet et ændringsforslag, hvoraf det fremgår, at den samlede finansieringsramme for fiskeriet, herunder for dette forslag til forordning, er klart utilstrækkelig i forhold til den økonomiske og sociale krise, som denne sektor lider under, og de behov, som revisionen af den fælles fiskeripolitik i 2002 indebærer, hvorfor der bør tildeles fiskeriet de nødvendige finansielle midler.
Fordi vi derudover mener, at det er meget vigtigt at inddrage fiskerne i udformningen og gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik på dens forskellige niveauer, har vi også stillet forslag om, at der ydes støtte til at oprette eller fremme repræsentative sammenslutninger for det lille kystfiskeri, som er langt den vigtigste del af fiskeriet, ligesom deres inddragelse i beslutningsprocesserne i navnlig de regionale rådgivende råd også bør støttes.
Endelig skal det fremhæves, at forordningen præges af den opfattelse, at fiskeribestandene udelukkende kan bevares, hvis fiskeriaktiviteten reduceres i EU som helhed, og man undlader at tage andre bestemmende faktorer i betragtning.
Vi mener til gengæld, at det vigtigste mål burde være at fremme modernisering og bæredygtig udvikling i fiskeriet under nødvendig hensyntagen til bestandene, så forbrugerne sikres forsyninger, arbejdspladserne bevares, og fiskernes leve- og arbejdsvilkår forbedres. 
Derek Roland Clark,
   Hr. formand, den fælles fiskeripolitik påvirker Det Forenede Kongerige mere end mange andre medlemsstater. I slutningen af 1940'erne bemærkede en minister fra Det Forenede Kongerige engang, at Storbritanniens økonomi var sikker i mange år frem, fordi, som han sagde, vi bor på en ø af kul omgivet af fisk. Kullene er der stadig, hvis vi tør bruge dem, men fiskene er næsten væk på grund af den katastrofe, som den fælles fiskeripolitik udgør.
Denne afskyelige ordning, hvis formål det er at bevare fiskebestande, har reduceret nogle arter næsten til udryddelsesgrænsen. Blandt dem, det er gået værst ud over, er de store bestande, der engang fandtes i Nordsøen og den irske kasse, som indtil 1973 var forbeholdt britiske fiskere, der passede på fiskebankerne og høstede en rig høst. Så tilsluttede vi os Fællesskabet og den fælles fiskeripolitik, og nu er disse have ved at blive til en havørken, hvis det ikke allerede er sket.
Hører jeg noget om rimelige andele til alle under den fælles fiskeripolitik? Hvis det er tilfældet, hvorfor har Storbritannien så lavere kvoter i farvandene rundt om vores kyster end visse andre lande, der ligger længere borte? Og hvad gavner det nogen at tømme vores farvande for fisk? Alt for mange både, der tager alt for få fisk, bliver der råbt. Det er rigtigt. Under den fælles fiskeripolitik er enorme flåder af trawlere fra lande, der tidligere var udelukket, grådigt i gang med at fiske disse banker næsten tomme, mens kunstgødningsfabriksskibe støvsuger enorme mængder af liv op fra havbunden og ødelægger det nederste led i fødekæden.
Hvordan kunne noget fornuftigt menneske udtænke den fælles fiskeripolitiks ordning med kvoter, der fører til, at de fisk, som der bliver fanget for mange af, bliver kastet tilbage i havet? Ved De, at en bortkastet fisk er død, når den bliver kastet tilbage? Ved De ikke, at for nogle arter udgør den årlige vægt af unyttige, bortkastede fisk lige så meget som vægten af de fisk, der bliver fanget legalt? Sammenlign det med Norge og Island, der begge nægtede at tilslutte sig EU. Deres fiskebestande er stadig store, og deres fiskeindustrier blomstrer, fordi de passer på dem og forbyder bortkastning. I mellemtiden er den britiske fiskerflåde svundet ind til mindre end en fjerdedel af sin tidligere størrelse.
Ødelæggelsen af fiskerierhvervet betyder, at fiskerne er arbejdsløse og på understøttelse. Det betyder, at fiskerihavnene er på vej til endelig ødelæggelse, så der bliver hældt midler i fra strukturfondene. Det betyder, at det sociale og økonomiske netværk rundt om havnene forfalder, samtidig med at EU påstår, at de bekæmper netop denne ulykke.
Hvis De tror, at det kun er en britisk sygdom, så tro om igen. Fiskerierhvervet er en faktor i Det Forenede Kongeriges BNP, som bidragene til EU-budgettet er bundet til, og det kommer oven på ødelæggelsen af uvurderlige naturressourcer. Og således må endnu en julegås reducere produktionen af guldæg!
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, Europa gennemgår svære tider, og den økonomiske krise synes at have bidt sig fast. EU må derfor nøje overveje, hvordan dets budget skal udformes under disse forhold. For at komme videre på en sund, fornuftig og bæredygtig måde må vi råde over redskaber, der gør, at vi kan handle hensigtsmæssigt og med det mål for øje, som vi alle sætter os for at nå.
Dette forslag til forordning opstiller rammen for de finansielle foranstaltninger til gennemførelse af den fælles fiskeripolitik, der skal supplere Rådets forslag til forordning om Den Europæiske Fiskerifond (EFF), som vi diskuterede for nogle måneder siden. I lighed med det, som jeg sagde om EFF, finder jeg det afgørende, at de midler, som disse forordninger forudsætter, modsvarer fiskeriets reelle behov i et udvidet Europa, der står over for nye udfordringer.
Selv om jeg glæder mig over Kommissionens bestræbelser for at gøre de finansielle aftaler under den fælles fiskeripolitik klarere og mere konsistente, må jeg udtrykke min utilfredshed med, at de opstillede mål og de dertil afsatte midler ikke stemmer ordentlig overens. Da der som følge af EU's udvidelse nu er mere ambitiøse og langtrækkende målsætninger, finder jeg det hovedløst at beskære dette finansieringsinstrument med 6,3 %.
I et budget på 2.625 millioner euro fordelt på fire hovedindsatsområder vil jeg gerne påpege, at ca. 60 % går til internationale fiskeriaftaler. Midlerne til partnerskabsaftaler på fiskeriområdet er på grund af deres tyngde i budgettet af helt central betydning. Sammenhængen mellem de konklusioner, som de seneste Råd (fiskeri og landbrug) har formuleret, og EU's internationale relationer fastholdes i Parlamentets betænkning, hvilket jeg finder særdeles vigtigt.
Oprettelse og drift af regionale rådgivende råd er et centralt punkt i den nye fælles fiskeripolitik. Det er derfor afgørende ikke kun at sikre finansiering af deres opstartsudgifter, men også af deres fremtidige virksomhed, og Kommissionen må følgelig oplyse bedre om, hvordan alle aspekter af disse rådgivende råd skal finansieres. 
Jacky Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, fiskeri er ikke - ligesom landbrug - en økonomisk sektor i lighed med andre. Fiskeri bidrager til at forbedre livskvaliteten i Europa og til at beskytte kystlinjen og miljøet. I mange tilfælde medvirker ikke-industrialiseret fiskeri endog til at fremme turisme.
Det er værd at understrege, at fiskerisamfundene spiller en vigtig rolle. Det arbejde, de udfører med så stor lidenskab, er krævende, hårdt og farligt, og deres indtægt er afhængig af for mange usikkerheder. De har ofte gæld, og fiskerne og deres familier, som er underlagt de stigende benzinpriser, lever med frygten for ikke at kunne få pengene til at slå til og for at miste deres job.
I al den tid, den fælles fiskeripolitik har eksisteret, har den ikke kunnet hjælpe dem med at fjerne frygten. Den har tværtimod medvirket til, at flere tusinde job inden for ikke-industrialiseret fiskeri er gået tabt og til social usikkerhed hos fiskerne, uden at der er opnået overbevisende resultater med hensyn til bevarelse af ressourcerne. Det er endnu værre, at man ofte har fået indtryk af, at denne politik er underlagt lobbyisternes lov, som er mere interesseret i at dyrke deres medieimage og gå på jagt efter tilskud end i at gøre en seriøs indsats for at beskytte miljøet.
Hr. kommissær, derfor har fiskere fået nok af hele tiden at blive mistænkt for at være havets forbrydere af en Kommission, som i modsætning hertil er alt for eftergivende over for havets rigtige pirater, nemlig bekvemmelighedsflag. Hr. kommissær, i strid med fordommene hos Deres lærde forsamling af videnskabsmænd er ingen mere opsat på at bevare fiskeressourcer end fiskere. Det er deres levebrød, deres arv og deres børns fremtid. De har fået mere end nok af en situation, hvor kvoter for fiskedage og fangststørrelser, der ofte er fastsat uden et egentligt videnskabeligt grundlag, og som landene handler med indbyrdes, anvendes til at fastsætte fiskerizoner. Kommissionen må ikke fortsætte med at begunstige fiskere af visse nationaliteter på bekostning af andre. Alle skal stå på lige fod i Europa.
Det er rigtigt, at betænkningen står for en række fremskridt på området ved at gøre inddragelse af alle de berørte parter til et af de officielle mål, men jeg vil alligevel tillade mig at beskrive den som vag og forsagt. Vi kan ikke redde fiskeriet og fiskeressourcerne uden fiskerne, deres erhvervsorganisationer og fagforeninger. Fiskere skal gennem deres repræsentanter inddrages reelt i alle beslutninger, der berører dem. EU skal også hjælpe medlemsstaterne økonomisk med at beskytte deres territorialfarvande mod ulovligt fiskeri. Jeg tænker særlig på de territorialfarvande, der ligger ud for regionerne i EU's yderste periferi.
For så vidt som der eksisterer et egentligt problem med finansiering af en retfærdig, bæredygtig og dristig europæisk fiskeripolitik, må vi ikke glemme, at en af truslerne mod ressourcerne kommer fra forurening i forbindelse med søtransport. Ordningen med bekvemmelighedsflag er årsag til forureningen. Hvis vi således kan udpege de ansvarlige for denne vedvarende miljøkatastrofe, bliver vi i stand til at iværksætte en virkelig ambitiøs politik. 

Joe Borg,
   Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne sige, at finansieringen faktisk er blevet forøget under dette instrument. Det er der flere grunde til: udvidelsen, ny teknologi, mere omfattende data, de nye kontrolagenturer og etableringen af regionale rådgivende råd. Hvad det sidste angår, vil jeg gerne, som jeg allerede har sagt, endnu en gang sige, at Kommissionen er villig til at overveje finansiering af regionale rådgivende råd under den fornyede overvejelse af dem, der skal finde sted, når de har virket i tre år.
Med hensyn til mængden af midler ville Kommissionen bestemt ikke klage, hvis der var flere af dem. Men i realiteten vil vi forhåbentlig få en forøgelse på 150 % til kontrol og håndhævelse, en forøgelse på 160 % til indsamling af data og videnskabelig rådgivning, på 110 % til styring og 120 % til internationale forbindelser. Hvis alt går godt, vil der ske en samlet forøgelse på 130 %, hvis vi sammenligner de finansielle perioder 2000-2006 og 2007-2013.
Hvis der sker en reduktion, har vi til en vis grad en reserve til at afbøde dette, så vi ikke behøver at trække fra noget særligt udgiftsområde. Hvis der skal ske drastiske nedskæringer, vil alle udgiftsområder blive ramt lineært. Vi vil forhåbentlig inden ugens udgang vide, hvordan situationen bliver. Indtil nu er de nedskæringer, der lægges op til under det finansielle overslag for fiskeriet, relativt små, særlig i det andet instrument, og forhåbentlig bliver det ved på den måde.
Med hensyn til de internationale aftaler mener Kommissionen, at forslaget holder en god balance mellem interne og eksterne politikker, mellem internationale aftaler og bevaring, kontrol og styring. På dette punkt vil jeg gerne fremhæve, at bevillingerne til de forskellige områder kun er vejledende og baseret på de aktuelle prognoser. Tilpasninger for det enkelte program vil under alle omstændigheder blive forelagt og vedtaget hvert år ved den årlige budgetprocedure.
Jeg vil gerne tage det op, som fru Attwooll sagde om ændringsforslag 16. Eftersom dette er handelsforhold, går pengene ofte direkte til statskassen som en del af statsbudgettet. Men vi agter at styrke vores dialog med Kommissionens udviklingstjenester for at forøge effektiviteten af disse penge inden for disse landes generelle udviklingsmål, i særdeleshed i fiskerisektoren.
Hvad i særdeleshed angår fiskeripartnerskabsaftalerne, må jeg understrege, at hver fiskeripartnerskabsaftale indeholder bestemmelser om betalingen af midler under aftalen, såvel som om brugen af den økonomiske andel, som der lægges op til i det pågældende tredjelands fiskeripolitik. På basis af indikatorer og benchmarks vil begge parter, som jeg allerede har sagt, i fællesskab evaluere resultaterne af denne politik og foretage de nødvendige justeringer, hvor det er nødvendigt.
Med hensyn til de bemærkninger, hr. Clark har fremsat, kan jeg ikke erklære mig enig i hans påstande. De mindre fiskebestande er et resultat af år efter år med ukontrolleret rovfiskeri og ikke af den fælles fiskeripolitik. Denne politik søger gennem sine foranstaltninger at tackle behovet for balance mellem tilgængelighed af bestande og de flåder, der fisker efter dem.
Endelig er det punkt, der vedrører kystfiskeri og småfiskeri bedre placeret under Den Europæiske Fiskerifond, der forhåbentlig bliver vedtaget i begyndelsen af 2006.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om betænkning af Paulo Casaca for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets beslutning om ændring af beslutning 2004/465/EF om EF-tilskud til medlemsstaternes programmer for fiskerikontrol (KOM(2005)0328 - C6-0273/2005 - 2005/0136(CNS)) (A6-0339/2005) og om mundtlig forespørgsel af Philippe Morillon for Fiskeriudvalget til Kommissionen om EU-sanktioner i fiskerisektoren (O-0111/2005 - B6-0344/2005). 
Paulo Casaca (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, der er i dag stigende enighed mellem videnskabsmænd, forskere og miljøorganisationer om, at et bæredygtigt fiskeri forudsætter et stabilt og vedvarende forhold mellem fiskere og miljø og mellem økonomisk aktivitet og kontrol og sanktion af overfiskeri.
I sin fremragende afhandling om fiskerforeningen i Cangas, i den spanske region Galicien, har Dora Jesus vist, at når et bestemt fiskersamfund har eneret til fiskeri i et bestemt område, altså når det påtager sig rettigheder og pligter ved ejerskab til naturressourcer og selv forvalter det primære kontrol- og sanktionssystem, muliggør det genopretning af bestandene og en økologisk og økonomisk bæredygtig udnyttelse under denne fiskerforenings ledelse.
Desværre har EU valgt en anden politik, nemlig en maksimal adskillelse af fiskerirettigheder, hvis tildeling henhører under EU's enebeføjelser og for visse arter fastsættes for næsten hele EU's farvand under ét, fra kontrol- og sanktionssystemerne, der stort set er overladt til de enkelte delområder hver for sig.
De midler og udnyttelsesgrader, som Kommissionen foreslår til støtte for investering i medlemsstaternes fiskerikontrol, er blevet beskåret til 32 millioner euro i 2006, et temmelig bekedent beløb i forhold til det ansvar, der tildeles visse regioner og visse medlemsstater. Hertil skal føjes, at Fællesskabet ikke medfinansierer kontrol og overvågning under den fælles fiskeripolitik. Jeg vil her som eksempel pege på, at Portugal, der kun tæller lidt mere end 2 % af EU's befolkning, har mere end 50 % af de eksklusive økonomiske zoner, og at Den Autonome Region Azorerne alene har en eksklusiv økonomisk zone, der er større end nogen medlemsstats, selv om der kun er 250.000 indbyggere.
Som følge heraf er der kun gennemført en enkelt kontrol i Azorernes farvand, siden adgangen hertil blev liberaliseret den 1. august 2004, selv om satellitlokaliseringssystemet (VMS) har registreret snesevis af eksterne fartøjer i den eksklusive økonomiske zone, undertiden mere end 20 på en gang. Det står i grel modsætning til de utallige inspektioner, som de regionale, nationale og Fællesskabets myndigheder udøver over for Azorernes traditionelle flåde på land og nær kysten.
Fordi der ikke er noget VMS-kontrolsystem, fordi VMS-systemet fungerer så ekstremt mangelfuldt, da visse afgørende dele af det endnu ikke er i funktion, og fordi den klassiske farvandsovervågning ikke er meget bevendt på selve fiskepladserne, er der fortsat ingen effektiv beskyttelse i Europas fattigste og fjernest beliggende områder mod fiskeri ikke blot fra uregistrerede fartøjer, men også fra lovligt indregistrerede både.
På en konference om søfartspolitik og europæisk havmiljøstrategi afholdt af Europa-Parlamentets Socialdemokratiske Gruppe i Ponta Delgada fik vi oplyst, at der for nylig er optegnet ca. 150 forskellige koralarter i farvandet omkring Azorerne, heraf mange, der kun findes dér, og nogle, hvis livscyklus omfatter flere tusinde år. Heriblandt er tætte skove af sort koral, hvoraf nogle når mere end 2 m's højde. Disse korallers og andre dybhavsorganismers betydning for vores naturarv skal endnu afklares, men det er almindelig anerkendt, at de rummer et vældigt bioteknologisk potentiale. Godt nok er fiskeri med bundtrawl og bundsatte hildingsgarn endelig blevet forbudt i dette område, men det er vanskeligt at afgøre, om forbuddet har effekt, når Fællesskabet stort set intet har gjort for at følge op og overvåge og beskytte disse europæiske skatte.
Meddelelsen om Kommissionens forslag til havmiljøstrategi indgav os alle håb om, at disse forhold ville blive ændret, men til vores store skuffelse har vi erfaret, at forslaget ikke indebærer nogen som helst fællesskabsfinansiering. Dermed fastholdes det gældende synspunkt om, at i Europa har alle adgang til at udnytte havets ressourcer, men ansvaret for at beskytte dem påhviler udelukkende den lokale befolkning i de områder, hvor de udnyttes.
Hvad angår maritim sikkerhed og beskyttelse af miljøet, oplever vi lige nu på Azorerne en frygtelig tragedie. Et enormt containerskib under bekvemmelighedsflag, der bl.a. transporterer farlige kemikalier, er stødt på grund i et område af fællesskabsinteresse under Natura 2000-netværket. Trods omfattende lovgivning efter og og trods oprettelsen af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed er Europa fortsat ikke i stand til at imødegå følgerne af disse katastrofer eller af ikke-bæredygtigt fiskeri.
Vi mener derfor, at det haster med at få oprettet en egentlig europæisk kystvagt, hvor fiskerikontrollen integreres med den øvrige havovervågning, og hvor fiskeriaktiviteten åbnes for hele den europæiske fiskerflåde - et effektivt, moderne og harmoniseret kontrol- og sanktionssystem. Liberaliseret adgang til farvandene er absolut uacceptabel, hvis disse forudsætninger ikke er opfyldt, og vil kun betyde en hurtig ødelæggelse af Europas naturarv i havet. 
Elspeth Attwooll (ALDE ),
   Hr. formand, spørgsmålet om sanktioner haster. Det er afgørende at sikre lige konkurrencevilkår for at give fiskerne tillid til, at den fælles fiskeripolitik er fair. Uden denne tillid bliver det meget vanskeligere at få velovervejede og effektive forvaltningsinstrumenter på plads.
Kommissionens sidste rapport om adfærd, der alvorligt har krænket reglerne i den fælles fiskeripolitik, demonstrerer endnu en gang, hvor ulige konkurrencen er i øjeblikket. I 2003 var der en spredning mellem medlemsstaterne på mellem 24 % og 100 % af de overtrædelser, der faktisk blev fulgt af sanktioner. De gennemsnitlige bøder for samme overtrædelse varierer også betydeligt mellem medlemsstaterne. For at opbevare forbudt fiskeudstyr om bord er det f.eks. mellem 451 og 9.000 euro, for uautoriseret fiskeri er det mellem 375 og 8.379 euro, og for at forfalske data er det mellem 98 og 132.056 euro.
For over tre år siden tilskyndede min egen betænkning om overtrædelser Kommissionen "til at undersøge muligheden for at indføre et ensartet system af minimumssanktioner i EU … for at styrke fiskernes tillid til det grundlæggende princip om ligebehandling, hvilket forudsætter objektive kriterier for typeinddeling og klassifikation af overtrædelser og sanktioner". Jeg erkender, at det er vedtagne minimumsløsninger, vi ser hen til, da der må være plads til at bringe straffeforanstaltningerne i overensstemmelse med værdien af fangsten og at straffe gentagne overtrædelser hårdere end en førstegangsovertrædelse, men jeg mener, at der er behov for større ensartethed, både med hensyn til niveauet for straffe og de typer af straffe og procedurer, der anvendes.
Medlemmerne af Fiskeriudvalget vil være taknemlige for Kommissionens svar på vores spørgsmål, i betragtning af at den oprindelige udtalelse skulle gøres klarere, så den tager højde for det faktum, at 86 % af alle overtrædelser i øjeblikket er dækket af administrative sanktioner og 14 % af straffeforanstaltninger. Vi vil være taknemmelige for at høre Kommissionens opfattelse af de spørgsmål, vi har rejst.
Joe Borg,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren og Fiskeriudvalget for dets betænkning om dette forslag fra Kommissionen. Jeg noterer med tilfredshed, at udvalget har givet en positiv vurdering af denne ordning, som sigter mod at forbedre medlemsstaternes kontrolmuligheder, og at den fuldt ud støtter, at den skal forblive i kraft endnu et år. Jeg noterer også, at udvalget er positivt over for tanken om under Fællesskabets budget at finansiere administrative ordninger sammen med Det Fælles Forskningscenter, med henblik på at udvikle nye teknologier på kontrolområdet og at finansiere studiet af kontrolrelaterede områder, der skal foretages på Kommissionens initiativ.
Men udvalget har stillet syv ændringsforslag til forslaget. Jeg beklager, at det er meget vanskeligt at acceptere nogen af disse forslag, især af formelle grunde, som jeg nu gerne vil forklare.
Ændringsforslag 2 lægger op til en ændring af tidsgrænsen for forelæggelsen af nationale programmer. Vi vil gerne bevare den eksisterende dato, den 31. januar, da forelæggelse af anmodninger tidligt på året vil gøre det muligt for Kommissionen at vedtage en beslutning, som giver finansielt bidrag i første halvår. Det vil på sin side lette kravene til planlægning for de nationale administrationer. Det bør også noteres, at de nationale administrationer allerede er helt opmærksomme på tidsgrænsen.
Med hensyn til ændringsforslag 3 og de dermed forbundne ændringsforslag 1 og 6, deler Kommissionen udvalgets opfattelse, at disse udgifter bør afholdes under en anden budgetpost. Det kan gøres via et budgetmæssigt arrangement. Men det er ikke muligt at finansiere disse to nye aktioner, hvis der ikke er lagt op til dem i det juridiske dokument. Kommissionen mener, at dette forslag er den rigtige juridiske tekst til at indføre dem, og kan derfor ikke acceptere disse ændringsforslag.
I ændringsforslag 4 anmoder udvalget Kommissionen om at fastlægge kriterier for fordeling af bevillinger, når summen af ansøgningerne overstiger de bevillinger, der er til rådighed. Det er Kommissionens politik kun at bevilge penge, når nødvendigheden af investeringer er bevist, nemlig gennem den nationale rapport om kontrolaktiviteterne, uanset størrelsen på det samlede beløb, der søges. At fastlægge kriterier vil føre til en vis mangel på fleksibilitet i udvælgelsen af projekter og kan medføre risiko for, at der gives bistand til projekter, der ikke er af almen interesse. Dette ændringsforslag kan derfor ikke accepteres.
Ændringsforslag 5 henviser til bidragsprocenten for kostbare ting, såsom patruljebåde og flyvemaskiner. At forøge denne sats til op til 75 % af de mulige udgifter vil reducere bevillingerne til andre aktioner. Kommissionen mener, at et niveau på ikke over 50 % for alle former for investering er passende som generel regel. Jeg kan derfor ikke acceptere dette ændringsforslag. 
Endelig kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 7, eftersom de fleste af projekterne ikke vil være afsluttet ved udgangen af 2006, hvilket indebærer, at en rapport om beslutningen ikke vil være megen nytte til. Jeg vil gerne erindre om, at Kommissionen vil forelægge en rapport om beslutningen for Europa-Parlamentet senest den 30. juni 2008.
Med hensyn til hr. Morillons mundtlige forespørgsel til Kommissionen vil jeg gerne sige, at jeg fuldt ud deler den opfattelse, at sanktioner, herunder i fiskerisektoren, skal stå i forhold til alvoren af de overtrædelser, der er blevet begået. De må også effektivt afskrække fra yderligere overtrædelser af samme karakter. Desuden bør sanktioner være ikke-diskriminerende mellem indfødte og ikke-indfødte beboere af en stat. Vi kan ikke gennemtvinge overholdelse af reglerne for den fælles fiskeripolitik uden at skabe lige konkurrencevilkår i hele EU for alle fiskere.
Med henblik på at fremme gennemskuelighed og anvendelsen af tilstrækkelig afskrækkende sanktioner mod dem, der begår alvorlige overtrædelser, offentliggør Kommissionen en årsrapport om alvorlige overtrædelser af reglerne i den fælles fiskeripolitik. 
Kommissionen har offentliggjort fire af disse rapporter indtil nu. I sine kommentarer til de tabeller, der er vedføjet rapporterne som bilag, har Kommissionen understreget nødvendigheden af at reducere de nuværende ulige konkurrencevilkår i Fællesskabet.
Vedrørende samme rapporter har Kommissionen også erklæret sin forkærlighed for anvendelsen af administrative procedurer og sanktioner, når det drejer sig om overtrædelse af bestemmelserne i den fælles fiskeripolitik, eftersom de kan pålægges hurtigere og er mere effektive. Kommissionen mener, at en sanktion, såsom suspension af fisketilladelse, der træffes af den administrative myndighed og træder i kraft straks, dog med mulighed for, at jurister kan se på sagen, er et stærkere afskrækkende middel. Men valget mellem en strafferetlig eller administrativ procedure ligger hos medlemsstaten.
I overensstemmelse med artikel 25, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002, basisforordningen under den fælles fiskeripolitik, agter Kommissionen på et passende tidspunkt at forelægge et forslag, der sigter mod at harmonisere sanktioner for alvorlige overtrædelser på fællesskabsniveau.
Duarte Freitas,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, fiskerikontrol er en vigtig forudsætning for et bæredygtigt fiskeri. Da visse bestande skal genoprettes, er det fortsat meget nødvendigt at støtte medlemsstaterne, så de kan udføre deres forpligtelser med hensyn til kontrol, overvågning og inspektion af fiskeriet i farvande under deres jurisdiktion.
En følge af den strategiske diskussion i 2001, hvor kontrolstrategierne var et af de vigtigste elementer i årets grønbog, var oprettelsen af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed i april 2005, hvilket efter min opfattelse kan indvarsle begyndelsen på en ny æra. Agenturet organiserer og koordinerer medlemsstaternes kontrol- og inspektionsaktiviteter, men tager ikke beføjelserne fra dem.
Da vi stadig afventer en beslutning om de finansielle overslag og den nye fællesskabsramme for perioden 2007-2013, er disse beløb jo endnu ukendte, og derfor bør beslutning 465/2004 forlænges.
Jeg vil her gerne takke min landsmand Paulo Casaca for hans fine indsats som ordfører for denne betænkning. Jeg mener trods kommissærens bemærkninger, at de justeringer, der er foretaget af den oprindelige tekst, er relevante og gør den mere afbalanceret og hensigtsmæssig i forhold til det, som den faktisk sigter på. Selv om jeg fuldt og helt støtter betænkningen, vil jeg gerne nok en gang påpege, at medlemsstaterne fortsat kæmper med endog meget store finansielle vanskeligheder for at kunne gennemføre alle de ønskede foranstaltninger.
Kommissionens meddelelse fra 2003 og indberetningerne om manglende overholdelse af den fælles fiskeripolitiks bestemmelser indicerer, at der endnu står meget tilbage at gøre. For at sikre, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser i henhold til den fælles fiskeripolitik, er det derfor særdeles påkrævet, at Kommissionen bliver ved med at støtte deres investeringer i kontrol og overvågning. 
Heinz Kindermann,
   Hr. formand, Rådets beslutning 2004/465/EF om EF-tilskud til medlemsstaternes programmer for fiskerikontrol har uden tvivl bidraget til at forbedre kontrolstrukturerne og tilrådighedsstillelsen af kontrolmidler i de enkelte medlemsstater og til at udforme informationsudvekslingen mere effektivt. Samtidig kunne EU-inspektørernes kompetencer i forbindelse med overvågning og kontrol dermed forbedres. Kontrolprogrammer opfattes altid og overalt af de personer, der skal kontrolleres, som forstyrrende og ofte som diskriminerende. Desværre viser praksis imidlertid, at det ikke går an uden kontrol af fangstaktiviteterne som led i den fælles fiskeripolitik. Enhver juridisk ramme er kun så god, som overholdelsen af de fastsatte regler kan kontrolleres effektivt og uden store omkostninger. Disse foranstaltninger i kontrolprogrammerne koster naturligvis penge og bør tilsvarende også følges af de nødvendige finansielle midler.
Vi støtter derfor ordførerens forslag om at forlænge gyldigheden for beslutning 2004/465/EF med et år. Dermed ville EF-tilskuddene til medlemsstaternes programmer for fiskerikontrol i det mindste være sikret til slutningen af 2006, selv om det måske ville være under andre økonomiske forudsætninger.
Hvad angår de ændringer til beslutningsforslaget, som Kommissionen har stillet, støtter vi ordførerens vurdering og takker ham. 
Brian Crowley,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke forfatteren af den mundtlige forespørgsel og fru Attwooll for at forelægge den, i særdeleshed da hun går glip af sin gruppes juleselskab her i aften ved at være her, hvilket viser hendes ildhu.
Spørgsmålet om sanktioner, og om de er strafferetlige eller administrative, er meget vigtigt. Det er klart, at ingen her i Parlamentet vil se igennem fingre med en overtrædelse af forordninger eller regler. Det er rimeligt, at vi afholder denne debat som en fælles debat sammen med Casaca-betænkningen, for hele spørgsmålet om fiskerikontrolforanstaltninger og hvad der kræves, er noget, der ikke blot kan give mere miljørigtigt og økonomisk bæredygtigt fiskeri. Det kan også give vished for mange fiskerfamilier, så de kan fortsætte med at leve livet på den måde, de har gjort indtil nu.
Men ud over spørgsmålet om virkningerne for fiskebestandene og de nye regler og forordninger med hensyn til fiskeriindsatsen og alt muligt andet er der et yderligere lag af bureaukrati, som har direkte indvirkning på fiskernes mulighed for at tjene til føden.
Hr. kommissær, De har ved et antal lejligheder sagt, at de nærer forkærlighed for administrative sanktioner frem for strafferetlige sanktioner. Der har også altid været spørgsmålet om at give sikkerhed med hensyn til en vis form for ensartethed: ikke en harmonisering, men en ensartethed med hensyn til sanktioner og straffebestemmelser, sådan som de gælder i de forskellige medlemsstater. Fru Attwooll nævnte nogle af forskellene i sin fremlæggelse. Jeg vil gerne give Dem nogle tal fra den sidste kommissionsrapport, jeg har fået om overtrædelser af fiskeribestemmelserne.
Der var 1.785 overtrædelser i Spanien, og 1.641 af dem blev håndteret med administrative sanktioner. Der var 1.579 overtrædelser i Portugal, og tre af dem blev behandlet via strafferetlige sanktioner. Ud af et samlet tal på 36 overtrædelser i mit eget land, Irland, blev 20 behandlet strafferetligt. Den gennemsnitlige bøde i Portugal var på 491 euro. Denne gennemsnitlige bøde i Spanien var på 2.126 euro. Den gennemsnitlige bøde i Irland var på 11.978 euro, hvilket under den nye lovgivning, som er foreslået til ikrafttrædelse næste år, vil stige til 220.000 euro.
Det er klart, at der må være en vis fairness og rimelighed, når det gælder den måde, disse bøder og straffebestemmelser bliver anvendt på. I sidste instans er det op til medlemsstaterne at få indført lovgivning, der på ordentlig måde kan omsætte ideologien bag fiskeriforordningerne og direktiverne. Der må også være rimelighed og proportionalitet inden for sanktionsordningen. Der må være en forkærlighed for administrative straffe snarere end strafferetlige sanktioner.
Der har i den sidste tid været megen snak i visse kredse om, at Kommissionen overvejede at gribe ind over for Irland, fordi det ikke havde gennemført den nye lovgivning, der i øjeblikket går igennem det nationale parlament i Irland. Faktisk har embedsmænd fra Deres eget kontor, hr. kommissær, for nylig haft møde med repræsentanter for fiskeriudvalget i det irske parlament såvel som med medlemmer af Fiskeriudvalget her i Europa-Parlamentet for at drøfte spørgsmålet om strafferetlige og administrative sanktioner. Jeg håber disse rygter om såkaldte økonomiske sanktioner, der skal træffes mod Irland, ikke er sande.
Jeg håber, at De her i aften vil opmuntre os med den lovgivning, der findes på Malta, hvor man for en lille overtrædelse giver en lille sanktion - og kun administrativt. For større overtrædelser bliver der en større administrativ sanktion. For alvorlige overtrædelser, en strafferetlig sanktion. For en, der gentagne gange overtræder reglerne, bør strafferetlige foranstaltninger gennemføres med den største strenghed.
Men der er ikke nogen rimelighed eller fairness, når en overtrædelse af reglerne for logbogen i et land fører til en bøde på kun 96 euro, mens den i et andet land kan føre til konfiskation af båd, fangst og udstyr. Der må være proportionalitet.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg er noget forundret over den baggrund, der giver anledning til den mundtlige forespørgsel, som Parlamentet har fået forelagt. Siden 1999 har lande, der adlyder reglerne, gjort det i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) 1447/1999, der krævede proportionale, effektive og afskrækkende straffe for alvorlige overtrædelser af den fælles fiskeripolitik.
Det er ingen overraskelse at finde, at Det Forenede Kongerige er nummer et i klassen, når det gælder beslutsomhed om at opfylde Kommissionens krav, mens nogle af de lande, der taler højest om deres engagement i det europæiske projekt - såsom Spanien og Tyskland - er blandt de værste syndere. De seneste tal for alvorlige overtrædelser af den fælles fiskeripolitik er - som vi har hørt - dem, Kommissionen har offentliggjort for 2003. De viser, at den gennemsnitlige bøde i Det Forenede Kongerige var på næsten 78.000 euro, mens gennemsnittet for EU kun var på 4.500. Når det gælder den alvorlige sag at forfalske tallene, var den gennemsnitlige bøde i Det Forenede Kongerige på 132.000 euro, mens den i Tyskland var på latterlige 98 euro - men 98 euro mere end i Irland, som ifølge disse officielle tal fra Kommissionen ikke havde nogen bøder at opgive for 2003, selv om landet noget forsinket indrømmede, at det havde 103 alvorlige overtrædelser! Hvor den sidste taler så ellers fik sine tal fra, så fremtryllede han dem i hvert fald ikke fra de tal, der er offentliggjort af Kommissionen. Det er ikke uden betydning, at det kun er, når en meget flov regering i Dublin offentliggør forslag om straffeforanstaltninger for dette spørgsmål, at denne mundtlige forespørgsel bliver rejst på ordre fra irske medlemmer og andre.
Lad mig gøre det klart. Jeg ser meget godt i retfærdige og proportionale straffebestemmelser i hele EU, men jeg er ikke imponeret af, at så længe fiskerne fra Det Forenede Kongerige alene fik alle straffene, var der ingen, der tog sig af det. Men så snart en af de stater, der kører på frihjul, bliver bedt om at trampe i pedalerne, så lyder der råb om ligebehandling, fairness og lige konkurrencevilkår.
Den uoverensstemmelse, der har hersket i årevis, har haft praktiske skadevirkninger for de stater, der har rettet sig efter bestemmelserne. Tag situationen i Det Irske Hav, hvor de fleste af fiskerne fra mit land, Nordirland, må konkurrere for at fiske. Der konkurrerer vi med fiskere fra Republikken Irland, mens de nordirske fiskere i årevis har været udsat for disse drakoniske straffebestemmelser i Det Forenede Kongerige. Faktisk er der i øjeblikket nogle fiskere fra Ulster, der venter på en retssag ved Liverpool Crown Court (landsret). Men i årevis syntes det som om, deres kolleger sydfra har haft fordel af at kunne overtræde reglerne uden alvorlige straffe. Tænk på, hvad det gør for konkurrencedygtigheden. Hver gang en nordirsk fisker stikker til søs, må han regne med risikoen for voldsomme straffe, hvis han alvorligt overtræder den fælles fiskeripolitik, men ifølge Kommissionens tal har en fisker fra Irland i de samme farvande intet som helst at være bekymret for. Indtil nu har den irske regering tilsyneladende ikke taget sig af alvorlige overtrædelser.
Så lad os endelig få ligebehandling, men lad os forstå de ulemper, som indtil dato og igennem mange år har ramt dem, der har holdt sig til reglerne under trussel om voldsomme straffe. Hvordan skal denne historiske uret gøres god igen, hr. kommissær? De har sagt her i aften, at De meget gik ind for administrative sanktioner. Hvis det er tilfældet, vil De så nu offentligt støtte og opmuntre Det Forenede Kongeriges regering til at holde op med sin nuværende tiltalepraksis? Det ville være en stor hjælp.
James Nicholson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over denne mulighed for at tage del i debatten, da jeg tror, det giver os en chance for at rejse det vanskelige spørgsmål om omfanget af de sanktioner, der bliver brugt mod fiskerflåderne i EU's forskellige medlemsstater. Vi har hørt fra forskellige medlemmer om forskellene på bøder og kontrolforanstaltninger i medlemsstaterne, og det har jeg ikke tid til at gå ind på nu.
I Det Forenede Kongerige er der blevet indført drakoniske foranstaltninger. Nu foreslås drakoniske foranstaltninger i Republikken Irland. Som den forrige taler sagde, har den britiske regering fået dem gennemført perfekt fra den første dag, som den altid gør, mens alle andre er bagefter. Men det er der ikke noget nyt i, og vi bør ikke være overraskede over det. Vores fiskere og landbrugere, og mange andre erhverv har befundet sig i denne tilstand, mens situationen i andre stater dårligt tåler sammenligning.
Resultatet af, at dette direktiv bliver gennemført af medlemsstaterne, er total ulighed mellem dem. Det er uacceptabelt og kan ikke fungere. Som den forrige taler kommer jeg fra Nordirland. Der er en meget lille offshoreflåde, der opererer i boks 7A i Det Irske Hav, og som er underkastet de drakoniske regler, den britiske regering har indført. De står nu over for de drakoniske regler, der bliver indført af Republikken Irlands regering. Somme tider fisker de i disse farvande, og der er stort samarbejde mellem fiskerne i disse områder. Men det nytter ikke fiskerne meget, hvis de, som den forrige taler sagde, bliver slæbt for retten.
Det er en type direktiv, som bringer EU i totalt vanry i medlemsstaterne, da der ikke er noget, der bare ligner lige konkurrencevilkår. De talte om lige konkurrencevilkår. De findes ikke. Der bør være proportionalitet og ligebehandling. Jeg er klar over, at der ikke er nogen lette løsninger. Det ved De selv, idet De for nylig besøgte Nordirland. Jeg forstår det, men jeg mener, at Kommissionen omgående må se på hele dette spørgsmål om sanktioner inden for fiskerisektoren igen. Lad mig gøre det helt klart. Jeg mener, vi har brug for sanktioner og kontrolforanstaltninger. Det er der ingen tvivl om, og vi går ikke ind for noget andet. Men vi må være realistiske, og de skal kunne gennemføres, i modsætning til de nuværende uacceptable forslag. Da fiskerne tager til Bruxelles i næste uge for at se på fremtiden for erhvervet og dets skæbne med hensyn til skatter og kvoter, er det et problem, som de ikke har brug for.
Hvis jeg må, vil jeg gerne slutte med en pointe. Jeg vil gerne stille et spørgsmål til Kommissionen. Det hjælper ikke at stå her i Parlamentet i aften og udveksle fornærmelser om, hvad denne eller hin medlemsstat gør. I det lange løb har vi brug for, at hver medlemsstat respekterer de andres stilling. De sagde, at De ville harmonisere sanktionerne. Så hvornår kommer De med forslagene? 
Paulo Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, jeg lyttede til kommissærens indlæg med allerstørste interesse og vil gerne bede ham om at være så elskværdig at afklare, om ikke der er tale om en gevaldig misforståelse, eftersom ændringsforslag 2 og 6 gentagne gange eksplicit har fået Kommissionens støtte, både i Fiskeriudvalget og pr. e-mail. Det var ud fra denne eksplicitte støtte, at vi sammen udformede budgetændringerne for netop at tilpasse ændringsforslag 2 og 6, og nu kommer De, hr. kommissær, og fortæller os, at Kommissionen alligevel ikke støtter det, som den hele tiden har sagt, at den støttede.
Der må helt sikkert være tale om en misforståelse, og jeg vil være taknemmelig, hvis De kunne afklare sagen, da det ellers synes mig endog meget vanskeligt at samarbejde med Kommissionen fremover. 
Joe Borg,
   Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at sige til det, som hr. Casaca sagde, at når Kommissionen forbereder tildeling af bevillinger, ser den på de anmodninger, der er kommet fra medlemsstaterne, og tager hensyn til de behov og den effektivitet, der findes i de enkelte medlemsstater, hovedsagligt på basis af det nationale program og den tidligere rapport om kontrolaktiviteter, som hver medlemsstat må sende til Kommissionen. Vi prioriterer de investeringer, der bliver anset for at være mest omkostningseffektive, idet vi tager hensyn til den generelle interesse i at nå et højt niveau af kontrol i hele Fællesskabet. Derfor kan prioriteterne skifte i årenes løb og være forskellige for forskellige medlemsstater.
Jeg er helt enig med hr. Kindermann om, at kontrol og håndhævelse er en hjørnesten for effektiviteten af den fælles fiskeripolitik. Jeg er engageret i fortsat at styrke kontrol- og håndhævelsesaktiviteterne. Etableringen af kontrolagenturet i år vil bestemt yde et vigtigt bidrag på dette område.
Med hensyn til de ting, fru Attwooll, hr. Crowley og andre talere har nævnt vedrørende hele spørgsmålet om sanktioner, så lad mig sige, at hovedtendensen, sådan som den offentliggøres i meddelelsen, viser, at det samlede antal af alvorlige overtrædelser har varieret betydeligt fra det ene år til det andet - fra 4.180 i 2000 til 9.502 i 2003. Det er vanskeligt at vide, om denne forøgelse af opdagede overtrædelser betyder, at opdagelsesprocenten for alvorlige overtrædelser er forbedret, eller om antallet af overtrædelser faktisk er forøget.
Et væsentligt fremskridt med hensyn til afskrækkelse er, at det gennemsnitlige beløb for pålagte bøder er vokset fra 1.757 euro i 2002 til 4.664 euro i 2003 - dvs. en forøgelse på et år på 165 %. Men det, at bøder, der blev udskrevet i 2003, kun andrager 0,004 % af værdien af landingerne i 2002, får os til at mene, at bøderne fortsat er for lave til at udgøre en reel afskrækkelse for dem, der bryder reglerne. Når det er sagt, så er dette en generel udtalelse, og det kunne blive nødvendigt at se på de forskellige undersektorer og overtrædelser, for hvilke disse bøder er blevet pålagt.
Nogle konklusioner fra de tidligere meddelelser er, for det første, at der er væsentlige forskelle mellem de gennemsnitlige bøder, der benyttes - som et antal medlemmer har gjort klart i aften - og at bødernes samlede beløb stadig er for lavt til at udgøre en effektiv afskrækkelse over for folk, der bryder reglerne i den fælles fiskeripolitik.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt straffesager eller administrative procedurer er bedst, lægges der i artikel 25 i forordning (EF) 2371/2002 op til, at medlemsstaterne skal træffe passende foranstaltninger mod de ansvarlige, når den fælles fiskeripolitik ikke er blevet respekteret.
Medlemsstaterne kan forfølge overtrædelser gennem strafferetlige eller administrative procedurer, forudsat at disse foranstaltninger er effektive og står i forhold til overtrædelsernes alvor. Kommissionen kan ikke på andre måder gribe ind i de enkelte medlemsstaters valg af instrument. Det kunne berøre det følsomme spørgsmål om statslig suverænitet.
Når det er sagt, gentager jeg, at det er Kommissionens opfattelse, at administrative procedurer - og således administrative sanktioner - er at foretrække. Det er de, fordi de kan pålægges hurtigt af en administrativ myndighed, da det ikke kræver den langsommelige proces, der følger med at fastslå skyld, før sanktioner kan pålægges via en straffesag. De er mindre bekostelige end retssager. Ikke-strafferetlige sanktioner kan hurtigt indføres og har vist sig at være mere effektive end alvorligere straffeforanstaltninger. F.eks. kan en administrativ sanktion, såsom suspension af en fisketilladelse, være en effektiv måde, hvorpå man kan tilskynde til overholdelse af reglerne, da den kan anvendes hurtigt. Jeg beklager, at flertallet af medlemsstaterne ikke bruger dette redskab noget tiere.
Sanktionen - hvad enten den er strafferetlig eller administrativ - må tilpasses grovheden af den overtrædelse, der har fundet sted. Blandt formildende eller skærpende faktorer kan nævnes en negativ indvirkning af overtrædelsen på fiskeriressourcerne eller typer af fisk, overtrædernes tidligere adfærd, gentagelse af den samme overtrædelse og de anslåede økonomiske fordele, som overtrædelsen medfører.
Kommissionen har igangsat en høringsproces om en forbedring af kvaliteten af de data, der indsamles og rapporteres, og af analysen af disse data for at kunne sammenligne situationen i de forskellige medlemsstater. Desuden agter Kommissionen at foreslå et katalog af sanktioner, der skal indføres i tilfælde af alvorlige overtrædelser, og som skal vedtages af Rådet, som det nævnes i artikel 25, stk. 4, i Rådets forordning (EF) 2371/2002. Kataloget bør hjælpe med at forøge niveauet af sanktioner og bidrage til etablering af mere lige konkurrencevilkår. Det er meningen, at kataloget skal forelægges af Kommissionen i anden halvdel af 2007.
Som jeg allerede har sagt, er uoverensstemmelserne derfor store, og vi foretrækker administrative sanktioner, eftersom de er mere effektive og kan gennemføres hurtigt.
Som svar på en særlig ting, der blev nævnt, vil jeg sige, at vores forslag om harmonisering af sanktionerne for alvorlige overtrædelser vil blive fremlagt i 2007. Vi håber, at det vil skabe mere lige konkurrencevilkår og samtidig gøre noget ved spørgsmålet om proportionalitet.
Med hensyn til det sidste punkt, der blev nævnt af hr. Casaca vedrørende ændringsforslag 2 og 6, vil jeg bede om undskyldning. De oplysninger, jeg har, er, at disse ændringsforslag ikke blev støttet af udvalget. Men jeg vil se på det, og kontakte ham i morgen inden afstemningen. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Philippe Morillon for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af en protokol om fastsættelse for perioden 18. januar 2005 - 17. januar 2011 af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Seychellerne om fiskeri ud for Seychellerne (KOM(2005)0421 - C6-0321/2005 - 2005/0173(CNS)) (A6-0385/2005). 
Joe Borg,
   Hr. formand, lad mig, før jeg skitserer Kommissionens holdning til denne sag, først give udtryk for min taknemmelighed over for Fiskeriudvalget, og i særdeleshed dets formand og ordfører, hr. Morillon, for det udmærkede arbejde, der er udført inden for en meget stram tidsfrist.
Som De alle er opmærksomme på, har Kommissionens procedurer forsinket færdiggørelsen af dette forslag. Kommissionen stræber efter at forhindre lignende udsættelser i fremtiden. Vi er i øjeblikket i gang med interne høringer for at se, hvordan vi bedst kan overvinde de forsinkelser, der fører til, at Parlamentet får meget korte tidsfrister til at behandle betænkningerne. Jeg håber, at jeg kan rapportere til Fiskeriudvalget om mulige løsninger i nærmeste fremtid. I mellemtiden vil jeg gerne over for ordføreren undskylde den meget stramme tidsfrist, han har måttet arbejde inden for, og jeg lover personligt, at jeg vil drøfte dette med ham og søge efter og finde løsninger med hensyn til den fremtidige arbejdsgang.
Om denne sag vil jeg gerne sige, at vi har informeret Seychellernes myndigheder om udsættelsen af vedtagelsesproceduren på et tidligt tidspunkt. De seychelliske myndigheder har vist stor forståelse.
Som de ærede medlemmer er klar over, har Fællesskabet i meget lang tid haft forbindelse med Seychellerne på fiskeriområdet. De første fiskeriaftaler med dette land går tilbage til 1985, og det er en af de vigtigste tunaftaler fra et økonomisk synspunkt. Det er også en hjørnesten for netværket af tunaftaler i Det Indiske Ocean.
Denne nye protokol er den første, som fuldt ud afspejler den nye partnerskabstilgang. Begge parter går ind for en politisk dialog om fiskerispørgsmål og i særdeleshed den politik for fiskerisektoren, der defineres af regeringen på Seychellerne. Mere end en tredjedel af det finansielle bidrag er blevet øremærket til støtte til Seychellernes fiskeripolitik.
På linje med dette ønske har Kommissionen haft et møde i den blandede komité i april og to tekniske møder i juli og september 2005 med myndighederne på Seychellerne for at indlede den politiske dialog om etablering af et flerårigt sektorprogram for at støtte udviklingen af ansvarligt fiskeri på Seychellerne. Dette arbejde inkluderer etableringen af årlige og flerårlige mål, fordeling af en del af den økonomiske kompensation, de mål, der skal nås, og de kriterier og procedurer, der skal følges, for at tillade en evaluering af de årlige resultater i overensstemmelse med artikel 7 i protokollen. På denne måde er begge parter fast forpligtede til ansvarligt og bæredygtigt fiskeri i Seychellernes farvande.
Den nye protokol dækker en seksårig periode fra den 18. januar 2005 til den 17. januar 2011. Den giver fiskemuligheder for 40 notfartøjer til tunfiskeri og 12 langlinefartøjer med flydeline og lægger op til et finansielt bidrag på 4.125.000 euro om året. Protokollen er til gavn for begge parter.
Jeg vil nu gå over til ændringsforslagene. Hvad angår ændringsforslag 1, deler vi helt Parlamentets bekymring og anerkender den hurtige procedure, der er gennemført til trods for den korte tidsfrist, der har været. Som jeg allerede har sagt, har Kommissionen på et tidligt tidspunkt informeret Seychellernes myndigheder om denne udsættelse. Seychellernes myndigheder har udvist stor forståelse og har accepteret at modtage betalingen af den økonomiske kompensation for det første år af aftalen på et senere tidspunkt.
Som jeg har anført ovenfor, skyldes forsinkelserne af overførslen især forhandlingernes karakter, men også den lange tid, der er gået med interne procedurer. I betragtning heraf og af mit engagement i at finde en løsning, søger jeg ordførerens forståelse for, at vi ikke kan acceptere dette ændringsforslag.
Vedrørende ændringsforslag 2 er det, som anført i artikel 7 i protokollen, op til kyststaten sammen med Fællesskabet at beslutte, hvordan det finansielle bidrag skal anvendes til støtte for dens fiskeripolitik. Det er derfor Seychellernes myndigheders ansvar at udpege de vigtigste punkter, de prioriterer i deres fiskeripolitik, som skal gennemføres med bistand fra fiskeriprotokollen. Derfor kan jeg ikke acceptere dette ændringsforslag.
Hvad angår ændringsforslag 3 og 5, er Kommissionen helt enige i ånden i dem. Men Kommissionen retter sig allerede efter viderebringelse af den slags oplysninger, på linje både med de nuværende interinstitutionelle ordninger og i særdeleshed med rammeaftalen mellem Kommissionen og Parlamentet. Kommissionen mener derfor, at disse ændringsforslag ikke rigtig er nødvendige, hvis mine oplysninger er korrekte.
Ændringsforslag 4 kan Kommissionen ikke acceptere. Må jeg erindre om de grundlæggende fællesskabsbestemmelser om Kommissionens mandat til at forhandle på Fællesskabets vegne. Rådet har bemyndiget Kommissionen til at forhandle fiskeriordninger mellem Fællesskabet og Seychellerne. På denne baggrund kræver den periodiske fornyelse ikke et nyt mandat hver gang. Der er intet behov for et nyt mandat, i betragtning af at det eksisterende mandat dækker forhandlingernes mål.
Med hensyn til ændringsforslag 6 indeholder den nye protokol ikke nogen specifikke foranstaltninger, men en støtte til Seychellernes fiskeripolitik - artikel 7 i protokollen - som skal fremme ansvarligt og bæredygtigt fiskeri i Seychellernes farvande. Vi deler fuldt ud ønsket om at holde Parlamentet informeret om de forskellige aspekter af gennemførelsen af protokollen. Men Kommissionen retter sig allerede efter bestemmelserne om viderebringelse af sådanne oplysninger, i overensstemmelse med de nuværende interinstitutionelle ordninger. Derfor mener Kommissionen ikke, at dette ændringsforslag er nødvendigt. 
Elspeth Attwooll (ALDE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, De har allerede skitseret indholdet i partnerskabsaftalen og forklaret os, at det er en af de første - hvis ikke den første - der bliver forhandlet på plads af Kommissionen som en del af den nye filosofi, som Rådet vedtog i juli 2004. Jeg er sikker på, at general Morillon bliver glad, når jeg fortæller ham om Deres engagement i at forsøge at finde en løsning på tidsproblemet. Fiskeriudvalget vil gerne have, at De tænker Dem om igen vedrørende Deres accept af ændringsforslagene.
Vi fik det endelige forslag forelagt den 18. oktober i år, 14 dage efter at fristen for første udbetaling var passeret. Jeg forstår, at De allerede havde talt om det med embedsmænd fra Seychellerne, og at de var meget forstående, men det var igen ni måneder efter, at aftalen skulle være trådt i kraft. Vi forstår vanskelighederne ved at forhandle om en ny type aftale, men vi i Fiskeriudvalget føler, at vi gerne vil holdes bedre informeret om, hvad der foregår. Vi vil også gerne have nogle oplysninger om, hvad slags aftale man når frem til, derfor understregningen af, at det finansielle bidrag skal anvendes til udvikling for de kystbefolkninger, der lever af fiskeri.
Jeg vender tilbage til det, jeg sagde tidligere på aftenen om, at vi nu taler om fiskeripartnerskabsaftaler, hvor begge parter får rettigheder, men også påtager sig forpligtelser. Der er en følelse i Fiskeriudvalget af, at vi gerne vil vide, hvad der foregår. Vi ønsker, at Kommissionen skal forelægge en rapport for os og Rådet om gennemførelsen af aftalen og de betingelser, hvorunder den bliver gennemført, og at dette skal indeholde en cost-benefit-analyse. Hvis vi ikke får den slags oplysninger, når vi skal til at forny aftalen, hvordan kan vi så afgive en velovervejet udtalelse om værdien af den nye aftale?
Med hensyn til vores ændringsforslag ville jeg være Dem meget taknemmelig, hr. kommissær, hvis De kunne se, hvad Fiskeriudvalget forsøger at opnå i denne henseende: større involvering af Parlamentet, ikke et forsøg på at overtage Kommissionens forhandlingsmandat, men på at få virkelige informationer om, hvad der bliver afgjort. Det er de europæiske skatteyderes penge, det drejer sig om. Vi er sikre på, at Kommissionen gør sit allerbedste for at sikre, at de bliver godt anvendt, men vi er en del af budgetmyndigheden. Vi vil gerne have sikkerhed for, at vi kan få de observations- og kontrolmuligheder, som er en del af vores mandat.
Jeg vil bede Dem om at tænke Dem om endnu en gang angående disse ændringsforslag, hr. kommissær. Jeg er sikker på, at medlemmerne af Fiskeriudvalget og general Morillon i særdeleshed vil være Dem yderst taknemmelig. 
Carmen Fraga Estévez,
   Hr. formand, hr. kommissær, mange tak for Deres ord. Efter min mening viser fiskeriaftalen med Seychellerne klart, at målene for denne fællesskabspolitik, til trods for en vis kritik, er ved godt helbred, og at denne type protokoller fortsat er afgørende for at fastholde konkurrenceevnen og beskæftigelsen inden for fællesskabssektoren, samtidig med at de går mere og mere ind for at fremme miljøvenligt fiskeri uden for fællesskabshavene.
Den aktivitet, der er planlagt for 40 notfartøjer og 12 langlinefartøjer, betyder, at Seychellerne som nævnt får mere end 4 millioner euro om året, hvoraf 36 % skal gå til støtte til deres fiskerisektor.
Men hvis vi hertil lægger redernes bidrag ad forskellige kanaler, f.eks. forskud på licenser, licensgebyrer, afgifter, leverancer og lønninger til søfolkene på øerne, når tallet, som det fremgår af Kommissionens vurderingsrapport, fru Attwooll, op på 17-20 millioner euro, eftersom Victoria, der er hovedhavnen for hele tunflåden i Det Indiske Ocean, desuden genererer store rigdomme for Seychellerne.
I lyset heraf, hr. kommissær, synes jeg, at tiden er inde til at anmode Kommissionen om at behandle rederne bedre ved en gang for alle at iværksætte aftaler af regional karakter for at undgå unødvendige gentagelser af bestemte aspekter, som står i alle protokollerne for regionen, i dette tilfælde Det Indiske Ocean, samt at se på behovet for at have en agent i det enkelte land eller ansætte søfolk i den enkelte kyststat eller have observatører for de enkelte protokoller, når alle landene ved hjælp af rotationsordninger kunne drage nytte heraf, uden at det resulterer i absurde omkostningsstigninger, der rammer i flæng.
Kommissionen har længe erkendt, at der er behov for at indføre denne type aftaler for flåder, der fisker i det samme område, og derfor anmoder jeg Kommissionen om, at den sammen med tunfiskerederne fra Fællesskabet tager skridt til at opnå fremskridt, der kan anses for betydningsfulde inden for dette område. 
Rosa Miguélez Ramos,
   Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed om denne aftale, for det er meget sent og ikke det rette tidspunkt. Jeg takker for kommissærens ord, for jeg mener, at de i stort omfang er i overensstemmelse med det, jeg selv tænker, og der er ingen her i Parlamentet, der er i tvivl om, at jeg er et af de medlemmer, som glæder sig, hver gang der underskrives en ny fiskeriaftale.
Fiskeriaftalen EU/Seychellerne er den vigtigst tunaftale, som EU har indgået med et tredjeland, og aftalen er - jeg mener, at der allerede er nogle medlemmer, der har nævnt det - en hjørnesten for fællesskabsflådens aktivitet og tilstedeværelse i Det Indiske Ocean. Dvs. at denne i sig selv vigtige aftale desuden har stor betydning, ikke kun økonomisk, men også geostrategisk, fordi Seychellerne, nærmere bestemt havnen i Victoria, er et sted, som vores flåde, der fisker i Det Indiske Ocean, uvægerligt anløber såvel for at losse som for at dokke og proviantere.
Men, hr. kommissær, den glæde, jeg føler over undertegnelsen af denne aftale, hindrer mig ikke i at kritisere den langsommelighed og forsinkelse, som proceduren har lidt under i dette tilfælde. Den første betaling - og det er vist også allerede blevet nævnt - af udligningstilskuddet skulle have fundet sted i september, og på det tidspunkt havde Europa-Parlamentet ikke engang modtaget den formelle høring. Vores interne procedure bør gennemgås nøje, så vi kan finde og rette fejlene, for det kan ikke være rigtigt, at vores flåde skal fiske takket være tredjelandets velvilje. Det eneste, forsinkelserne gør, er at svække EU's troværdighed over for magter som i dette tilfælde Japan, der er meget hurtigere til at opfylde deres forpligtelser. 
Derek Roland Clark,
   Hr. formand, Revisionsretten bemærkede for nylig, at 90 % af EU's aktiviteter er udsat for bedrageri. Således går vi over til tildeling af fiskerettigheder til EU-flåderne i farvandene omkring Seychellerne. Der er et hul i disse aftaler, hvorigennem ejerne af EU's flåder undertiden har gennemført en trawlers fiskeri for at få båden fuld og så erklæret, at der er tekniske problemer. Så får de lov til at erstatte denne trawler med en ny på samme licens, så de får fyldt to trawlere til prisen for en. Det stopper ikke her. De gentager det igen og igen på samme licens, idet de anfører dette fupnummer med tekniske problemer adskillige gange - og så undrer man sig over, at fiskebestandene bliver udtyndet!
Anden halvdel af dette bedrageri er at erklære "nulfangst", så der ikke er nogen EU-bidrag til det pågældende land, og tabet bliver akut. Folk fra adskillige afrikanske lande siger, at alle ved, at der finder enorme bedragerier sted i deres farvande under disse EU-aftaler.
Oven på alt dette har vi den nye aftale med Seychellerne, som kommer efter aftalerne for Martinique, Madagaskar og Kap Verde Øerne, som er blevet vedtaget og godkendt her i Parlamentet inden for det sidste år - og, må jeg sige, til Parlamentets skam. Store moderne EU-trawlere skubber disse lokale fiskere ud af deres erhverv, idet de lander fangster til priser, som de ikke kan konkurrere med. En pæn bid af økonomien i et tredjeverdensland bliver ødelagt, alt sammen fordi EU's flåder på grund af deres hensynsløse voldtægt af deres egne farvande nu flytter til andre mål.
Jeg noterer mig, at hr. Borg var uenig med mig i mit sidste indlæg, idet han sagde, at problemet var overfiskeri, hvilket er, præcis hvad jeg sagde i min egen kommentar. Det vil ikke vare længe, før de nye farvande rundt om disse øer er tømt for fisk. Så flytter EU-trawlerne videre og efterlader en hårdt såret økonomi med arbejdsløse fiskere og farvande, der er berøvet deres fiskebestande, så de lokale ikke kan begynde forfra på en ordentlig måde.
Og Unionen siger, at den ønsker at hjælpe den tredje verden! 
Struan Stevenson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg må indrømme, at jeg tager ordet under denne debat med en følelse af vrede, ikke mindst fordi klokken er 23.35, og mange af os er gået glip af vores juleselskaber, men fordi vi her debatterer den ottende fornyelse af fiskeriaftalerne mellem EU og Seychellerne, der normalt ville blive betragtet som en simpel rutinesag.
Denne aftale skulle, som andre talere har sagt, være trådt i kraft den 18. januar 2005. EU's fiskerbåde har fisket uden ophør i farvandene ved Seychellerne siden januar 2005. Men Seychellernes regering har endnu ikke fået en eneste euro, som vi har hørt. Vi tager deres fisk uden at betale dem en øre.
Vi må huske, at Seychellerne var et af de lande, der den 26. december sidste år blev ramt af tsunamien. Som vi ved, var det fiskersamfundene, der blev hårdest ramt af denne katastrofe. Her er vi så i EU i gang med at forværre dette problem ved at tillade vores europæiske højsøflåder at fiske i deres farvande, men alligevel har vi et år efter ikke betalt dem en øre.
Hvordan er det muligt, at denne protokol ikke blev forelagt for Parlamentet før midten af oktober 2005, 10 måneder efter begyndelsen på aftalen og to uger efter, at første betaling skulle være faldet? Anden rate under denne aftale skal betales i næste måned, og her sidder vi alligevel kl. 23.40 og drøfter stadig teksten i protokollen, som kommissæren har afvist alle vores ændringsforslag til. Hvad laver vi her? Er vi her simpelthen for at fungere som gummistempel for et kommissionsforslag, når der ikke er bare den mindste antydning af ydmyghed, af anerkendelse af denne forsinkelse og accept af Fiskeriudvalgets ændringsforslag?
Rådet siger, at det er ivrigt efter, at Parlamentet skal afgive sin udtalelse så hurtigt som muligt. Den nye protokol blev underskrevet af parterne den 23. september 2004, og alligevel bad Rådet ikke om, at Parlamentet skulle rådspørges før den 14. oktober 2005, mere end et år senere. Jeg er udmærket klar over alle de interne proceduremæssige problemer. Jeg er udmærket klar over, at vi skal have 21 forskellige oversættelser af alle disse protokoller, men vi har været opmærksomme på disse mangler i lang tid. Man kunne have gjort noget for at sikre, at der blev sat gang i processen. Denne situation er utålelig. Det er groft uretfærdigt at fiske i Seychellernes farvande eller i noget andet lands farvande, samtidig med at man holder betalingen tilbage. Vi må sikre, at det aldrig sker igen. 
Joe Borg,
   Hr. formand, først og fremmest gentager jeg med hensyn til de fire ændringsforslag, der er blevet stillet, at med hensyn til accept eller forkastelse af ændringsforslag 1, som går på en betragtning, så ville det ikke tilføje noget positivt. Jeg påtager mig at drøfte dette med formanden for Fiskeriudvalget, og med udvalget selv, for at finde en mere permanent løsning, så situationen forhåbentlig kan afhjælpes en gang for alle, og Fiskeriudvalget får tilstrækkelig tid til at foretage den nødvendige evaluering og afgive sin udtalelse om de foreslåede aftaler i overensstemmelse hermed.
Med hensyn til ændringsforslag 2 er det, som det fremgår af artikel 7 i protokollen, op til kyststaten, efter aftale med Fællesskabet, at beslutte, hvordan det finansielle bidrag skal anvendes til støtte for dens fiskeripolitik. Det er derfor Seychellernes myndigheder, der har ansvaret for at udpege det, de prioriterer højest i deres fiskeripolitik, og som skal gennemføres med bistand fra fiskeriaftalen. Derfor ville indholdet af ændringsforslag 2 gå imod en sådan rettighed, der tilhører et tredjeland, som vi forhandler en sådan aftale med, selv om vi prøver at påvirke det og har indflydelse på anvendelsen af disse midler inden for den indgåede aftales parametre. Det er sikkert, at udviklingsmulighederne for fiskeriafhængige kystbefolkninger er et område, som vi prøver at understrege over for de pågældende stater, og som bør have højeste prioritet.
Med hensyn til ændringsforslag 3 er vi helt enige i Parlamentets interesse i at blive holdt underrettet om de forskellige aspekter af gennemførelsen af protokollen. Kommissionen sørger allerede for videregivelse af sådanne oplysninger i overensstemmelse med de nuværende interinstitutionelle ordninger. Men jeg vil se på måder, hvorpå vi kan forbedre denne kommunikations- og drøftelsesproces med Parlamentet. Jeg kan dog ikke her og nu love at acceptere ændringsforslaget, før jeg har vurderet de fulde implikationer for de ressourcer, der er til rådighed for mit generaldirektorat, med det forøgede ansvar, vi har, uden nogen forøgelse af staben. Denne opgave har været et problem - vi taler om ca. 30 aftaler - og jeg må have foretaget en vurdering af, hvad det vil indebære, før jeg kan afgive et positivt løfte. Jeg vil bestemt forsøge at finde måder, hvorpå vi kan forbedre denne proces, og forhåbentlig få den medtaget i fremtidige aftaler. Når vi har fået medtaget den i en aftale, vil den blive standardelement i dem alle. Jeg må understrege, at jeg må være sikker på, at hvis vi påtager os forpligtelser, så vil vi også fysisk være i stand til at opfylde dem.
Det problem, vi har stået over for indtil nu, ligger i varigheden af de interne procedurer, høringerne på et tidligt tidspunkt af medlemsstaterne og kravene til oversættelse, der er vokset betydeligt - det nævnte hr. Stevenson. Vi håber at finde en løsning på kort sigt, og jeg vil drøfte det med general Morillon i januar, så jeg håber, vi kan finde frem til en løsning, der er acceptabel for Fiskeriudvalget, så vi ikke igen kommer i denne situation, som Kommissionen er flov over, og som ikke giver Parlamentet ordentlig tid til at udøve de funktioner, det har. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00. 

