Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt fredag den 30. september l996, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra det sidste møde er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, De husker måske, at jeg under den sidste mødeperiode i Strasbourg spurgte, hvorfor den nederlandske fjernsynskanal RTL4 var forsvundet fra nettet her. Nu blev jeg for to uger siden ringet op af Parlamentets tjenestegren, som meddelte mig, at RTL4 igen ville kunne modtages inden denne mødeperiode. Jeg kom således forventningsfuld til Strasbourg, tændte for mit fjernsyn i eftermiddag, og det viste sig ikke at være tilfældet. På kanal 12 havde vi nu teleshopping med tyske varer, hvilket naturligvis er noget helt andet. Jeg vil således gerne anmode Dem, hr. formand, om dog lige at gøre noget for, at vi igen får RTL4 tilbage, for det havde man lovet os.
Mit andet spørgsmål lyder, hr. formand, hvordan går det nu med de skriftlige forespørgsler, som vi indgiver. Jeg indgav en forespørgsel den 9. september i henhold til artikel 42, hvilket betyder, at jeg skal have svar inden tre uger, og hvis det er et vanskeligt problem inden seks uger. Fra 9. september til i dag er nøjagtigt seks uger, og jeg har stadig ikke modtaget noget svar. Hvem kan jeg henvende mig til, således at jeg alligevel får et svar på mine spørgsmål?

Formanden
Fru Plooij-van Gorsel, det første punkt, De nævnte, vil blive undersøgt. Hvad det andet punkt angår, ved De jo, at jeg om nogen prøver på at overholde fristerne et hundrede procent netop, når det drejer sig om forespørgsler fra kollegerne. Hvis det i dette tilfælde ikke er lykkedes, vil jeg gøre alt for, at De i løbet af ganske kort tid omsider får et svar.
(Protokollen godkendtes)

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen på mødet den 17. oktober 1996 i overensstemmelse med artikel 95 i forretningsordenen, er omdelt.
Onsdag:

Formanden
 Gruppen Europæisk Radikal Alliance anmoder under henvisning til forretningsordenens artikel 129 om, at betænkning af Posselt for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om de økonomiske og handelspolitiske aspekter af Europaaftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Slovenien henvises til fornyet udvalgsbehandling.
Jeg giver ordet til hr. Dell'Alba, som vil begrunde anmodningen.

Dell'Alba
Hr. formand, det er mig magtpåliggende at redegøre for grundene til, at jeg kræver henvisning til fornyet udvalgsbehandling af denne betænkning. Først og fremmest, fordi Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, som vi alle skylder respekt, i et afsnit giver udtryk for tilslutning til noget, som imidlertid ikke hører under dets kompetence. Jeg ved, at der er sket en rettelse. Men mit ønske er også begrundet med, at begrundelsen for en betænkning, hr. Posselt, skal stemme overens med denne. Men i denne betænkning, der er af økonomisk karakter, finder vi en rekonstruktion af historiske begivenheder fra 1945 og fremefter, tragiske begivenheder, der har påvirket ikke alene Fællesskabet og visse samfund, der er nævnt i betænkningen, men tillige de italienske samfund inden for dette område, som er blevet helt glemt. Da dette desuden ligger uden for emnet for betænkningen, kræver jeg først og fremmest henvisning til fornyet udvalgsbehandling, fordi begrundelsen ikke på nogen måde stemmer overens med betænkningen eller de historiske fakta. Det ville være mildt sagt skandaløst, dersom Parlamentet vedtog en sådan begrundelse.

Green
Hr. formand, som De sikkert husker, blev dette spørgsmål drøftet i Formandskonferencen sidste torsdag, hvor der var enighed om, at en del af indholdet i denne erklæring ikke var i overensstemmelse med Parlamentets forretningsorden. De påtog Dem at finde en afklaring på dette spørgsmål, før det blev forelagt Parlamentet. Jeg håber, at det vil kunne løse problemet, og at vi kan fortsætte som planlagt og behandle Posseltbetænkningen, som er sat på dagsordenen. Det går min gruppe ind for, og vi støtter Deres fremgangsmåde med at fjerne de punkter i erklæringen, der afviger fra Parlamentets forretningsorden.

Formanden
De har refereret resultatet af vore drøftelser i Formandskonferencen korrekt. Hvad beslutningsforslaget angår, er der i mellemtiden indgået en rettelse; problemet vedrørende beslutningsforslaget er løst med denne rettelse. Tilbage står problemet vedrørende begrundelsen. Men jeg ser, at ordføreren, hr. Posselt, selv anmoder om ordet.

Posselt
Hr. formand, jeg vil blot sige, at jeg har bestræbt mig på i min betænkning at komme med en omfattende redegørelse for de handelspolitiske aspekter og, som det er sædvane i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, at knytte dem sammen med en vurdering af de politiske rammebetingelser, som jo er nødvendige for en saglig bedømmelse.
Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vedtog betænkningen næsten enstemmigt: med 18 stemmer mod 1, også med alle italienske kollegers stemmer. Hr. Dell'Alba var ikke repræsenteret. Han nævnte i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender mindretallets opfattelse. Men i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vedtoges betænkningen næsten enstemmigt. Hvad angår begrundelsen, som normalt ikke er genstand for afstemning, fandt der endog mellem hr. Konecny som ordfører, skyggeordføreren for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og mig en brevveksling sted, og vi udarbejdede denne begrundelse i bred enighed, og jeg har, hvilket sjældent sker, indarbejdet alle anmærkninger fra udvalgskollegerne i min begrundelse, og også den vedtog udvalget i bred enighed.

Formanden
Jeg har nu ladet hr. Posselt tale for at klarlægge situationen i udvalget. Det blev jo - jeg ser, at hr. Fayot som formand for Udvalget for Forretningsordenen ser noget skeptisk op på mig - håndteret meget large. Derfor giver jeg nu også hr. Dell'Alba ordet til forretningsordenen endnu en gang. Jeg ved jo, hvad det betyder. Alligevel siger jeg: Den afstemning, vi skal have om lidt, drejer sig om det spørgsmål, hvorvidt vi henviser denne betænkning til fornyet udvalgsbehandling, og ikke andet.

Dell'Alba
Hr. formand, efter fru Greens bemærkninger trækker vi anmodningen tilbage. Vi er tilfredse med svaret, dersom begrundelsen kan ændres. Formandskonferencen har været enig i, at den skal ændres i overensstemmelse hermed. Jeg vil sige til hr. Posselt, at jeg ikke kan deltage i samtlige 20 udvalg her i Parlamentet.

Formanden
Dermed har vi jo løst problemet meget elegant og rigtigt.
Fredag:

Formanden
Med hensyn til de på fredag fastsatte afstemninger i henhold til proceduren uden afgivelse af betænkning har ganske vist 29 medlemmer i henhold til forretningsordenens artikel 99, stk. 2, gjort indsigelse mod anvendelsen af denne procedure. Det drejer sig om indsigelse mod forslag til forordning om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening og forslag til forordning om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande. Disse forslag henvises således til fornyet behandling i det kompetente udvalg. Det siger vor forretningsorden, det går så at sige rutinemæssigt, når 29 medlemmer har gjort indsigelse.

Castagnetti
Hr. formand, jeg har ikke forstået, hvordan listen over uopsættelige debatter er blevet udformet, som den er. Jeg havde anmodet om, at også de ulykker, der har ramt Italien, nemlig oversvømmelsen i Calabrien og jordskælvet blev optaget, fordi skaderne er virkelig store. Heldigvis har der ikke været mange ofre, men skaderne på den kunstneriske kulturarv og offentlige bygninger er enorme. Jeg finder, at tilkendegivelser af solidaritet bør komme til udtryk straks og ikke måneder efter.

Formanden
Hr. Castagnetti, det har De misforstået. Jeg har bekendtgjort en anmodning fra Rådet om uopsættelighed. Listen over emnerne for den uopsættelige debat i denne uge, dvs. parlamentarisk uopsættelighed, forelægges i morgen, da der endnu i aften finder en formandskonference sted derom, vi nåede nemlig ikke til enighed i den forløbne uge.
Hr. Cornelissen, De vil da ikke have ordet til forretningsordenen, hvis jeg kender Dem ret, og om andre emner kan jeg ikke give Dem ordet!

Cornelissen
Hr. formand, når De har hørt, hvad jeg vil sige, vil De uden tvivl være enig med mig i, at det er berettiget, at jeg henleder Deres opmærksomhed på en alvorlig busulykke, som fandt sted igen i går. Jeg vil gerne på vegne af Udvalget om Transport og Turisme bede Dem, hr. formand, om på Parlamentets vegne at kondolere ofrenes familier. Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at spørge Kommissionen, hvornår de bebudede foranstaltninger kan forventes med henblik på en forbedring af sikkerhedsforholdene for busser, hvilket er en yderst presserende sag, således som det desværre igen har vist sig.

Formanden
Hr. Cornelissen, jeg vil på Parlamentets vegne kondolere de pårørende. Hvad Kommissionen angår, har vi i morgen en forhandling om Kommissionens årsprogram, og lige netop dér kan De komme ind på emnet.

Crowley
Hr. formand, undskyld, at jeg lægger beslag på Deres tid, men det er til forretningsordenen. Jeg vil gerne have det ført til protokols, at jeg gør indsigelse over for, at spørgetiden til Kommissionen finder sted torsdag eftermiddag kl. 17.30, samtidig med at vi har udvalgsmøder. Spørgetiden er Parlamentets eneste mulighed for at udspørge Kommissionen om de emner, der vedrører vore vælgere. Jeg synes, at det er forkert, at spørgetiden og udvalgsmøderne kolliderer på denne måde.

Formanden
Hr. Crowley, som det er Dem bekendt, forsøgte jeg ved begyndelsen af min embedsperiode at undgå, at der afholdes udvalgsmøder samtidig med plenarmøderne. Parlamentet fulgte ikke mit initiativ op, heller ikke Deres egen gruppe. Jeg kan derfor ikke ændre på det mere!

Produktion af biograf- og tv-film
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0304/96) af Guinebertière for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om oprettelse af Den Europæiske Garantifond til Fremme af Produktionen af Biograf- og tv-film.

Guinebertière
Hr. formand, kære kolleger, betænkningen, som jeg fremlægger for Dem i dag på vegne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier blev vedtaget enstemmigt på nær en, som stemte hverken for eller imod, og alligevel har denne betænkning oplevet øjeblikke med politisk afventen og fremskyndelse, sådan som det desværre alt for ofte sker her i Parlamentet. Der er tale om at oprette en Europæisk Garantifond til fremme af produktionen af biograf- og tv-film. Under GATT-forhandlingerne opnåede Europa en kulturel undtagelsesbestemmelse, der giver de politiske beslutningstagere mulighed for at oprette støtteinstrumenter for den audiovisuelle sektor. Men de kulturelle og økonomiske udfordringer er store i vores informationssamfund, hvor kurven for behovet for billeder stiger med svimlende fart. Dette forslag falder i tråd med Rådets og Kommissionens generelle politik til fordel for den audiovisuelle industri, som i alt væsentligt er opdelt i tre etaper.
Direktivet om fjernsyn uden grænser, som skaber de lovgivningsmæssige rammer, Media II-programmet, der jo giver mulighed for at støtte programmer og kataloger...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Jeg anmoder de to kolleger, der snakker lige ved siden af den, der har ordet, om at indstille konversationen. Jeg anser det for at være et groft brud på almindelig høflighed!

Guinebertière
Tak hr. formand. Det var bedre, nu kan jeg høre, hvad jeg selv siger.
Direktivet om fjernsyn uden grænser, som fastlægger de lovgivningsmæssige rammer, Media II-programmet, som jo giver mulighed for at støtte programmer og kataloger for biograf- og tv-film, men som jo, hvilket man kan konstatere, ikke er tilstrækkeligt til at vende tendensen, som stadig er til fordel for USA, og endelig Garantifonden, som dermed er tredje etape.
Kommissionens forslag til afgørelse omfatter fem hovedpunkter: for det første oprettelse af en Garantifond - denne Fond skal fungere som forsikringsselskab for risici, der deles med investorerne i den audiovisuelle sektor. Gennem disse incitamenter vil Fonden tilskynde bankerne til at finansiere produktionen af biograf- og tv-film, der jo, som enhver ved, er en »højrisiko«-sektor.
Kommissionens forslag består i at etablere en kapital, hvoraf den første halvdel, 90 mio ecu, kommer fra Unionen og den anden halvdel, 90 mio ecu, kommer fra bankerne. Kommissionen kræver, at garantierne ikke må overstige halvdelen af de individuelle lån og kreditter. I henhold til forslaget skal Fonden administreres af Den Europæiske Investeringsfond, som vil indgå garantiaftaler med bankerne. EIF skal knyttes til Kommissionen gennem en samarbejdsaftale med henblik på forvaltningen af denne Fond, som foreslås oprettet for en tidsubegrænset periode, dog med evaluering hvert tredje år og senere hvert femte år.
Hvordan er dette så blevet modtaget i Rådet? AV-gruppen har gennemgået sagen tre gange og rejst en række spørgsmål. Man har navnlig bedt om at få sagen forelagt ØKOFIN-Rådet, hvilket skete den 11. marts 1996. En række af de tekniske og økonomiske spørgsmål, der er blevet rejst, gør, at der fortsat hersker tvivl om medlemsstaternes politiske vilje. Man har fremsat en anmodning om yderligere undersøgelser. Man må i øvrigt ikke benægte, at bankernes direkte deltagelse i Fondens kapital ikke er selvindlysende i første omgang, idet det nuværende forslag ikke indeholder noget om bankernes deltagelse i forvaltningen af deres egen kapital inden for EIF. Den private kapital i Fonden skal også kunne forrentes i henhold til bestemmelser, som fastlægges i samarbejdsaftalen, og heller ikke dette siges der noget præcist om.
Som ordfører foreslår jeg efter at have lyttet til mange finansieringsorganer og brancheorganisationer sammen med Kulturudvalget, at Fondens kapital forbliver åben, navnlig i EIB, at Fonden ikke kun kan garantere produktionerne, men ligeledes tilskynde til samproduktioner og udarbejdelse af kataloger, at Fonden gør det muligt at udvikle formidlingen af biograf- og tv-film i Europa og i hele verden, samt at den fremmer samproduktioner med deltagelse af producenter fra mindre sprogområder.
Vi foreslår ligeledes en forsøgsperiode på fem år, hvorefter Kommissionen i lyset af en finansiel evaluering og en undersøgelse af Fondens indvirkning på sektoren kan etablere Fonden i dens endelige form. Vi ønsker ligeledes, at Fonden administreres af en ad hoc-struktur inden for EIF, det såkaldte »bankudvalg«, hvor de eksterne partnere, EIF og Kommissionen har sæde.
Endelig mener vi, at der bør tilknyttes et udvalg til forudgående udvælgelse af materiale bestående af eksperter fra bankverdenen og AV-sektoren, som derefter ville gøre det muligt for projektlederne at forhandle sig frem til forrentningen af de garanterede beløb.
Vore ændringsforslag er konstruktive, og vi ønsker, at de kan hjælpe Kommissionen med at finpudse sit projekt for at sikre medlemsstaternes tilslutning. Personlig er jeg overbevist om, at en sådan europæisk støtteordning kan sikre vore producenters konkurrenceevne over for den amerikanske gigant. Vi har rigtig mange talenter i Europa. Lad os hjælpe dem med at give os fiktion, som kan komme ud til de 370 millioner europæiske fjernseere og gerne flere endnu.

Tongue
Hr. formand, først vil jeg gerne takke vores ordfører, fru Guinebertière. Hun har virkelig udført et fremragende stykke arbejde med dette forslag og har demonstreret både visioner og stor opmærksomhed over for detaljerne. Også en stor tak til Kommissionen og den tilstedeværende kommissær for deres forslag, som på udmærket vis supplerer en trilogi af foranstaltninger til støtte for Europas audiovisuelle politik og industri.
Jeg mener, at Den Europæiske Garantifond er nøglen til vores strategi i Europa med henblik på at skaffe investeringer og arbejdspladser inden for denne hurtigt ekspanderende sektor af økonomien. Det er altid værd at huske på, at man i Jacques Delors' berømte hvidbog forudså en vækst på 2 millioner arbejdspladser inden for denne gren af økonomien. Og det er kun gennem foranstaltninger som denne fond, at vi kan skabe disse arbejdspladser i Europa.
Man skal også huske på, at vi står over for et underskud på 4 mia dollar i forhold til USA inden for de audiovisuelle tjenester. Dette understreger igen det forhold, at denne fond har stor betydning med hensyn til at genoprette balancen og forbedre den meget vigtige kulturelle mangfoldighed på vore skærme og lærreder. Kulturel pluralisme vil kun opstå, når vi har økonomisk pluralisme inden for biografer og tv, hvilket denne fond vil bidrage til.
Den seneste rapport fra Den Europæiske Investeringsbank, som ordføreren nævnte, bekræfter værdien, levedygtigheden og den potentielle positive virkning af en sådan fond i forhold til vores film- og tv-industri. Rapporten bekræfter også, og det er meget vigtigt, den finansielle sektors positive interesse. Jeg har en bøn til ministrene: at de tager denne rapport alvorligt sammen med de synspunkter, Parlamentet giver udtryk for i dag.
Europa-Parlamentet støtter denne fond, industriens fagfolk støtter fonden og visse visionære regeringer støtter fonden. I den forbindelse står vi i stor gæld til den irske minister, Michael D. Higgins, der er virkelig stålsat med hensyn til at placere kultur og den audiovisuelle industri i centrum af Den Europæiske Union. Vi ønsker ham held og lykke på kulturministrenes næste møde om dette spørgsmål.
Men visse regeringer stiller sig tøvende; visse regeringer har sagt »lad os se, hvad økonomi- og finansministrene har at sige om denne rapport«. Stor forbavselse - hvad sagde økonomi- og finansministrene, da de blev forelagt rapporten? »Behøver vi virkelig denne fond? Vil det virkelig skabe arbejdspladser?« Efter min mening er sådanne negative kommentarer udtryk for en vis økonomisk og kulturel analfabetisme.
Som Michael D. Higgins sagde for nylig: hvis Den Europæiske Union fortsat udelukkende skal dreje sig om økonomi og konkurrencepolitik, vil den ikke have plads i borgernes hjerte og sind. Det er på tv-skærmene og biograflærrederne, at vi skal vinde borgernes hjerte og sind samt ved at støtte den audiovisuelle industri. Som den irske minister sagde: bøger og film er ikke spande. Film er heller ikke fisk, vil jeg gerne tilføje.
På topmødet i Cannes i 1995 bad stats- og regeringscheferne rent faktisk Kommissionen udarbejde forslag til denne fond. Jeg ville ønske, at ministrene ikke så hurtigt havde glemt, at de selv bad om disse forslag i første omgang. Så på kulturministrenes næste møde under Michael D. Higgins kloge ledelse bør vi få en politisk beslutning om at arbejde videre med denne fond. Detaljerne kan vi se på senere.
Den amerikanske regering har gennem hele dette århundrede været meget seriøs med hensyn til at støtte USA's tv- og filmindustri. Vi skal være lige så seriøse. Lad vore ministre vise, at de for en gangs skyld mener det seriøst med kultur og kreativ økonomi, og at de tillægger det større betydning end biler eller blomkål eller for den sags skyld konkurrencepolitik. Fonden bør være oppe og køre i begyndelsen af 1997. Alt andet vil være et forræderi over for vores audiovisuelle industri og de arbejdspladser industrien kan skabe.

Banotti
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Guinebertière for hendes heroiske arbejde med dette meget komplekse dokument. Jeg bemærker ligeledes, at det lader til, at kollegerne fra den anden side af salen har stjålet den irske kulturminister i denne sammenhæng. De har bestemt stjålet nogle af mine egne bemærkninger!
Det er en meget kærkommen betænkning for dem af os, der har arbejdet med dette spørgsmål i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier. Forslaget til denne Garantifond kommer både rettidigt og er progressivt. Vi er klar over den betydelige vækst på EU's audiovisuelle marked - 16 % om året - hvilket gør det til det hurtigst voksende audiovisuelle marked i verden. Vi er ligeledes klar over skævhederne mellem størrelsen af EU's audiovisuelle marked og EU-produktionernes placering på markedet. I den situation er det meget velkomment med et sådant forslag om en Garantifond, som betyder en fjerde byggesten i udviklingen af infrastrukturen på Fællesskabets audiovisuelle marked. Lad os håbe, at vi, når fonden er på plads og fungerer, endelig bliver i stand til at producere film, som folk ønsker at se, at vi styrker vores beholdning af kulturprodukter, og at det også er film, som andre europæere vil ønske at gå ind og se. Fr. Tongue har påpeget, at dette er et politisk spørgsmål, og det er det i sandhed også.
Selv om vi helt klart støtter Garantifonden, skal det understreges, at fondens succes afhænger af, at man tager nogle nøglespørgsmål op med hensyn til dens struktur. Først og fremmest skal det være en ægte pan-europæisk fond. Den skal struktureres på en sådan måde, at alle lande sikres adgang. Som vi også er klar over, er der forskel på bankstrukturen og dens forhold til film i de europæiske lande. Det er vigtigt, at fonden kommer til at spille en rolle som et incitament for de mindre film-venlige banklande til at deltage i finansiering af film, at løbe en risiko, at satse noget, at gøre forsøget på at producere noget, således at de i sidste ende ikke blot bliver stolte over deres egen deltagelse, men at det også er noget, der rent faktisk sikrer dem et afkast.
Det kan blive nødvendigt at foretage en vægtning inden for Fonden for at afspejle de forskellige banksystemer. Parlamentet har allerede taget spørgsmålet op om denne lige ret til at deltage gennem henvisningen til situationen i lande med begrænset audiovisuel kapacitet. Dette er yderst vigtigt, og denne henvisning skal bevares. Det er interessant at bemærke, at forskellene i banksektorens interesse for film ikke nødvendigvis hænger sammen med landets audiovisuelle produktionskapacitet. Den Europæiske Investeringsbank spiller en central rolle med hensyn til at strukturere og drive garantifonden, således som det foreslås i øjeblikket. Vi ved, at den normalt beskæftiger sig med større infrastrukturprojekter, hvor sikkerheden er meget høj, og de enkelte projekter måles på en mangeårig tidsskala. Man må erkende, at projektprofilen for audiovisuel produktion er mere kortvarig. Som fr. Tongue var inde på, kan den ikke anskues på samme måde som mere klart definerede økonomiske forslag.
I henhold til det nuværende forslag er Fonden også åben for distributører og andre finansieringskilder som tvselskaber og uafhængige europæiske filmproducenter. Dette sætter igen fokus på et centralt element af den europæiske politik og tankegang med hensyn til betydningen af distribution af europæiske film og deres adgang til markedet.
Vi er også meget opmærksomme på, at der gøres mange fremskridt på dette område under det irske formandskab, hvor man har et passioneret engagement i og meget positive erfaringer med at fremme filmproduktion. Vi vil uden tvivl gå meget forsigtigt videre, men der gøres helt sikkert fremskridt med hensyn til anerkendelsen af, at Garantifonden er en vital del af fremtiden for den europæiske filmindustri.

Daskalaki
Hr. formand, også jeg vil komplimentere fr. Guinebertière for denne fremragende betænkning. Vi vil gerne udtrykke vor store glæde og tilfredshed over et så rent europæisk tiltag, der har til formål at støtte den europæiske biograffilm- og audiovisuelle sektor, som er et spejlbillede på den multikulturelle europæiske civilisation.
Den fond, der foreslås, er en mellemting mellem støtteordninger som MEDIA, som i sig selv ikke er nok til at støtte den europæiske biograffilmsektor, og de rent kommercielle finansieringssystemer. Em sådan form for risikofordeling er ikke set før og er et skridt i den rigtige retning, hvis vi skal opfylde behovet for en europæisk avproduktion af høj kvalitet, der på længere sigt gerne skal have kommerciel succes, så den kan tiltrække stærkere investorers interesse.
Helt korrekt fremhæves nødvendigheden af klarhed, både hvad angår den politiske vilje til virkelig at oprette fonden og med hensyn til de forskellige mekanismer i forbindelse med dens virke. I denne sammenhæng er ordførerens ændringsforslag af stor vigtighed, fordi de foreslår, at der oprettes et ad hoc-organ inden for rammerne af Den Europæiske Investeringsbank, samt at der indføres en femårig forsøgsperiode.
Vi er imidlertid bekymrede over kriterierne for udvælgelse af støtteberettigede projekter samt kriterierne for kommerciel succes, som kun hører hjemme i en støttepolitik for store projekter, der ignorerer den europæiske av-sektors særegenheder og multikulturelle egenskaber. Betænkningen gør grundigt opmærksom på disse risici.
De små og mellemstore virksomheder, og navnlig de værker, der produceres i de små medlemslande med et begrænset sprogområde og en lille av-produktion, bør have positiv særbehandling, sådan som det også er tilfældet inden for rammerne af MEDIA II. Vi ser derfor gerne, at en konkret del af de samlede midler afsættes og bindes til ovennævnte tilfælde, vi forventer, at forslagene om international samproduktion med deltagelse af mindst to medlemsstater prioriteres højt, og mener desuden, at de uafhængige producenter, hvorigennem de kulturelle og sproglige særegenheder sædvanligvis kommer til udtryk, fortjener særlig støtte.

Vaz da Silva
Hr. formand, fru Guinebertières betænkning bør vedtages med et solidt flertal, eftersom den indeholder yderst afbalancerede forslag til, hvordan planerne om en garantifond til fremme af den europæiske av-produktion rent teknisk kan føres ud i livet.
Som de vigtigste punkter skal fremhæves forslaget om, at fonden, på grund af dens kulturelle karakteristika, forvaltes af en særlig struktur inden for rammerne af Den Europæiske Investeringsfond, betoningen af nødvendigheden af at skabe finansielle incitamenter for alle de deltagende parter og endelig et aspekt, som ligger mig særligt på sinde, nemlig hensynet til lande med begrænset produktion og mindre projekter.
Det er vigtigt at gøre sig klart, at uden en sådan fond, vil MEDIA II-programmet, som yder tilskud til uddannelse, udvikling og distribution, og direktivet om TV uden grænser, som regulerer tv- radiospredningsvirksomheden, ikke kunne opfylde det ambitiøse mål at fremme den europæiske produktion og gøre den konkurrencedygtig på verdensplan.
Fru Guinebertières betænkning følger, men afklarer og forbedrer, Kommissionens forslag, som Kulturudvalget enstemmigt vurderede som et godt grundlag. Det drejer sig nu om at fjerne de forbehold, som måtte være tilbage i nogle medlemsstater. Til de medlemsstater, som er bevidste om nødvendigheden af at oprette en garantifond, men stadig tøver med at give grønt lys herfor, vil jeg på Den Liberale og Demokratiske Gruppes vegne erindre om tre ting:
alle brancher inden for av-sektoren opfordrer enstemmigt til at oprette en sådan fond; -den tekniske udtalelse fra Den Europæiske Investeringsfond, som Kommissionen havde anmodet om, bekræftede en sådan Garantifonds finansielle gennemførlighed; -de 10 mio ECU, som er afsat til MEDIA II-programmet, vil være spildt, da dette program uden Garantifondens multiplikatoreffekt kun vil kunne frembringe marginale effekter.Afslutningsvis opfordrer jeg til, at man nu forener kræfterne og viljerne, således at der allerede i 1997 kan oprettes en Fond på forsøgsbasis og med alle de overvågnings- og kontrolgarantier, som foreslås i betænkningen. En sådan Garantifond vil omsider gøre det muligt at tiltrække en kritisk masse af private investorer og dermed give den europæiske kreativitet en chance for at manifestere sin styrke inden for og uden for Europas grænser.

Pailler
Hr. formand, selv om man kan glæde sig over fru Guinebertières entusiasme med hensyn til oprettelsen af en Europæisk Garantifond, kan man også let forestille sig den portion vilje, overbevisning, ofte også humor og optimisme, som hun har haft brug for for at kunne fremlægge denne betænkning på plenum. Ja, vi har brug for denne Garantifond for at stimulere filmproduktionen, distribution af film til biograferne og formidling af europæiske værker på tv-kanalerne.
Vi kan blive ved med at fremlægge tal, der hver gang beviser, at det er nødvendigt at forsvare noget, der kan minde om Europas fikse idé - hvis jeg ikke var feminist, ville jeg sige »en danserinde« - den kulturelle identitet, den audiovisuelle industri og biografindustrien. Denne sektor har dog ikke ubetydelige beskæftigelsesmuligheder - Hollywood og USA har forstået det i halvtreds år. Resultatet: ifølge tallene fra det europæiske observationscenter for AV-sektoren kom 77, 7 % af de fiktionsprogrammer, der blev vist på Den Europæiske Unions 88 tv-kanaler i 1994, fra lande uden for Europa.
Ikke flere tal. Jeg forstår ikke den holdning, som en del af Rådet indtager. Hvad skal der til for at overbevise dem? Med mindre man uden at se konsekvenserne i øjnene har taget en historisk beslutning om at opgive og simpelthen ofre den europæiske kultur. Endnu en gang er tallene meget sigende. I det oprindelige forslag var der afsat 1 % af strukturfondene eller 1, 5 mia ecu over fem år. I dag foreslår Kommissionen 90 mio ecu eller præcis samme beløb, som bruges til MEDIA II.
Fonden skal naturligvis have strukturerende virkning og ikke give forrang til store produktioner.
Til sidst vil jeg især gerne henvende mig til de franske ministre, som i stedet for at true Soficas positive rolle i Frankrig ved at foreslå en afskaffelse af skattefradragene, snarere burde foreslå denne meget effektive finansieringsmetode for filmindustrien udvidet til hele Europa, hvilket fru Guinebertière har fremhævet.
Før kulturministrenes møde den 16. december er denne betænkning yderst interessant, idet den bekræfter filmindustriens og AV-industriens evner og kulturelle, industrielle og økonomiske betydning.
Tillad mig at slutte med et citat af Wim Wenders, som jeg vil omskrive en smule. Han talte om branchen, og jeg vil tale om politik og Unionen. At Den Europæiske Union ikke kan tillade sig at være idealistisk, det kan man måske tillade, men at den har ret til at tilsidesætte sine industrier og sine borgere, det kan ikke tillades, det må man forbyde.

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, det audiovisuelle sprog er stadig - og vil i stadig højere grad blive - det vigtigste sprog inden for massekommunikation, underholdning og forståelse; aktiv og passiv deltagelse vil i stadig højere grad blive flyttet derover, da spørgsmålet om tilegnelse eller passivering for store dele af vore borgere hovedsagelig afgøres på dette område. Og her gælder det netop også, at fælledens tragedie udspiller sig, at sprog og evnen til at udtrykke sig gøres til genstand for ren og skær markedsudnyttelse i stedet for at blive opfattet som en offentlig opgave, nemlig at fremme pleje, arkivering, aktualisering og skabelse.
Individuel innovation og kreativitet er netop ikke nogen bieffekt af markedskonkurrencen, og til det formål har vi brug for offentlige midler. Garantifonden er et vigtigt element. Men vi bør aldrig glemme, at en styrkelse af den offentlig-retlige produktion og distribution også hører med her. Og vi bør heller ikke begå den fejl at søge et europæisk svar på den abstrakte disneykultur.
Vi har brug for reel mangfoldighed, herunder evnen til at indgå i en dialog med andre, vi har brug for tiltag, der virkelig dækker hele Europa og som også inddrager de små lande og de små sprog som en del af vor rigdom. Vi har brug for en politisk tankegang, der går imod bare at efterligne WTO-tanken globalt.
Vi har brug for denne betænkning, som jeg takker fru Guinebertière hjerteligt for, men vi bliver nødt til også at gøre os klart, at teserne fra sammenslutningen af europæiske filmforetagender, hvorfra projektet oprindelig stammer - pengene ville slå til i ca. 17 år uden yderligere bevillinger - i betragtning af den stigende kapitalintensitet netop på dette område nok ikke er realistiske. Endvidere bliver vi nødt til at gøre os klart, at potentialet på to til tre millioner beskæftigede, som er blevet brugt i argumentationen her, på baggrund af rationaliseringsprocesserne på dette område takket være nye teknologier og organisationskoncepter desværre ikke er realistisk.
Så meget desto vigtigere er det at sætte dette element af politisk aktivering i gang her og kræve af den politiske vilje i medlemsstaterne, at det virkelig gøres således. I den betydning endnu en gang: Vi vil støtte dette forslag, men vi bør ikke hengive os til den illusion, at det afgørende gennembrud dermed allerede skulle være lykkedes for os.

Leperre-Verrier
Hr. formand, kan økonomi og finanser komme kulturen til undsætning? Det er faktisk dette spørgsmål, som oprettelsen af Den Europæiske Garantifond til fremme af produktionen af biografog tv-film skulle besvare. Hvordan kan man fremme udviklingen af en stærk og dynamisk audiovisuel sektor, når den viser en række svaghedstegn netop på grund af manglende investeringer?
Kommissionen foreslår os nu denne Garantifond, en struktur, der sigter mod at beskytte mod de risici, som de finansielle operatører løber ved at investere i av-sektoren. Inspireret af tilsvarende erfaringer, som man har gjort sig i Frankrig og Spanien bør denne struktur på længere sigt gøre det muligt at dække 50 % af risikoen ved de udvalgte projekter. Men som fru Guinebertière fremhæver det i sin fremragende betænkning, selv om dette projekt er et uundværligt værktøj til støtte for en veritabel AV-industri, findes der en række punkter, som skal afklares. Jeg tænker navnlig på Den Europæiske Investeringsfonds rolle, idet denne fond jo skal være partner i projektet. Jeg tænker ligeledes på problemet med udvælgelse af projekterne og måden, hvorpå man forener kulturens interesser og ønsket om økonomisk rentabilitet.
I øvrigt skal finansieringens størrelse præciseres. Jeg har faktisk svært ved at tro, at de budgetmidler, der er afsat til projektets iværksættelse, knap ti mio ecu, er tilstrækkelige til at skabe virkelig dynamik. Vi kender bankernes tilbageholdenhed over for investeringer i en såkaldt risikosektor: hvori begrunder man da håbet om at få bankerne til at engagere sig i opbygningen af en fond, som lægger beslag på ikke mindre end 110 mio ecu?
Endvidere ved vi, at organisationen af produktionsselskaber i de europæiske lande lider under en lang række mangler, og at der er stort behov for en styrkelse. Eftersom selskaberne er for små, har de ofte vanskeligt ved at konkurrere med de amerikanske producenter, hvis kæmpemæssige størrelse automatisk er lig med ekspansionisme.
Bliver Fonden så den saltvandsindsprøjtning, der skal til for at komme videre og omstrukturere denne sektor. Hvis det går sådan, kan vi måske takket være denne Garantifond en dag se den europæiske David triumfere over Goliat fra Hollywood!

De Coene
Hr. formand, kære kolleger, Parlamentet udtaler sig om oprettelsen af en Europæisk Garantifond på et tidspunkt, hvor Den Europæiske Investeringsfond viser, at en garantifond kan være et godt instrument. Den ville kunne fungere i sytten år uden nye fællesskabsmidler og ville i løbet af en periode på ti år kunne bidrage til finansieringen af produktionen af omkring 630 biograf- og tv-film samt til udarbejdelsen af tres kataloger.
Vi i Den Socialistiske Gruppe vil fuldt ud anbefale en ufortøvet oprettelse af denne fond. Det er der forskellige grunde til. Der er en kulturel grund. De ved, at vi er tilhængere af indførelsen af de såkaldte kvoter i forbindelse med revisionen af direktivet om fjernsyn uden grænser. Modstanderne siger, at der er bedre midler til at stimulere den europæiske filmkultur, og at vi er defensive. Derefter henviser de til alternativet. Dette alternativ er bl.a. denne fond. Vi tager dem i dag på ordet. Er regeringerne rede til at bruge et beløb på en operation, som giver de europæiske kulturer en saltvandsindsprøjtning?
Der er også en økonomisk grund. Er regeringerne rede til at give midler til ekspansionen af en industri, som har vanskeligt ved at holde sig oprejst mellem den amerikanske vold? Og der er en social grund. Hundreder af produktioner og distributionen deraf betyder mange job. Spørgsmålet er, om regeringerne er rede til at investere i denne ekstra beskæftigelse.
Vi stiller disse spørgsmål, fordi vi ikke er rolige med hensyn hertil. Rådet har tidligere vist tegn på pessimisme med hensyn til denne fond. Der blev stillet mange spørgsmål, og efter vor opfattelse har EIF-rapporten givet tilstrækkelige svar. Desuden har Parlamentet gennem dets ordfører, fru Guinebertière, udvist megen fleksibilitet og været meget positiv for at gøre chancerne for oprettelse af fonden optimale.
Af alle disse grunde håber vi, at Rådet den 15. december giver grønt lys, og at det er rede til at stimulere den europæiske filmindustri. Parlamentet kan desværre fra nu af kun se til.

Perry
Hr. formand, jeg vil ligeledes gerne takke og lykønske fru Guinebertière, selv om jeg vil anlægge en lidt anden synsvinkel end andre medlemmer, som har taget ordet.
Ved behandlingen af dette forslag mener jeg som udgangspunkt, at vi skal være klar over, at offentlig støtte ved at polstre og isolere en industri fra markedskræfterne faktisk kan gøre mere skade end gavn. Vi skal passe på med at tro, at problemer kan løses bare ved at overøse dem med penge.
Jeg stiller mig bestemt tvivlende over for, hvorvidt nationale eller europæiske embedsmænd kan bedømme, hvad der er en god film, og hvorvidt der skal bruges offentlige midler til den ene eller anden film.
Når det er sagt, er den europæiske filmindustri vigtig, både som medie for europæisk kultur og som skaber af velstand og beskæftigelse. I diskussionen om tv uden grænser går jeg meget imod princippet om produktionskvoter, som jeg betragter som meget markedsforvridende. Men jeg er parat til at se mere velvilligt på Garantifonden under forudsætning af, at to vigtige betingelser opfyldes. Der skal være så lille bureaukratisk indgriben som muligt, og beslutningerne om, hvilke film der skal have støtte, skal være baseret på sunde objektive, økonomiske og kulturelle kriterier. Jeg håber, at det rådgivende udvalg og de andre foreslåede mekanismer vil bidrage til at opfylde dette kriterium, men det er et spørgsmål, som skal kontrolleres regelmæssigt.
Den anden betingelse er, at Fonden ikke må betyde en åben dør til Fællesskabets midler. Forudsigelserne viser, at Fonden selv i værste fald vil blive selvfinansierende i mange år - det håber jeg.
Jeg vil især anbefale ændringsforslaget fra Budgetudvalget om, at når en film får succes og indspiller et overskud, skal en del af dette overskud tilbagebetales til Fonden. Jeg bemærker, at selv underdirektøren i Polygram - en af Europas førende filmproducenter - støttede dette forslag, idet han foreslog, at 2 % af nettooverskudet fra succesfulde film skulle gå tilbage til Fonden. Det er klart, at der er behov for størst mulig gennemsigtighed og kontrol med tildelingen af garantier for at sikre, at pengene bruges retfærdigt, effektivt og på ingen måde misbruges.
Med anvendelse af disse kriterier mener jeg, at Fællesskabet kan og skal tilbyde praktisk og positiv bistand til denne vigtige europæiske industri.

Papayannakis
Hr. formand, den kulturelle GATT-undtagelse er vi nødt til at gøre til et politisk redskab. Det redskab, vi har skabt, og som det ærede medlem har gjort så klart og præcist rede for, er kvalitativt set udmærket, fordi det er tåbeligt at tro, at det frie marked vil kunne skabe kulturel udvikling; men hvad angår dets rækkevidde er det for begrænset. Jeg taler om penge, som der er alt for få af, og som er blevet taget andetsteds fra - fra MEDIA - og jeg mener heller ikke, at starten lever op til begrebet »kritisk masse«. Vi vil dog støtte det, og jeg håber, det går godt.
Hvis Rådet lytter til os, er der tre ting, jeg gerne vil understrege: For det første håber jeg, at alle aftaler vil blive overholdt, så vi ikke får en gentagelse af det latterlige tilfælde med direktivet »fjernsyn uden grænser«, som to tredjedele af regeringerne ikke overholder. For det andet håber jeg ikke, at Økofin-Rådet blandes ind i det. Det har bevist sin utilstrækkelighed, sin mangel på inspiration og begejstring og sin idéforladthed, hvad angår udviklingen i Europa - jeg behøver blot minde om de transeuropæiske net. For det tredje ved vi alle, at hvis avsektoren skal udvikles, er der også brug for andre ting; men der mangler den politiske vilje, som ordføreren ganske korrekt karakteriserede som sløv.

Caudron
Hr. formand, kære kolleger, vores kamp her forud for andenbehandlingen af direktivet om fjernsyn uden grænser er et bidrag til forsvaret for og fremme af den europæiske kultur, og jeg ved, at mange deler denne ambition her i salen.
Det er med udgangspunkt i samme tankegang, at man foreslår os en Europæisk Garantifond til fremme af produktionen af biograf- og tv-film. Formålet med dette forslag er at udvikle denne sektor ved at begrænse risikoen for investorerne og tilskynde dem til i større omfang at støtte fremtidige europæiske produktioner. Vores filmindustri står jo over for en barsk modstander, nemlig USA, og for at tage kampen op er der brug for store midler, og navnlig at vi står sammen over for banksektoren, som ofte er meget angst med hensyn til dette område.
Hele Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier godkendte vor kollegas betænkning. Det er bevis for, at Parlamentet som helhed er lydhør over for udviklingen af den europæiske film- og tv-industri, og det er jeg personlig meget glad for. Jeg er desværre bange for, at Rådet endnu en gang spiller dobbeltspil. Det fremkommer med tanken om en Europæisk Garantifond som en nødvendighed som supplement til direktivet om fjernsyn uden grænser og MEDIA II-programmet.
Men samtidig synes det at planlægge en reduktion af budgetmidlerne til MEDIA II. Der er ganske vist tale om forskellige budgetposter, men Rådet synes ikke rede til at gøre sig den budgetmæssige anstrengelse, som gennemførelsen af disse målsætninger kræver. Rådet synes at tilsløre virkeligheden og lade nogle mio ecu glide fra en budgetpost til en anden. Men man kan ikke begrænse risikoen ved filmproduktion udelukkende gennem regnskabsmæssige omposteringer. Hvis det forholdt sig sådan, kunne vi endnu en gang konstatere en forskel mellem tale og handling, og jeg håber, at forløbet vil modbevise dette.
Når det er sagt, hr. formand, kære kolleger, kan jeg stemme for betænkningen, og jeg støtter oprettelsen af denne Garantifond, for vi må hjælpe av-producenterne. Det er ubestrideligt, at vi dertil behøver flere midler, flere kreditter, for det er af vital betydning for Europa.

Añoveros Trias de Bes
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke ordføreren, fru Guinebertière, for hendes fremragende arbejde. Selv om hendes forslag er blevet vedtaget med enstemmighed, er det ikke ensbetydende med, at sagsbehandlingen har været let. Ordførerens fortjeneste er dobbelt, for så vidt som hun dels har evnet at overvinde forhindringerne undervejs og dels har sikret et strålende resultat. Jeg vil i den forbindelse også rette en tak til Kommissionen og den ansvarlige kommissær.
Biograffilmsindustrien og produktionen af av-programmer betragtes som en højrisikoaktivitet, og hovedformålet med Fonden er at mindske denne risiko. Det nye i forslaget ligger imidlertid i, at fonden ikke skal intervenere direkte, men gennem garantistillelse bidrage til at skabe de bedst mulige udviklingsbetingelser for troværdige projekter.
Et andet nyt aspekt er den finansielle struktur. Fonden forudsætter ikke, at der oprettes en ny administrativ struktur, idet den forvaltes inden for rammerne af Den Europæiske Investeringsfond, hvis opgave er at yde bankgarantier. Med en sådan Garantifond vil det være muligt at fremme kommercielt bæredygtige europæiske produktioner og på samme tid at støtte den europæiske kultur gennem særlig hensyntagen til mindretallenes sprog og kulturer.
Biograf- og tv-sektoren er baseret på et solidt produktionssystem, men den skal overleve gennem kommerciel distribution af produkterne. De slag, der udkæmpes i kulturens verden, foregår på distributionsområdet. Derfor har Parlamentet foreslået, at Garantifonden også finder anvendelse på distributionen af biograf- og tvproduktioner.
Jeg vil slutte med at understrege, at dette projekt på samme tid er udtryk for fleksibilitet, decentralisering, kulturpolitik og økonomisk effektivitet, hvormed det bevises, at Europa er i stand til at skabe gennemskuelige og borgernære instrumenter.

Oreja Aguirre
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke for den støtte, der er kommet til udtryk i de forskellige indlæg, og komplimentere Dem for det fremragende stykke arbejde, De har præsteret i løbet af disse måneder. Som De vil vide, fandt Kommissionen, at det var nødvendigt med supplerende foranstaltninger til direktivet om TV uden grænser - som er en ajourføring af direktivet fra 1989 - og MEDIA-programmet, der med et budget på 310 mio ECU er rettet mod reproduktionssfæren - dvs. alt hvad der har at gøre med udvikling, distribution og uddannelse - og efter at have vendt og drejet spørgsmålet, vurderede vi, at det bedste ville være en Garantifond med de foreslåede karakteristika; hertil skal vi naturligvis have opbakning fra Parlamentet, og derfor har det været opløftende at høre indlæggene her i dag; naturligvis kræves der også tilslutning fra den anden lovgivningsmyndighed, Rådet, som skal udtale sig herom den 16. december.
Jeg kan forsikre Dem, at Kommissionen vil tage hensyn til Deres forslag og idéer. Ganske særligt hvad angår forslaget om en forsøgsfase for Fonden, og det er i realiteten også sådan, det vil foregå. Vi kaster os ikke ud i noget eventyr, men ser på, hvordan en sådan Fond fungerer, og efter nogle år undersøger vi resultatet. Kommissionen vil også holde sig et andet punkt for øje - et punkt, som ligger mange af medlemmerne stærkt på sinde - nemlig hensynet til de små lande. Fonden tager ikke kun sigte på at støtte de store lande og de store produktioner men også de små lande. I den sammenhæng er det vigtigt med samproduktioner mellem forskellige lande, og at Fonden effektivt kan støtte såvel produktionen som distributionen.
Jeg vil gerne rette en særlig tak til ordføreren, fru Guinebertière, hvis udtalelser her i dag jeg føler mig helt på bølgelængde med. At Fonden skal støtte samproduktioner, fremme afsætningen af film på det europæiske marked og samproduktioner mellem lande med ringe produktionskapacitet samt en fem-årig forsøgsperiode er, så vidt jeg kan se, de fem vigtigste punkter i fru Guinebertières præsentation, hvilket Kommissionen fuldt ud kan tilslutte sig. Parlamentet og Kommissionen må nu slå kræfterne sammen og forsøge at overbevise Rådet om nødvendigheden af at komme videre med sagen.
Afslutningsvis kan jeg meddele, at Kommissionen kan acceptere 21 af de 33 ændringsforslag, som Parlamentet har stillet, for nogles vedkommende ubeskåret og for andres ånden i dem eller delvis. Kommissionen accepterer ubeskåret ændringsforslag nr. 1, 3, 4, 8, 10, 12 og 14. Den accepterer ånden i ændringsforslag nr. 5, 6, 9, 15, 16, 18, 19, 22, 23 og 36. Og delvis ændringsforslag nr. 11, 28, 30 og 35. Den kan derimod ikke acceptere ændringsforslag nr. 7, 17, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 29, 31, 32 og 33. De ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, omhandler dels spørgsmål vedrørende mekanismens fleksibilitet og dels rent formuleringsmæssige spørgsmål. Men som det fremgår, kan vi acceptere størstedelen af Parlamentets ændringsforslag, enten ubeskåret eller ånden i dem.
Jeg har nu ikke kun tilbage at takke for alle Parlamentets forslag, som afgjort beriger Kommissionens tekst, samt at takke for et godt samarbejde.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

ARIANE
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0308/96) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af EuropaParlamentets og Rådets afgørelse om et program til støtte for bøger og læsning (ARIANE) (C4-0377/96-94/0189(COD)) (Ordfører: Mouskouri).

Muskouri
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det er med stor lettelse, at vi efter lang tids venten har godkendt Rådets fælles holdning vedrørende ARIANE-programmet til støtte for bøger og læsning.
Men oprigtig talt er det synd, at et program som dette med et meget moderat budget og et indhold, der er med til at skabe større viden og bidrager til spredningen af vore respektive kulturer, har mødt så store hindringer, at vi ikke har kunnet nå til et resultat før nu. Dette viser endnu en gang, hvor hæmmende for en procedure med fælles beslutningstagning enstemmighedskravet er.
Rådets fælles holdning ændrer temmelig væsentligt på det indhold og den struktur, som Kommissionen oprindeligt havde fastlagt. Der er fire vigtige ændringer:
For det første er programmets varighed afkortet fra 5 til 2 år (1997-1998) - men beslutningens artikel 8 giver Europa-Parlamentet og Rådet mulighed for at vedtage et nyt program, hvis Kommissionens evalueringsrapport for ARIANE-programmet viser sig at være positiv.
Hvad budgettet angår, er det blevet beskåret fra 34 mio ecu over en femårig periode til 7 mio ecu for to år, samtidig med at et budget på 2, 5 mio ecu er blevet anvendt til et pilotprojekt i 1996.
Så er der komitologien, hvor Rådet har erstattet det rådgivende udvalg, som Kommissionen oprindeligt havde foreslået, med et blandet udvalg, der fungerer dels som forvaltningsudvalg, dels som rådgivende udvalg.
Endelig er der programmets struktur, hvor de tre aktioner, som Kommissionen oprindeligt havde foreslået, er blevet øget til 6, hvilket giver et mere præcist billede af programmets anvendelsesområde.
Endvidere opprioriteres oversættelse, idet 50 % af programmets budget afsættes hertil.
Jeg vil gerne udtrykke min skuffelse over, at både varigheden og budgettet er skåret så meget ned. Hvad varigheden angår, er det en trøst, at der er planer om vedtagelse af et nyt program, men vi kan ikke nøjes med et så lille budget, hvis vi ønsker at se ARIANE-programmet udviklet, og derfor er der anmodet om en forhøjelse på 3, 5 mio ecu.
Overskriften på programmet ændredes en smule med indsættelsen af bemærkningen om, at bøger og læsning særlig støttes via oversættelse. Således vil man få en mere præcis afspejling af programmets indhold.
I Kulturudvalget har vi ønsket at fremme værker på de mindre udbredte sprog i Den Europæiske Union. Derfor anmodes Kommissionen om i sin evalueringsrapport at vurdere programmets indvirkning på udbredelsen af litteratur på disse sprog. Dette sker i ændringsforslag 3.
Derfor har vi også foreslået, at vi vender tilbage til den oprindelige lovgivning, som Kommissionen havde foreslået, om støtte til oversættelse af værker på mindre udbredte sprog. Dette betyder, at der for disse sprogs vedkommende ikke er nogen krav om tidligere oversættelse til et andet EU-sprog, for at der kan ydes støtte fra ARIANE-programmet, hvorimod Rådets fælles holdning stiller betingelser, som vi slet ikke finder, der er grundlag for, og som hindrer disse sprogs adgang til oversættelse.
Med hensyn til aktion 2, som drejer sig om samarbejdsprojekter, har vi indført muligheden for at yde støtte til oprettelse af to former for databaser. Den første indeholder oplysninger om bøger i handelen og om forlag, og den anden er databaser vedrørende problemer og semantiske særegenheder henvendt til oversættere af tekniske og litterære tekster.
Til sidst vil jeg gerne komme ind på komitologi-problemet. Rådets valg af et blandet udvalg giver en alt for tung procedure for et program som dette. Kommissionens forslag om et rådgivende udvalg forekommer os langt mere passende. Jeg vil desuden tilføje, at vi under andenbehandlingen har forsøgt at være meget tilbageholdende med at stille krav via vore ændringsforslag for ikke at gøre det for svært for Rådet at godkende disse. Jeg håber derfor, at Rådet vil tage de forbedringer i betragtning, som vi foreslår, og at vi meget snart vil kunne sætte det så længe ventede ARIANE-program i værk.

Morgan
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Mouskouri for den meget omfattende gennemgang af fremskridtene med dette program siden førstebehandlingen. Hun taler for os alle i udvalget, når hun giver udtryk for vores skuffelse med resultaterne.
Ariane er et støtteprogram for bøger og læsning. Det er ikke et program, der er beregnet på at løse problemerne med analfabetisme i hele Den Europæiske Union. Men midlerne til dette program er så begrænsede, at vi skal være klar over målsætningerne og ikke give folk falske forhåbninger. Derfor mener jeg, at vi skal gøre det helt klart allerede i overskriften, at der er tale om et program til støtte for bøger og læsning, navnlig gennem oversættelse.
Det er også et program, som bør prioritere bøger på Den Europæiske Unions mindre udbredte sprog, selv om - og her er vi uenige med Rådet - disse bøger ikke tidligere har været oversat til andre fællesskabssprog. Her har De grunden. Her er en udmærket roman fra det 20. århundrede skrevet på walisisk, men som kun er tilgængelig for omkring 500.000 mennesker i hele Den Europæiske Union. Det er synd og skam, at der ikke er flere mennesker, der kan få adgang til sådanne bøger. Waltari er en finsk forfatter, der har skrevet en fremragende roman om en ægypter. Den bør man kunne dele med mennesker i Spanien og Portugal. Men de forfattere, der bruger de mindre udbredte sprog som medium, har brug for en hjælpende hånd. Dette program skal hjælpe dem.
Der skulle gå lang tid, før programmet kom tilbage til andenbehandling i Europa-Parlamentet, men jeg er bange for, at der stadig er nogle vigtige punkter, hvor Europa-Parlamentet ikke er enigt med Rådet. Vi er tilbage ved det gamle problem med komitologi. Vores udvalg har været her før med Kaleidoscop-programmet. Det ser ud til, at vi må ud i en ny forligsprocedure af præcis samme grund. Rådet foreslår, at en udemokratisk gruppe af repræsentanter skal mødes for lukkede døre for at tage beslutning om de vigtigste punkter vedrørende programmets gennemførelse. De ønsker også at blive hørt om alle projekter, der indebærer en udgift på mere end 10.000 ecu. De kan forestille Dem det bureaukrati, dette indebærer. På et tidspunkt, hvor Europas befolkning skriger efter mindre bureaukrati og mere demokrati, synes dette at være en bevidst provokation.
Endelig vil jeg gerne minde Rådet og Kommissionen om, at selv inden for rammerne af dette program har de en forpligtelse til at bekæmpe arbejdsløsheden. De har identificeret små og mellemstore virksomheder i den sammenhæng. Hvorfor har de så fjernet en henvisning, som gav prioritet til små, uafhængige forlag? Gennem dette program beviser Den Europæiske Union, at den ikke har til hensigt at skabe en europæisk monokultur. Vi bor på et kontinent, som er en kulturel mosaik. Dette program er en lille flise, som vil give denne mosaik farve, så den en dag kan blive til et komplet billede, som hele Europas befolkning kan beundre.

Banotti
Hr. formand, jeg må tilstå, at da jeg første gang hørte om Ariane-projektet, tænkte jeg »Hvad i alverden taler vi om?« Noget om at fremme bøger og læsning. Det svarer til, at vi siger, at vi har et program til fremme af det at se eller gå eller en anden funktion, som vi udfører helt naturligt i forbindelse med en lang række forskellige aktiviteter i vores tilværelse.
Men det stod snart klart - og jeg vil gerne lykønske fru Mouskouri med hendes arbejde med dette projekt - at vi kæmper for at dække os mod den lidenskabelige affære, som nogle af kommissærerne har med det nye, sexede elektroniske medie til skade for det skrevne ord, hvilket berører dem af os, der er passionerede læseheste; jeg er sikker på, at det gælder mange af Parlamentets medlemmer. Så selv om der er tale om et meget lille og beskedent program, bidrager det i det mindste til at anerkende og gøre folk opmærksomme på behovet for at værne om glæden ved at trække benene op under sig i lænestolen med en god bog.
Jeg kommer fra et lille land med et ikke særlig udbredt sprog, og jeg vil gerne anerkende, at i denne sammenhæng er de små forlag for minoritetssprog forlagsverdenens sande helte. Det vil måske interessere kollegerne at vide, at en af modtagerne af Aristeionprisen, som er en del af dette program, er gift med et tidligere medlem af Parlamentet. Han er en fremragende dansk digter, en af Deres egne landsmænd, hr. formand, Thorkild Bjørnvig, som får prisen for sine oversættelser af Rilke fra tysk til dansk, som ganske vist ikke er et minoritetssprog, men alligevel ikke så udbredt som nogle af de andre sprog i Fællesskabet.
Vi kan ikke være uberørt af, at den kommende generation af unge også er fascinerede af og involverede i de elektroniske medier, og at deres forældre måske skal gøre dem opmærksom på den ægte glæde ved det skrevne ord og behovet for at beskytte det, om det så blot sker gennem små programmer som dette her. Jeg vil gerne lykønske fru Mouskouri. Jeg håber, at vi får sat skub i dette her nu, og længe leve den gode bog!

Daskalaki
Hr. formand, jeg tror ikke, der er nogen iblandt os, som ikke vil slutte op om alle forsøg på at udbrede og støtte bøger. Derfor hilser vi alle med stor tilfredshed den længe ventede iværksættelse af ARIANE-programmet velkommen. Programmet har til formål at skabe øget viden og fremme udbredelsen af de europæiske befolkningers litterære produktion samt styrke den europæiske borgers adgang til denne, især via oversættelse af litteratur, som er en vigtig adgangsbillet for de mindre kulturer til det forenede Europa.
Den fælles holdning omfatter faktisk en stor del af de ændringsforslag, som Parlamentet fremsatte under førstebehandlingen. Alligevel er vi nødt til at udtrykke vor skuffelse - ordføreren har allerede gjort dette - over den drastiske reduktion af programmets budget, som sammen med budgetnedskæringerne inden for de øvrige kulturprogrammer er tegn på en generel tendens til at nedprioritere politikker, der støtter den europæiske kultur. Europa-Parlamentet stiller derfor helt korrekt ændringsforslag om styrkelse af ARIANE-programmet samt ændringsforslag, der går i retning af en mere fleksibel procedure ved at vælge løsningen med et rent rådgivende udvalg.
Hvad de mindre udbredte sprog angår, vil vi gentage vor grundlæggende holdning, nemlig at de bør støttes på alle måder, og at ethvert forsøg på at marginalisere eller udslette disse bør afværges, et forsøg som åbenlyst finder sted, og de forbundne risici er lige så åbenlyse, når man tænker på alle de hurtige net. Det, vi taler om her, er faren for forringelse af den multidimensionelle og mangesprogede europæiske kultur, når den tilsidesættes til fordel for et let og rigeligt endimensionelt kulturelt udtryk, der sættes lig med kommerciel succes.
Af alle disse årsager støtter vi ordføreren i hendes ændringsforslag, for det første om oprettelse af databaser med semantiske informationer og for det andet om, at Kommissionens evalueringsrapport skal indeholde oplysninger om programmets indvirkning på spredningen af de mindre udbredte sprogs litteratur.
På samme måde har vi også tidligere støttet og fremmet andre initiativer, der havde til formål at yde særbehandling til flersprogede produkter eller produkter frembragt af EU-borgere med mindre udbredte sprog. Konkret kan jeg henvise til programmerne MEDIA II og INFO 2000.

Vallvé
Hr. formand, hr. kommissær, indledningsvis vil jeg gerne takke fru Mouskouri for hendes fremragende arbejde som ordfører. Desværre er ARIANE-programmet »faret vild i labyrinten« og har i månedsvis afventet en løsning, selv om det omhandler et så vigtigt emne som bøger og fremme af læsningen af europæiske forfattere på europæiske sprog - på de europæiske borgeres sprog -.
Det er et emne, der er af stor betydning for at befæste den europæiske identitet, den følelse af et europæisk tilhørsforhold, som vi alle ønsker. Aktionerne på oversættelsesområdet bør ikke begrænses til Den Europæiske Unions officielle sprog. De må også udvides til at omfatte sprog, som er officielle i visse områder af Europa, men som ikke er officielle unionssprog. Kommissæren vil på grund af sin herkomst vide, hvad jeg taler om.
Fru Morgan omtalte også andre ikke-officielle sprog - som f.eks. gælisk - og det er også vigtigt at skabe mulighed for, at forfattere fra de pågældende områder kan læses på deres egne sprog.
Jeg beklager, at budgettet til dette program er blevet beskåret, og at programmets varighed er blevet begrænset. Der er foretaget en nedskæring fra 6, 8 mio ECU om året til 3, 5 mio ECU om året. Efter min mening fortjener bøger større støtte, og derfor vil det være godt, om det genfremsatte ændringsforslag om en forhøjelse af budgettet til 5, 25 mio ECU, vedtages.
Jeg håber, at dette program i de kommende år også kan udvides til at omfatte andre europæiske stater, og at vi kan opleve, at værker af den polske forfatter, Wislawa Szymborska, som har fået Nobels litteraturpris i år, bliver oversat til andre europæiske sprog. Hermed vil vi bidrage til at undgå, at Den Europæiske Union bliver hængende »i labyrinten«.

Wolf
Hr. formand, mine damer og herrer, bevillingernes omfang og varighed er mere end utilfredsstillende, og der er også allerede blevet gjort opmærksom på komitologiens udemokratiske karakter, således som den er foreslået. Desværre har Europa-Parlamentet ikke midlerne til at sætte sig igennem over for Rådet.
Medlemsstaterne mangler politisk vilje til virkelig at gøre den mangfoldige kulturarv, som forbinder os i Fællesskabet og derudover eller udgør et vigtigt bidrag til menneskehedens kulturarv, tilgængelig for borgerne. Det starter med mangfoldigheden i oversættelser, men skal anlægges langt bredere. Primærproduktionen, arkiverne og de offentlige biblioteker hører med her, og jeg vil endvidere nævne tre sprog eller sproggrupper, som ligeledes burde være med her: plattysk, frisisk og sorbisk.
Mine damer og herrer, skrift, lekture og bog er her så rigtigt blevet nævnt som en hel civilisations grundlæggende elementer. Jeg anser det for en farlig illusion at tro, at overgangen til informationstidsalderen med dens nye teknologier til registrering, udbredelse og reproduktion af informationer ikke kunne føre til, at der udvikler sig nye former for masseanalfabetisme. Det ændrer heller ikke den kendsgerning på, at de fleste er i stand til at forstå brugsanvisninger og slagere.
Fru Mouskouris betænkning sætter her absolut ind på det rigtige sted på baggrund af Rådets afgørelse om ARIANE-programmet, som ligefrem minder om den trompe l'oeil -praksis, der gjorde sig gældende i enevældstidens arkitektur, nemlig at male vinduer på murene, når man ikke havde råd til vinduer, at skære ned på budgetterne netop, når det gjaldt de små budgetposter, og samtidig undergrave denne budgetposts funktion ved at udvide omfanget af opgaver og kredsen af mulige ansøgere betydeligt.
Denne praksis anser vi for betænkelig; den gør det klart, at vi i kulturpolitikken virkelig har brug for et vendepunkt. Dette er blot en lille del. Men vi har brug for langt mere!

Lukas
Hr. formand, mine damer og herrer, det er mig en ganske særlig glæde, at jeg efter valget til Europa-Parlamentet, som fandt sted i Østrig den 13. oktober, som det første ny- eller genvalgte medlem i korthed må sige et par ord, og det er mig en særlig glæde, at dette indlæg kan foregå i forbindelse med den betænkning, som en personlighed som fru Mouskouri, som jeg sætter meget højt, har udarbejdet. De kultur- og dannelsespolitiske retningslinjer, fru Mouskouri opstiller, sætter mine kolleger og jeg meget højt. I den henseende betragter jeg også denne betænkning som en udmærket betænkning, som med alle sine ændringsforslag får vor fulde støtte. Det er vigtigt for Europa, at vi kender hinanden, lærer hinanden at kende og forstår hinanden, og der findes vel ikke noget mere ideelt middel til at kende og forstå hinanden bedre end netop litteraturen.
Der skal ifølge denne betænkning lægges særlig vægt på de små og uafhængige forlag på den ene side og de mindre udbredte sprog på den anden side, og der bør nok her også tages særligt hensyn til de sprog, der tales af mindretal. Det er meget vigtigt, at også litterære værker, der skrives på et mindretals sprog og som er værdifulde litterære bestanddele af vort kontinent, vinder større udbredelse, og at de ikke blot vegeterer, fordi en større europæisk offentlighed udelukkes.
Finansieringsrammen er desværre meget lille; der skal naturligvis stemmes for forslaget om en forhøjelse til 10, 5 mio. Jeg vil ikke misbruge denne lejlighed, men alligevel benytte den til at sige, at vor styrkede gruppe efter dette valg fortsat vil yde et stykke konstruktivt arbejde i Europa-Parlamentet. Vi er europæere, selv om man under valgkampen gang på gang bebrejdede os, at vi ikke er europæere. Vi er kritiske, men vi forholder os konstruktivt til Europa, og vor maksime vil altid være den, at for megen centralisme er skadeligt for hele Europa og for de enkelte stater.

Hawlicek
Hr. formand, til hr. Lukas vil jeg blot sige, at valget er forbi, han behøver derfor ikke længere at holde valgtaler. Jeg vil sige et par ord om støtteprogrammet for bøger og læsning, som netop i vor medietidsalder er særlig vigtigt, og på dette sted tillige takke fru Mouskouri for hendes engagerede arbejde.
Allerede i slutningen af 80'erne indførte Kommissionen med Europa-Parlamentets støtte den europæiske litteraturpris og prisen for de bedste oversættelser af europæiske litterære værker for at fremme bøger og læsning. Derfor bør vi ret beset glæde os over, at vi i dag i andenbehandling drøfter ARIANE-programmet, der skal støtte kulturen og hvis mål jo da viser i den rigtige retning: støtte til øget udbredelse af værker inden for samtidens litteratur, samtidige teaterstykker, opslagsværker, samarbejde mellem netværk og partnerskaber.
Endvidere er samarbejdet med Europarådet vigtigt samt den kendsgerning, at programmerne står åbne for de central- og østeuropæisk lande. Mig personlig forekommer det særlig vigtigt, at den østeuropæiske litteratur, der er ukendt, fordi den ofte gennem lang tid har været forbudt, også bliver kendt og udbredt hos os.
Alt dette ville være såre godt, men punktet finansiering er mere end kedeligt. Oprindelig var programmet udstyret med 34 mio ecu og dets varighed var 5 år. Efter Kommissionens opfattelse, som deltes af medlemmerne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, skulle der dermed kunne oversættes 2 400 litterære værker og 650 teaterstykker. Efter at der i 1996 trods alt var et pilotprojekt, skal programmet ikke kun forsinkes, hhv. reduceres til to år - det kunne lige gå - men det skal endvidere kun have 7 mio ecu. Jeg går særdeles aktivt ind for de 10, 5 mio!
Forslaget om komitologi, dvs. et udvalg, der dels fungerer som rådgivende udvalg, dels som forvaltningsudvalg, er uacceptabelt netop på kulturområdet. Vi ved, at navnlig de kulturskabende klager over bureaukratiet og at det her ikke fremmer produktiviteten. Lige som Theseus fandt ud af labyrinten takket være Ariadnes tråd, håber jeg, at vi ved hjælp af det nye ARIANE-program til støtte af samtidig litteratur ganske vist ikke finder en udvej ud af og en løsning på alle vore problemer, men med digteres og oversætteres hjælp vil finde os bedre til rette i Europa.

Larive
Hr. formand, dette forslag vedrørende ARIANE er kun en svag ekstrakt af det oprindelige, lovende forslag af kommissær Oreja. Fra 34 mio ECU for fem år til tre kommunautære aktionsområder til syv mio ECU for to år til seks aktionsområder. Dette betyder således, at der hvert år gennemsnitligt kun er 0, 58 mio ECU til rådighed pr. aktion i modsætning til det oprindelige forslag om 2, 26 mio ECU. Hvis vi tilmed deler disse 0, 58 med 15, for hver medlemsstat vil til syvende og sidst have deres andel, så når vi frem til mindre end 40.000 ECU årligt pr. medlemsstat pr. aktion. Kære kolleger, dette er omkring en fjerdedel af en europæisk kommissærs årsløn, hvilket jeg for øvrigt helhjertet under ham.
I praksis vil støtten via ARIANE være endnu lavere i betragtning af, at den sjette aktion sigter mod deltagelse af tredjelande. Det er altså, hvad Rådet har tilovers for kultur.
Ændringsforslaget om 10, 5 mio ECU er det absolutte minimum. Min gruppe støtter alle fru Mouskouris ændringsforslag. Jeg er meget glad for, at hun også har overtaget ideerne fra Gutenberg-programmet såsom støtte til små uafhængige forlæggere, navnlig for de nye kolleger. Kulturudvalget har allerede i 1982 i en initiativbetænkning kraftigt opfordret til et program vedrørende bøger og læsning. Vi afsatte i 1995 500.000 ECU dertil i budgettet. Men det lovmæssige grundlag er til trods for mange opfordringer udeblevet. Jeg var for øvrigt ordfører for den betænkning.
Derfor stillede vi sidste år et ændringsforslag til budgettet og sørgede for, at der via ARIANE i hvert fald også stilles penge til rådighed for at gennemføre Gutenberg-målsætningerne. Det er der 90 millioner grunde til, 90 millioner mennesker i EU, som ikke eller næppe kan læse. Den nye kulturparagraf giver os chancen for at gøre noget ved det.
I denne forbindelse vil jeg lige fremsætte en sidste bemærkning til kommissæren. ARIANE vil fremme bøger og læsning. Men prisen på en bog er også ofte en hindring. GD IV træffer snart en beslutning om den faste bogpris i det tysk/østrigske sprogområde. Vær nu så venlig med henblik herpå at vælge kulturparagraffen i MaastrichtTraktaten, som også har givet mulighed for en kulturel holdning og ikke udelukkende en økonomisk holdning. Jeg takker på min gruppes vegne fru Mouskouri for hendes gode og store arbejde.

Kokkola
Hr. formand, det er af afgørende betydning, at vi får en egentlig politik for de sproglige forskelligheder i Europa, og det er i hvert fald vigtigere end enkelte medlemsstaters tilfældige interesser. Den kulturelle pluralisme er også en sproglig pluralisme, og hvis den europæiske dimension af europæernes identitet skal fremmes, bør det bl.a. ske via sproget, for jeg tror ikke, der er nogen, der vil benægte, at den bedste ambassadør for et land er dets kunst. Derfor er ARIANE-programmet af så stor betydning for Den Europæiske Union. Oversættelse af litteratur, drama og poesi bidrager til at højne de europæiske befolkningers kulturelle niveau og til spredningen af værker, som er skrevet på mindre udbredte sprog, som jeg mener, vi bør benævne dem, og ikke mindretalssprog, som jeg har hørt flere gange i dag.
Efter min mening er der ikke andre muligheder. Det fra starten meget ambitiøse ARIANE-program - og ambitiøst bør det være - er blevet udsat for så mange indskrænkninger med hensyn til både varighed og budget, som ingen af dets ophavsmænd havde forudset. Fr. Mouskouri har gjort rede herfor, og jeg skal undlade at gå i detaljer. Også jeg anmoder om flere finansielle midler og er enig med ordføreren i kravet om et beløb på mindst 10, 5 mio ecu; for jeg tror ikke, at vi kan opbygge et forenet Europa med en fælles valuta alene.
Tværtimod bør Den Europæiske Union først og fremmest bygges på befolkningernes kultur, som er alle former for kunst, både den gamle og den moderne.
Hvis befolkningerne ikke nærmer sig hinanden og kommunikerer, vil ingen fælles mønt kunne forene dem. Det kan kun vor livskvalitet. Hvad enten den hedder miljø, kulturelle programmer eller lige muligheder for mænd og kvinder; og det er desværre disse ting, der først og fremmest skæres ned på i konvergensens navn.
Til sidst vil jeg opfordre Kommissionen til at tage de nødvendige initiativer til, at programmet kan iværksættes øjeblikkeligt, skønt det er i en amputeret form.

Evans
Hr. formand, det er mig en stor glæde at tage ordet til støtte for minoritetssprog og individets ret til at kunne læse og studere litterære værker og andre skrifter på et sprog efter eget valg, hvilket undertiden kan være deres modersmål eller måske et andet sprog. Jeg betragter alle de penge, der bruges på dette område, som en investering, ikke kun kulturelt, men også socialt.
Folk, der ikke ved noget om andre sprog, de, der ikke ved noget om andre lande og andre kulturer, de folk, der lever i, undertiden lykkelig, uvidenhed, er meget ofte de folk, der er mest modtagelige for misinformation. Det er dem, der med størst sandsynlighed tror på halve sandheder og forvridning af sandheden. Når folk falder ind under den kategori, mener jeg, at de kan udvikle en frygt for alle, hvis kulturelle baggrund, sprog, religion eller udseende er anderledes end deres eget. Med denne frygt overtager næste fase, at man så oplever afvisningen. Hvis denne afvisning af andre mennesker ikke kontrolleres, kan den føre til racisme, nationalisme og fascisme.
Derimod er det min faste overbevisning, at kendskab til andre sprog og beherskelsen af dem i tale og skrift er et positivt skridt til fremme af internationalisme, tolerance og forståelse. Ved at yde støtte til oversættelse af litterære værker og andre bøger til en lang række sprog kan vi opnå dette, vi kan fjerne en del af denne frygt.
I en tidsalder, hvor penge og konkurrenceevne spiller en stadig større rolle, vil de store sprog i Europa og verden altid selv kunne overleve. De øvrige, minoritetssprogene, som er lige så vigtige, har brug for støtte - støtte fra Europa-Parlamentet. Jeg håber meget, at vi frem over kan diversificere yderligere, for jeg håber, at vi ikke blot koncentrerer ressourcerne om de sprog, der historisk set er europæiske, men også vil se på sprog, som nu i stadig højere grad tales af mennesker, der bor og fødes i Europa, sprog, som rummer et stykke europæisk historie. Dem må vi se på i fremtiden.
Jeg støtter denne betænkning med stor fornøjelse. Jeg lykønsker ordføreren, og jeg håber virkelig, at kommissæren vil kunne give sin støtte til ændringsforslagene med opfordring til et større budget.

Oreja Aguirre
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har måttet vente længe - over to år - på en fælles holdning fra Rådet, og det er mig derfor en stor glæde at høre indlæggene her i dag, der endnu en gang viser, at Parlamentet støtter udviklingen af en ambitiøs kulturaktion. En særlig tak retter jeg til Kulturudvalget, i særdeleshed fru Mouskouri, der med sine ændringsforslag har bakket op om nogle grundlæggende punkter i Kommissionens oprindelige forslag.
Jeg vil desuden sige, at Kommissionen er særlig lydhør over for de argumenter, der er fremsat vedrørende de mindre udbredte sprog. Kommissionen er som sagt yderst lydhør over for dette aspekt, og jeg takker hr. Vallvé for hans bemærkning desangående; han ved, at jeg nærer en særlig forkærlighed for disse sprog, som jeg i øvrigt betragter som en europæisk kulturarv, som vi har pligt til at bevare og støtte. De skal derfor vide, at jeg altid vil deltage i bestræbelserne på at bevare denne arv, som tilhører os alle og ikke kun os, der er hjemmehørende i de pågældende regioner og tilhører de folkeslag, som taler et mindretalssprog; også for alle andre europæere er bevarelsen af disse mindretalssprog en berigelse af deres kulturarv.
For så vidt angår ændringsforslagene, kan Kommissionen overtage forslagene vedrørende Det Rådgivende Udvalg og dets funktion - ændringsforslag nr. 2 - forslagene om at evalueringsrapporten navnlig skal lægge vægt på programmets betydning for udbredelsen af litteratur på de mindre udbredte sprog - ændringsforslag nr. 4 - opdelingen af budgetmidlerne mellem programmets forskellige aktioner - ændringsforslag nr. 7 - muligheden for at yde støtte til oversættelse af værker, der er skrevet på et af de mindre udbredte sprog, selv om de ikke tidligere er oversat til andre EU-sprog - ændringsforslag nr. 5 - forrang for mindre forlag - ændringsforslag nr. 6 - muligheden for at oprette databanker og -baser - ændringsforslag nr. 8.
Hvad er det for ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere? Jeg må med stor beklagelse meddele, at Kommissionen - som påskønner Parlamentets hensigt - ikke kan acceptere de forslag, der omhandler en forhøjelse af budgettet fra 7 til 10, 5 mio ECU. Jeg erindrer om, at Kommissionen er forpligtet til at overholde det budget, der er fastsat i dens reviderede finansieringsoversigt, nemlig 2, 5 mio ECU for 1996, 3 mio ECU for 1997, 4 mio ECU for 1998, 5 mio for 1999 og 9 mio ECU for år 2000. En budgetforhøjelse bør efter Kommissionens mening ledsages af en forlængelse af programmets varighed. Enten 3 år og 12 mio ECU eller 4 år og 21 mio ECU. Endvidere finder vi det ikke hensigtsmæssigt at ændre titlen - ændringsforslag nr. 1 - i betragtning af den faktiske fordeling af ressourcerne, nemlig 50 % til oversættelse og 50 % til de øvrige aktiviteter til støtte for bøger og læsning.
Efter Kommissionens mening er det ikke i overensstemmelse med sandheden at give det udseende af, at støtten hovedsagelig ydes til oversættelse. Programmet indeholder et omfattende oversættelsesafsnit men et lige så omfattende mere generelt formuleret afsnit om støtte til bøger og læsning. Det er grunden til, at vi ikke finder det hensigtsmæssigt at ændre titlen.
Afslutningsvis skal jeg understrege, at det nu, efter at vi har ventet så længe, er mit ønske, at vi hurtigt får vedtaget programmet, da jeg er overbevist om, at ARIANE kan udgøre et solidt grundlag for fremtidige forslag, for mere omfattende og ambitiøse forslag til støtte for bøger og læsning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kulturarven - RAPHAEL-programmet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0307/96) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af EuropaParlamentets og Rådets afgørelse om et EF-handlingsprogram for kulturarven, RAPHAEL-programmet (C40378/96-95/0078(COD)) (Ordfører: Sanz Fernández).

Sanz Fernández
Hr. formand, Kulturudvalget stiller få - men vigtige - ændringsforslag til Rådets fælles holdning vedrørende handlingsprogrammet for kulturarven. Vore ændringsforslag tager sigte på en forhøjelse af budgettet, således at det nye program kan styrke de senere års indsats på kulturarvsområdet. For så vidt angår komitologispørgsmålet, foreslår Kulturudvalget et rådgivende udvalg i stedet for det af Rådet foreslåede forvaltningsudvalg, som vil øge bureaukratiet og indskrænke Kommissionens handleevne.
Mine damer og herrer, det punkt, hvor der er størst divergens mellem Rådet og Parlamentet, er budgettet. Rådets fælles holdning afspejler et ambitiøst og veludformet program, men finansieringsrammen er blevet reduceret til 30 mio ECU over 4 år, med revision efter det andet år, hvilket skal ses på baggrund af, at der i de senere år er anvendt 10 mio ECU årligt til pilotprojekter.
Med Rådets forslag vil iværksættelsen af det flerårige program blot betyde en fortsættelse af de aktioner, der allerede er iværksat, og det vil ikke være muligt at opfylde de ambitiøse mål, der anføres i den fælles holdning og i Kommissionens forslag. Kulturudvalget kræver et budget på 86 mio ECU for en fireårig periode; efter min mening er Rådet sig ikke den rolle bevidst, som kulturen bør spille i den europæiske opbygning, lige så lidt som den tager hensyn til det jobskabelsespotentiel, der ligger i investeringer i kulturarvssektoren. Det europæiske projekt kan ikke begrænses til økonomiske aspekter. Det er nødvendigt, at den enkelte borger inddrages i opbygningen af Den Europæiske Union, således at denne får en sjæl, en mere spirituel dimension: kulturen, europæernes fælles kulturarv og det europæiske statsborgerskab vil styrke vores tilhørsforhold til en Union, som er andet og mere end et indre marked og en fælles mønt.
RAPHAEL-programmet vil bidrage til at bevare og udbrede kendskabet til det, der er fælles i medlemsstaternes og regionernes righoldige og mangfoldige kulturarv, og det vil bidrage til at understrege kulturarvens europæiske dimension under fuld respekt for de europæiske folks forskelligartede kulturer. Mange regeringer skærer i budgetstramningstider drastisk ned på investeringerne til kulturområdet, som om det var en luksus, vi kun kan tillade os i fremgangstider. De glemmer, at vi har en forpligtelse til at bevare og videregive den kulturarv, vi selv har overtaget, til de kommende generationer, og de overser det beskæftigelsesfremmende potentiel, der ligger i at investere i kulturarven, f.eks. i form af uddannelse i traditionelle håndværksfag med henblik på restaurering af de kulturelle skatte. Desuden bidrager disse investeringer til at fremme turismen og den økonomiske udvikling i mange regioner, som har en righoldig kulturarv, men er økonomisk tilbagestående.
Ydermere vil kulturaktionerne og RAPHAEL-programmet bidrage til at forbedre de europæiske folks kendskab til hinanden og til at fremhæve vore fælles værdier og fremme tolerance og gensidig respekt i disse tider, hvor tendensen til at udelukke og afvise dem, der er anderledes, bliver mere og mere fremherskende.
Af alle disse grunde kan vi ikke acceptere det latterligt lille budget, som Rådet foreslår til RAPHAEL-programmet, der er Fællesskabets mest signifikante aktion på kulturområdet. Maastricht-traktaten stadfæstede kulturen som et af områder, Fællesskabet skal bidrage til at fremme; det flerårige program bør repræsentere et spring fremad - en impuls - og ikke blot en videreførelse af de yderst beskedne aktiviteter, der gennemføres inden for rammerne af pilotprojekterne. Et flertal af medlemsstaternes kulturministre såvel som Kommissionen ønsker større budgetmidler til dette program. Europa-Parlamentet udtalt sig i samme retning ved førstebehandlingen, og vi stå fast på dette synspunkt i forbindelse med en eventuel forligsprocedure, såfremt Rådet ikke accepterer den budgetændring, som Europa-Parlamentets plenarforsamling skal stemme om i morgen.

Vecchi
Hr. formand, i denne uge bestræber Europa-Parlamentet sig for at tage endnu et skridt på den lange og slyngede vej frem mod vedtagelsen af RAPHAEL-programmet. De af ordføreren for Kulturudvalget, hr. Sanz Fernandez, foreslåede ændringer er ganske positive, og vi finder, at man alene ved vedtagelse af disse kan give RAPHAEL-programmet den rolle, der tilkommer det, dvs. at være et virkeligt referencepunkt for beskyttelsen og udnyttelsen af den europæiske kulturarv.
Der er nemlig i forbindelse med RAPHAEL-programmet opstået store forventninger hos alle, der virker inden for kulturen, institutioner, foreninger og private. Disse forventninger må ikke skuffes. Formålet med programmet er netop at stimulere en mere generel mobilisering af alles energi og intelligens i de europæiske lande til fordel for bevarelsen af den største kulturarv i hele verden og sørge for, at den stilles til rådighed for Europas borgere. Derfor støtter vi de to nøglepunkter, der er omtalt i vore ændringsforslag. Det første vedrører bevillingerne til programmet. Disse skal som foreslået af os andrage mindst 86 millioner ECU i de kommende fire år. Der er her tale om det minimum, der kræves, for at RAPHAEL kan få en effektiv indflydelse på forholdene i Europa.
Det andet punkt vedrører Parlamentets berettigede afvisning af nedsættelse af en forvaltningskomité bestående af repræsentanter for medlemsstaternes regeringer. Man forstår overhovedet ikke, hvorfor udvælgelsen af projekterne inden for RAPHAEL skulle underlægges en diplomatisk behandling, eller værre, en fordeling mellem de 15 nationale regeringer.
Vi håber derfor, at Rådet hurtigt vil godkende Europa-Parlamentets forslag, og at der snarest muligt kan iværksættes et af de mest betydningsfulde fællesskabsprogrammer.
Endelig vil jeg tilføje, at jeg håber, at RAPHAEL også kan blive et nyttigt instrument med henblik på at restaurere de kulturgoder, som er blevet beskadiget af naturbegivenheder, som f.eks. jordskælv, brande og oversvømmelser. Dette er i øvrigt det krav, som kommer fra de sydlige dele af Italien, der blev ramt af jordskælvet den 15. oktober her i år, hvorunder en stor del af den historiske arv og kulturarven blev alvorligt beskadiget.

Escudero
Hr. formand, blot et par ord for at takke hr. Sanz Fernández for hans samvittighedsfulde arbejde og også fordi han højt og tydeligt siger sin mening om den hidtil fulgte retning. For det første har ordføreren udvist en beundringsværdig klarsynethed i forbindelse med udarbejdelsen af sin betænkning, som behandler og fortolker de vigtigste problemer. Ordføreren har desuden holdt fast i det principielle og udvist smidighed i sit engagerede forsvar for det essentielle samt evne til at give efter i de instrumentelle og underordnede aspekter. Han har forstået at vejre stemningen i Kulturudvalget og optage også min gruppes synspunkter.
Min anden overvejelse går på spørgsmålet om, hvad man i Rådets øverste instanser ønsker at opnå med deres stædige insisteren i komitologispørgsmålet og navnlig med nedskæringen af RAPHAEL-budgettet til et symbolsk, for ikke at sige et latterligt lille beløb, der nærmest må opfattes som en hån? Man må spørge, hvorfor de høje parter, som undertegnede unionstraktaten, indføjede et nyt afsnit - IX - og en ny artikel - 128 - om kultur? Var deres hensigt måske at fremsætte en hul principerklæring, som dernæst ville blive dementeret af praksis? Under henvisning til artikel 128 og KALEJDOSKOP-programmet er der iværksat to omfattende programmer - RAPHAEL og ARIANE - der begge har set dagens lys i et yderst anstrengt klima, et påholdende og småligt klima præget af købslåen og nedskæringer, som giver det indtryk, at der mere er tale om at opfylde en sur pligt og holde konflikter fra døren end at lancere et spændende, opløftende og fremtidsorienteret projekt.
RAPHAEL-programmet er af grundlæggende betydning for bevarelsen og fremhævelsen af kulturarven eller sagt på en anden måde grundlæggende for bevarelsen af den europæiske kulturelle identitet, som er det egentlige fundament for et europæisk statsborgerskab og i sidste ende den egentlige grund til, at vi befinder os her i denne sal.
Hvis ovennævnte ikke er, hvad man ønsker, så må det siges klart. Ønsker man at umuliggøre den praktiske gennemførelse af bestemmelserne i artikel 128? Så må også det siges klart. Hvad der derimod ikke er acceptabelt er at man desavouerer programmerne ved at udstyre dem med et latterligt lille budget og dermed i sidste instans gør den højt besungne europæiske kulturelle identitet til en ussel vare, der kan byttes mod en håndfuld penge.

Garosci
Hr. formand, RAPHAEL-programmet, som vi i dag drøfter, foreslås i en uge med intenst arbejde i Parlamentet, der vedrører alle de sektorer, der er berørt af dette program. Jeg hentyder herved til kultur, turisme og muligheden for skabelse af nye arbejdspladser. I RAPHAEL-programmet foreslås nemlig en særlig aktion på kulturarvens område for at styrke gunstige vækstbetingelser og skabe synergivirkning mellem kultur og turisme med de deraf følgende muligheder for skabelse af nye arbejdspladser, særlig for de unge.
Den europæiske kulturarv tilhører ikke længere alene de enkelte medlemsstater, men hele Fællesskabet, og alle nationer har derfor rettigheder og forpligtelser i forbindelse med denne, således at alle Europas borgere kan få adgang til de enkelte begivenheder, kunstgenstande og kulturgoder, der befinder sig i og forvaltes af medlemsstaterne. Dette gælder særlig for de samfundsklasser, der i dag står kulturen fjernest.
Nu skal Kommissionen derfor til at gennemføre indholdet af RAPHAEL-programmet, og jeg finder, at EuropaParlamentet i rigt mål har udstukket retningslinjerne herfor.
Vi vil derfor stemme for forøgelsen af bevillingen, og vi insisterer på, at halvdelen af de samlede bevillinger afsættes til en forebyggende indsats, dvs. udnyttelse, restaurering og bevaring af de europæiske kulturgoder samt de håndværk og former for teknik, der findes til bevaring af disse. Mange unge mennesker kan finde beskæftigelse ved de håndværk, som er uomgængeligt nødvendige, for at vi kan lade den kulturarv, vi har i øjeblikket, gå videre i Europa, særlig til morgendagens europæere.

Vaz da Silva
Hr. formand, hr. kommissær, der er allerede sagt meget - ja næsten alt, hvad der er at sige - om betydningen af, at Unionen med RAPHAEL-programmet for første gang får et handlingsprogram for kulturarven. I de sidste 30 år har Unionens medlemsstater undertegnet en lang række erklæringer og konventioner inden for rammerne af Europarådets og UNESCO's initiativer, hvori der kraftigt appelleres til at bevare kulturarven og forøge dens værdi, og siden 1972 har Europa-Parlamentet krævet en fællesskabsindsats på dette område. Det er besynderligt, at der holdes et så fodslæbende tempo i et spørgsmål, der er så vitalt for den europæiske identitet, og hvor en fællesskabsindsats er uomgængelig nødvendig.
Jeg finder det overflødigt at gentage/træde mere i de argumenter, som Parlamentet på grundlag af Kommissionens forslag har gjort gældende i debattens tidligere faser. Jeg skal blot erindre om nogle indlysende grunde til at øge budgettet.
Kulturarven kan ikke genoplives, hvis man først har ladet den dø hen. Erindringen forsvinder, når den ikke næres. Og barbariet lurer, hvis ånden ikke næres.
Hvorfor tale om et fremtidens Europa, hvis man afviser at nære det fundament, der bærer det. Jeg tror på, at Rådet vil erkende nødvendigheden af at genopføre det oprindelige budget på 86 mio ECU som foreslået af ordføreren.
Alt andet vil være useriøst, hr. formand.

Mohamed Alí
Hr. formand, hr. kommissær, jeg får somme tider det indtryk, at hverken Rådet eller Kommissionen tillægger kulturen den betydning, den fortjener, det er i hvert fald, hvad de viser, når der skal afsættes budgetmidler hertil. Europa-Parlamentet har i et ændringsforslag anmodet om en forhøjelse af bevillingsrammen til 96 mio ECU over 5 år, medens der i Kommissionens forslag foretages en nedskæring på intet mindre end 37 mio ECU for et program over 4 år, og det er således let at forstå hr. Sanz' harme.
Dette kan udlægges på to måder, mine damer og herrer: dels at man som nævnt tillægger den europæiske kulturarv ringe betydning, og dels at man tillægger jobskabelsen ringe betydning. Vi står endnu en gang med flotte hensigtserklæringer og manglende handling. Enhver nedskæring af budgettet til RAPHAEL-programmet er udtryk for, at man vender ryggen til muligheden for at skabe nye arbejdspladser.
Fremme af turismen - som der står i Kulturudvalgets første ændringsforslag - betyder ikke alene at dele vores kulturarv og kulturelle og kunstneriske frembringelser med andre, det betyder også oprettelse af nye arbejdspladser i områder af kulturel og kunstnerisk interesse. Jeg kunne således bruge en stor del af mit indlæg på at fremhæve de vidundere på kulturarvsområdet, der findes i Spanien, f.eks. det tidligere Al Andalus-område. Hvis De selv har oplevet disse vidundere, må De give min gruppe ret i, at det er nødvendigt at stemme for hr. Sanz Fernández' betænkning, så vi alle fortsat kan nyde godt af dem.
Endelig skal jeg understrege min tilslutning til det andet ændringsforslag om forbedring af adgangen til kulturarven for alle borgere, også for dårligt stillede, specielt i randområder og i Unionens landdistrikter. Som vi altid siger i Det Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, gælder det om at udnytte vore aktiver i stedet for at fordele fattigdommen. Og hvorfor skulle dette synspunkt ikke kunne anvendes 100 % på vor kulturarv.

Leperre-Verrier
Hr. formand, bevarelsen af den europæiske kulturarv har været genstand for mange forhandlinger og mange spørgsmål. Nu hvor vi drøfter RAPHAEL-programmet ved andenbehandlingen, vil jeg gerne endnu en gang slå en række ting fast. De falder i tråd med ordføreren for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier hr. Sanz Fernández' bemærkninger, og jeg vil endnu en gang takke ham for den høje kvalitet af hans arbejde. I første omgang mener jeg, at vi bør anse det foreslåede budget, 30 mio ecu, for alt for lille, og under forligsproceduren er det af afgørende betydning, at vi kommer så tæt som muligt på de 86 mio ecu, som ordføreren foreslår. Vi vover at håbe på, at Rådet vil lytte til fornuft og forstå, at udvælgelsen af projekter skal foretages af Kommissionen og ikke gennem en slags aftale mellem regeringerne, hvilket i øvrigt ville være i strid med traktatens artikel 128. Endvidere bør vi fremme adgangen til kultur for alle mennesker.
Afsluttende, kære kolleger, vil jeg gerne fremsætte en lidt mere personlig bemærkning. Under et besøg i katedralen i Strasbourg i går, nogle få skridt herfra, gjorde en af lederne af fonden, der står for administration og beskyttelse af dette monument, mig opmærksom på, hvor meget tiden, lige som forureningen i vore byer, kan ødelægge. Og mellem himmel og jord kunne jeg rent faktisk konstatere virkningerne af den sygdom, som disse tusindårige sten lider af, disse sten, som er symbolet på Europa og dets udstråling på et tidspunkt, hvor Den Europæiske Union utvivlsomt kun var en meget fjern drøm. Men katedralen i Strasbourg er et monument, der er kendt verden over. UNESCO har medtaget den på listen over verdens kulturarv. Men det hindrer ikke, at der er behov for løbende reparationer, hvis finansiering ikke altid er garanteret.
Men jeg forstår godt, at Europa ikke kan klare det hele, og at subsidiariteten forpligter medlemsstaterne til at være enegaranter for deres nationale kulturarv. Ikke desto mindre mener jeg, kære kolleger, at vi bør overveje at oprette en fortegnelse over den europæiske kulturarv for at beskytte blomsten af vores kulturelle identitet imod enhver fare.

Souchet
(uden mikrofon)... inden for rammerne af en ægte subsidiaritet, eftersom formålet med dette program, og jeg citerer fra begrundelsen, «at tilskynde til samarbejde mellem medlemsstaterne og støtte og supplere deres indsats vedrørende kulturarven«. Det hviler på respekten for de nationale forskelle, som har dannet rammen for opbygningen af denne fælles kulturarv. De europæiske lande råder her over et særligt trumfkort, som giver dem mulighed for at udvikle en kulturturisme, der helt sikkert vil blive en vigtig kilde til økonomisk og social aktivitet i løbet af de kommende år.
Vore samtidiges behov for identitet fører dem i stadig højere grad imod steder, som de genkender. Vi går derfor fuldt og helt ind for ændringsforslag 1, som sigter på at knytte turismen sammen med en restaurering af kulturarven. Man må fremme den fælles udvikling af kulturturismen i Europa og de fag, der vedrører kulturarven.
Vi går ligeledes ind for ændringsforslag 2, hvor man insisterer på nødvendigheden af at fremme de fjerntliggende regioners adgang til programmet. Den privilegerede udvikling af deres rige kultur- og naturarv, både til søs og på landet, her tænker jeg navnlig på landene i Atlantbuen, er et af midlerne, der kan kompensere for det geografiske handicap ved at ligge afsides.
Jeg er valgt i departementet la Vendée, som har iværksat pilotprojekter vedrørende beskyttelse og restaurering af monumenter og landskaber inden for rammerne af programmet Patrimoine 2000, og jeg har været vidne til virkningen af de store operationer med hensyn til kulturarven for så vidt angår den fysiske planlægning. De steder, hvor kulturarven findes, er ikke blot mindesmærker, men også steder, hvor man uddanner sig, skaber nye ting, og hvor rigtige virksomheder skaber mindre og mindre sæsonbetonede arbejdspladser og aktiviteter.
RAPHAEL-programmet - og, hr. kommissær, vi vil gerne have en nøjagtig opgørelse over forsøgsfasen - som sagt, RAPHAEL-programmet og indstillingen, som vi har fået forelagt, er gode, fordi de anerkender denne sociale betydning af projekter vedrørende kulturarven. I en by, et land eller en region vil de kunne muliggøre en omfattende social mobilisering, skabelsen af en ny solidaritet og hygge. Der er virkelig tale om samarbejdsprojekter, der skaber en stærk kollektiv identitet, som kan spille en vigtig rolle med hensyn til at skabe social stabilitet.
Men bevarelsen, vedligeholdelsen af og aktiviteterne omkring monumenter og museer pålægger navnlig de offentlige myndigheder meget tunge økonomiske byrder. Man må derfor tilskynde til fælles foranstaltninger, der gør det muligt at lette byrderne for alle - fælles forskning i de fælles problemer med bevarelse, restaurering, for eksempel konservering af papir, eller videnoverførsel - som gør det muligt at undgå at gentage nederlag eller undgå dobbeltarbejde i forbindelse med disse aktiviteter, der oftest foregår på lang sigt.
Desværre er hverken programmets varighed eller de afsatte midler på højde med de erklærede ambitioner. Vores gruppe beklager dybt, at varigheden er indskrænket fra fem til fire år. Med hensyn til budgettet, som er skåret ned fra 67 mio ecu over fem år til 30 mio ecu over fire år, så er det helt uden sammenhæng med de udgifter, denne type projekter indebærer. RAPHAEL-programmet risikerer således desværre at blive endnu et udelukkende teoretisk instrument uden særlig virkning inden for et område, som dog er væsentligt for vores udvikling, ikke blot kulturelt, men også økonomisk og socialt.

Lage
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg i lighed med andre talere takke hr. Sanz Fernández for hans resolutte afvisning af det latterligt lille og nærmest ydmygende budget, som Rådet foreslår til RAPHAEL-programmet.
Man kan ikke på den ene side bekræfte, at kulturen er en aktiv bestanddel af et europæisk statsborgerskab, som styrker europæernes tilhørsforhold til Unionen og bidrager til at forene dem omkring de samme værdier, for dernæst at tilsidesætte forpligtelsen til at afsætte et værdigt budget til finansieringen af kulturpolitikkerne; som om kulturen, når det kommer til stykket, ikke er andet end duftstof og sprogblomster.
Man kan ikke på den ene side udarbejde ambitiøse og velformulerede kulturprogrammer, interessante for så vidt angår ambitioner og mål, som det er tilfældet med KALEJDOSKOP-, ARIANE- og RAPHAEL-programmerne, og dernæst afvise at tildele dem budgetmidler på højde med ambitionerne. Noget sådant kan kun skabe frustration og falske forhåbninger.
I den henseende er RAPHAEL-programmet symptomatisk.
Hvordan kan man have den dristighed at prætendere at ville bevare, forøge værdien, fremhæve og udbrede kendskabet til den righoldige og mangfoldige europæiske kulturarv med et så latterligt lille budget som det, der her foreslås? Som bekendt er Unionens opgave at supplere medlemsstaternes indsats på dette område. Alle medlemsstaterne er civiliserede og højtudviklede lande, der passer og plejer deres egen kultur, deres egen kulturarv. Men Den Europæiske Unions indsats tilfører en merværdi, i og med at den fremmer kommunikationen mellem de europæiske borgere og deres følelse af fælles ansvar for kulturarven. Derfor protesterer også jeg udtrykkeligt mod Rådets forslag og Kommissionens tilsyneladende blåstempling af det. Europa-Parlamentet må afvise et beløb, der nærmest er krænkende, når det drejer sig om et så omfattende og ambitiøst forehavende, både hvad angår genstanden, programmet og intentionerne.

Vieira
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, før vi giver udtryk for tilslutning til RAPHAEL-programmet og Sanz Fernández-betænkningen, skal det bekræftes, at fremtidens Europa ikke alene skal have et økonomisk, men også et sociokulturelt og økologisk grundlag. Dette projekt vil kun kunne konsolideres, hvis det udvikler sig fredeligt og harmonisk i fuld respekt for subsidiaritetsprincippet og medlemsstaternes enebeføjelser.
Den Europæiske Union har mange komplekse beføjelser på det politiske og økonomiske område, men det er tillige bydende nødvendigt, at Europa aldrig opgiver ævred, uanset hvor store hindringer og forbehold det støder på i visse medlemsstater og institutioner, og at Unionen bestræber sig på at opfylde sine forpligtelser på det sociale, kulturelle og miljømæssige område.
Den økonomiske udvikling skal gå hånd i hånd med sociale og kulturelle fremskridt og hensynet til bevarelse af naturen. Det er i dette lys man skal se og retfærdiggøre de store slag, det bliver stadig mere nødvendigt at udkæmpe på forskellige fronter: beskæftigelsen, social beskyttelse mod fattigdom og social udelukkelse, generalisering af de offentlige sundhedspolitikker, borgernes sikkerhed, værdige boligforhold, reform af undervisnings- og uddannelsessystemerne, opvurdering af familiens nøglefunktion i samfundet, bevarelse og beskyttelse af den naturlige og kulturelle arv.
For så vidt angår de dokumenter, der nu er til behandling, skal det påpeges, at RAPHAEL-programmet tager sigte på at støtte og supplere medlemsstaternes indsats til bevarelse af kulturarven af europæisk interesse, og denne er uhyre omfattende og meget righoldig, som alle og enhver ved. I hele Europa, i byer såvel som i landområder, i de mest udviklede lande såvel som i de afsidesliggende områder, er der utallige værdifulde eksempler i form af bygningsværker, kulturgenstande, arkitektonisk og arkæologisk kulturarv, kulturtraditioner, steder og landskaber, som må bevares, beskyttes og fremhæves.
Vi tillægger dette program den største betydning, fordi det ud over at vise en stærk interesse og respekt for de europæiske folks og Europas kulturarv også kan bidrage til regionaludviklingen, beskæftigelsen, fremme af turismen og til forbedring af befolkningernes livskvalitet.
Til sidst skal jeg understrege, at vi helt og fuldt tilslutter os ordførerens krav om et budget på 86 mio ECU. Og ligeledes hans opfordring til at lægge større vægt på de dårligst stillede befolkningsgrupper og regioner, herunder de fjernestliggende områder.

Oreja Aguirre
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hr. Sanz Fernández for hans fremragende betænkning. Som det er fremgået af alle indlæggene, beskæftiger vi os her med et af de vigtigste momenter i Kulturudvalgets aktivitetsområde, formodentlig et af de helt centrale punkter, der skal insisteres på i de kommende måneder og år. I den forbindelse kan jeg meddele Dem, at Kommissionen var imod den fælles holdning, fordi det utilstrækkelige budget ikke blot tilnærmelsesvis var på højde med vore ambitioner.
RAPHAEL-programmet er et vigtigt program, og det udgør kernen i fællesskabsindsatsen til støtte for kulturen. For så vidt angår Parlamentets ændringsforslag, kan jeg meddele, at Kommissionen har accepteret syv af disse; det gælder nr. 1, nr. 2 - som supplerer opregningen af de grupper, der skal have forbedret adgang til kulturarven, og det vil være de ærede medlemmer bekendt (for så vidt som jeg har haft lejlighed til at redegøre herfor i Parlamentets Kulturudvalg), hvilken rolle jeg mener kulturen skal spille for de dårligst stillede befolkningsgrupper, for befolkningen i de fjerntliggende områder og landdistrikter og til imødegåelse af social udstødelse.
For så vidt angår ændringsforslag nr. 3 og 4, kan Kommissionen tilslutte sig Parlamentets ændringer vedrørende to aspekter af komitologispørgsmålet. Kommissionen kan ligeledes acceptere ændringsforslag nr. 6, som foreslår at fjerne det punkt i den fælles holdning, som omhandler bestemmelsen om at tage budgettet op til fornyet undersøgelse med henblik på de to sidste år af programmets løbetid; ændringsforslag nr. 7 om ændring af loftet for Fællesskabets finansielle bidrag til projekter inden for aktion I, 1, - der vedrører europæiske laboratorier for kulturarven - og endelig ændringsforslag nr. 8, som understreger, at der under aktion II skal lægges særlig vægt på adgangen til kulturarven for de dårligst stillede befolkningsgrupper.
Hvad angår budgettet, ønsker Kommissionen at fastholde sin oprindelige holdning, som den gentog i sin meddelelse til Rådet, nemlig et budget på 67 mio ECU for en femårig periode. Det er efter vores mening vigtigt, at Rådet på sit møde den 16. december finder en løsning, der gør det muligt at mindske afstanden mellem de to holdninger, der for øjeblikket står over for hinanden, og jeg har nu kun tilbage at takke Dem for Deres støtte til programmet og at udtrykke håb om, at det skridt, vi nu tager, kan udvides i fremtiden, og at Rådet ikke nedskærer budgettet yderligere, da det i forvejen er yderst reduceret.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fri bevægelighed for læger og gensidig
anerkendelse af deres eksamensbeviser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0269/96) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 93/16/EØF om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser (C40381/96-94/0305(COD)) (Ordfører: Fontaine).

Fontaine
Hr. formand, forslaget, som vi drøfter nu, nedstammer i lige linje fra de tidligere direktiver, hvormed man siden 1975 har forsøgt gradvis at gennemføre fri bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser.
Mit indlæg bliver ganske kort, hr. formand, for vi drøftede allerede spørgsmålet indgående ved førstebehandlingen. Vi vedtog en udtalelse den 29. juni 1995, og i dag kan vi konstatere, at man i den fælles holdning, som vi har fået forelagt, kun har taget hensyn til redaktionelle bemærkninger fra vores ændringsforslag, det bliver vi nødt til at sige.
Jeg vil gerne sige, at vi ikke må lade os skræmme af tekstens tilsyneladende meget tekniske karakter. Man kunne tro, at de ændringer, vi foreslår, kun får begrænset indvirkning på bestemmelserne i det forrige direktiv. I virkeligheden forholder det sig ikke således, for direktivet skal fungere inden for rammerne af den famøse komitologiprocedure, det er her, det skal videreudvikles, så meget desto mere som der ikke, hvilket er tilfældet for moderdirektivet, findes bestemmelser om at indsætte en gruppe koordinatorer, der kan sikre ensartethed i systemet.
Så hr. formand, kære kolleger, Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har efter grundige overvejelser fundet, at de krav, som vi fremsatte ved førstebehandlingen, på ingen måde var overdrevne, tværtimod vil jeg sige, idet de ville skabe ny dynamik vedrørende spørgsmålet om fri bevægelighed for læger, som kunne tages op i en dynamisk sammenhæng præget af fortsat udvikling.
Det er grunden til, at Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder foreslår, at vi gentager vores foretrukne løsning - det kan sikkert ikke overraske Dem - nemlig et forvaltningsudvalg i henhold til procedure II, variant b, fordi det forekommer os bedst egnet til at sørge for størst mulig ensartethed med hensyn til sundhedsuddannelsens varighed - det er formålet med ændringsforslag 1 til 4. Jeg bemærker i øvrigt, at dette ønske er i overensstemmelse med Kommissionens oprindelige forslag. For det andet bekræfter igen vi vores ønske om at sikre Kommissionen dens plads i Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen. Når jeg siger »dens plads«, taler jeg simpelthen om den plads, Rådet gav Kommissionen i sin afgørelse af 16. juni 1975. Vi indfører blot denne ændring som en betragtning, og det er formålet med ændringsforslag 2. Efter min mening vil dette styrke Kommissionens erklæringer over for Rådet vedrørende dette emne. Endelig, for det tredje, bekræfter vi igen vores ønske om at fremdrage spørgsmålet om borgere fra medlemsstaterne, som er i besiddelse af et eksamensbevis erhvervet i et tredjeland. Det er efter vores opfattelse et meget prekært problem, som på ingen måde må gemmes væk. Denne gang formulerer vi det meget enkelt i ændringsforslag 3.
Hr. formand, jeg ønsker, at Parlamentet støtter disse forslag fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Der er tale om meget fornuftige forslag, jeg vil endda sige beskedne forslag, som jeg glæder mig til at høre kommissærens mening om lidt senere.
Til sidst, kære kolleger, vil jeg sige, at man ikke må glemme, at den fri bevægelighed for fagfolk er et af de mest håndgribelige udtryk for det borgernes Europa, som vi skal sørge for at fremme, hvis vi ønsker, at borgerne fuldt ud skal bakke op om vores projekt.

Gebhardt
Hr. formand, kære fru Fontaine, jeg vil gerne sige tak for Deres udmærkede arbejde. Det drejer sig her om direktivet om fri bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, en sag, som er meget vigtig for borgerne. Dette direktiv er et bidrag til gennemførelse af den fri bevægelighed og det indre marked, som er forankret i De Europæiske Fællesskabers traktater, og dét ikke kun med ord, men også med handling.
Dette direktiv betyder således et vigtigt skridt fremad. Rådet har ganske vist simpelt hen ignoreret de væsentlige ændringsforslag, som Europa-Parlamentet stillede under førstebehandlingen. De beskæftigede sig navnlig med statsborgere fra medlemsstaterne, der har erhvervet eksamensbeviser i tredjelande. Ganske vist hindrer dette direktiv ikke medlemsstaterne i at give dem, der har eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, der ikke er erhvervet i en medlemsstat, tilladelse til at virke som læge. Men det lader det stå åbent, hvorledes dette skal ske. Og det lader det navnlig også stå åbent, hvorledes anvendelsen af bestemmelserne om anerkendelse i forbindelse med fri bevægelighed i Den Europæiske Union kunne udformes.
Det er derfor absolut nødvendigt at overveje disse spørgsmål ud fra Kommissionens beretning om anvendelsen af den generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelse.
Jeg forstår ikke, hvad Rådet har at indvende imod, at man overvejer, hvorledes problemer kan løses, for ret meget mere siger vi ret beset ikke i vort ændringsforslag.
Jeg behøver ikke at gå nærmere ind på andre væsentlige ændringsforslag fra Europa-Parlamentet. Fru Fontaine har klart givet udtryk for, hvor vigtig en rolle Det Stående Udvalg af Europæiske Læger og den komitologiprocedure, der skal anvendes, spiller. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i Europa-Parlamentet bakker også i disse spørgsmål de af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder stillede ændringsforslag op i et og alt. Tak, fordi De lyttede.

Poggiolini
Hr. formand, jeg er helt enig i den meget klare betænkning, der er udarbejdet af fru Fontaine. Man kan kun være enig i en foranstaltning, der har det formål at fremme den frie bevægelighed for speciallæger i Det Europæiske Fællesskab. Der er tale om at bringe anerkendelsen af specialområder i overensstemmelse med lægevidenskabens udvikling. Specialerne ændrer sig, og til tider ændres tillige minimumsvarigheden af disse specialer og indholdet af uddannelseskurserne. Der er specialer, som findes i to eller flere medlemsstater, men som ikke anerkendes i de øvrige medlemsstater. Der kræves en fortsat ajourføring, og som bestemt i direktivet er der grund til at vedtage en hurtigere procedure, som muliggør en hurtigere ajourføring og træder i stedet for den vanskeligere og nødvendigvis langsommeligere lovgivningsprocedure. Som følge heraf synes jeg godt om denne fremgangsmåde, hvorved der tillægges Kommissionen med bistand af Komitéen af Overordnede Tjenestemænd inden for Sundhedssektoren kompetence til at træffe afgørelser og foretage de ændringer, der er nødvendige for tilpasning af speciallægeanerkendelserne, der indebærer ømtålelige problemer i komitologiproceduren. Og disse problemer er blevet nøjagtigt påpeget af ordføreren og omhandles i de fire ændringsforslag.
Sandt at sige har ordføreren dæmpet det andet forslag og ligeledes tilpasset det under hensyn til, at Det Stående Udvalg af Europæiske Læger er et organ, der ikke er officielt eller institutionelt, men privat, og som følge deraf ikke kan citeres. Det andet ændringsforslag, hvori det hedder, at Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen afgiver udtalelser og retter henstillinger til Kommissionen og medlemsstaterne, gør Kommissionen opmærksom på, at Det Rådgivende Udvalg, der er forbindelsesleddet til Udvalget af Speciallæger i Europa, der også er ganske privat, dog er et organ, der indgår i Det Stående Udvalg af Europæiske Læger. Der er tale om at høre standen om disse meget tekniske og ømtålelige problemer.
Det samme skal siges for så vidt angår det tredje ændringsforslag, hvori der i en betragtning uden angivelse af løsninger erindres om, at der tillige skal henvises til eksamensbeviser og kvalifikationsbeviser, der er opnået af unionsborgere ved udenlandske universiteter. Dette er et problem, man må tage hensyn til. Vi forventer, at Kommissionen vil støtte disse forbedrende ændringsforslag fra vor side, idet de er inspireret af hensynet til gennemsigtighed og funktionsdygtighed.

Gredler
Det er mig en fornøjelse at takke ordføreren, fru Fontaine, en stor personlighed, som er dybt engageret i sundhedssektoren i Europa. Her må man ikke tilstræbe en harmonisering på laveste niveau. Netop på det medicinske område går det så stærkt, at uddannelsens indhold hele tiden skal tilpasses den nye viden. Lægestanden skal selv spille den vigtigste rolle her. Eksamensbeviser fra tredjelande bør kontrolleres, for så vidt angår undervisningsindholdets sammenlignelighed, og derefter hurtigt anerkendes. Kvalifikationsbeviserne for alternativ medicin skal nøje defineres i hele Europa og indeholde høje standarder for en almen medicinsk viden, uden at et medicinsk studium skal være en forudsætning. En udvanding af den høje videnstandard er kun til skade for patienterne og deres sundhed og går derfor ikke ud over uddannelsesbudgettet. Ud fra synsvinklen rentabilitet er hurtig helbredelse, effektiv diagnostik og terapi sikkert den billigste variant.
Til slut vil jeg gerne sige tak for det gode samarbejde i Europa-Parlamentet, da jeg i dag taler i EuropaParlamentet for sidste gang. Jeg vil gerne sige tak til tolkene, teknikerne, personerne ved podiet, Kommissionen og Rådet. Det var en god tid, jeg tilbragte her i samarbejde med Dem. Nu vil jeg se til fra mit nationale parlament.

Formanden
Mange tak, fru Gredler. Jeg er overbevist om, at jeg taler på hele forsamlingens vegne, når jeg på mine kollegers vegne ønsker Dem held og lykke med Deres fremtidige politiske virke i Deres hjemland, Østrig, samt overbringer Dem vore hjertelige hilsener.

Monti
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg takker EuropaParlamentet for den interesse, det har lagt for dagen for dette forslag, og for det betydelige arbejde som er udfoldet af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, særlig sædvanlig klarhed af ordføreren, fru Fontaine. Dette forslag angår indførelse af en forenklet lovgivningsprocedure med henblik på periodisk ajourføring af fortegnelserne over de specialer, som er omhandlet i artikel 5 og 7 i »Lægedirektivet«, og som gør det muligt gensidigt at anerkende eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for speciallæger, idet denne anerkendelse bygger på gensidig tillid på uddannelsesniveauet.
Sidstnævnte skal opfylde de minimumskrav, der er fastsat i direktivet, herunder særlig minimumsvarigheden af specialuddannelserne, som er omhandlet i artikel 26 og 27, for hvis vedkommende der ligeledes foreslås den samme forenklede procedure. Der er derfor ikke tale om at marginalisere visse deltagere i lovgivningsprocessen, idet både Europa-Parlamentet og Rådet fortsat er tilknyttet denne, og for Parlamentets vedkommende erindres der om eksistensen af vor modus vivendi, således at man imødekommer det krav, der er fremsat af Parlamentet under førstebehandlingen.
Der er følgelig ej heller tale om ændring af rådslagningsprocessen, idet både Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen og Udvalget af Overordnede Tjenestemænd inden for Sundhedssektoren fortsat skal høres i overensstemmelse med de opgaver og den kompetence, de har fået tillagt.
Med ændringsforslagene 1 og 4 tilsigtes en ændring af den komitologiprocedure, der er vedtaget i den fælles holdning vedrørende ændringen af uddannelsens varighed ifølge artikel 26 og 27. Som ordføreren har bemærket i sit første forslag, havde Kommissionen påtænkt en forvaltningskomité. Med henblik på at beskytte sundheden og på grund af de betydelige økonomiske følger, som denne ændring kan indebære for medlemsstaterne, har Rådet dog ønsket at ændre den oprindeligt af Kommissionen foreslåede tekst og indføre et forskriftsudvalg af type 3 A. Rådet har følgelig forkastet den tekst, som i dag på ny foreslås i ændringsforslagene 1 og 4.
Selvom jeg er helt bevidst om de problemer, som dette ændringsforslag ville have medført, og selvom jeg i lighed med Europa-Parlamentet principielt ville have foretrukket en forvaltningskomité har Kommissionen overvejet de forskellige argumenter for og imod nøje og er nået til den slutning, at Rådets indstilling alt i alt er acceptabel. I øvrigt bør det erindres, at en tilbagevenden til den oprindelige formulering ville bringe den konsensus i fare, som det havde været vanskeligt for medlemsstaterne at nå frem til.
Ændringsforslagene nr. 2 og 3 er en genoptagelse i ændret form af de ændringsforslag, der blev vedtaget under førstebehandlingen, men ikke blev accepteret i hverken det ændrede forslag eller i den fælles holdning. Kommissionen er enig med Parlamentet i dets synspunkt vedrørende den rolle, Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen skal spille, og den betydning, som dets meninger kan spille inden for sektoren for uddannelse af speciallæger.
Kommissionen er ligeledes betænkelig ved spørgsmålet om anerkendelse af uddannelser, der er opnået i tredjelande. Af denne grund har man allerede anmodet dette rådgivende udvalg om en udtalelse, og det vil formentlig hurtigt afslutte sit arbejde med vedtagelse af en beretning og henstillinger vedrørende speciallægeuddannelserne og først og fremmest fremsætte hensigtsmæssige forslag til ændring af fortegnelserne over specialer og uddannelsernes varighed.
Også af denne grund har Kommissionens tjenestegrene fra februar 1996 rådført sig med medlemsstaterne vedrørende anerkendelsen af uddannelser, der er opnået i tredjelande, til trods for, at en lignende rådslagningsprocedure i 1992 ikke førte til nogen konklusion. Denne nye rådslagning skal gøre det muligt for Kommissionen at fastslå, om der under de øjeblikkelige politiske forhold er mulighed for at lovgive på området. De betænkeligheder, der er kommet til orde gennem ændringsforslagene 2 og 3, har allerede været genstand for behandling, og det er klart, at Europa-Parlamentet vil blive underrettet om resultaterne af disse arbejder og disse rådslagninger.
Under disse omstændigheder, hr. formand, må den fælles holdning, der er vedtaget i Rådet, og som Kommissionen i sin meddelelse til Europa-Parlamentet har erklæret at kunne tilslutte sig, opfattes som et velafbalanceret og rigtigt svar fra et retligt synspunkt og tillige som værende det mest udtømmende svar på de forskellige betænkeligheder, der er kommet til udtryk. Jeg vil til slut understrege, at disse betænkeligheder bortset fra mindre divergenser, som måske fortsat består, angår et område, der, som fru Fontaine har erindret om, står i centrum for den frie bevægelighed for personer og derfor Borgernes Europa.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Brugsmodelbeskyttelse på det indre marked
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0216/96) af Añoveros Trías de Bés for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om Kommissionens grønbog om brugsmodelbeskyttelse i det indre marked (KOM(95)0370 - C4-0353/95).

Añoveros Trías de Bés
Hr. formand, hvad er sigtet med den grønbog, som Kommissionen har forelagt? Det er at indlede en debat mellem medlemsstaterne, Parlamentet, industrien og de berørte sektorer med henblik på at besvare en række spørgsmål til belysning af to fundamentale emner: for det første om der er behov for foranstaltninger på EU-plan og for det andet under hvilken retlig form en eventuel indsats skal udmøntes. Kommissionen når til den konklusion, at der er behov for foranstaltninger vedrørende brugsmodeller på EU-plan for at sikre en hurtig, enkel og billig fremgangsmåde i forbindelse med beskyttelse af tekniske opfindelser, som har en kort levetid og har behov for en hurtig meddelelse af rettighederne. Kommissionen foreslår imidlertid ikke kun én strategi, men opstiller flere løsningsforslag: a) et direktiv, der harmoniserer de nationale beskyttelsessystemer og indfører brugsmodelbeskyttelse i de lande, hvor denne beskyttelsesform ikke er lagt i faste rammer; b) harmonisering af gældende systemer og indførelse af en EU-dækkende beskyttelse, der opnås ved hjælp af en enkelt ansøgningsprocedure og gensidig anerkendelse af den nationale beskyttelse; og c) en forordning om en fælles EU-dækkende ejendomsret, der opnås ved indgivelse af en enkelt ansøgning, der finder anvendelse i alle medlemsstater.
Hvordan ser situationen ud i øjeblikket? Brugsmodeller er registrerede rettigheder, der giver eneret til tekniske opfindelser, der i en vis grad opfylder kravet om nyhed. Brugsmodeller registreres uden forudgående prøvning og giver mindre retssikkerhed end patenter. Retsbeskyttelsen af brugsmodeller er imidlertid ikke ensartet på europæisk plan, for så vidt som der i visse lande, Sverige, Luxembourg og Det Forenede Kongerige, ikke er indført noget beskyttelsessystem, og i de øvrige medlemsstater er der ikke ensartede betingelser for retsbeskyttelsen.
Registreringspligtige industrielle ejendomsrettigheder under nationale ordninger giver naturligvis udelukkende beskyttelse i den medlemsstat, hvor de meddeles. Indehaveren af en rettighed kan hindre tredjemand i at importere produkter, der er markedsført uden vedkommendes samtykke. Endvidere kan forskellene i brugsmodellens beskyttelsesgrad påvirke beslutninger om virksomhedsplacering i Unionen.
Efter ordførerens mening er den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde på nuværende tidspunkt at vedtage en forordning, der indebærer mange fordele. Ordningen med gensidig anerkendelse vil kunne medføre stor usikkerhed om retsvirkningen; det vil være hensigtsmæssigt, om forordningen om brugsmodeller indfører et system med umiddelbar registrering, uanset om der er tale om forudgående eller efterfølgende undersøgelser, idet man herved ville kunne forene kravene om hurtighed, retssikkerhed og beskyttelse af de virksomheder, der berøres af meddelelsen af brugsmodelbeskyttelse. Der ville klart nok også være ulemper forbundet hermed: en EU-brugsmodel vil være sårbar over for massiv indgivelse af ansøgninger om beskyttelse af opfindelser fra tredjelande; en fællesskabsforordning vil desuden give anledning til betydelige udgifter til oversættelse, hvilket eventuelt vil begrænse adgangen for SMV.
For så vidt muligt at afbøde ovennævnte virkninger foreslår ordføreren, at forvaltningen af brugsmodellen henlægges under det eksisterende fællesskabsorgan for industriel ejendomsret, der jo på nuværende tidspunkt også forvalter EF-mønstre. Uanset hvilken udformning modellen får, skal der tages hensyn til følgende punkter: det ligger i sagens natur, at meddelelse af en rettighed uden forudgående undersøgelse indebærer en stor risiko for retlig usikkerhed. Desuden skal det betænkes, at hvis der indføres en for billig europæisk rettighed, kan dette give anledning til en strøm af registrerbare rettigheder. Men man skal hele tiden holde sig for øje, at brugsmodellen primært skal komme SMV til gode, og at udgifterne derfor skal være begrænsede.
Til sidst skal jeg gentage, at SMV, som er eller bør være dem, der først og fremmest får gavn af brugsmodellen, har brug for et hurtigt, billigt, enkelt og let instrument til retsbeskyttelse, som indgår som led i en global og sammenhængende strategi til beskyttelse af den industrielle ejendomsret under hensyntagen til de allerede gennemførte tilnærmelser af beslægtede beskyttelsesrettigheder.

Janssen van Raay
Min kollega Añoveros Trias de Bes er ikke blot en erfaren advokat, men også en fremragende jurist. Jeg deler således den opfattelse, som han her har givet udtryk for. I min foreløbige vurdering af Kommissionens tre valgmuligheder foretrækker også jeg forordningen, fordi den juridisk ville være den tydeligste. Jeg er gerne rede til i tidens løb at høre eventuelle andre argumenter for de to andre valgmuligheder, som Kommissionen, kommissær Monti, har forelagt.
For mig, i Nederlandene, var det et nyt aspekt af den intellektuelle ejendom. Jeg kendte det ikke selv, men jeg er meget positiv over for det. Det er faktisk af praktisk betydning, at der kommer et begrænset patent, som er hurtigt, som er billigt, og som giver al mulig beskyttelse under registreringen.
Men kommissær Monti, det vil nok ikke overraske Dem, at analogien med den modelret, som vi beskæftiger os med, med det samme trænger sig på hos mig. Den anden modelret, som forordningen drejer sig om, skaber en ny intellektuel ejendom på designområdet, for tekstilindustriens vedkommende; ikke bilindustrierne, de tager megen tid, det er dyrt, og de har ikke noget imod langvarige patenter, som koster megen tid. Det fortjener produktet. Men fra modeindustrien og fra tæppeindustrien har De og jeg modtaget indvendinger om, at det er alt for svært, alt for kostbart og alt for langvarigt. Hvad jeg beder Dem og Deres personale om at overveje, er: Jeg havde allerede ved behandlingen af modelretten foreslået, om vi ikke kunne indføre en hurtig, billig brugsmodel, der kunne beskyttes foreløbigt, i analogi med hvad hr. Añoveros Trias de Bes foreslår, og hvad der står i Deres forslag. Er noget lignende ikke muligt, hvorved et stort antal indvendinger i forbindelse med designretten kunne ryddes af vejen i denne vigtige industrigrens, tæppeindustriens, interesse? Det vil jeg gerne bede Dem, hr. Monti, om at overveje, idet jeg takker for Deres tilstedeværelse, og jeg takker ligeledes hr. Añoveros Trias de Bes.

Monti
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, de industrielle ejendomsrettigheder spiller en betydelig rolle på enhedsmarkedet. De skal fremme den fornyende aktivitet i Den Europæiske Union, således at en idé hurtigt kan omsættes i varer og tjenesteydelser, der stilles til borgernes rådighed. Som De ved, er brugsmodeller registrerede rettigheder, der sikrer beskyttelse af eneret til tekniske opfindelser. De debatter om fornyelse, som i øjeblikket foregår i Den Europæiske Union, har gjort det muligt at skabe fuld klarhed over betydningen af tekniske fornyelser og en effektiv beskyttelse af disse. Den rådslagning, som indledtes af Kommissionen med offentliggørelsen i juli 1995 af Grønbogen om brugsmodelbeskyttelse i det indre marked, har faktisk været en betydelig succes. Vi har modtaget et overordentlig stort antal kommentarer. Dette viser, hvor stor interesse der er for dette område, og hvor vigtigt man anser det for. Og størstedelen af disse kommentarer viser en gunstig indstilling over for et fællesskabsinitiativ på dette område.
Den øjeblikkelige situation, der er karakteriseret ved store forskelle fra medlemsstat til medlemsstat, kan, som det er blevet nævnt, skabe hindringer for varebevægelserne og ulemper for virksomhederne. Jeg glæder mig overordentligt over det virkelig tilbundsgående arbejde, der er udført af Europa-Parlamentet på dette område, og støtten til de retningslinjer for handling, som er foreslået af Kommissionen. Det glæder mig tillige at kunne sige, at størstedelen af de forslag, som er fremsat i hr. Añoveros Trias de Bes' betænkning faktisk fuldt ud kan accepteres af Kommissionen og svarer til vores opfattelse af situationen. Jeg vil dog ikke lægge skjul på, at visse vigtige tekniske spørgsmål, som f.eks. den krævede opfindelseshøjde for opnåelse af beskyttelse som brugsmodel, eller kravet om tre dimensioner, endnu skal uddybes noget, førend Kommissionen tager endelig stilling.
Ej heller er det i øjeblikket sikkert, at der, hvis Kommissionen skulle forberede et lovgivningsdirektiv, skulle være tale om en forordning, således som foreslået af Parlamentet. Men i øvrigt kan Kommissionen indtage en gunstig holdning til langt den største del af de forslag, der er fremsat af ordføreren, som jeg endnu en gang siger tak, således som jeg også takker hr. Janssen van Raay for hans indlæg.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 19.45)

