OMRÖSTNING
Haug
Fru talman! Jag tackade i samband med tisdagens debatt för det fina samarbetet med rådets ordförande, kommissionären och alla kolleger och talade då om hur solidariska vi alla har varit med varandra, något som jag tror har lett till att den här budgeten har kunnat slutföras på ett bra sätt. Jag vill ändå nu, när så många kolleger är närvarande, åter fastslå att jag som föredragande har kunnat hävda mig så bra enbart tack vare att jag vid min sida och bakom mig har haft ett fantastiskt sekretariat i budgetutskottet som hela året har arbetat hårt, i många, många timmar, även under veckosluten. Budgetutskottets sekretariat, såväl på podiet som bakom kulisserna har utfört ett mycket, mycket solidariskt arbete, ett mycket, mycket bra arbete. Jag vill nu ta tillfället i akt och tacka dem hjärtligt och uppmana alla kolleger att göra det samma!
(Applåder) Jag vill bara snabbt påpeka en mindre teknisk ändring. Ändringar kommer att göras i ändringsförslag 171, 187 och 21 i dokument 12. Eftersom det nu finns rättsliga grunder för de program vi tillsammans med rådet har godkänt kommer vi nämligen att ta pengar ur reserven till dessa budgetposter.
Jag tror att alla kolleger förstår vad jag syftar på. Det handlar om åtgärdsprogrammet för lika möjligheter, det gäller Media och det gäller åtgärdsprogrammet för kampen mot diskriminering.
Mitt sista påpekande gäller ändringsförslag 197. Där handlar det om Meda. Vi kommer i andra behandlingen att överta de anmärkningar vi gjorde i första behandlingen. Jag tror inte att jag har något mer att tillägga för ögonblicket. Alla kolleger har säkert förstått vad jag syftar på!
(Applåder)

Ferber
Fru talman! Jag kommer att fatta mig tämligen kort, eftersom jag redan i första behandlingen framförde mitt tack och inte har några invändningar när det gäller de andra budgetarna. Men jag anser att kommissionen förtjänar ett extra tack och i synnerhet generaldirektören, eftersom han förbisågs av kollegan Haug. Jag tar härmed igen det.
Jag har blivit offer för den nya programvaran, och det gör mig som ingenjör besviken. Jag är dock givetvis hänvisad till sessionstjänstens förarbete. Datorn har i ändringsförslag 34, 38, 35, 36 och 78 kastat om siffrorna. Jag vill därför uppmana till tekniska ändringar. Det handlar om att åter införa det vi sade i första behandlingen. Det är inget tricksande. Den som har tricksat här är datorn. De som i vanlig ordning arbetar seriöst är ledamöterna. Jag ber därför att ni följer och litar på mig i det här fallet. Vi kommer att för hand, det vill säga med 1800-talets metod, att besegra och tricksa bort 2000-talets teknik i omröstningen. Då blir det ordning och reda!
Betänkande (A5-0380/2000) av Haug och Ferber för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2001, såsom ändrat av rådet (alla avsnitt) (13830/2000 - C5-0600/2000 - 1999/2190(BUD)) och om ändringsskrivelse 2/2001 (13833/2000 - C5-0653/2000) till förslaget till allmän budget för 2001 Avsnitt I, Parlamentet - Avsnitt II, Rådet - Avsnitt III, Kommissionen - Avsnitt IV, Domstolen - Avsnitt V, Revisionsrätten - Avsnitt VI, Ekonomiska och sociala kommittén - Avsnitt VII, Regionkommittén - Avsnitt VIII, Ombudsmannen
(Parlamentet antog resolutionen.) Talmannen. Jag gratulerar varmt de två föredragandena Haug, huvudföredragande, och Ferber.
(Applåder)

Swoboda
Fru talman! Jag vill inte fördröja ceremonin. Jag vill bara, efter alla de tack som har framförts, även tacka sessionstjänsten som har arbetat hårt för att vi snabbt och effektivt skall kunna rösta.
(Applåder)

Talmannen
Vi skall nu underteckna budgeten. Jag vill påpeka att för andra gången är det tre kvinnor som skall underteckna dokumentet.
(Efter att ha inbjudit Parly, rådets tjänstgörande ordförande, Schreyer, ledamot av kommissionen, Wynn, ordförande i budgetutskottet, samt föredragandena Haug, Ferber och Colom i Naval att förena sig med henne övergick talmannen till att underteckna budgeten).   

Talmannen
Vi har just undertecknat budgeten 2001. För ordnings skull vill jag ange att Parly, som tvingades ge sig av, därvid på rådets vägnar lät mig veta att hon gläder sig åt den överenskommelse, som den 23 november slöts i samråd mellan våra två institutioner. Hon erinrade också om rådets anmärkningar gällande klassificeringen av budgetposter avseende förslag till förtidspension från kommissionen samt fiskeavtalens administrativa utgifter
Betänkande (A5-0372/2000) av Staes för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 95/53/EG om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet (C5-0499/2000 - 1998/0301(COD))
(Parlamentet antog det gemensamma utkastet.)
Andrabehandlingsrekommendation av Lannoye för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 95/2/EG om andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel (9662/1/2000 - C5-0425/2000 - 1999/0158(COD))
Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd efter dessa ändringar.(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0361/2000) av Ferber för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 97/67/EG för att ytterligare öka konkurrensen inom postsektorn i gemenskapen (KOM(2000) 319 - C5-0375/2000 - 2000/0139(COD))

Atkins
Fru talman! Jag undrar om kammaren kan ha överseende med en sak. Jag har talat med Sterckx om ändringsförslag 60 och det block det har samband med, dvs. 52, 62, 57, 38 och 60. Med föredragandens godkännande skulle vi vilja att mitt ändringsförslag 60 flyttades så att det antas mellan 52 och 62, om så blir fallet. Sterckx och föredraganden har alltså gått med på detta.

Sterckx
Fru talman! Jag håller helt och hållet med Atkins, men till min förvåning ser jag i listan att ändringsförslag 62 fortfarande står under Sir Robert Atkins namn, trots att det är jag som har lämnat in det tillsammans med 31 andra ledamöter, och trots att jag har ringt tre gånger till sessionstjänsten för att meddela att det är mitt ändringsförslag. Jag tycker att detta är ytterst märkligt, då jag anser att det på ett eller annat sätt har inflytande på diskussionen. Jag anser att detta är fel. Det är uppenbarligen ett ändringsförslag som har lämnats in av mig och 31 ledamöter, och jag vill därför att det skall stå i mitt namn. Jag anser att då jag har ringt ett par gånger, så skulle detta ha kunnat rättas till. Ni får ursäkta, men för mig är detta inte ett normalt arbetssätt.

Talmannen
Vi skall återlämna faderskapet till er.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0362/2000) av García-Margallo y Marfil för utskottet för ekonomi och valutafrågor om
I. förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 218/92 om administrativt samarbete inom området för indirekt beskattning (mervärdesskatt) (KOM(2000) 349 - C5-0298/2000 - 2000/0147(COD)) och
II. förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG vad gäller mervärdesskatteordningen för vissa tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg (KOM(2000) 349 - C5-0467/2000 - 2000/0148(CNS))
(Parlamentet antog de båda lagstiftningsresolutionerna genom två på varandra följande omröstningar.)
Betänkande (A5-0378/2000) av de Roo för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om bedömning och hantering av omgivningsbuller (KOM(2000) 468 - C5-0411/2000 - 2000/0194(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0350/2000) av Lienemann för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om en gemenskapsram för samarbete för en hållbar utveckling i städerna (KOM(1999) 557 - C5-0309/1999 - 1999/0233(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0374/2000) av Dary för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (KOM(1999) 582 - C5-0277/1999 - 1999/0235(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0366/2000) av Torres Marques för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring, med avseende på den tid som grundskattesatsen för mervärdesskatt skall tillämpas, av direktiv 77/388/EEG beträffande det gemensamma systemet för mervärdesskatt (KOM(2000) 537/2000 - 2000/0223(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0390/2000) av Gill för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om antagande av ett flerårigt gemenskapsprogram för stimulans av utvecklingen och utnyttjandet av europeiskt digitalt innehåll i de globala näten samt för främjande av den språkliga mångfalden i informationssamhället (KOM(2000) 323 - C5-0462/2000 - 2000/0128(CNS))
Före omröstningen om ändringsförslag 51

Echerer
Fru talman! Om parlamentet tillåter skulle jag vilja göra ett muntligt förtydligande av mitt ändringsförslag 51. En språklig förbistring har uppstått och innebörden i det jag sade har inte alls återgetts med samma ord. Jag ville att vi i stället för orden "producenter och konstnärer, särskilt från den icke-vinstdrivande sektorn" i denna kategori framför allt skulle inbegripa dem som företräder innehållsproducenterna. I går fick jag möjlighet att samråda med enstaka kolleger i parlamentet både före och efter debatten. Ett underordnande i kategorin av dessa företrädare, content provider, uppfattar många ledamöter som andra grupperingar av företrädare. Det har alltså inte uttryckts på ett klart och tydligt sätt. Programmet kallas eContent. Vi bör därför även inbegripa innehållsproducenterna. Jag tror inte det borde vara något större problem. Jag skulle uppskatta om ni ville godkänna detta muntliga ändringsförslag.
(Parlamentet gav sitt bifall till ingivandet av ett muntligt ändringsförslag.) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Förslag till gemensam resolution om resultaten från Europeiska rådets möte i Nice den 7-10 december 2000.

Randzio-Plath
Fru talman! Ni får förlåta följande kommentar. Jag vill bara konstatera att det i förslaget till Nicefördraget beklagligt nog fortfarande hänvisas till ecun i stället för euron. Jag anser att det inte är helt tidsenligt!

Talmannen
Det är ju verkligen förargligt!

Vander Taelen
Fru talman! Jag undrar om vi över huvud taget kan godkänna en resolution om toppmötet i Nice. Jag fruktar att vi, om detta vore en amerikansk situation, är tillbaka vid en ny rösträkning. När jag läser vad som denna morgon står i mitt lands press, kan jag bara konstatera att det franska ordförandeskapet inte endast misstar sig i fråga om röstfördelningen för Polen och Spanien, vilket ordföranden för övrigt har bett om ursäkt för. Det förekommer nämligen ytterligare pinsamma problem. Jag citerar: i bilaga 3 i förslaget till fördrag står att den kvalificerade majoriteten, som kommer att utvecklas allt eftersom nya medlemsstater tillträder, kommer att motsvara 73,4 procent av rösterna då alla kandidater har tillträtt. Detta betyder alltså 253 röster i ministerrådet. Men det betyder också att den blockerande minoriteten - och naturligtvis är det detta det handlar om, det handlade avtalet i Nice om - kräver 93 röster. Men vad läser vi i nästa mening? 91 röster! Ni inser väl att vi svårligen kan diskutera ett fördrag med sådana felaktigheter.

Talmannen
Ni föregår utskottets för konstitutionella frågor arbete.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0334/2000) av García-Margallo y Marfil för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen om beskattning av bränsle för luftfartyg (KOM(2000) 110 - C5-0207/2000 - 2000/2114(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0352/2000) av Patrie för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande om försiktighetsprincipen (KOM(2000) 1 - C5-0143/2000 - 2000/2086(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Talmannen
Innan vi går till röstförklaringarna vill jag önska en god jul till alla dem som jag inte kommer att återse.

Meijer
. (NL) Min nej-röst till fördraget som från och med den 1 januari tillåter fler lastbilar på de schweiziska vägarna, har inte något att göra med det antal tillstånd som nederländska transportföretag därigenom har tagit hem. De anser säkert att 23 428 stycken är för få, men är ändå glada över den tillväxtmöjlighet som ges. Detta fördrag utgör ett steg på vägen mot att i praktiskt avseende alltmer likna Schweiz och Norge vid Europeiska unionens medlemsstater. Den enda skillnaden är att de inte betalar några bidrag och inte har någon rösträtt. På detta sätt kan regeringarna i dessa länder säga till en kritisk befolkning att de fortsätter att vara oberoende, men i praktiken är detta i allt mindre grad sant.
För mig är det dock viktigare att detta fördrag medför en kraftigt ökad lastbilstrafik. Efter Österrike försvinner nu också i Schweiz den barriär som Alperna utgör. Schweiz har tidigare valt att utestänga vägtransporter och i stället förbättra tågförbindelserna för genomgående godstrafik. Genom att tillåta fler och större lastbilar på vägarna kommer Schweiz att tvingas investera mer i motorvägar. Att stora schweiziska miljöorganisationer har låtit sig övertalas med argumentet att inkomsterna från avgifter skall gå till en utbyggnad av järnvägarna övertygar mig inte alls. Detta avtal är fördelaktigt för ett antal företag, men till nackdel för miljön och demokratin.
Allmän budget 2001

Campos, Candal, Carrilho, Casaca, Lage, Seguro, Sousa Pinto och Vairinhos
 - (PT) Europaparlamentet har nu i sin andra behandling av budgeten, godkänt en fullständig överföring av 360 miljoner euro, som parlamentet i första behandlingen placerade i reserven, till Sammanhållningsfondens budgetpost.
Sammanhållningsfonden är för de portugisiska socialisterna en grundstomme i den ekonomiska och sociala sammanhållningen som inleddes med den europeiska enhetsakten och fick en viktig förstärkning i Maastrichtfördraget. Sedan inrättandet av Sammanhållningsfonden har den varit ett viktigt exempel med stor inflytande på två områden med stort intresse för gemenskapen - miljö och transeuropeiska transportnät - med en effektiv tillämpning av gemenskapsbudgeten, och bland de högsta genomförandenivåerna i hela gemenskapsbudgeten.
Som vår kamrat Mario Soares sade vid den nuvarande Prodi-kommissionens tillträde, så var det mest negativa i dess program, avvecklingen av fondens direktoratledning från organisationsplanen för tidigare generaldirektorat XVI. Denna avveckling, som inleddes i mitten av förra året, så som vi hade förutsatt, innebar ett dramatiskt avbrott i takten för godkännanden av projekt och genomföranden av betalningsbemyndiganden, vilket ledde till att det årliga genomförandet av åtaganden i denna fond, i slutet av juni år 2000, låg på under en procent.
När kommissionen föreslog Europaparlamentet en nedskärning på 360 miljoner euro i de planerade betalningsbemyndigandena för 2001, gav man oroväckande signaler om bristande intresse, motivation och vilja att fullt ut genomföra det ekonomiska paket som beslutades av Europeiska rådet i Berlin. På grund av detta förslag beslutade de portugisiska socialisterna att rösta emot budgeten i första behandlingen, om detta förslag innebär en nedskärning av budgetförslaget med 360 miljoner euro, och kunde bara acceptera att rösta för budgeten om detta ändrades så att beloppet placerades i reserven.
Genom en kraftsamling i rådet från företrädarna för olika regeringar, särskilt den portugisiska regeringen, och ledamöter från flera av parlamentets grupper, där det finns anledning att framhålla de socialistiska ledamöterna från Portugal, beslutade man vid trepartsdialogen mellan kommissionen, rådet och parlamentet att återinföra hela det belopp som beslutades i första behandlingen i rådet, för Sammanhållningsfondens betalningsbemyndiganden, och Europaparlamentet har nu ratificerat denna ståndpunkt. Vi välkomnar detta faktum och lovar att fortsätta att övervaka genomförandet av Sammanhållningsfonden.
För att genomförandet av Sammanhållningsfonden skall komma ikapp den försening som skedde i inledningen av denna planeringsperiod, är det nödvändigt med fördubblade ansträngningar och uppmärksamhet från unionens förmånsländers sida och framför allt att kommissionen ger det högsta prioritet, särskilt genom att förstärka de personella och finansiella resurserna för uppföljningen.

Kuntz
. (FR) Andrabehandlingsdebatten om budgeten 2001 får oss att göra samma reflektioner som i oktober förra året och får oss följaktligen att rösta nej igen.
Vi påminde i förstabehandlingen om att hjälpen till Balkanländerna inte i något fall berättigar till en översyn av budgetplanerna och inte heller innebär ett ifrågasättande under falska förevändningar av fiskeavtalen med Marocko genom avsättning av en reserv på 130 miljoner euro. Vi gläder oss åt att detta hädanefter är erkänt.
En viktig händelse som inträffat efter våra senaste budgetdiskussioner är givetvis den så kallade galna ko-krisen. Även om Frankrike nu bör glädja sig åt att Europeiska unionen slutligen har anslutit sig till de franska ståndpunkterna i fråga om förebyggande, är vi fortfarande oroliga när det gäller de anslag som de nya politiska valen innebär.
Situationens allvar har lett till att vår grupp har ingett ett antal ändringsförslag som betonar hur brådskande det är att säkra nödvändiga anslag för att göra uppspårningstesterna systematiska och ersätta dem, liksom att ge ett massivt stöd till den katastrofdrabbade i nötkreatursbranschen.
Det är inte de 60 miljoner euro till några och de cirka 360 miljoner euro som planerats till andra som kommer att räcka till för år 2001.
Vi begär att man i en omfattande tilläggs- och ändringsbudget redan i januari anger vilket intresse kammaren ämnar ge detta ärende.

Lulling
. (DE) Jag har röstat nej till resolutionen, eftersom punkt 21 har godkänts, där Europaparlamentets generalsekreterare uppmanas att fortsätta förhandlingarna med Luxemburgs regering i syfte att möjliggöra en förflyttning av alla tjänstemän som behövs i Bryssel från Luxemburg till Bryssel för att uppnå en effektivare och mer lönsam förvaltning av parlamentets sekretariat och för att förbättra servicen till ledamöterna i Bryssel. Den texten är en idealisk ursäkt för en nedläggning i praktiken av Europaparlamentets generalsekretariat i Luxemburg.
I Edinburgh beslutade stats- och regeringscheferna 1992 att Europaparlamentet skulle ha tre säten: Strasbourg med 12 plenarsammanträden per år, Bryssel med utskotts- och gruppsammanträden och miniplenarsammanträden och Luxemburg som generalsekretariatets säte.
Stats- och regeringscheferna var i Edinburgh säkert medvetna om att tre säten innebär kostnader för resor och uppehälle, alltså är det inte parlamentsledamöterna som i samband med sätesfrågan skall uppmanas till en lönsammare förvaltning. Rent allmänt kunde vi säkert åstadkomma det, för vi skulle alla kunna ge exempel på hur man kan spara, och det avsevärt mer än på resekostnaderna för de tjänstemän som måste resa från Luxemburg till Bryssel eller Strasbourg. Det bör här poängteras att resekostnaderna från Bryssel till Strasbourg kommer att bli mycket högre. Att detta också innebär ett indirekt angrepp mot Strasbourg är det inte många som har tänkt på.
Redan i juli beslutade en mindre majoritet i Europaparlamentet att år 2001 endast sammanträda från måndag eftermiddag till torsdag under de 12 sammanträdesveckor som varje år skall äga rum i Strasbourg, det vill säga stryka fredagens sammanträde, något som redan var ett första angrepp mot Strasbourg.
Kanske har även fransmännen resignerat, om meddelandet den 13 december i en tysk tidning är korrekt, enligt vilket president Chirac i Nice i en regelrätt kohandel med den uppkäftige belgiske premiärministern (som firades som hjälten i Nice) lovade att alla toppmöten liksom ytterligare en av Europaparlamentets sammanträdesveckor i fortsättningen skall äga rum i Bryssel. Det lär ha varit priset för att "hjälten från Nice" slutligen skulle gå med på att få färre röster vid en kvalificerad majoritet i ministerrådet än Nederländerna med en större befolkning.
I och med antagandet av denna text kommer säkert också ett dokument från parlamentets vice ordförande att grävas fram, enligt vilket hela tjänsteenheter och generaldirektorat skall överföras från Luxemburg till Bryssel. I Luxemburg får på sin höjd tekniska tjänster som tryckerier och översättningstjänsten finnas kvar. Det skulle klart strida mot ordalydelsen och andan i de tidigare nämnda besluten av stats- och regeringscheferna i sätesfrågan.
De som driver frågan om överföringen av generalsekretariatet från Luxemburg till Bryssel bekymrar sig givetvis inte om de sociala och omänskliga konsekvenserna för tjänstemännen och deras familjer som i många fall har bott i tiotals år i Luxemburg, där de har sitt hem, deras barn går i skola och deras äkta hälfter arbetar. Vi antar här i tid och otid resolutioner om familjesammanföring.
Vi splittrar våra tjänstemäns familjer, i synnerhet för dem som ingår i kategori D, C och B och inte har råd med en dyr flytt med alla ekonomiska följder, utifrån det genomskinliga argumentet att vi måste spara in på kostnaderna. Så kan och får det inte gå till.
Nu krävs givetvis också att Luxemburgs regering inte bara är på sin vakt utan även garanterar att överenskommelserna uppfylls.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för budgeten, men det är sista gången jag gör det, för jag anser att det intresse parlamentet i finansiella termer visar de äldre och pensionärerna är helt otillräckligt.
Innan jag reste sade de till mig: "Nu är det jul, och i Bergamo skall vi fira jul och Lucia. Kommer herr Ferber att vara en jultomte? Kommer fru Haug att vara en Lucia för de äldre och pensionärerna?" Tyvärr måste jag svara nej, eftersom man i budgeten inte ger det ekonomiska stöd som erfordras för att lösa pensionärernas problem, trots att de utgör cirka 30 procent av Europeiska unionens invånare.

Martin, David W
. (EN) Jag stöder helhjärtat betänkandet av Staes om organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet. Detta ger kommissionen möjlighet att vidta säkerhetsåtgärder i akuta situationer utan att överlägga med medlemsstaterna, vilket alltså betydligt ökar den hastighet och effektivitet med vilken fallen kan hanteras. Ändringen från att kräva "all nödvändig hjälp" till "fullständig hjälp" av medlemsstaterna, och det faktum att Europaparlamentet måste hållas informerad om resultaten visar också att detta betänkande har stor betydelse för alla medlemsstater.

Andersson, Blak, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson, Lund, Theorin och Thorning-Schmidt
. Vi svenska och danska socialdemokrater har idag röstat för EU:s budget för 2001. Budgeten ger EU möjlighet att genomföra sina prioriterade verksamheter samtidigt som budgetdisciplinen bibehålls. EU:s budget för nästa år är en av de minsta i förhållande till medlemsländernas BNP.
Budgeten för 2001 bygger i stor utsträckning på en kompromiss mellan parlamentet, rådet och kommissionen, som vi ställer oss bakom. Parlamentet har lyckats genomdriva en del viktiga prioriteringar - bland annat en ökad satsning på kampen mot arbetslöshet och fattigdom, ett antal viktiga miljö- och jämställdhetsfrågor m.m. Vi har röstat emot högerns attacker på LIFE-programmet och European Women´s lobby.
Vi har således funnit de medel som krävs för att kunna ge ett starkt stöd till återuppbyggnad och demokratisering på Balkan, nu även i Serbien. Däremot kvarstår behovet av en långsiktig lösning för kommande budgetår.
Vi är kritiska till omfattningen och inriktningen på EU:s jordbrukspolitik. Den måste genomgå en mer omfattande reformering i framtiden bl.a. för att ge utrymme för EU:s utvidgning. EU:s jordbrukspolitik är alldeles för kostsam. Vi är dessutom starkt kritiska mot överproduktionen av jordbruksprodukter och mot att EU använder informationsmedel för att sälja detta överskott. Vi är också mycket kritiska mot det omfattande stödet till tobaksproduktionen, som, enligt vår mening, direkt strider mot EU:s ökade ambitioner på folkhälsoområdet.
Vi vill också betona hur viktigt det är att genomförandet av EU:s budget effektiviseras, så att vi kan angripa problemen med den väldiga eftersläpning som finns på vissa områden. Budgetsystemet, liksom metoderna för öppenhet, revision och politisk kontroll, måste snabbt förbättras och moderniseras. Vi nordiska socialdemokrater har också lyckats få igenom förslag om ökat stöd till lokalt och regionalt samarbete i Östersjöområdet, vilket nu uppgår till 16 miljoner euro. Parlamentet har dessutom ökat budgeten för vänortssamarbete, som vi anser är ett viktigt program för att främja det lokala samarbetet inom unionen.

Kuntz
Det verkar i första hand lämpligt att påminna om att den låga ökning av budgeten 2001, som rådet valt att göra, jämfört med innevarande års budget är ett absolut nödvändigt politiskt budskap till våra medborgare. För att godtas måste nämligen en återhållsam budget delas av alla.
I samrådssammanträdet den 23 november beslöts att samtliga belopp från flexibilitetsinstrumentet, dvs. 200 miljoner euro, skulle användas till förmån för Serbien och det är bra även om det måste beklagas att parlamentet tvingades ändra sig jämfört med första behandlingen som var positiv till Meda. Utöver 200 miljoner euro till nödhjälp som tagits från budgeten 2000 för att serberna skulle kunna klara vintern på bästa möjliga villkor kommer, efter trepartssammanträdet i oktober, 240 miljoner euro att tillfogas 2001 för hjälp till Balkanländerna, samtidigt som "Prodi"förslagen borde göra det möjligt att använda omkring 2,2 miljarder euro över flera år åt återhämtning i detta område, framför allt i Federala republiken Jugoslavien.
Därmed, och förvisso mycket sent, erkänner Europeiska unionen således hädanefter hur viktig en omfattande hjälp till den svårt ärrade jugoslaviska republiken är med respekt för dess gränser. Det är dock inte utan att det stora anslag som avsatts till Kosovo väcker legitima frågor om den verkliga kapaciteten för detta område i Jugoslavien att absorbera de 350 miljoner euro som man till en början hade tänkt tilldela det för 2001. Det är således lämpligt att göra en exakt och noggrann bedömning av återuppbyggnadsbehoven för samtliga områden i Federala republiken Jugoslavien, men också att erkänna att Belgrad är den enda legitima samtalspartnern beträffande samtliga kommande åtgärder, annars riskerar Europeiska unionen att synas försörja och stödja områdets separatist- och terroriströrelser.
(Förkortad förklaring med tillämpning av artikel 137.1a i arbetsordningen.)
Betänkande (A5-0372/2000) av Staes
Betänkande (A5-0347/2000) av Lannoye

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande angående bruket av livsmedelstillsatser och särskilt för förbudet att använda natriumalginat för att konservera morötter.
På det sättet lurar vi konsumenterna trefaldigt: först lurar vi dem för att morötter som har plockats en, två, tre eller fyra dagar tidigare ser färska ut, sedan lurar vi dem en andra gång eftersom de får hårda morötter som verkar vara nyplockade i stället för morötter som är mjuka och slaka som de blir när de blir gamla. Slutligen lurar vi dem en tredje gång eftersom alla vet att morötter har en sammandragande effekt, herr talman, men med natriumalginat får morötterna en laxerande verkan.

Wurtz
  
Herr talman! Jag förslår att den dag då Fatuzzo publicerar sina samlade verk, dvs. en sammanställning av alla sina röstförklaringar, skall han ge oss alla ett exemplar. Det är det värt.
Betänkande (A5-0362/2000) av García-Margallo y Marfil

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för García-Margallo y Marfils betänkande om beskattning av elektronisk handel.
Jag måste säga att jag i natt drömde att jag var pensionär. Trots att jag företräder Pensionärspartiet i Italien har jag faktiskt ingen pension. Nå, jag drömde att jag var mycket gammal och pensionerad och behövde medicin. I stället för att jag som vanligt skulle behöva gå till läkaren för att få ett recept, sedan till apoteket och sedan behöva betala för att få hem medicinen, tryckte läkaren på en knapp på sin dator och när jag kom hem var medicinen redan där. Den hade levererats av apotekets bud som hade fått uppdraget på elektronisk väg.
Därför frågar jag er, herr talman: när skall vi rösta om ett direktiv som underlättar elektronisk handel på detta sätt? Snart, hoppas jag.

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi röstade emot betänkandet av Torres Marques rörande harmonisering av mervärdesskatt i Europa och i andra hand emot betänkandet av García-Margallo y Marfil som handlar om skatteordning för tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg.
Vi är emot alla former av mervärdesskatt eftersom det avser en indirekt skatt som framför allt drabbar de arbetande samhällsklasserna.
Dessutom syftar man med förslaget till att fastställa en skattebredd, dvs. att avskaffa grundskattesatserna för mervärdesskatt särskilt för varor med stor konsumtion, såsom bröd, olja eller mjölkprodukter, till och med nödvändiga mediciner.
I all harmonisering, är vi för ett avskaffande av mervärdesskatten på Europanivå och för att ersätta den med en kraftigt progressiv skatt på företagsvinster och inkomster av kapital.

Herman Schmid och Sjöstedt
. Vi har röstat mot ändringsförslag 13 som ingetts av Olle Schmidt. Den slutsats han drar av det faktum att USA har momsfrihet för e-handel fem år framåt, är att även EU bör ha det. Detta är en påfallande svag slutsats.
Det finns ingen anledning att ge skatteförmåner åt en bestämd distributionsform. Dessutom skulle en sådan anpassning till USA:s förhållanden säkert göra det svårare för oss att efter femårsperioden åstadkomma en normal skattenivå både i USA och Europa.
Vidare måste vi bryta tendensen att importera amerikanska missförhållanden till Europa, på detta området liksom på andra områden.
Betänkande (A5-0361/2000) av Ferber

Talmannen
Jag föreslår att han också skickar ett exemplar till Malta eftersom att den enda röstförklaring han inte har gjort, tror jag var när vi talade om Malta. Jag tror att La Valette inte har hämtat sig fullständigt ifrån det.

Fatuzzo
Herr talman! Jag skall försöka att bättra mig genom att före 2004 göra en röstförklaring om Malta.
Vad gäller Ferbers betänkande röstade jag för, även om jag måste säga att jag är för ytterligare avregleringar av postbefordringen. Jag får ofta höra: "Pensionärerna och de äldre vill få sin post varje dag även om de bor i avlägsna byar, i bergsbyar. Därför borde du verkligen stödja en heltäckande service, Fatuzzo."
Själv måste jag dock säga att några gamla pensionärer i bergen har sagt mig: "Jag skulle föredra att få post en gång i veckan men ha en högre pension framför att få post varje dag och ha en lägre pension." Därför tror jag på ytterligare avreglering.

Bordes
Vi röstade emot betänkandet av Ferber. Vi är emot alla former av beslagtagande av en offentlig tjänst som är så viktig som posten från det privata kapitalets sida, om så tröskeln vikt/pris, bortom vilken man öppnar dörren för dem, är 350, 150 eller, av desto större anledning, 50 gram. Om så privatiseringen är progressiv eller brutalt snabb innebär den ändå ett avskaffande av en offentlig tjänst och får allvarliga konsekvenser för de postanställda.
Det kommer inte i fråga att vi på något sätt skall stödja en transaktion som bara betjänar några kapitalistkoncerners intressen, som söker efter ett investeringsområde för att göra privata vinster till nackdel för folket i sin helhet, och särskilt de folklager som har de lägsta inkomsterna.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén och Theorin
. De svenska socialdemokraterna i Europaparlamentet anser att postmarknaden inom EU bör öppnas för konkurrens. Genom att den europeiska marknaden stegvis avregleras, kan posttjänsterna effektiviseras och servicen till kunderna höjas.
Ett slutdatum ger tydliga besked till aktörerna på postmarknaden och en möjlighet för de nationella monopolen att bättre kunna förbereda sig för en avreglering. Därför har vi röstat för ett slutdatum för liberaliseringen.
Vi anser det också otillständigt att länder i EU konkurrerar på t.ex. Sveriges postmarknad när de själva inte är beredda att tillåta konkurrens på sin egen.
Därför har vi idag lagt ner våra röster vid omröstningen om betänkandet av Ferber.

Caudron
. (FR) Att jag i dag har röstat för betänkandet av Ferber om de "europeiska posttjänsterna" beror på att jag tror att vi, i det nuvarande läget när det gäller styrkeförhållandena i Europa och i Europaparlamentet, har fått vad vi kunde få maximalt för att hindra att den offentliga posttjänsten försvinner i Europa!
Det krävdes därför intensiva förhandlingar och en maximal mobilisering på alla nivåer, men till dags dato har det viktigaste säkrats!
Jag säger det ändå med en viss högtidlighet: det är maximalt vad jag kan acceptera från ett Europa som för mig är alltför liberalt! Vi måste således snabbt få ett ramdirektiv om posttjänster i Europa. Toppmötet i Nice gav klartecken åt detta projekt.
Claude Desama är fast besluten att slutföra processen. Vi står där också vid en vändpunkt där samtliga försvarare av offentliga tjänster bör mötas. Med betänkandet av Ferber har vi visat att det var möjligt. Det måste nu göras.

Darras
. (FR) Jag är mycket glad här åt denna första behandling, det arbete som genomförts av utskottet för regionalpolitik, transport och turism, vår föredragandes engagemang samt framför allt för den kunskap och ihärdighet som Brian Simpson, vår fiktiva föredragande i PSE-gruppen, gång på gång uppvisat.
Avregleringen av posttjänsterna är ett av de grundläggande ärenden som har anknytning till begreppet om tjänst i det allmännas intresse, och mer allmänt till bevarande av social och regional sammanhållning i Europeiska unionen. Utöver den tekniska, men nödvändiga visionen om vad man ämnar bevara på området för allmän tjänst och vad man önskar öppna för konkurrens, kan man urskilja genomförandet av den "europeiska sociala modellen". Hur långt skall man gå med avregleringen? Varför vill man påskynda processen, såsom den verkställande kommissionen och kommissionär Bolkestein önskade? Varför vill man avveckla tjänster som är till nytta för och uppskattade av våra medborgare genom att ta ifrån dem lämpliga finansieringsmöjligheter och göra dem beroende av ett föråldrat och bestraffande bidragsystem.
Vi kan givetvis sålunda inte ifrågasätta (såsom den verkställande kommissionen antydde) anpassbarhetsprincipen när det gäller de offentliga tjänsterna som står mitt i centrum av de flesta av våra länders historia och som vi är mycket fästa vid. Detta förefaller mig inte särskilt förnuftigt och lyckligtvis kunde vi rätta till det vid omröstningen i parlamentsutskottet. Därför har jag röstat för betänkandet i den form vi antog det i utskottet.

Esclopé
. (FR) Hur kommer postsektorn att ta sig ur denna period då motsägelser och tvister har kommit för att ofta nog stödja tekniska försvarstal som utarbetats inom ramen för sektorns öppnande för konkurrens?
Kan vi med ett enkelt beslut, eventuellt med en liten majoritet, radera hela begreppet om posttjänst, ett begrepp som har sina rötter och förklaringar i varje stats särart?
Hur kan vi gå till väga för att inte ta de nationella särdrag i beaktande som denna mycket speciella sektor omfattar, i synnerhet de offentliga tjänsternas anpassning till lokala realiteter?
Hur skall man tala om offentliga tjänster i länder där detta begrepp är minimalt, och till och med obefintligt, samtidigt som det är kulturellt förankrat i andra genom att det är en strukturerande faktor för social sammanhållning, i synnerhet i landsbygdsområden?
Vi begär inte att Sverige skall ändra sitt system, men vi vill absolut inte att landet tvingar på oss sitt system.
Efter mångfaldiga utskottsförhandlingar mildrar och försenar förvisso Ferbers text bara kommissionens förslag, ett oacceptabelt förslag som vilar på dåliga och oberättigade påståenden.
Men hur kan man undgå att i detta kompromissbetänkande se en kompromiss om posttjänsterna? Det är lätt för anhängarna till en nyanserad liberalism av nöja sig med en text som mildrar kommissionär Bolkesteins ultraliberala förslag, som endast grundas på ideologiska skäl.
(Förkortad röstförklaring med tillämpning av artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Kauppi
. (FI) Jag är mycket bedrövad över att parlamentet i omröstningen beslöt att omfatta en policy som är ytterst skadlig för konsumenten. I det godkända betänkandet skulle bara en bråkdel av posttjänsterna bli fria från kontroll, något slutligt datum (final date) för upprättandet av en fri konkurrens har heller inte givits. Vi ledamöter som blev i minoritet hade önskat att det slutliga datumet fastslagits till året 2007. Då skulle över 17 år ha förflutit sedan debatten inleddes på EU-nivå.
Ett fastställt datum skulle sporra postinrättningarna att ytterligare utveckla och modernisera sina tjänster och underlätta planeringen och investeringarna på marknaden. När nu parlamentet inte fastställde något datum fortgår obalansen mellan de nationella postinrättningarna då några marknader är öppna medan andra inte är det. Liksom inom de övriga marknaderna har gränserna inom postsektorn förlorat sin betydelse. Det är omöjligt att streta emot den oundvikliga utvecklingen, hellre borde man förbereda sig i så god tid som möjligt.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi röstar emot betänkandet eftersom vi vägrar en ny avreglering av posttjänsterna i Europa. Ett snabbt och terapeutiskt införlivande av privatkapital innebär bara att några monopols intressen som är under uppbyggnad försvaras. Vi kan inte försvara förluster av anställningar och nya kontorsstängningar, inte ens på ett "gradvis och behärskat sätt".
Därför har vi på samma sätt röstat emot de ändringsförslag i vilka det föreslogs att tröskeln pris/vikt på 150 eller på 50 gram skulle sänkas. Vi vill inte delta i denna nya bortslumpning och kommer att fortsätta att försvara idén om en ny europeisk offentlig tjänst.

Lulling
. (DE) Jag har i många år här i parlamentet förespråkat principen om en successiv och kontrollerad avreglering av postväsendet som ger upphov till en fungerande inre marknad för postsektorn. Dock under förutsättning att kvalitativa samhällsomfattande posttjänster behålls. Det är en nödvändighet, i synnerhet för lantliga, avlägset belägna och glesbefolkade regioner, ja till och med för olika stadsdelar. Brevbärarna har i synnerhet där en vad jag skulle vilja kalla sociokulturell roll som vi förhoppningsvis kan fortsätta unna oss i vårt välfärdssamhälle.
Jag hade i utskottet för ekonomi och valutafrågor lagt fram en rad ändringsförslag till kommissionens förslag och i fråga om motiveringarna antogs alla, till dess att en rad kolleger, även sådana som inte ingår i utskottet, plötsligt dök upp för att rösta, vilket kom att innebära att förslagen till de artiklar som gällde motiveringarna förkastades. Detta gav naturligtvis upphov till en otrolig kakafoni, som fick en majoritet av utskottets medlemmar att reagera på rätt sätt, nämligen genom att förkasta denna halvfärdiga text, så att utskottet för ekonomi och valutafrågor inte kunde lämna något yttrande.
Jag är därför särskilt tacksam till det ansvariga utskottets föredragande Markus Ferber, för att han nu har fått till stånd en godtagbar kompromiss, i vilken ordalydelsen och andan i mina förslag i stor utsträckning beaktas, så att jag kan acceptera denna, i synnerhet eftersom
särskilda tjänster inte ges en ny definition,
pris- och viktgränserna fastställs på ett förnuftigt sätt, det vill säga att upp till 150 gram förbehålls de samhällsomfattande posttjänsterna, liksom även en prisgräns som uppgår till fyra gånger den allmänna tariffen.
De av kommissionen föreslagna gränserna på 50 gram med en övre prisgräns som är två och en halv gång den allmänna tariffen är alltför drastiska och skulle få negativa effekter för dem som tillhandahåller de samhällsomfattande posttjänsterna. Det hade också varit fallet om de avgående gränsöverskridande postförsändelserna och expresstjänsterna skulle helt ha avreglerats, något som i synnerhet den luxemburgska posten på grund av sitt särskilda läge inte hade klarat. I kompromissen iakttas även mitt förslag, och därför kan jag nu under första behandlingen med gott samvete rösta ja till betänkandet.
Däremot värjer jag mig mot antydningarna från dem som förespråkar en skyndsam avreglering, utan att beakta förlusten av livskvalitet och arbetstillfällen, och anklagar mig och de kolleger som är av samma uppfattning som jag för att agera på uppdrag av postlobbyn som ville behålla sitt monopol. Sådana antydningar tillbakavisar jag bestämt.

Meijer
. (NL) Alla möjliga internationella företag anser att kommissionär Bolkesteins förslag inte är tillräckligt långtgående och alltför måttfullt, och de vill ha en större och snabbare tillgång till den efterfrågade marknaden. De kommer att fortsätta att utöva tryck. Med inkomsterna för leveranser över 150 gram stärker de sin position. Debatten om postens framtida organisation är säkerligen inte avslutad.
Att Europeiska kommissionens extrema avregleringsförslag var chanslöst visste vi redan då föredragande Ferber lade fram några kritiska förslag om närmare undersökningar, noggrannhet och tidsfrister. Det blev ännu tydligare då kristdemokrater och socialdemokrater ingick ett hemligt avtal om att tillsammans försvara en kompromiss mellan att avreglera och inte avreglera. Viktklassen 50-350 gram delades upp, med en gräns vid 150 gram. Detta innebär alltså 100 ofta förekommande gram till högerns fördel, och 200 mindre förekommande gram till vänsterns fördel.
Om kompromissen mellan socialdemokrater och kristdemokrater hade funnits med redan från första början så skulle jag inte ha gett den mitt stöd, eftersom nackdelarna vid alla avregleringar är större än fördelarna. Trots att den nuvarande slutsatsen innebär ett nederlag för kommissionär Bolkestein, anser jag att jag måste hålla fast vid denna utgångspunkt, och således även vid min nejröst.

Miranda
 - (PT) Kommissionens förslag för postsektorn innebär en avregleringsvilja utan gränser, och är en attack på en viktig offentlig service och på de företag och de anställda som utgör dem. Detta är skälet till vårt otvetydiga och bestämda motstånd mot den allmänna inriktningen.
Vi menar dock att den kompromiss som nu läggs fram i det betänkande vi debatterar - även om inte kommissionens privatiseringsintentioner ifrågasätts helt och hållet - innehåller vissa förnuftiga detaljer som vi inte kan se i kommissionens förslag. Vi anser att detta är bättre och förkastar det därför inte. Men trots det, och i och med att slutmålet med den aktuella bestämmelsen inte ifrågasätts, godkänner vi det inte heller.

Nicholson
. (EN) Jag vill gratulera föredraganden till ett utmärkt betänkande. Jag tror att vi måste se till att alla får en så effektiv posttjänst som möjligt; att göra på ett annat sätt skulle inte vara det bästa för våra väljare.
Det är inte tillräckligt att uppmana till avreglering utan att inse vilka resultat våra beslut får. Glesbygden behöver sina posttjänster. Det är mycket viktigt och nödvändigt att se till att glesbygdsekonomin hålls stabil. Jag anser att vi har nått den nödvändiga balansen, och att vi kan tillåta tjänsten att utvecklas på en godtagbar nivå som ger alla vad de behöver och kräver.

Queiró
 - (PT) Avregleringen av postsektorn enligt kommissionens förslag är varken ett lämpligt eller tydligt förslag, därför röstade jag för betänkandet och alla de ändringsförslag som ger uttryck för denna inställning. Det preliminära förkastandet av förslaget utgick från en allmän känsla av skepsis och var en signal om styrka för länder som Portugal, mot avregleringssträvandena från de nordiska länderna och kommissionen, som vi har sett helt fruktlöst försökte inta en ståndpunkt som de flesta medlemsstater inte var instämde i. Härigenom stod det klart att ett rent konkurrensperspektiv inte tillfredsställer befolkningarnas intressen.
Vi får inte glömma, och detta har jag slagits för, den offentliga servicens sociala funktion. Postkorrespondens är än i dag vad den portugisiska befolkningen väljer för att hålla sina familjeband levande. Dessutom spelar den fortfarande en viktig ekonomisk och social funktion, såväl när det gäller betalning av räkningar för offentliga tjänster, som vatten, elektricitet, telefon etc., som för utbetalningar av ålderspension, invaliditetspension och underhållsbidrag. Det är inte möjligt att genomföra en adekvat omvandling till en fullständigt öppen marknad utan att planera för hur dessa tjänster skall utföras i fortsättningen. Den drastiska förändringen av gränserna för vikt och pris för postförsändelser, som föreslås av kommissionen, kommer dessutom om de godkänns att få extremt allvarliga effekter för den portugisiska postsektorn, med en påföljande betydande marknadsförlust och med negativa sociala effekter.
Omröstningen om detta betänkande i kammaren i december var oerhört viktigt. Det handlar om ett medbeslutandeförfarande som, förutom att visa på Europaparlamentets viktiga roll, kommer att stärka dess ställning under nästa ministerråd (telekommunikationer), vilket äger rum den 22 december i år. Europaparlamentet ger alltså kommissionen en stark signal om sina reservationer inför en totalt avreglerad postmarknad.

Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. Vi anser inte att posten är en fråga som EU bör behandla, även om förslaget efter utskottets behandling ser betydligt bättre ut än kommissionens ursprungliga förslag. Vi anser att medlemsstaterna själva är mycket mer kompetenta att sköta dessa frågor. Dock ser vi gärna mellanstatliga lösningar på området.
Vi ser inte heller att det finns något behov eller någon nödvändighet att privatisera, konkurrensutsätta eller avreglera posthanteringen. I Sverige har redan en del av dessa förslag genomförts, och vi kan redan nu se att detta har lett till en sämre situation än tidigare. Det har uppstått regionala orättvisor och det har skett en försämring, inte minst för de anställda, av situationen inom posten.
Betänkande (A5-0378/2000) av Roo

Fatuzzo
Talman Fontaine som på sitt vanliga exemplariska sätt ledde mötet före er, herr talman, sade vid ett tillfälle: "Jag hör en mobiltelefon som ringer", och det var just efter att vi hade röstat om en text om bullerbekämpning.
Herr talman, jag lade själv fram ett ändringsförslag i utskottet där jag krävde att man skulle reglera användningen av mobiltelefoner inomhus. Tyvärr avslog utskottet för miljö detta ändringsförslag från Fatuzzo.
Icke desto mindre röstar jag för detta dokument, men talman Fontaines uttalande tröstade mig med att min begäran var riktig och jag kommer därför att upprepa den i framtiden, nästa gång vi talar om bullerbekämpning som jag tycker är någonting mycket bra under förutsättning att den görs med vederbörlig hänsyn till industrin.
Betänkande (A5-0350/2000) av Lienemann

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade emot denna resolution. Jag är emot den eftersom detta, enligt min mening, är ett tecken på hur dåligt de medel som Europeiska unionen förfogar över används.
Jag anser att detta kan betraktas som resursslöseri: inte att pengarna kastas i sjön, men på sätt och vis är det vad man gör när man ger ut 12,4 miljoner euro under fyra år - från 2001 till 2004 - för att främja tillämpningen av gemenskapens regelverk på miljöområdet på lokal nivå.
Nu kommer vi som mest - det sägs också i betänkandet - att kunna finansiera ett tiotal projekt, och detta är som om man väntade på regn i öknen och det föll en droppe på varje kvadratkilometer. Det är alldeles otillräckligt för att släcka de törstandes plåga. Jag anser att unionens finansiering bör genomföras på ett enhetligt sätt i den utsträckning detta är möjligt. Här är det i praktiken som om vi gav pengar till den förste som lyckas ta dem i en törstande och hungrande folkmassa som ropar efter en brödbit. Jag anser inte att Europeiska unionens pengar skall användas på detta sätt!
Betänkande (A5-0374/2000) av Dary

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer, för visst måste handeln avregleras som det sägs i vårt fördrag, men vi måste också ta hänsyn till problemen i de länder som utgör Europeiska unionen. Vi måste ha modet att fortsätta att skydda dem i Europeiska unionen - och jag syftar framför allt på de yttersta randområdena, såsom Kanarieöarna och andra områden - som eftersom de lever av bananproduktion har behov och rätt till hela unionens beskydd, även från de stater som inte producerar bananer.

Adam
Herr talman! De brittiska labourledamöterna välkomnar godkännandet av Darys betänkande om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Vi hoppas att det nu så snart som möjligt sker överläggningar där man kommer överens om arrangemang som är förenliga med våra WTO-åtaganden och som skyddar våra traditionella leverantörer. Vi har emellertid vissa reservationer när det rör ändringsförslag 6, 7, 11, 15, 16, 25 och 26, eftersom vi inte utesluter möjligheten till ett system med endast tullavgifter i framtiden. Vi har också vissa reservationer när det gäller ändringsförslag 17, 18, 27, 30 och 31, då vi inte är övertygade om att de är förenliga med våra WTO-åtaganden.
Vi hoppas att godkännandet av betänkandet också resulterar i ett tidigt upphävande av de handelssanktioner som införts av Förenta staterna, som får genomslag på ett ganska godtyckligt sätt och på områden som inte har något samband med detta.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA)De danska socialdemokraterna har i dag röstat emot förslaget om en gemensam marknadsuppgörelse för bananer. Vi anser inte att bananproducenter skall ha mera stöd. Den aktuella uppgörelsen är inte tillräcklig och bör ändras, så att den överensstämmer med WTO-bestämmelserna. Vi anser att man bör öka incitamenten till en bärkraftig produktion av bananer - de så kallade faire trade-bananerna.
För oss är det helt avgörande att stödet till fair trade-bananerna bibehålls och att man ständigt stärker incitamenten till odling av bananer på ett bärkraftigt sätt. Fair trade handlar inte bara om handel utan också om förbud mot tvångsarbete, förbud mot barnarbete och lika lön för män ock kvinnor. Dessa delar stöder vi naturligtvis, eftersom det ju är socialdemokratiska hjärtefrågor.

Bordes och Cauquil
. (FR) Vi lade ner våra röster vid denna omröstning som är den femtielfte konflikten i det banankrig i vilket man ställer, å ena sidan, dollarbananen som domineras av tre stora amerikanska kapitalistkoncerner mot, å andra sidan, den hittills skyddade bananen från områden som domineras av engelska eller franska kapitalistkoncerner eller av några stora Béké-familjer.
Vi har inte för avsikt att vare sig gynna de stora hajarna i bananbranschen eller de mellanstora hajarna i det område som skyddas av Europa.
Vi anser emellertid att de som skyddas från konsekvenserna av detta krig är de småproducenter som arbetar på sina plantager utan att exploatera någon och även deras inkomster hur än marknaden växlar.
Vi anser framför allt att vi måste skydda de anställda inom banansektorn från konsekvenserna av det handelskrig som kapitalistkoncernerna ägnar sig åt, dessa anställda, som exploateras när affärerna går bra men som avskedas när storproducenterna väljer att investera i lönsammare sektorer då bananerna inte ger tillräckliga vinster.

Fruteau
. (FR) Exakt på dagen för åtta månader sedan skickade parlamentet ett mycket tydligt meddelande till kommissionen: att uteslutande anta ett tariffsystem efter en övergångsperiod på sex år innebär verkligen att gemenskapens och AVS-ländernas bananproducenter döms till konkurs och förtvivlan.
Kommissionens visade enträgenhet att finna ett hållbart system som är förenligt med det allsmäktiga WTO har tyvärr vunnit över alla andra hänsyn.
Jag vill att det skall vara klart och tydligt: jag förnekar inte denna organisations intresse. Det jag förnekar med andra, det är inte globaliseringen!
Det är en globalisering för de rikaste och enbart för dem.
En globalisering som innebär att man inte bryr sig om de mest grundläggande mänskliga rättigheter.
Kort sagt, en globalisering som klarar sig undan alla demokratiska regler.
När det gäller denna bananfråga, vill jag än en gång påminna om våra småproducenters ångest i Guadeloupe, Martinique eller Kanarieöarna, de småproducenter som känner sig bedragna, övergivna och offrade på en makroekonomisk tankes altare som övergår dem!
Kommissionens förslag är oacceptabelt i denna form eftersom det utgör en villkorslös kapitulation inför det amerikanska diktatet! Denna kapitulation är inte värdig vårt europeiska projekt samt den sociala och miljömässiga modell, som vi säger att vi vill bygga upp. Därför har jag röstat för betänkandet av Dary som genom sitt motstånd hedrar vårt parlament.
Betänkande (A5-0366/2000) av Torres Marques

Poos
. (FR) Såväl av principskäl som av praktiska skäl har jag tvingats rösta emot de förslag till ändring av texten som kommissionen har föreslagit.
Att Ekonomiska och monetära unionen skall fungera väl kräver i princip inte en harmonisering av grundskattesatserna för mervärdesskatt. I Förenta staterna, som är en perfekt ekonomisk och monetär union, finns det avsevärda skatteskillnader mellan staterna.
I praktiken kommer ändringsförslag 2 och 3 att få till följd en harmonisering uppåt av mervärdesskatten. Vi talar bara om tiden för att tillämpa den minsta grundskattesatsen. Den högsta grundskattesatsen nämns inte ens.
I prisstabilitetens intresse och i skydd av konsumentens köpkrafts intresse skulle det krävas en åtgärd i motsatt riktning: det vill säga bibehållande på obestämd tid av den lägsta grundskattesatsen på 15 procent, tillsammans med en frivillig och gradvis minskning av de högsta grundskattesatserna.
Rapport Gill (A5-0390/2000)

Belder
. (NL) Vi röstade emot Gill-betänkandet. Följande marginalanteckningar i betänkandet spelade in i detta beslut.
I en ekonomi ytterst grundad på konkurrens måste digital information kunna erbjuda en tillräckligt hög kvalitet. När man betänker vad som måste och kan erbjudas i ett digitalt innehåll, utgör principen för teknikneutralitet med rätta en del av Europapolitiken. Lagstiftning för och reglering av tryckt material skall således även tillämpas på digital information. Detta förs inte fram tillräckligt i betänkandet.
Härmed tillhandahålls i Europakonventionen om skydd av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter en ram för begränsning av innehåll i syfte att skydda användare. Enligt artikel 10 medför åsiktsfriheten förpliktelser och ansvar som kan leda till villkor, begränsningar och sanktioner.
Med tanke på detta bör myndigheter, med avseende på digitalt innehåll, agera för att bland annat förekomma straffbara handlingar (diskriminering) och arbeta för hälsoskydd (utbud av till exempel bristfälligt testade läkemedel via Internet), god moral och tredje persons rättigheter (upphovsrätt). Stöd till innehåll som går mot nämnda intressen måste förekommas. Betänkandet betonar inte detta tillräckligt.
För det andra behandlas i betänkandet den språkliga och kulturella mångfalden i alltför negativa ordalag. Ändringsförslag 8 reducerar den till ett hinder för den industriella utvecklingen. Detta strider mot respekten för den nationella identiteten (artikel 6.3 i EU-fördraget). Lagstiftningar skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna på grund av den nationella identiteten, såsom i fråga om samhället, språk och värderingar.
Det vore därför bra om EU-länderna fördjupade sig i frågan om vilken europeisk lagstiftning som skall tillämpas. Gemenskapsaktiviteter bör, i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen, koncentreras dit där gemenskapsnivån innebär ett mervärde. Brist på pengar på gemenskapsnivå får inte vara drivkraften för att uppmana medlemsstaterna till handling, på det sätt som sker i förslaget till betänkande.
Slutligen erbjuder digital information alternativa möjligheter till ekonomisk utveckling i länder med en bristfällig infrastruktur i fråga om järnvägar och vägar. Endast spridning av kunskaper är inte nog. En flankerande politik är ett villkor för att fördelarna med kunskapssamhället skall komma till verklig användning. En sådan politik kan bestå av organisatoriska och tekniska strukturer och utbildningar. I betänkandet ges inte detta tillräckligtutrymme.

Caudron
. (FR) Programmet eContent syftar till att uppmuntra utveckling och utnyttjande av europeiskt digitalt innehåll i de globala näten samt främja språklig mångfald i informationssamhället. Detta program ingår i EU:s e-initiativ e-Europa "Ett informationssamhälle för alla" som inleddes av kommissionen i december 1999. Det kommer att omfatta en period av fem år (2001-2005).
Dess fyra främsta mål är följande: att upprätta gynnsamma villkor för försäljning, spridning och användning av europeiskt digitalt innehåll i de globala näten för att stimulera den ekonomiska verksamheten och bredda sysselsättningsmöjligheterna, uppmuntra utnyttjandet av potentialen i det europeiska digitala innehållet och särskilt informationen från den offentliga sektorn, främja flerspråkighet i det digitala innehållet i de globala näten, öka exportmöjligheternas för de europeiska innehållsföretagen och särskilt små och medelstora företag genom språklig anpassning samt slutligen och framför allt bidra till den yrkesmässiga, sociala och kulturella utvecklingen av unionens medborgare och underlätta den ekonomiska och sociala integrationen i informationssamhället av medborgare från kandidatländerna.
Man kan bara glädja sig åt ett sådant initiativ när man vet att värdet av det europeiska digitala innehållet utgör 5 procent av den europeiska BNI och fyra miljoner personer i sysselsättning. Dessutom skulle tillväxten av den digitala mediesektorn kunna nå 20 procent per år under de närmaste tio åren. Våra företag måste kunna dra nytta av denna stillväxt. Vi måste ge dem möjlighet att konkurrerar med Förenta staterna som dominerar denna sektor.
Jag vill framhålla det fjärde målet som syftar till att informationssamhället skall vara till nytta för alla. Det finns nämligen en stor risk för att en digital klyfta skall uppstå. Trots att detta konstaterande inte kan betvivlas, föreslår dock inte Europeiska kommissionen någon åtgärd för att undvika att denna klyfta uppstår. Det beklagar jag starkt! Jag stödde således de ändringsförslag som var inriktade på att särskilda åtgärder skall vidtas. Det förefaller mig i egenskap av föredragande om allmän tjänst och de nya kommunikationsnäten nämligen mycket viktigt att säkra tillträde till de nya informations- och kommunikationsteknikerna för samtliga medborgare. För min del kommer jag att vaka över det inom ramen för det betänkande som anförtrotts mig.

Caveri
. (FR) Detta förslag till rådets beslut är förenligt med den åtgärd som vill stärka kunskapsnäten i Europa. De planerade insatserna siktar till att bemöta det påtagliga övertaget från Förenta staternas sida inom sektorn för digitalt innehåll och dess spridning via olika resurser i samband med Internet.
Det är uppenbart att Europa är i stånd bemöta marknadernas utmaningar genom sitt övertag på de ekonomiska och sysselsättningsmässiga planen och naturligtvis tack vare den kulturella rikedomen och språkliga mångfalden - som uttryckligen upprepas i begreppet om språkliga minoriteter och regionala språk - inför den enspråkighet som präglar en stor del av nätet.
Mångfalden av språk och kulturer - i synnerhet om man tar hänsyn till de nya medlemsstaternas potential - gör det dessutom möjligt, särskilt när det gäller små och medelstora företag, att underlätta handelsutbytet och exportera Europas kulturella värden, och det kan göras i flerspråkiga former som allt oftare är förbundna med översättningssystem.
Det måste betonas att i stället för att krossas av Internets globalisering har de språkliga minoriteterna funnit nya kulturella och ekonomiska möjligheter däri.
Avslutningsvis måste de enorma kunskapstillgångarna i de offentliga arkiv som för närvarande ofta inte är tillgängliga föras in i näten.

Martin, David W
. (EN) Jag välkomnar detta betänkande av min kollega Neena Gill. Även om 70 procent av innehållet på Internet är på engelska, består Europeiska unionens utmaning i att mer ingående undersöka dess språkliga rikedom. Detta är förenat med behovet av en språkindustri som koncentrerar sig på språklig anpassning och som diversifierar det elektroniska innehållets språkliga infrastruktur.
Detta betänkande innehåller många utmärkta idéer om hur dessa mål skall kunna uppnås till nytta för alla medlemsstater, och jag stöder det fullständigt.

Montfort
. (FR) Att bidra till införandet av ett program för utveckling av europeiskt digitalt innehåll på Internet är verkligen mycket viktigt och de prioriteringar som valts kan inte utsättas för kritik.
Men det som i texten förekommer som skäl för den nödvändiga språkliga och kulturella anpassningen är ibland förbryllande: uppmuntran till att skapa program på regionala språk och etniska minoriteter som skall vara företrädda i unionen är ett beslut vars förutsägbara konsekvenser är en progressiv radering av de nationella identiteterna.
När det gäller det digitala, innebär det språkliga uttrycksmedlet samtidigt ett konkurrensövertag, ett tankesätt och en rättslig återverkan som gynnar dem som har det som modersmål. Under sådana omständigheter är det i synnerhet samstämmighet och enhet som har säkrat företräde åt Förenta staterna på denna framtidsmarknad.
Men vad skall vi göra för att bemöta det amerikanska herraväldet? Vi skall balkanisera våra kulturella produkter!
Mitt emot sig kommer den blå tunikan bara att finna en massa indianska stammar, försjunkna i sig själva, som för att kommunicera med omvärlden utgår från den enda gemensamma nämnaren: härskarens röst, vars smygande totalitarism ger en illusion av att han befriat sig från det närmaste förvaltarskapet. Vi har redan några talande exempel i detta parlament av valda separatister som hellre föredrar att uttrycka sig på engelska än på sitt medlemslands officiella språk.
Må vara de kommande tekniska svårigheterna när vi för att respektera texten exempelvis måste finna ett system för att gå från kurdiska till bretonska... Men det allvarligaste är att dessa åtgärder angriper den språkliga enheten, och således enheten kort och gott i medlemsstaterna: medborgarskapet i nästan alla Europas nationer vilar på flera pelare, varav godkännandet av ett officiellt språk inom samma nationella samfund inte är den minsta, och vissa medlemsstater som dagligen tillämpar språklig uppdelning vet att den helt naturligt leder till politisk uppdelning och upplösning av nationalkänslan.
(Förkortat inlägg med tillämpning av artikel 137.1 i arbetsordningen.)
Europeiska rådet i Nice

Nogueira Román
Herr talman! Det är första gången som jag avger en röstförklaring, men jag faller för frestelsen att få uttrycka att jag är helt och hållet emot att Europeiska rådet i Nice har fastställt antalet ledamöter i denna kammare och fördelningen mellan stater, då denna befogenhet logiskt sett endast borde innehas av denna kammare, som företräder de europeiska medborgarna och som är en av huvudaktörerna i den Europeiska unionen.

Fatuzzo
Herr talman! Jag bad min dotter Elisabetta som -,som ni vet, företräder Pensionärspartiet i den regionala församlingen i Lombardiet - att ge mig ett råd om detta rådsmöte i Nice: vad hon ansåg, om hon tyckte att jag borde rösta för. Min dotter Elisabetta sade: "Rösta ja, bifall" - och jag följde hennes råd - "men du måste yrka på att Europaparlamentet skall börja att beslutsamt föra fram förslaget att det är parlamentet som ensamt skall besluta om vissa saker. Rådet måste ta ett steg tillbaka och inte fatta beslut om vissa frågor, i vilka i stället Europaparlamentet skall ha suverän lagstiftningskompetens".

Cauquil
Herr talman! I brist på andra resultat kommer kohandeln i Nice att ha belyst huvudpersonernas avsikter i Europeiska unionen.
Att institutionalisera djungelns lag, där de starkaste försöker krossa de svagaste kunde inte annat än leda till det institutionella fuskverket i Nice. Det enda som håller tillbaka de fyra främsta makterna i Europeiska unionen från att tvinga på Europa sin gemensamma dominans är att de själva är rivaler.
Det skall med det engelska undantaget rörande beskattning eller med det franska undantaget rörande kulturella produktioner påpekas att varje stat vet hur det som dess ledande klass tycker om skall värnas. När det gäller den sociala frågan är det således Förenade kungariket, vars lagstiftning är den svagaste bland de stora länderna, som har framhållit det engelska undantaget. Men ingen stat har framhållit det sociala undantaget för att i sin egen sociallagstiftning bevara det minst negativa för de anställda eller för att invända mot privatiseringen av de offentliga tjänsterna.
Det är att erkänna att de anställda och arbetarklassen inte kan förvänta sig något bättre av Europeiska unionen än av sin egen nation, det vill säga en utjämning längst ner, en försämring av den sociala tryggheten, avveckling av de offentliga tjänsterna och en tillbakagång av levnadsvillkoren. Vi har följaktligen röstat emot denna resolution.

Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag skulle vilja uttrycka en stor del av medborgarnas missnöje med bristen på entusiasm för det europeiska bygget som Europeiska rådet i Nice ännu en gång visat. Tre år efter Amsterdam har man tvingats förlänga mötet hela helgen till sista sekunden för att nå ytterst begränsade överenskommelser.
Och bland dessa överenskommelser finns t.ex. inte stadgan om de grundläggande rättigheterna med som detta parlament antog. Det visar att de femtons regeringar inte har särskilt mycket förnuft eller mycket social vilja när det gäller fördjupningen av medborgarnas rättigheter.
Å andra sidan hyser jag hopp inför den regeringskonferens som skall ske år 2004, som är det enda som jag tycker är positivt från Nice, så att denna en gång för alla beaktar fördelning och distribution av kompetenser mellan Europeiska unionen och ländernas regeringar. Jag hoppas också att man i fördelningen av befogenheter, år 2004, tillämpar subsidiaritetskriteriet så att regioner och autonoma regioner kan ha denna status inom unionen.

Beazley
. (EN) Jag röstade mot den gemensamma resolutionen, p.g.a. delar i den som ständigt stött på motstånd från det brittiska konservativa partiet.
Det bör emellertid betonas att jag fullständigt instämmer i det starka stöd till EU:s utvidgning som belyses genom ändringsförslag 1, som antogs.

Belder
. (NL) Vi får vara tacksamma för att regeringscheferna i Nice ingick ett avtal som gör maktfördelningen i Europeiska unionen tämligen balanserad. Europeiska unionen är nu redo för kandidatländernas tillträde. Utan ett avtal skulle Europeiska unionen ha befunnit sig i en djup kris utan några snabba lösningar. Med detta i åtanke får vi vara tacksamma över avtalet.
Att nationella intressen spelade en roll vid fastställandet av maktbalansen har sin bakgrund i problemets natur, och vittnar inte om någon kortsynthet, som det står i punkt 5 i resolutionen. Tonen som sätts i den gemensamma resolutionen är i detta avseende alldeles för ensidig.
Ett annat fall av ensidighet anser jag vara att resolutionen i alltför hög grad utgår ifrån att en förstärkning av de europeiska institutionernas makt och befogenheter per definition är positiv. I Europa lever olika folk tillsammans i fred och samarbetar där så behövs. De europeiska institutionerna spelar en viktig roll i detta sammanhang: Europeiska kommissionen som bevakare av allmänna europeiska intressen, och Europaparlamentet som en motvikt mot kommissionen och rådet. Denna roll betyder inte alls att deras befogenheter måste utvidgas i det oändliga. Gemenskapsmetoderna är lämpliga för gränsöverskridande ämnen, men de är inte något universalmedel för att lösa alla problem.
Jag kan inte heller vara positiv inför utvidgningen av befogenheter för Europeiska kommissionens ordförande, vilken på detta sätt får alldeles för stor makt. Han saknar all rätt till detta. Inte heller kan jag vara positiv inför kungörelsen av stadgan. Denna stadga har endast ett symboliskt värde, och det är inte bra för det faktiska beskyddet av grundläggande rättigheter.
Att resultatet från Nice kunde ha gått längre förnekar jag inte. Europeiska unionen hade kunnat bli mer demokratisk och öppen. Att så inte skedde är en möjlighet som har gått förlorad.

Berthu, Montfort, Souchet, Thomas-Mauro och Varaut
. (FR) Europeiska rådet i Nice hade en positiv sida: genom att visa upp en ny röstviktning och en ny fördelning av de europeiska parlamentsledamöterna som bådadera omfattar kandidatländerna från Östeuropa har det just gett dessa ett tydligt tecken på sin vilja att ta emot dem på kort sikt. Vi kan bara glädja oss åt det.
Däremot är vi mycket mer förbehållsamma i fråga om resten av den institutionella förhandlingen. Stats- och regeringscheferna slöt sig inne i kortsiktiga köpslåenden utan någon större vision om den europeiska framtiden. De lappade ihop gemenskapsmaskinen för att förlänga dess livstid inför utvidgningen. De lyckades kanske, åtminstone tillfälligt, men till priset av allvarliga olägenheter: mer överstatlighet, mindre demokrati, större tyngd av Tyskland i beslutsprocessen.
Vi kan om formen konstatera att rådet avslutades i gryningen den femte förhandlingsdagen i en allmän utmattning och osäkerhet om de exakta konturerna när det gällde många beslut. Det försenade offentliggörandet av de skriftliga slutsatserna - som fortfarande inte är officiellt tillgängliga för närvarande, fyra dagar senare - visar tydligt på svårigheten att klart formulera beslut som fattats i förvirring. Än en gång har man i brådska och improvisation under den sista natten beslutat om bestämmelser av mycket stor omfattning som ingen hade diskuterat tidigare - såsom utnämningen av ordföranden och kommissionsledamöterna med kvalificerad majoritet, som inte ens upplysningsvis förekom i den sammanställning som delades ut av ordförandeskapet före rådet.
Vi upprepar att denna beslutsmetod är fullständigt onormal för demokratiska länder. Men lösningen är säkert inte, såsom federalisterna föreslår, att låta regeringskonferensen förberedas genom konventioner av den typ som den genom vilken stadgan om mänskliga rättigheter formulerades, eftersom man ytterligare skulle öka förvirringen, överdrifterna och avsaknaden av realism. De kommande regeringskonferenserna måste däremot hädanefter överlägga på fastare grund: en föredragningslista som består av förslag som antagits av minsta möjliga antal (till exempel, en tredjedel) nationella parlament. Det är enda sättet att på nytt centrera diskussionen.
Vad gäller innehållet, kan man i härvan av kompromisser urskilja minst två tendenser ovanpå varandra: 1) att överstatlighet går framåt till nackdel för de nationella demokratierna och 2) de tyska ståndpunkterna vinner terräng i den överstatliga beslutsprocessen.
När det gäller den första tendensen, ser man framför allt ett breddande, omedelbart eller på kort sikt, av omröstning med kvalificerad majoritet om huvudfrågor, särskilt asyl- och invandringspolitik, internationella avtal på området för tjänster och immateriell äganderätt eller också utnämning av kommissionsledamöter. Trots en lätt höjning av tröskeln för kvalificerad majoritet, vars omfattning måste kontrolleras, borde detta breddande innebära att klyftan ytterligare kommer att öka mellan de europeiska institutionerna och de nationella demokratierna. Vad beträffar de handelsförhandlingar som nämndes ovan, skall exempelvis de nationella parlamenten fråntas sina sista rättigheter till ratificering och ett land kommer, om det är i minoritet i rådet, inte längre att kunna säga "nej" när en förhandling kränker landets intressen.
Vi får parallellt inte låta det skenbara bevarandet av röstparitet mellan Frankrike och Tyskland i rådet bedra oss: det är en optisk villa, eftersom den nya regeln om " demokratiskt skyddsnät" (införandet av en låsningsminoritet som utgör 38 procent av befolkningarna) mekaniskt skall ge en fördel till Tyskland, som ensamt kommer att ha nära hälften av denna majoritet efter en utvidgning till 27 medlemmar. Det blir således lättare för Tyskland än för andra länder att nå låsningströskeln genom att lägga till några mindre länder från sitt inflytandeområde. Samtidigt ökar klyftan ytterligare mellan antalet tyska europeiska ledamöter och de andra ländernas ledamöter, vari Frankrike ingår, vilket inte är utan konsekvenser i samband med Europaparlamentets ökade beslutsbefogenheter.
Denna utveckling kan tyckas legitim i vissa ögon, eftersom den tenderar att i institutionerna ge uttryck för ländernas respektive vikt i befolkningshänseende. Men detta räkningssätt grundar sig på den underförstådda förutsättningen att det finns ett enda europeiskt folk, vilket inte är fallet. Det enda sättet att i framtiden undvika farliga konflikter är att behålla den traditionella synen, enligt vilken Europa grundas på de nationella samfundens ömsesidiga respekt. Den nya metoden att utse kommissionens ordförande, exempelvis, - kvalificerad majoritet i rådet och majoritet i Europaparlamentet - leder således direkt till att en ordförande installeras som skulle kunna sakna enhälligt stöd från länderna samtidigt som han nästan nödvändigtvis kommer att få stöd från Tyskland. Kan man föreställa sig vilka omvälvningar sådana bestämmelser kan medföra i de europeiska institutionernas filosofi och de snedvridningar som de kan införa? Vi måste för övrigt i Frankrike fråga oss om detta nya sätt att utse kommissionens ordförande, tillsammans med stärkandet av hans makt, verkligen är förenligt med fördraget.
Kan detta nya Europa vara? I princip inte, eftersom det av naturen allt mer skall bryta sig loss från de nationella demokratierna. I praktiken har emellertid dess byggherrar varit skickliga nog genom uppmjukning av det stärkta samarbetet att införa en vid dos av flexibilitet som genom att skilja på olika integrationsnivåer kommer att underlätta chockupptagningen vid utvidgningen. Men på sikt kommer det inte att räcka. Därför att den hyperfederala centrala kärnan kommer att öka det demokratiska underskottet bland de sina. Därför uppmanar vi det franska parlamentet att förhindra en kommande allvarlig kris i Europa genom att vägra ratificera Nicefördraget.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för det gemensamma resolutionsförslaget om resultatet av Europeiska rådets möte i Nice den 7-11 december 2000. Det har för oss under hela processen kring den här regeringskonferensen varit avgörande att de sista formella hindren för utvidgningen av EU kunde undanröjas. Det målet har uppnåtts i Nice, och ur den synvinkeln är mötet en framgång. Flera medlemmar av Europaparlamentet har uttalat sig mycket kraftfullt för en utvidgning av dagordningen. Det har vi vid upprepade tillfällen varnat för, och utfallet av mötet i Nice visar också med all önskvärd tydlighet att en väsentligt bredare dagordning kunde ha fått till följd att det inte alls hade blivit några resultat i år, med katastrofala följder för utvidgningen.
Vi har också hela tiden ansett att man måste finna en lösning som innebär balans mellan små och stora länder i fråga om kommissionens sammansättning, röstviktningen i ministerrådet och parlamentets sammansättning. Också på den punkten anser vi att man har kommit fram till ett tillfredsställande resultat. Vi har dock noterat att de formella möjligheterna att uppnå kvalificerad majoritet har begränsats, liksom att man infört krav på kvalificerad majoritet endast på ett begränsat antal områden. Därigenom finns det en reell risk för att det blir svårare att genomföra den nödvändiga lagstiftningen om miljö, konsumentskydd och arbetsmiljö, och vi riktar en kraftfull uppmaning till länderna om att visa ansvar och att effektivisera beslutsförfarandena i rådet.
Samtidigt med det nya Nicefördraget har man också beslutat att inleda förberedelserna för nästa regeringskonferens. Vi anser det viktigt att ta sig god tid för att finna en form som på ett värdigt sätt möjliggör ett modernt praktiskt EU-samarbete och inte leder till det råa maktspel som ägde rum i Nice. Detta har stor betydelse för det folkliga stödet för samarbetet.

Caudron
. (FR) Toppmötet i Nice avslutades i söndags med ett avtal som bör leda till ett förslag till fördrag.
Alla är nu eniga om att detta fördrag kommer att vara medelmåttigt och att det ligger långt ifrån Europaparlamentets och de verkliga européernas förhoppningar! Debatten i plenarsammanträdet har tydligt visat det.
Utan att förneka vissa positiva steg framåt är det inte överdrivet att säga att det inte är Nicefördraget som kommer att säkra Europas institutionella och politiska framtid.
Måste man ändå låta det franska ordförandeskapet bära ansvaret därför? Jag säger mycket tydligt NEJ! Det skulle vara för enkelt!
De medelmåttiga slutsatserna från Nice är det tråkiga resultatet av brist på europeiska ambitioner av SAMTLIGA medlemsstater, det enträgna försvaret av egna intressen och de sista drömmarna om makt.
Inför detta har avsaknaden av "stora europeiska röster" gjort resten. Därför anser jag att Nicefördraget är ett mindre ont och säkert det minst onda av vad man i sammanhanget skulle ha kunnat få.
Vi måste således nu förankra de resultat som nåtts och framför allt stödja oss på de åtaganden som gjorts för att på nytt stimulera den europeiska ambitionen vilket förslag till fördrag vi än har och vilken framtid som Europaparlamentet än ger åt det.
Vi har ännu några månader på oss fram till slutet av 2003 för att rädda det europeiska projektet. Jag har i dag röstat för resolutionen. Vi kommer att behöva kämpa inom den närmaste framtiden och samla alla anhängare till ett politiskt och socialt Europa och ett medborgarna i Europa!

Collins
. (EN) Givet den grundläggande betydelsen av de beslut som skall fattas under toppmötet i Nice, måste jag säga: Äras den som äras bör. Alla medlemsstater, stora som små, har sina egna prioriteringar, sina egna mål. Det är bara naturligt. Det faktum att man kom överens om några mycket komplicerade frågor bör inte underskattas. Det var en mycket krävande uppgift. Grunden för Europeiska unionens framtida utvidgning har fastställts. Förhandlingarna var hårda, men unionens styrka visade sig i det faktum att det fanns en beslutsamhet att hitta lösningar som passar alla. I kompromissens anda hittade man en framkomlig väg som ledde vidare. Resolutionen om Nicefördraget, som vi röstade om i dag, återspeglade inte detta. Jag avstod från att rösta i den sista omröstningen, eftersom jag anser att parlamentet inte lyckats inse vilka framsteg som gjordes i Nice.
Tonen i resolutionen är negativ. Den återspeglar inte toppmötets positiva resultat. Stadgan om de grundläggande rättigheterna tillkännagavs. Dessa rättigheter är redan väl skyddade i Irlands egen författning. Man fattade viktiga beslut om sociala och ekonomiska frågor och inrättandet av den europeiska livsmedelsmyndigheten, och man diskuterade konsekvenserna av BSE-krisen.
Som ett resultat av interventionen av Irlands premiärminister, har kommissionen fått mandat att analysera den situation som nötköttsproducenterna nu drabbats av, och den kommer att lägga fram de nödvändiga förslagen så snart som möjligt för att komma fram till ett sätt att kompensera dessa producenter för prisfallet.
Ansökarländerna fick lugnande besked om vår beslutsamhet att gå vidare i utvidgningsprocessen.
I texten står det att stats- och regeringscheferna prioriterade kortsiktiga nationella intressen i stället för EU:s intressen. Jag håller inte med om detta. Det man kom överens om skedde i Europas och medlemsstaternas intresse.
Det är för tidigt att vid denna tidpunkt uttala sig om en konvention eller en europeisk författning.
Man hittade en balans i Nice och stats- och regeringscheferna måste gratuleras till detta. Detta var en av de mest utdragna frågorna och förhandlingarnas svåraste del. Trots de framgångsrika initiativ som togs på detta område under toppmötet i Nice, uttrycker resolutionen missnöje med den nya utvidgningen av de kvalificerade majoritetsbeslutens räckvidd. Med andra ord: Parlamentet vill ha kontroll över beskattnings- och sociala trygghetsfrågor. Slutsatserna under toppmötet återspeglar medlemsstaternas intressen på detta område på ett korrekt sätt.
De grönas ändringsförslag visar tydligt att de vill tillämpa medbeslutandeförfarandet på jordbruksfrågor. Denna uppfattning har inte vi.

Figueiredo
 - (PT) Toppmötet i Nice kommer tråkigt nog att bli ihågkommet som ännu ett steg mot en militarisering av Europeiska unionen och som ett kraftigt angrepp på små och mellanstora länder som Portugal, vilka i allmänhet förlorar makt och möjlighet till inflytande över besluten. De som stärker sin maktposition är de stora länderna, framför allt Tyskland, Frankrike och Storbritannien, vilka i praktiken kan omöjliggöra alla beslut genom att bilda en blockerande minoritet. Denna situation förvärras av det ökade antalet beslut som skall fattas med kvalificerad majoritet, vilket innebär att det räcker med 14 länder, under vissa omständigheter, för att fatta beslut för 27 eller 28 länders räkning vilket i praktiken avskaffar vetorätten på för Portugal mycket viktiga politikområden som i fråga om strukturfonderna eller handelspolitiken. Portugal förlorar dessutom ledamöter i Europaparlamentet, då det sker en minskning av ledamöter, även om man skulle överstiga gränsen om 700 för Europeiska unionen med 27 medlemsstater, vilket särskilt drabbar vissa länder som vårt.
Till sist vill jag beröra den sociala politiken, vilken Frankrike inriktade sig på i presentationen av sitt ordförandeskap, men som i slutändan gav en dålig smak av någonting mycket litet, förutom avsiktsförklaringen och avdelningar i dokument med mycket vagt och otillräckligt innehåll för de befintliga problemen och det enorma missnöjet, vilket de demonstrerande arbetarna i Nice också var ett viktigt uttryck för.

Krivine
. (FR) Den demokratiska och sociala uppryckning som Europa behöver för närvarande ägde inte rum i Nice. Däremot kommer vare sig antagandet av en reducerad stadga om grundläggande rättigheter, utvidgningen av kvalificerad majoritet på mindre områden, fortsatta privatiseringar av offentliga tjänster eller generaliseringen av det stärkta samarbetet på försvarsområdet att få de europeiska medborgarna att tro att Europa går i rätt riktning.
Toppmötet i Nice är ett misslyckande för det franska ordförandeskapet och framför allt för den europeiska socialdemokratin. Men skulle det ha kunnat vara annorlunda när vi ser frågor såsom Tobin-skatten, skatteparadis, sjösäkerhet eller också kamp mot arbetslöshet och otrygghet finnas kvar som avsiktsförklaringar eller virtuella projekt utan möjlighet eller dagordning för att tillämpa dem.
Det var möjligt att ge en annan mening åt Europa, i synnerhet genom att ta hänsyn till de krav som drevs via evenemang och forum som ägde rum parallellt med toppmötet. Men regeringarna var döva för medborgarnas tal. Den franska regeringen föredrog hellre att använda makt och våld än demokratiska debatter. Denna attityd är oacceptabel, liksom stängningen av den fransk-italienska gränsen var eller också de många arresteringarna av demonstranter vars omedelbara frigivning vi måste kräva.
Därför kan vi inte rösta för denna resolution.

Mann, Thomas
. (DE) Jag har just röstat ja till Europaparlamentets resolution efter toppmötet i Nice. Det som stats- och regeringscheferna levererade i slutet av veckan var inte tillräckligt. Varken de vägbeskrivningar för utvidgningen som Romano Prodi hade hoppats på eller ett betydande mervärde kunde uppnås. Tvärtom: De europeiska medborgarna och deras parlament upplever nu ett steg tillbaka från Amsterdam. De beslut som rådet under långa nätter har stickat samman ger inte ett stabilt stöd; det finns för många lösa maskor genom vilka begrepp som öppenhet, identitetsgrundande, ökad demokrati, medborgarnas deltagande eller reformmedvetenhet kan falla.
Mot bakgrund av den då aktuella informationen gjordes vissa framsteg - till exempel det förstärkta samarbetet, partistadgan och den uttalade viljan till utvidgning österut - det var dock huvudsakligen minimikompromisser som ingicks. Man köpslog som på en marknad om de olika nationernas särskilda intressen. Fler europeiska beröringspunkter blockerades på det mest kriminella vis.
Jag blev mycket besviken på det franska ordförandeskapet både före och under förhandlingarna. Det stod för en halvhjärtad ledning; på auktionsvis framlades en flod av kompromisser, som bara hade en sak gemensam: de kunde inte vinna en majoritet. Inrikespolitisk taktik tillämpades i syfte att vinna de kommande valen. Den europeiska motorn saknades i just det land som i egna angelägenheter alltid har varit en "grande nation" med siktet inställt på Europa. Grunden för EU var och är "amitié franco-allemande"! Numera saknas den innerligt!
Förbundskansler Schröder, som i Tyskland är känd för sin barska umgängeston (debatter avslutas med "Och därmed basta!"), osmidig och ointresserad av europeiska frågor, missade att rådfråga sina grannar från Seine i tid. I stället servade han högljutt sin mest omtyckta målgrupp, nämligen pressen. Det allmänna kravet på ett starkare inflytande för Tyskland i rådet - nämligen fler röster än Frankrike som har 20 miljoner färre invånare - avfärdades som en lättgenomskådlig "taktisk manöver".
I fortsättningen råder enhällighet i rådet och därmed en latent oförmåga att agera. Den kvalificerade majoriteten utvidgas med mer än 30 bestämmelser, dock obetydliga sådana. I frågor som verkligen är viktiga - skatter, avgifter, socialpolitik, asyl och invandring - är det uppenbart att ingen förändring har skett. Vi befinner oss nu längre än någonsin ifrån den kvalificerade majoritet i rådet som skulle ha inneburit en rätt till medbeslutande för Europaparlamentet. I strukturpolitiken, som utgör tre fjärdedelar av gemenskapens totala budget, står Europaparlamentet helt utanför lagstiftningsförfarandet!
Besluten i rådet har blivit mer komplicerade: Till en början krävs en tredubbel majoritet; kvoterna har höjts. Inte tillstymmelse till genomblickbarhet! Jag anser att regeringskonferensernas metod med deltagare som håller varandra i schack och firar mindre nationella framgångar som stora segrar omedelbart bör granskas. Den bör ersättas med ett konvent som påminner om den för skapandet av stadgan för grundläggande rättigheter: Under Roman Herzogs utmärkta ledning hölls en sammankomst i konstruktiv och öppen anda där nationella och europeiska parlamentsledamöter deltog; icke-statliga organisationer, arbetsmarknadsparter och intresserade medborgare stod inte utanför utan kände sig delaktiga och önskvärda.
Nu återstår bara att de närmaste veckorna ingående granska detaljerna i överenskommelserna från toppmötet. I förfarandet efter Nice måste betydande förändringar ske av de beslut som hittills har fattats. Europas medborgare har gjort sig förtjänta av rejäla förbättringar i efterhand.

Queiró
 - (PT) Vi är medvetna om att Europeiska rådet i Nice var det kanske längsta och svåraste toppmötet i Europeiska unionens historia. Faktum är att inget toppmöte hittills har tvingats ta itu med en så stor utvidgning som denna. Därför måste vi se på dess slutsatser som ett resultat av en kompromiss där ingen helt har segrat eller besegrats.
Vi tycker att EU lyckades komma överens om vissa institutionella förändringar som är nödvändiga för att unionen skall kunna fungera med ett betydligt större antal medlemmar, bland vilka framträder överenskommelsen om att varje medlemsstat fortfarande kommer att ha rätt att utse en kommissionär och antagandet av bättre regler för tillgång till mekanismen med närmare samarbete. Bibehållandet av regeln om enhällighet i beslut angående strukturfonderna å ena sidan och om skattesystemet å den andra, är också positiva aspekter. Detta är områden som är avgörande för länder som Portugal som fortfarande är i behov av Europeiska unionens solidaritet och som behöver använda ett skattesystem som stimulerar investeringar och främjar sparande.
Vi får dock inte ignorera att de lösningar man har hittat på rådets komplicerade beslutssystem och röstviktningen ökar avståndet mellan mer eller mindre befolkade länder, vilket vi anser är mindre positivt på grund av vår uppfattning om ett Europa med suveräna stater.
Den resolution vi har röstat om i parlamentet återspeglar inte vår inställning och vilja och yrkar till och med på att man i framtiden skall överge den befintliga metoden med regeringskonferenser. Vi anser för vår del att, så länge Europa är vad det är, bör inte konstitutionella frågor eller frågor av grundläggande intresse för länderna, till exempel de frågor som diskuterades i Nice, lösas på något annat sätt, det vill säga de bör fattas enhälligt. Detta är skälet till min negativa röst.

Ribeiro e Castro
 - (PT) Det uppseendeväckande i debatten om Nice är bilden av att fördraget varken har far eller mor, det är ingen som har gett upphov till det: det franska ordförandeskapet uttryckte sina ursäkter i stället för att klart stå för resultaten från regeringskonferensen och deras skäl, de politiska grupperna som är knutna till medlemsstaternas regeringar har kommit med hård kritik. Det handlar uppenbart om ett politiskt svek: Det som har inträffat är Europas demokratiska sanning, och inte vad en majoritet i denna kammare, oberoende av de europeiska folkens känslor, på ett artificiellt sätt tänker ut. Det handlar om samma svek som präglade de tidigare debatterna och som förklarar detta ekande "fiasko". "Fiaskot" beror i grunden på det orealistiska sätt de framställer det europeiska bygget på. Jag vägrar tillerkänna Europaparlamentet en högre legitimitet, och omvänt erkänner jag de femton stats- och regeringscheferna i Nice den fulla demokratiska legitimiteten att företräda deras respektive folk och nationer, då de blivit utsedda i val med högt deltagande. Därför motsätter jag mig, dock med reservationer inför fördraget, framför allt de känslor som kammarens majoritet ger uttryck för, vilken tyvärr ännu inte har lärt sig sin läxa utifrån faktiska händelser och insisterar på inriktningar som bara kan leda till ännu fler misslyckanden.

Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
- Nicefördraget innebär att EU blir mer överstatligt och centraliserat. Det ökar de stora ländernas makt på de små ländernas bekostnad. Inga steg tas för att göra EU mer demokratiskt eller öka de nationella parlamentens makt. Tvärtom minskar de nationella demokratiernas inflytande genom att vetorätten begränsas ytterligare och att Europaparlamentet får mer makt. Utvidgningen underlättas inte, tvärtom görs beslutprocessen i rådet mer komplicerad. Vi motsätter oss därför Nicefördragets huvudinriktning och kommer att rösta nej till det.

Schörling
. Nicefördraget innebär att EU blir mer överstatligt och centraliserat. Det ökar de stora ländernas makt på de små ländernas bekostnad. Inga steg tas för att göra EU mer demokratiskt eller öka de nationella parlamentens makt. Tvärtom minskar de nationella demokratiernas inflytande genom att vetorätten begränsas ytterligare och att Europaparlamentet får mer makt. Utvidgningen underlättas inte, tvärtom görs beslutsprocessen i rådet mer komplicerad. Vi motsätter oss därför Nicefördragets huvudinriktning och kommer att rösta nej till det.

Theorin
. Jag välkomnar de steg för att underlätta utvidgningsprocessen som tagits vid Europeiska rådets möte i Nice. Jag är, som jag vid upprepade tillfällen anfört, emot utvecklingen av ett gemensamt militärt försvar och kan inte stödja omröstningar med kvalificerad majoritet under den andra pelaren, d.v.s. inom utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken.
Betänkande (A5-0334/2000) av García-Margallo y Marfil

Fatuzzo
Herr talman! Den här gången frågade jag inte min dotter utan den pensionär som som vanligt vinkade av mig på flygplatsen innan jag kom hit vad han ansåg om detta betänkande om drivmedelsskatter. Han sade: "Fatuzzo, drivmedlen skall beskattas så litet som möjligt, så att flygbiljetterna blir så billiga som möjligt. Vi pensionärer reser ofta och om sanningen skall fram är det ansträngande att resa med tåg eller bil: för oss är flyget en dröm som förverkligas. Därför skall du rösta för denna åtgärd som ytterligare begränsar flygbeskattningen för på så sätt kommer flygbiljetterna att bli allt billigare och då kan vi resa mer med detta färdmedel. Och när du ändå håller på tycker jag att du skall kräva rabatterade flygbiljetter för de gamla pensionärer som reser."

Meijer
. (NL) Tidigare var det dyrt att flyga. De sista årens spektakulära tillväxt hos lufttrafiken kan till stor del tillräknas de relativt sett allt lägre priserna som användare av detta transportmedel betalar. De låga priserna är inte enbart en följd av personalnedskärningar och andra besparingar, utan även av politiska beslut. Ur skattesynpunkt är lufttrafiken starkt gynnad i förhållande till annan trafik. Om man vid mitt födelseår (1944), vid ingåendet av Chicago-konventionen, hade kunnat förutse följderna, hade man troligtvis inte kommit överens om skattebefrielse på bränsle och annat nödvändigt för flygplan.
Lufttrafikens tillväxt sker på bekostnad av järnvägstrafiken och miljön. Flygplan bör inte användas för relativt korta avstånd på upp till 1 000 km, och lufttrafiken bör begränsas till interkontinentala resor. Jag är upprörd över den största parlamentsgruppens försök i utskottet för regionalpolitik, transport och turism - vid en tidpunkt då andra parlamentsgrupper knappt fanns företrädda där - att hålla beskattning av lufttrafiken i så hög grad som möjligt utanför dagordningen, då utskottets verkliga sammanfattning inte avspeglades.
Betänkande (A5-0352/2000) av Patrie

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för denna text om försiktighetsprincipen, men jag har blivit tveksam. Jag vill inte att försiktighetsprincipen leder till det som hände en pensionerad vän till mig som gick ut med sin fru. "Gå inte över gatan", sade frun, "för då kan du bli överkörd". "Då går jag till fots." "Gå inte nära husen, för då kan du få en blomkruka i huvudet!" "Då tar jag tunnelbanan." "Nej, för Guds skull! De kan knuffa ned dig framför tåget!" "Då kommer jag hem igen och tittar på TV." "Vi kan inte sätta på TV:n, för den kan explodera!" "Då går vi till sängs och älskar." "Och aids då, har du inte tänkt på det?!"

Goebbels
. (FR) Jag lade ner min röst vid slutomröstningen om det för övrigt utmärkta betänkandet av Béatrice Patrie eftersom jag anser att det är ett politiskt och vetenskapligt avsked att hänvisa till försiktighetsprincipen till och med på grundval av "ofullständiga vetenskapliga informationer, som är föga övertygande eller osäkra", rentav "i händelse av låg risk". Eftersom det inte finns någon nollrisk, bör vetenskapsmännen eller åtminstone politikerna tillämpa proportionalitetskriteriet, bedöma de osäkra riskerna och ta sitt ansvar. Det är självklart att medborgarna under alla omständigheter skall informeras fullt ut.

Talmannen
ag tror att parlamentet också borde tillämpa denna försiktighetsprincip, i synnerhet vad gäller röstförklaringar.

Riktlinjer för innovativa åtgärder inom ERUF för 2000-2006
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0354/2000) av Markov för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om utkastet till kommissionens meddelande till medlemsstaterna " Regionerna i den nya ekonomin" - Riktlinjer för de innovativa åtgärderna inom ERUF för perioden 2000-2006.

Markov
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Europeiska unionen har sedan 1988 främjat undersökningar och pilotprojekt för regional utveckling på gemenskapsnivå, vilka har kommit att utvecklas till ett försökslaboratorium för innovativa åtgärder. Pilotprojekten har bland annat gett upphov till två gemenskapsinitiativ, Interreg och Urban, exempel på hur erfarenheter som är viktiga för regionalpolitikens vidareutveckling har samlats genom utprovandet av nya vägar och metoder.
Effektiva partnerskap på arbetsmarknaden och ett stärkande av det lokala och regionala samarbetet är lovvärda resultat av den innovativa verksamheten. I kommissionens förslag på meddelande till medlemsstaterna, som ligger till grund för mitt betänkande, framläggs bestämmelserna för genomförandet av finansieringen av de innovativa åtgärder inom ERUF fram till 2006 som antogs i Berlin.
Jag vill koncentrera mig på två aspekter i kommissionens förslag. Den första aspekten är den innehållsmässigt nya inriktningen. I enlighet med förslaget från toppmötet i Lissabon om att stödja en övergång till en kunskapsinriktad ekonomi och samhälle inom gemenskapen, skall de innovativa åtgärderna inom ERUF minskas från 8 till 3 prioriterade frågor inom ramen för den tekniska utvecklingen. Det är ett försök som är värt att stödja, eftersom klyftan mellan de mest utvecklade och de minst gynnade regionerna är mycket större när det gäller den tekniska utvecklingen än för bruttonationalprodukten.
De 25 minst utvecklade regionerna i EU har de senaste åren spenderat en fjärdedel av det europeiska genomsnittet för forskning och utveckling. Det ger utslag i antalet sysselsatta på området ny teknik bland den arbetsföra befolkningen. 14,6 procent i de 25 mest utvecklade regionerna jämfört med 4 procent i de 25 fattigaste regionerna. Komplexiteten och mångsidigheten i de tekniska förändringarna och de strukturella förändringsprocesserna kräver att alla parter på lokal och regional nivå engageras i partnerskapen för utveckling som en del av framtagandet av strategiska regionalpolitiska koncept för varje region.
Särskilt viktigt är ungdomarnas engagemang i riktlinjerna för de innovativa åtgärderna, eftersom ungdomarna är de framtida ansvariga för utvecklingen. Därför bör vi stödja kravet på att de ansvariga på nationell, regional och lokal nivå under nyttjande och användning av EU:s andra stödinstrument skall se till att samma förutsättningar och villkor skapas för ett tillägnande av den moderna informationstekniken på utbildningsanstalter i hela Europeiska unionen.
Enligt min åsikt råder i Europeiska unionen en omfattande och oacceptabel brist på stödpolitik i programmens genomförande. Samtidigt som utvecklingsstrukturen inom ramen för detta program har ändrats från en inriktning på projekt till en inriktning på program, något som det säkert råder delade meningar om eftersom det enligt min åsikt innebär att ett stycke europeiskt mervärde, synlighet och närhet till medborgarna går förlorat, och eftersom inte alla medlemsstater har inrättat de regionala myndigheterna, behåller de innovativa åtgärderna inom Europeiska socialfonden sin projektinriktning. Därför finns det principiella och motstridiga genomförandemekanismer för ett och samma program inom ramen för två olika fonder. En sådan situation förhindrar effektivitet, förenlighet och en minskad byråkrati.
Den andra aspekten avser programmets budget. Trots att endast 1 procent av ERUF:s sammanlagda budget stod till förfogande för innovativa åtgärder under tidsperioden 1994 till 1999, har kommissionen minskat medlen för tidsperioden 2000 till 2006 radikalt på vad man kan kalla ett omöjligt vis. Det började med att de ursprungliga anslagen på cirka 800 miljoner euro till Agenda 2000, enligt besluten från Berlin, i sista minuten sänktes till 400 miljoner euro till förmån för utdelning av medel under Urban-programmet, som det sig bör efter påtryckningar från parlamentet och i enlighet med dess intressen, parlamentet som har kämpat för bevarandet av initiativet Urban. Parlamentet har även kämpat för att minskningen av de medel som står till förfogande för de innovativa åtgärderna skall kompenseras i och med utnyttjandet av flexibilitetsramarna, något som konstateras i ett uttalande angående budgetplanen.
Inte nog med det. Trots att det i förslaget om riktlinjer för de innovativa åtgärderna inom ERUF enligt kommissionens skrivelse av den 5 september 2000 till parlamentet fortfarande var tal om 400 miljoner euro, hade kommissionen redan i maj 2000 i sin översikt av användningen av strukturfondens medel åren 1994 till 1999 lagt fram ett förslag om att 160 miljoner euro skulle tas från programmet för att ge finansiell täckning åt de offentliga åtagandena under perioden 1994 - 1999. Det framstod som nödvändigt, eftersom kommissionen i slutet av 1999 hade underlåtit att se till att de ingångna åtagandena täcktes i tid.
Revisionsrätten konstaterar i sin årsrapport att motsvarande möjligheter hade funnits utan att man hade behövt ta till en finansiering av den nuvarande perioden 2000 till 2006 för att finansiera de rättsliga åtagandena. Det är en mycket ohederlig tvärfinansiering mellan Berlin- och Edinburgh-paketet.
I förslaget om överföring 40/2000 har kommissionen på ett ytterst ogenomblickbart sätt omfördelat de åtagandebemyndiganden som saknas, så att de innovativa åtgärderna och det tekniska biståndet under denna period blir lidande. Där lyckades inte ens ett brev från Hatzidakis, ordförande i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, sätta stopp för budgetutskottets godkännande. Det är bara att hoppas att de avsatta medlen, precis som kommissionen lovar, tas från flexibilitetsinstrumenten nästa år och åter ställs till förfogande för de innovativa åtgärderna inom ERUF. Jag tvivlar på att det verkligen kommer att ske. Det är näst intill ogenomförbart, när kommissionen först tar initiativ till nedskärningar, att sedan vilja kräva att dessa medel utökas igen.
Avslutningsvis, vill jag påpeka att jag stöder alla ändringsförslag till mitt betänkande, eftersom de inte strider mot de allmänna linjerna i betänkandet.

Bradbourn
Herr talman! Låt mig i en mycket positiv anda kommentera Markovs betänkande och gratulera honom till att ha lagt fram ett så konstruktivt betänkande för kammaren. Jag instämmer verkligen i de flesta argumenten i hans dokument. Det finns emellertid en rad frågor som jag skulle vilja kommentera.
För det första grundas hela detta betänkande på innovation - och innovation måste förlita sig på tre mycket viktiga villkor. Dessa är individualism, uppfinningsförmåga och initiativkraft. Vi måste därför sträva efter att undvika allt som kan kväva eller förringa dessa tre viktiga villkor. Tyvärr hänvisar föredraganden till många aspekter som skulle kunna betraktas som just sådana störningsmoment och överregleringar, och som därför krånglar till förhållningssättet om användning av innovationsmedel. Vi måste undvika att vara för normerande och därigenom sätta upp konstgjorda hinder som kan hindra oss att uppfylla våra mål. Vi måste skapa incitament för att göra det möjligt för nya innovationsföretag att blomstra, men vi får inte lägga oss i alltför mycket.
Det ligger i sakens själva natur att innovationsföretag och innovativa projekt omfattar risk och här kan EU, nationella regeringar, regionala och lokala myndigheter hjälpa till, men - som är fallet med många innovativa idéer - en del måste misslyckas. Vi hoppas att många kommer att lyckas. Tricket är att veta vilka som kommer att lyckas och blomstra, men vi måste också ha styrka att veta att när något har misslyckats så kan vi inte understödja det på skattebetalarnas bekostnad, och vi måste också utveckla en strategi som tar hänsyn till detta.
Jag vill också betona att näringslivet självt bör ta initiativet när det gäller denna typ av fråga; naturligtvis uppbackade med tillräcklig utbildning som tillhandahålls av våra universitet och andra utbildningsinstitutioner. Alla har en roll att spela på detta viktiga område, därför att, i den verkligt globala marknad vi nu befinner oss i, det är de nya idéerna - som får tillräckligt med resurser och som stöds på ett kraftfullt och realistiskt sätt - som kommer att se till att vi i Europa kan behålla vår plats i frontlinjen för den tekniska utvecklingen i de nya företagen och i synnerhet inom kommunikationstekniken. Jag är övertygad om att en innovativ strategi, så som den hålls fram i detta betänkande och som tillämpas av entreprenörer på en individuell nivå, kommer att vara den väg som leder till ekonomiskt välstånd under detta nya årtusende.
Jag rekommenderar kammaren att anta detta betänkande.

Izquierdo Collado
Herr talman! Vi står inför ett bra dokument av kommissionen och ett bra dokument av föredraganden. Ur teoretisk synvinkel kan jag bara lovorda dem eftersom jag anser att de är väl utarbetade och på ett korrekt sätt formulerar den inriktning dessa fonder bör få.
Problemet ligger inte direkt i texten, utan i budgeten, som å ena sidan är en minskad, avsmalnad budget i förhållande till vad Europeiska unionen vid tidigare tillfällen anslagit till en så viktig fråga, och å den andra har problemet sin grund i bristen på självuppfattning som denna budget verkar lida av, som tillåter att man kan gå in och ur den och som inte är konsoliderad på ett tydligt sätt. Jag uttrycker denna reflektion så att kommissionären kan ha det i åtanke.
Men naturligtvis talar vi om Europeiska regionala utvecklingsfonden. En fond som kom till för enormt materiella och innehållsrika investeringar i vägar, investeringar i direkt infrastruktur, och som nu behöver anpassas till den nya situation ekonomin och de nya konkurrensvillkoren går igenom. Det är ett grundläggande mål för kommissionen: att Europeiska regionala utvecklingsfonden som haft sin tid och vars påverkan har varit mycket positiv förvandlas till en impuls att öka vårt produktionssystems konkurrenskraft, särskilt i de mest missgynnade områdena. Därför bör inte innovationsfaktorer nedvärderas av någon, hur obetydliga de än må vara, som denna.
Man skulle kunna säga att innovationen alltid kan uppnås av alla de aktörer som finns kring produktionsprocessen. Det är möjligt att vissa regioner har stora svårigheter att ha ett forskningssystem eller ett ordentligt system för utveckling. Men innovation är grunden för konkurrens och bör existera även då det inte finns kapacitet för forskning, och därför är detta mål viktigt. Naturligtvis talar vi om 0,4 procent av ERUF. Herr kommissionär, i Markovs förslag finns det ett avsnitt som jag skulle vilja att man beaktar och som ordagrant lyder, och jag avslutar med det: " föreslår därför, och med hänsyn till de låga budgetmedel som anslagits för de innovativa åtgärderna, att kommissionen arbetar för att denna projekttyp införlivas i de regionala operativa programmen" .

Pohjamo
Herr talman! Även jag vill lyckönska och tacka Markov för utarbetandet av ett lyckat betänkande. Vår grupp stöder dess godkännande. I betänkandet har man helt korrekt påpekat engagemanget hos regionala och lokala funktionärer och deras samarbete. Med innovativa åtgärder kan både regionala och lokala särdrag förstärkas. Genom att utnyttja modern teknik kan man skapa så jämbördiga förutsättningar som möjligt inom olika regioner, vilket jag anser viktigt. Med distansarbete kan man grunda nya arbetstillfällen även i glesbygden. Därför bör till exempel bredbandsteknik få en så heltäckande utbredning som möjligt inom unionen, även i sådana regioner där installation inte är kommersiellt möjlig. Grundtanken för de innovativa åtgärderna är skapande och utnyttjande av nya handlingsmodeller. För att uppnå detta resultat måste uppföljningen och utvärderingen utvecklas. Vikt bör läggas vid utbyte av erfarenheter och bruk av de bästa metoderna. Turismen är en viktig näring i många glesbygder. Med innovativa åtgärder kunde man till exempel intensifiera samarbetet mellan företag i branschen inom exempelvis marknadsföring och bokning. Som här även påpekats kan dessa innovativa åtgärder inte alltid vara riskfria, därför bör även riskabla projekt prövas. Åtgärderna bör även stödja områdenas uthålliga utveckling. I det förra inlägget fälldes allvarliga kommentarer om budgeten, 400 miljoner euro är verkligen endast ett minimibelopp i finansieringen och under terminens senare hälft bör de tillgängliga möjligheterna till tilläggsfinansiering utnyttjas på det sätt som nämnts i betänkandet.
Jag vill dessutom fråga hur kommissionen ämnar försäkra sig om att de medel man beslöt om i Berlin faktiskt finns tillgängliga för innovativa åtgärder och hur pengarna som lånades till Urban-programmet återlämnas för innovativa åtgärder under den här terminen. Korrigeringarna 5 och 7 är motiverade så att kommissionen inte använder medlen för innovativa åtgärder till överraskande projekt, vilket skedde för några veckor sedan.

Schroedter
Herr talman, kära kolleger! Jag vill i mitt anförande i dag framför allt vända mig till kommissionären, för som vi vet har de innovativa åtgärderna alltid varit kommissionens framstegsinstrument. De har varit testområdet för hur en framåtsträvande EU-politik och dess förverkligande på det strukturpolitiska området kan bemästras. Om man skulle mäta EU-politikens framsteg utifrån kommissionens förslag till innovativa åtgärder, skulle resultatet påminna om det från toppmötet i Nice: det skulle vara ytterst pinsamt.
EU:s politik på områdena den inre marknaden, sysselsättning och sammanhållning har på senare tid varit betydligt mer innovativ och mångsidig än tidigare. Här framstår svagheten i kommissionens förslag som inskränker sig till två innovationsområden, jag säger två, för det var uppenbarligen tre som nämndes, men det är två som hör ihop och därför måste stödjas tillsammans. På senare år har det aldrig förekommit sådana kraftiga inskränkningar som dessa. Det är dessutom ett område som vi redan har stött de senaste åren, så därför: Vari består innovationen?
Jag måste säga att det är en förlust, för vi behöver dessa erfarenheter till den nya stödperioden, och den kommer vi inte att få om vi går så här försiktigt tillväga. Viktiga erfarenheter som sparåtgärder på energiområdet för små och medelstora företag lämnas utan beaktande. Jag skulle kunna göra en ännu längre lista. Varför utnyttjar vi inte innovation till innovation, för de föreslagna åtgärderna är åtgärder vi kan stödja i de vanliga programmen. Jag anser att det är odiskutabelt, när nationalstaterna tillåts stödja icke innovativa åtgärder med medel från strukturfonderna i stället för att främja vår politik och vår utveckling.
Dessutom har vi följande problem: Tanken på en programplanering i stället för ett projekturval är inte så tokig. Jag skulle till och med kunna stödja en sådan tanke, men den är inte genomtänkt: Hur skall de lokala aktörerna kunna hitta rätt i virrvarret av alla förvaltningar, om samma myndigheter som misslyckas med strukturplaneringen nu skall överta den uppgiften? Hur skall kommissionen lyckas fastställa var det verkligen förekommer lokala innovationer, om den inte har någon kontroll över detta? Jag anser därför att vi under alla omständigheter måste se till att kommissionen finner en mekanism för att pröva om innovativa lokala projekt har beaktats vid programplaneringen. Jag måste säga att det är något jag saknar i förslaget, som därför innebär en stor besvikelse för de lokala aktörerna och för mig.

Berend
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! För att stärka Europas konkurrenskraft i den internationella ekonomin stöder unionen företagens och de regionala myndigheternas övergång till ett arbetssätt där kunskap och teknisk innovation står i centrum. Betydelsen av detta bör inte underskattas, eftersom de mindre gynnade regionerna i frågor som innovation, forskning och utveckling i vilket fall som helst uppvisar en betydande eftersläpning i fråga om införandet av ny informationsteknik.
Just den tekniken ger dem nu ett redskap för att ta igen denna eftersläpning under förutsättning att de ekonomiska aktörerna i regionerna även är i stånd att använda de innovativa åtgärderna för att utnyttja den möjligheten. Klyftan mellan de gynnade och de missgynnade områdenas tekniska utveckling är nämligen betydligt större än för bruttonationalinkomsten. Tyvärr kommer förväntningarna, precis som under förra planeringsperioden, att kraftigt överstiga de finansiella ramar på 400 miljoner euro som står till förfogande, för att man över huvud taget skall kunna göra dessa föreställningar rättvisa.
Ramarna får därför på inga villkor minskas ytterligare. I annat fall kommer de innovativa åtgärderna snarare att ge upphov till frustration än till god vilja. Det måste vi varna för. Markovs betänkande, med en vettig analys och riktiga slutsatser, kan i de viktigaste avseendena stödjas. Det är ett bra betänkande och det grundar sig på ett bra kommissionsdokument. På en punkt vill jag ändå förespråka kommissionens linje. Jag kan inte i likhet med föredraganden beklaga att kommissionen har fastnat för ett tillvägagångssätt som innebär att man inriktar sig på program i stället för på projekt, program som skall genomföras av nationella och regionala myndigheter.
Snarare ser jag en möjlighet i att förlägga större ansvar på lokal nivå och ge dem som driver projekten större spelrum. På det viset måste, enligt min uppfattning, däremot inte enligt slutsatserna i betänkandet, förlusten av det europeiska mervärdet automatiskt vara förbunden med detta. Med hjälp av riktlinjerna kan ett försökslaboratorium utvecklas, precis som kommissionär Barnier sade, som gör det möjligt för regionerna att testa nya idéer och omsätta de mest framgångsrika idéerna i praktiken.

Mastorakis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Eftersom jag bor och arbetar i ett mål 1-område, har jag uppenbarligen alla förutsättningar att förstå initiativets betydelse och att uppskatta Europeiska unionens mål. Såväl jag själv som de andra invånarna på min hemö välkomnar ansträngningarna för att minska klyftan, för att minska avståndet mellan oss och de utvecklade regionerna. Det är helt nödvändigt för Europa att uppnå sammanhållning. Om vi därtill lägger "svårigheterna" med globaliseringen, så är det uppenbart att vi, utöver det klassiska arbetssättet, måste ta vara på de möjligheter som den nye ekonomin erbjuder genom att ta nya initiativ. Om jag utgår från min hembygd, kan jag säga att denna region har förutsättningarna i fråga om humankapital och i fråga om strukturer som kan främja innovationer, söka efter nya lösningar och öppna nya vägar. Det ekonomiska bidraget är i det här fallet visserligen ganska litet, men situationen förbättras genom den möjlighet till utökade krediter som förutskickas i avtalet om flexibilitet.
Jag måste också erkänna att jag i kommissionens meddelande särskilt fäste mig vid uppmaningen till djärvare insatser, även om detta innebär en viss risk för misslyckande, och uppmaningen till ytterligare experimentverksamhet utöver de gängse ramarna för ERUF-programmen. I konsekvensens namn måste denna uppmaning naturligtvis åtföljas av en begränsning av den besvärliga byråkratin, herr kommissionär, på alla nivåer, när det gäller igångsättande och genomförande av programmen. Byråkraternas främsta argument gäller, som bekant, risken för misstag. Hädanefter måste man därför fästa stor vikt vid vilka förslag som väljs, så att det som beslutats kan genomföras, framför allt när det gäller öppenhet och insyn och förhindrande av mörkläggning, så att det som beslutats kan genomföras på ett riktigt sätt och naturligtvis med ökat inflytande för de regionala myndigheterna.
Avslutningsvis vill också jag gratulera Markov och önska er alla en god jul och ett verkligt innovativt nytt år.

Nogueira Román
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill först av allt uttrycka mitt stöd - samma stöd som min grupp ger - för detta betänkande av Helmuth Markov. Jag håller nämligen med om att de politiska instrumenten för territorialpolitiken måste vara hållbara, stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen och särskilt skapa kvalificerade, ekonomiskt livskraftiga och varaktiga arbetstillfällen.
Detta sista villkor är faktiskt mycket viktigt för en lyckad inriktning på strukturfonderna. Som vi alla vet är arbetslösheten koncentrerad till de ekonomiskt och tekniskt minst utvecklade områdena i Europeiska unionen, särskilt till mål 1-områdena, och det är nödvändigt att de nyskapande åtgärderna inte bara är av teknisk karaktär, utan att de vägleds av en tydlig vilja till ekonomisk utveckling och till att skapa sysselsättning.
Om detta inte sker kommer vi inte att kunna undvika den paradoxala situationen att de minst utvecklade länderna nu, efter att ha lidit av en betydande och dramatisk migration, tvingas se tekniker - som har utbildats med stora ekonomiska uppoffringar från befolkningens sida och med full förmåga att arbeta på det nya ekonomiska området - tvingas flytta till rikare länder och med högre sysselsättningsnivå eftersom deras länder saknar industrier och företag där de kan utöva sitt yrke.
Därför måste man i de nyskapande åtgärderna ta hänsyn till den ekonomiska och sociala utvecklingen. Europeiska regionala utvecklingsfonden bör också fortsätta sin verksamhet till stöd för modern infrastruktur och till att skapa företag, som nödvändiga villkor för utvecklingen av den nya ekonomin och skapande av sysselsättning i denna.

Rack
Herr talman! Europeiska unionens stöd inom ramen för den europeiska regionalpolitiken är inga allmosor från de rika till de fattiga. Det får inte heller vara ett permanent ekonomiskt överlevnadsstöd. Det rör sig snarare om hjälp till självhjälp; den vägen påbörjas i och med investeringarna i en bättre framtid. Ur den synvinkeln är det glädjande att kommissionens meddelande om regionerna i den nya ekonomin har denna målsättning, hellre än många av de klassiska mål 1- till mål 3-program inom mainstream.
Det rör sig om ett stärkande av konkurrenskraften i den europeiska ekonomin, och det handlar om något som flera gånger har poängterats i dag, nämligen att i synnerhet de regioner där grundförutsättningarna från början inte är de samma som i de tätbefolkade regionerna förses med motsvarande stöd. Det är inte bra att detta program har utrustats med så pass oansenliga medel. I Markovs betänkande krävs med rätta en förbättring av dessa siffror. Med 400 miljoner ger vi mycket försiktiga signaler i en viktig fråga som denna.
Jag tycker inte heller att det är bra att det nu åter är finansiering av program och ingen direkt finansiering av projekt som planeras och min motivering är följande: Bryssel blir på det viset ännu mer otillgängligt för medborgarna. Det kan även befaras att politiken åter spelar det klassiska spelet kallat "Svarte Petter". Vi har den lokala, regionala och nationella politiken att tacka för allt positivt medan allt negativt kommer från Bryssel. Betraktat för sig anser jag att det är förnuftigt att några enstaka mål främjas särskilt. Jag tycker samtidigt att den uppdelning på tre som föreslås i kommissionens rapport är onaturlig och jag utgår precis som betänkandet från att vi eventuellt borde inbegripa fler innovativa åtgärder för en effektiv energianvändning, för utbredandet av förnybara energikällor och för den praktiska tillämpningen av klimatskyddsåtgärder i vår ämneskatalog.
Särskilt viktigt anser jag att det är att skolorna och utbildningsanstalterna kontaktas angående den nya innovativa tekniken, och jag hoppas att de även själva kommer att höra av sig. Under dessa förutsättningar är det på det hela taget positivt att vi kan fortsätta driva bra pilotprojekt. Det gläder mig att vi i den österrikiska delstaten Steiermark de senaste åren redan har fått goda erfarenheter av regionala initiativ för informationssamhället i form av den nya delstatsregeringens informationskampanj. Det var särskilt positivt att i synnerhet kvinnorna fick engagera sig i frågan om den nya tekniken. Jag vet inte om det kan betraktas som ett direkt resultat av detta initiativ att det i dag var tre damer som undertecknade den europeiska budgeten, men det skulle glädja mig om den julklapp vi i dag skall godkänna även kommer kvinnorna till godo i framtiden.

Howitt
Herr talman! I egenskap av föredragande som behandlade de innovativa åtgärderna under det förra parlamentet, enligt det tidigare artikel 10-initiativet, ville jag delta i denna debatt för att påminna den nye kommissionären om vissa frågor kring detta som parlamentet ständigt förespråkat och som vi inte vill skall glömmas bort. Vi kämpade mycket för att behålla de innovativa åtgärderna inom den nya rundan för strukturfondsprogrammen, och det gläder mig verkligen att vi nått hit i dag, då jag både kan bekräfta det och de 3 miljoner euro som kommer att bli tillgängliga genom godkännandet av de nya riktlinjerna.
Jag vill i synnerhet förmedla två upptäckter till kommissionären. En är att vi - och folket där ute - förstått att de innovativa åtgärderna varit ett mycket viktig språngbräde för lokala myndigheter och lokala samhällen som inte riktigt fått ta del av strukturfonderna, men borde det, när det handlar om att lära sig att göra det genom småskaliga projekt och sedan kunna bli mer effektiva delar av viktiga program under kommande år. Vi lade fram ett tiopunktsprogram för att visa hur detta kunde åstadkommas. När jag tittar tillbaka på min hemregion i östra England och ser att inte en enda lokal myndighet använt dessa pengar under den senaste perioden, tvivlar jag på om vi varit så effektiva som vi måste vara i framtiden för att se till att dessa nya samhällen välkomnas in.
För det andra talade vi om behovet av att arbeta i partnerskap med lokala regeringar och lokala myndigheter, även, t.ex., genom Directoria-evenemanget. Vissa av våra tjänstemän är inte så nöjda med detta och jag kan ana att man kommer att vända det ryggen inom denna nya grupp av förslag, men jag varnar er: Detta skulle vara ett steg i fel riktning. Dessa personer är våra partner. De hjälper oss att nå de som har störst behov inom de eftersatta regionerna och det duger inte att vi håller tal om det demokratiska underskottet i Europa och sedan struntar i det bidrag som lokala myndigheter kan göra på lokal nivå.
Till sist vill jag emellertid säga att jag välkomnar förslagen. Jag tror att ni försöker att vara flexibla. Ni försöker att låta regionerna sköta sitt och tänka ut sina egna förslag och komma tillbaka och överlämna dem till er. Det är rätt att göra detta och jag välkomnar det som ni försöker att göra.

Ortuondo Larrea
Herr talman, kommissionär, kära kolleger! År 2000 börjar ta slut och vi debatterar fortfarande riktlinjerna, dvs. prioriteringarna avseende innovativa åtgärder finansierade av Europeiska regionala utvecklingsfonden.
Genom reformen i Berlin för de 7 år som förutses i Agenda 2000, dvs. för perioden 2000-2006, minskades budgetanslagen för dessa åtgärder till hälften i förhållande till den tidigare perioden. Förutom detta tas, som en konsekvens av vår komplexa institutionalisering, beslut på gemenskapsnivå ofrånkomligen långsamt. Därför är det inte förvånande att vi finner att vi inte ens kunnat göra av med den budget som förutsetts för innevarande år för innovativa åtgärder i den regionala politiken och det är en politisk oansvarighet.
Det är också ett misstag att reducera budgeten i ett kapitel som detta som ägnades åt piloterfarenheter, åt nya idéer för lokal och urban utveckling. med goda resultat, som har varit grunden för gemenskapsprogram som Urban och Interreg som varit mycket uppskattade på lokal nivå. Om vi ännu inte insett att i denna för var dag som går mer globaliserade värld beror alla länders eller regioners framsteg på forskning och innovation, så är vi inte till mycken nytta för våra väljare.
Dessutom vill jag fästa uppmärksamheten på en annan aspekt av den nya politik som föreslås av kommissionen. Nu kan inte längre de lokala myndigheterna, kommunerna och borgmästarna i urbana mindre gynnade regioner åka till Bryssel för att begära ett solidariskt stöd från Bryssel. Man stänger dörrarna för dem och man förlorar det mervärde den direkta relationen mellan makten i Europa och de offentliga institutionerna som bäst känner till medborgarnas problem. Jag har ingenting emot de regionala myndigheterna, som är de som kommer att kanalisera förslagen och fatta finansieringsbesluten för de nya programmen, men jag tror att det är ett steg tillbaka som till viss del tar bort nyhetens behag i de förslag som uppkommit ur de lokala enheternas mest omedelbara kännedom om de verkliga svårigheterna.
Herr kommissionär, jag skulle vilja veta er åsikt om detta. Men jag måste säga att inte allt kommer att vara negativt och vi lyckönskar oss därför till att vårt förslag att också införa åtgärder för energieffektivisering och diversifiering av förnybara energislag accepteras, samt åtgärderna för klimatskydd och miljön.

Barnier
. (FR) Herr talman! Med mina första ord vill jag tacka Helmut Markov och gratulera honom till den konstruktiva, mycket kompetenta och seriösa presentationen av utkastet till meddelande om dessa innovativa åtgärder inom ERUF för perioden 2000-2006.
Herr föredragande, mina damer och herrar, jag har mycket uppmärksamt noterat idéer och förslag som uttryckts av flera bland er, det återkommer jag till, men jag kommer att börja med innehållet i betänkandet av Markov som i många avseenden sammanfaller med, kompletterar och stärker kommissionens riktlinjer och tankar, i varje fall i två frågor, herr Markov.
Den första är frågan om nödvändigheten för de fattigaste eller de minst utvecklade områdena att inte få stå vid sidan om de tekniska framstegen och direkt gå in i kunskapsekonomin. Ni påminde själv om de klyftor som finns mellan de fattiga områdena, de tio fattigaste områdena och de tio rikaste områdena, men när man detaljerat tittar på siffrorna måste man konstatera och man slås av det faktum att klyftorna är ännu större i dessa områden när det gäller det enkla kriteriet, till exempel, rörande anslutningar till Internet. Vi har således konstaterat att dessa klyftor finns och ställt diagnos på risk för digital uppdelning, digital divide, som man säger i den aktuella amerikanska debatten, och mina damer och herrar därför - jag återkommer kanske till det strax - har jag valt att för kommissionens räkning föreslå att två av tre innovativa åtgärder, två av de stora prioriteringarna, skall inriktas på denna digitala uppdelning, i synnerhet med tanke på de fattigaste eller mest avlägsna områdena. Det är den första frågan, i fråga om vilken vi är eniga.
Den andra frågan, som ni påminner om i betänkandet, är frågan om vårt gemensamma bemödande att integrera innovativa åtgärder i en regionalpolitik som bibehåller ekonomisk och social sammanhållning och en hållbar utveckling som prioriteringar.
Till följd av kammarens åsikt under denna sammanträdesperiod och den åsikt som angetts av medlemsstaterna har det slutliga antagandet av dessa riktlinjer planerats till början av år 2001. Förberedelsen av de regionala programmen för innovativa åtgärder kommer således att inledas så att vi skall kunna godkänna dem och presentera dem den 31 maj 2001.
Mina damer och herrar ledamöter, jag skulle vilja påminna om det mål som vi siktar till med riktlinjerna. I samband med de prioriterade teman som valts och som jag personligen ville lägga fram inför utskottet för regionalpolitik den 11 september, skulle jag vilja upprepa att dessa innovativa åtgärder framför allt är ett instrument för regional utveckling. Såsom Rack så väl sade, har jag aldrig förstått och kommer aldrig att förstå denna regionalpolitik och sammanhållningspolitik som är som en sorts allmosa som man ger de fattigaste områdena. Det handlar om solidaritet, och det handlar om att säga det och se till att det förstås, att tillträde till de nya teknikerna och tillträde till informationssamhället inte är en lyx för de rikaste områdena, och ni kommer att oupphörligt få se mig agera och höra mig uttala kravet att de fattigaste och mest avlägsna områdena - vilket ofta är samma sak - skall ha samma rätt som de andra att gå rakt in i informationssamhället.
Det är prioriteringarna. Kommissionen önskar utnyttja dessa innovativa åtgärder, jag vill upprepa det och Berend påminde om det nyss, såsom laboratorier för försök och goda metoder för att på sikt förbättra kvaliteten på strukturfondsprogrammen som samfinansieras av ERUF. Därför har vi valt följande tre prioriteringar till strategiska prioriteringar: teknisk innovation, informationssamhället men också regional identitet och en hållbar utveckling.
Dessa teman har separat eller tillsammans, kombinerat, en avgörande roll att spela för den regionala utvecklingen under de kommande åren, i synnerhet - och jag säger det en tredje gång - för de fattigaste områdena. Mastorakis och Nogueira har betonat denna punkt.
Jag skulle nu vilja ge mer exakt svar på frågor som tagits upp eller ställts i förslaget till betänkande eller genom en eller annan av era frågor.
I första hand, energieffektivitet: Schroedter eller Rack tog upp denna fråga. Som ni vet, berör den mig. Vi får inte glömma att jag har ett gammalt åtagande vad gäller ekologiska frågor. Jag har haft äran att vara miljöminister i mitt land och jag har alltid denna fråga i åtanke, i första hand i de åtgärder som vi vidtar inom ramen för strukturfonderna. Energieffektivitet och de olika aspekterna av miljöpolitiken är inte bortglömda i dessa riktlinjer. De kan ge skäl för innovativa åtgärder inom det tredje temat som rör regional identitet och en hållbar utveckling. Jag vill tillägga att, som ni vet, stöder redan Europeiska kommissionen energieffektivitet genom Save-programmet och genom ett av de tematiska programmen i det femte ramprogrammet för forskning 1998-2002. Vidare ägnas Alterner-programmet åt stöd till förnybara energier. Detta är vad jag kan säga i denna fråga som jag kommer att fortsätta att fästa stor vikt vid.
När det gäller omfattningen av de regionala partnerskapen - Bradbourn betonade på nytt denna fråga och jag vet hur enträgen han är - vill jag påpeka att vi är överens om nödvändigheten att stärka banden med den privata sektorn, och bortom den privata sektorn, med universitet, forskningscentrer och icke-statliga organisationer. I det avseendet kommer den styrkommitté som vi har planerat in för varje program att ha en nyckelroll för att stimulera samarbetet och utarbeta regionala innovationsstrategier. Men vad jag här säger i fråga om partnerskap när det gäller innovativa åtgärder, kommer jag också ihåg för att kontrollera förekomsten i samma partnerskap av samtliga programplaneringsdokument för gemenskapens stödramar eller strukturfonderna i allmänhet.
Den tredje frågan gäller vilken betoning vi skall ge åt möjligheterna i fråga om utbildning och yrkesutbildning som ni nämner i betänkandet, herr Markov. Jag instämmer naturligtvis i hur viktigt det är att förbättra den professionella kompetensen i Europa. Vi har dessutom tagit upp vissa aspekter för att göra det möjligt för små och medelstora företag att finna lösningar på behoven när det gäller datakunskaper och personalen. När jag för närvarande har förhandlingar om programplaneringsdokument, utöver de innovativa åtgärderna, här talar jag om mainstream, är jag därför mycket uppmärksam på att i programplaneringsdokumenten finna en regional plan för tillträde till informationssamhället och jag kontrollerar kvaliteten, utöver omfattningen av detta regionala program, i synnerhet när det direkt avser små och medelstora företag, utbildningsföretag och till och med jordbruksföretag.
Det var vad vi ville ta upp om denna fråga. Jag förstår emellertid att detta bemödande borde vara föremål för samordning med andra instrument och i synnerhet, såsom ni nyss antydde, Markov, med Europeiska socialfonden.
Jag skulle nu ett ögonblick vilja återgå till det beklagande som uttryckts av flera av er och i ert betänkande, som uppstått genom närmandet via program som vi har föreslagit i rapporten. Jag förstår ert bemödande att bevara de direkta banden mellan Europeiska unionen och de regionala och lokala aktörerna. Därför har vi anförtrott de behöriga myndigheterna i regionerna uppgiften att lägga fram regionala program för innovativa åtgärder för oss.
Vi vill emellertid att projekten skall väljas på regional nivå, såsom Berend för övrigt tydligt har insett i sitt inlägg.
De regionala och lokala aktörerna är naturligtvis bättre placerade än kommissionen för att bemöta förväntningarna på fältet och det är utan tvivel lättare för små och medelstora företag att hellre uttrycka sitt finansieringsbehov i en dialog med de regionala myndigheterna än med Bryssel. Det handlar om en fråga som hör ihop med den tanke som uttryckts av Howitt.
Jag är vidare övertygad om att på grund av deras nydanande prägel kommer dessa program att få synlighet och en inverkan på mainstream. Jag ser dessa åtgärder som laboratorier och jag är mycket angelägen om att de skall få effekt och en framtid inom ramen för strukturfonderna såsom mainstream.
Jag delar fullt ut ert intresse för samarbetsnäten och -verksamheterna mellan regionerna. Denna aspekt är viktig och jag vill informera er om att till följd av era iakttagelser har vi ändrat och rättat till riktlinjerna i syfte att förbättra möjligheten för regionerna att delta i interregionala nätverk.
Flera bland er har meddelat oss er oro rörande totalanslaget. Jag måste liksom ni nöja mig med de medel som planerats i riktlinjerna från Berlin och paketet i Agenda 2000.
Schroedter, Izquierdo Collado och Ortuondo Larrea har med rätta tagit upp frågan om totalanslaget. Jag vill påminna om att de flesta åtgärderna gäller immateriella investeringar och rör en litet antal teman och åtgärder. Jag är också övertygad om att även med oundvikligen begränsade medel kan drivkraftseffekten och inverkan vara betydande när det gäller samtliga program i strukturfonderna. Jag delar vidare er önskan att utnyttja det totalanslag som beslutades inom ramen för Agenda 2000 för att vidta innovativa åtgärder. Jag har också noterat ert intresse för de möjligheter som erbjuds genom mekanismen för flexibilitet.
Det svar som kommissionen gav på frågan från Pohjamo om samma ämne angav att totalanslaget skulle kunna ökas om det skulle bli behov av en gemenskapsåtgärd och om tillgängliga medel, budgetvillkoren men också genomförandekapaciteten skulle tillåta det. Inom denna ram kommer kommissionen att uppmärksamt granska möjligheten att använda mekanismen för flexibilitet. Jag vill försäkra er att när det gäller den överföring till ett belopp av 42 000, kommer denna överföring inte att få några följder för min och kommissionens avsikt att använda 400 miljoner euro för innovativa åtgärder genom ERUF med följande av förordningen.
Jag tackar er för era förslag. Jag tackar Markov för den höga kvaliteten på betänkandet som gör det möjligt att förbättra och bättre förstå de riktlinjer som har föreslagits er och som vi härefter är beredda att genomföra så snabbt som möjligt efter kammarens omröstning.
Jag passar på tillfället att önska er en god jul och ett gott nytt år och tackar er för den höga kvaliteten på vårt gemensamma arbete under hela år 2000.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr kommissionär. Jag tror att jag i min tur för kammarens räkning kan ge er våra bästa önskningar inför helgerna i årsslutet.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i kväll kl. 17.30.

Världens varvsindustri
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0371/2000) av Langen för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens andra rapport till rådet om situationen inom världens varvsindustri.

Langen
Vi håller nu på att rådgöra om vårt betänkande om situationen inom Europeiska unionens varvsindustri. Vi har två olika framställningar från kommissionen, båda från det senaste halvåret, nämligen den andra och den tredje rapporten om situationen inom varvsindustrin. Det yttrande som vi enhälligt antog i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi gäller den andra rapporten. Den tredje rapporten kom först senare, och under tiden har kommissionen och rådet hunnit fatta beslut om huruvida stödet till varvsindustrin, som för Europeiska unionens varvsindustri löper ut i slutet av år 2000, kan förlängas.
Kommissionen och rådet har till vår stora besvikelse inte godkänt en förlängning av stödet till varvsindustrin, trots att det svåra läget för varvsindustrin inte alls har förbättrats. Det bottnar i att Sydkorea med hjälp av aggressiva metoder och dumpade priser försöker utöka sin andel av världsmarknaden för varvsindustrin. Enligt kommissionens rapport har Sydkorea i årets beställningar hittills kammat hem mer än 40 procent av alla beställningar på fartygsbyggen på land, och det tack vare krediter från sydkoreanska banker som till viss del ägs av staten, tack vare statliga garantier som motsvarar subventioner. Priserna för fartygsbyggen har sjunkit drastiskt på senare år och 1999 nådde de botten på grund av Sydkoreas politik.
Europa - Norge inbegripet - har endast en andel på 16 procent av världens varvsindustri i dag, och förutom Korea har Japan en andel på 25 procent och resten av världen, däribland USA, uppnår endast 19 procent. Och det på ett område där personalkostnaderna för länge sedan upphört att vara den utslagsgivande faktorn, och där tekniken ständigt förbättras. Förbättringen av tekniken har gjort att även jämförbara beräkningar kan granskas utifrån.
Vi i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi välkomnar att Europeiska kommissionen har tagit initiativ till att skapa klarhet inom ramen för ett förlikningsförfarande i Världshandelsorganisationen. På begäran av den europeiska varvsindustrin har detta förfarande nu inletts - som kommissionär Lamy poängterade i går i ett samtal med sydkoreanska parlamentsledamöter här i parlamentet. Det är bra! Men hittills har det, trots protokollet av den 22 juni 2000 om tekniska frågor, om erkännandet av kontrollbarheten, om beredvilligheten att även inbegripa bankförmåner, inte funnits någon beredskap hos den sydkoreanska regeringen, varven och industrin att uppnå ett samförstånd med Europeiska unionen. Detta med hänsyn till det faktum att 1996 års ramavtal om handel och samarbete fortfarande inte har ratificerats av alla medlemsstater. Kommissionens målsättning för januari 2001 kan enligt min uppfattning endast förverkligas om Sydkorea de närmaste månaderna är redo att kräva kostnadstäckande priser och kort sagt höja priserna.
Rådets och kommissionens beslut att förhandla för fyra månader utan att ett fortsatt stöd utgår, och sedan från och med den 1 maj 2001, utifrån de resultat som då har uppnåtts, på nytt ta ställning till om stödet eventuellt skall förlängas igen, kommer att leda till att den europeiska varvsindustrin under de fyra första månaderna år 2001 i princip inte kommer att få några beställningar, åtminstone inte på de områden där det råder stark konkurrens. Till och med på deras specialområde - kryssningsfartyg - är sydkoreanerna i stånd att erbjuda sina tjänster till priser under det rådande världsmarknadspris som alla känner till. Därför kräver vi i detta betänkande och i de tre ytterligare förslag som har inlämnats att kommissionen stärker sina försök att genomdriva ett internationellt tvistlösningsförfarande i Världshandelsorganisationen.
Vi kräver också att stödet förlängs till en period på två år, så att inte sydkoreanernas dumpningsförhållande med stöd av dess regering, gör att en viktig industri inom Europeiska unionen hinner gå under totalt. Om man inte förlänger stödet - och det är ju inget stöd från Europeiska unionen utan ett stöd från medlemsstaterna som endast skall beviljas av Europeiska unionen - måste vi också påminna om att den europeiska industrin har minskat sin kapacitet och att även dessa övre gränser då kommer att sänkas. Det är våra främsta krav i betänkandet och jag tackar för kollegernas stöd i ett enhälligt votum. Jag ber om ert stöd till detta betänkande när vi skall rösta om det i morgon bitti och uppmanar kommissionen att inte lämna varvsindustrin och arbetstagarna åt sitt öde. Det handlar om 10 000 arbetstillfällen minst, huvudsakligen i Storbritannien.

Chichester
Herr talman! Låt mig börja med att gratulera min kollega, Langen, till hans utmärkta betänkande vilket, som han säger, antogs enhälligt i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Jag instämmer i hans observation om att vi måste ta hänsyn till den tredje rapporten som kommissionen har utarbetat om världens varvsindustri.
Jag hoppas att den valda tidpunkten för presentationen av denna rapport för parlamentet inte var ett knep för att uppmuntra oss till att ta bort denna punkt från föredragningslistan. Utskottet var tvunget att rösta för att särskilt se till att denna punkt skulle komma med på föredragningslistan inför dagens debatt. Det gläder mig att kommissionären är här, och jag hoppas han noterar vad som sägs i sammanhanget.
Det finns tydliga bevis på en kris inom EU:s varvsindustri och detta har varit fallet under en viss tid. Bevisen anges på ett mycket övertygande sätt i kommissionens rapport. Slutsatserna pekar ganska tydligt på att den stora boven i sammanhanget den koreanska varvsindustrin, som tillämpar en förkrossande låg prissättning. Man gör detta för att erövra marknadsandelar på vår bekostnad, men inte bara på bekostnad av Europeiska unionens varvsindustri. Andra länder, t.ex. Japan, drabbas också av detta. Det är tydligt att åtgärder måste vidtas.
Jag anser att kommissionären måste visa industrin att han gör allt han kan i detta sammanhang för att ta itu med detta yttre hot mot vår industri. Att börja tillämpa handelshinder är kanske en ofullständig eller otillräcklig åtgärd: Det måste bli ett ökat bilateralt tryck från Europeiska unionen på Korea för att förmå landet att hitta lösningar, t.ex. att prissätta sina fartyg på ett korrekt och marknadsmässigt sätt.
I den tredje rapporten finns en förteckning över åtgärder som föreslås av kommissionen, men dess iakttagelser är ganska nedslående: Att fortsätta med övervakningen, att granska industrins klagomål, att fortsätta vara öppen för möjliga förslag, att fortsätta ta initiativ, att fortsätta uppmuntra, att fortsätta det nära samarbetet med industrin eller att undersöka möjligheterna för olika åtgärder. Jag hävdar att vi behöver göra mer än bara undersöka möjligheterna och övervaka industrisituationen världen runt och i Europa. I detta sammanhang är det viktigt att kommissionen återigen överväger idén om att förlänga perioden för tillfälligt stöd eller att tillåta tillfälligt stöd till varvsindustrin i Europeiska unionen fram till dess man kan skönja en lösning i samband med samtalen med Korea.

Caudron
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill på Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar uttrycka en viss tillfredsställelse med att det äntligen erkänns av kommissionen och rådet som vi oupphörligen upprepat i flera år och allt intensivare sedan flera månader tillbaka: för det första har Europa på området för varvsindustri ålagt sig större och snabbare krav och skyldigheter än dess främsta konkurrenter och, för det andra, har framför allt Sydkorea våldsamt brutit mot konkurrensreglerna med en fräck ekonomisk dumpning.
Därför hyllade vi kommissionens mycket insatser nyligen, även om jag för övrigt vill anmäla en felaktighet i den beräkningsmetod som användes för att visa upp ett mycket högt europeisk stöd i kapitel 5 i rådets rapport av den 5 december. På grund av tidsbrist i dag kommer jag att förklara mig direkt i en skrivelse till kommissionsledamoten.
Vi har också framför allt noterat rådets slutsatser från den 5 december. Ett råd som har accepterat att skydda framtiden genom att visa fasthet gentemot Sydkorea och genom att inte stänga dörren för möjligheten att återupprätta stödet till varvsindustrin i maj när det gäller bestämda marknadssegment som kraftigt drabbats av den koreanska konkurrensen.
Detta synsätt är för övrigt förenligt med fördraget. Jag har inte tid att mer detaljerat återkomma till det. En annan positiv punkt från rådets sammanträde: uppdateringen av uppgörelsen "fartyg" i OECD om exportanslag från 1981. Vi noterade slutligen med intresse rådets öppenhet i fråga om stöd till forskning och utveckling. Denna fråga är mycket viktig i företag och för företag som nämligen är mycket innovativa.
Det som vi begär och som jag i dag begär är en fullständig tillämpning, och framför allt utan dröjsmål, av rådets slutsatser. Om det skulle visa sig nödvändigt i maj 2001 att återinföra stöd måste det ske utan dröjsmål.
Ett annat bekymmer i fråga om det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling: i förslaget verkar linjen om "havsteknik", som fanns i det femte programmet, nu ha försvunnit. Det är något som, enligt min åsikt, inte är godtagbart och anslag måste återställas inte bara kvantitetsmässigt utan också med en användningsmetod för att göra dem mer lättillgängliga. Slutligen räknar vi med att uppgörelsen om "fartyg" skall granskas redan den 18 december i sammanträdet av OECD:s grupp 6.
Jag vill avsluta med att gratulera Langen - vars stöd till arbetstagare och för nödvändigheten av statliga insatser för att försvara ekonomin jag uppskattar - och genom att önska att kommissionen i framtiden väl utnyttjar den läxa som den fått på området för varvsindustri och fräck konkurrens av vissa andra länder i världen.

Pohjamo
Herr talman, kommissionär, åhörare! Jag vill tacka Langen för utarbetandet av betänkandet om detta besvärliga ämne. Som det påpekas i betänkandet har de omfattande saneringarna inom skeppsbyggnadsindustrin förverkligats genom jämkningar av kvantitet och kvalitet i produktionen. Skeppsbyggandet är emellertid fortfarande i en djup kris på grund av att koreanerna dumpar marknaden. Den europeiska varvsindustrins konkurrenskraft måste upprätthållas genom att bereda varven jämbördiga möjligheter på världsmarknaden. Förbättrandet av konkurrenskraften måste få en fortsättning med interna åtgärder och beslut. Understöden har emellertid inte löst varvsindustrins problem. Skeppsbyggnad är en krävande toppteknisk bransch vars konkurrenskraft kan förbättras genom specialisering, samarbete och kontinuerlig utveckling och forskning. Problemet Korea kan inte heller lösas ens med skräddarsydda understöd, utan det bör bemötas beslutsamt med bland annat handelspolitiska metoder.

González Álvarez
Herr talman! Langens betänkande tar upp ett flertal frågor och ändå fokuserar inläggen här, vilket är naturligt, kring en förlängning eller ej av subventionerna och om den illojala konkurrensen från Korea.
Vi som lever i en region som Asturias som genomgått fyra stora omstruktureringar, i gruvbranschen, järnhanteringen, varvsindustrin och vapentillverkningen, anser att ett upphörande av dessa stöd är mycket farligt för sektorn, även om det är till i maj för att se om man skall anmäla Korea eller ej till Världshandelsorganisationen.
Jag anser att det är så att vi i Europa lider av en illojal konkurrens eftersom man i Korea först och främst betalar mycket låga löner, i kombination med hemska arbetsvillkor för de koreanska arbetstagarna, och under dessa villkor kan de europeiska arbetstagarna inte på något sätt konkurrera med dem. Vi anser dock att kommissionens förslag, som innehåller ett stöd till forskning och utveckling, en anmälan av vad som sker i Korea till Världshandelsorganisationen, eftersom de arbetar med priser som t.o.m. understiger kostnaderna, och möjligheten att ha övergångsstöd medan frågan inte är löst, kanske är en utväg som är mer eller mindre svag, men ändå en utväg.
Herr talman! Hur som helst tror jag att om man tar bort stöden helt och hållet samtidigt som den illojala konkurrensen från Korea fortsätter så är den europeiska varvsindustrin dödsdömd. Och jag tror inte att vi överdriver eftersom de olika grupperna av arbetstagare har klagat över att man under de senaste åren i omstruktureringen av varvsindustrin har förlorat tusentals arbetstillfällen. Jag tror att det finns flera länder som Spanien, Tyskland, Italien, Grekland och Portugal som i rådet och oberoende av det slutliga beslutet har begärt att stöden skall fortgå på ett eller annat sätt och vi anser att de på ett eller annat sätt bör fortsätta om vi inte återigen vill förlora tusentals arbetstillfällen i varvsindustrin.

Belder
Herr talman! Det tycks ha blivit en tradition att i slutet av året hålla en debatt om situationen inom varvsindustrin. På världsmarknaden för handelsfartyg äger fortfarande en subventionskapplöpning rum. Det är skeppsvarv i Europeiska unionens medlemsstater som blir lidande av detta, liksom varv i Norge, Japan och USA. Vi är rörande eniga om en sak: subventionskapplöpningen måste få ett stopp snarast möjligt. Men det verkar som om målet varje gång förskjuts en bit så att vi aldrig når mållinjen.
Kommissionens och parlamentets ansträngningar riktar sig mot Korea, då detta land delar ut de ojämförligt högsta subventionerna till skeppsvarv, med svåra följder för varven i de europeiska länderna och Japan. Men nästan alla vet att det även inom Europeiska unionen finns stora skillnader i fråga om bidragsnivån per order. På pappret är det högsta bidraget per order 3,5 gånger så högt som det lägsta, men i praktiken visar det sig att ett antal EU-medlemsstater, på ett sätt som förhindrar insyn, förser sina sjöfartsindustrier med extra statligt stöd. Dessutom gäller fortfarande artikel 7 i förordning nr 1540 från 1998. Denna bestämmelse bidrar ännu mer till snedvridningen i bidragsnivåer. Följden är att bra, effektiva varv straffas, medan dåliga varv får extra pengar.
Om vi underlättar för de svagare europeiska varven på bekostnad av de starkare, hur kan vi då på lång sikt överleva de koreanska och troligtvis snart också de kinesiska subventionerna? Detta är en fråga som kommissionären inte kan komma runt. Jag uppmanar kommissionen och mina kolleger att inte endast se på Korea, men även skärskåda oss själva. Varför genomför kommissionen inte en undersökning av de faktiska bidragsnivåerna per order inom Europeiska unionen? Var är förslaget om att så snabbt som möjligt avskaffa alla sorters bidragsbestämmelser utan insynsmöjligheter, i samband med bidragspolitiken för forskning och utveckling, miljö- och regionalstöd? Så länge varvsindustrin i Europeiska unionen inte spelar efter samma regler, är en konkurrensstrid med Korea och andra länder omöjlig.
Jag håller med föredraganden om att nödåtgärden att ge varven ett generiskt bidrag per order är motiverad, så länge som Korea struntar i att följa WTO-bestämmelserna. Med denna form av bidrag, vilken är öppen för insyn, är det inte lockande för europeiska varv att tillämpa olika rabatterings- och marknadsföringsmetoder som inte är förenliga med marknaden. Samtidigt måste trycket på Korea ökas, om möjligt i OECD-sammanhang, genom vidtagande av anti-dumpingåtgärder. Helst skulle dessa åtgärder inriktas mot konglomerat som Hyundai och Daewoo, för då har vi chansen att bryta igenom den slutna koreanska fronten.
Jag tackar kollega Langen för hans arbete och hoppas att vi inte kommer att hålla samma debatt även nästa år.

Valdivielso de Cué
Herr talman! Till att börja med vill jag gratulera min kollega, Langen, för det utmärkta betänkande som han har utarbetat om skeppsvarven.
Jag skulle vilja påminna om att den fråga vi i dag diskuterar inte är ny, det är en återkommande fråga. Rent konkret är det över två år sedan vi här klagade på den illojala hantering som i synnerhet försiggår i sydöstra Asien och som våra skeppsvarv drabbas av.
Under de senaste veckorna har kommissionen sagt oss att de bidrag vår industri överlever med hjälp av bör tas bort från och med januari i syfte att eventuellt öka konkurrensen. Å andra sidan har kommissionen, efter mer än två års aggressiv illojal konkurrens från Korea beslutat att föra frågan till Världshandelsorganisationen efter att ha fått ett formellt klagomål från våra skeppsvarv. Som ni alla vet kommer bara handläggningen ett ta över ett halvår. Om vi har framgång så tar inrättandet av en expertgrupp inom detta organ åtminstone omkring två år.
Under tiden tänker man sig att det som är kvar av vår varvsindustri skall överleva med hjälp av ett stödpaket för forskning och utveckling som kommer att träda i kraft i januari, vilket Monti i går eftermiddag berättade. Vi hade ett möte med honom där jag ställde honom ett antal frågor. Av slutsatserna från mötet förstår man att de stöd som ges vår industri inte löst problemet med Korea. Jag talade om att den europeiska varvsindustrin är oskyddad. Då sa han att en undersökning möjligtvis kommer att göras från 2 december och att man får vänta och se vad som händer efter denna undersökning, etc.
Jag anser att de som agerar lagligt, européerna, verkligen är övergivna. Däremot är skojarna, sagt på ett nedvärderande men realistiskt sätt, sitter med trumfen på hand i denna konkurrensutsatta värld. Vi är de som håller reglerna och de som i slutändan förlorar. Jag t.ex. är från Baskien och bor nära Bilbao. Där är nu det som tidigare var skeppsvarv ett konserthus och sjöfartsmuseum, etc. Tidigare arbetade 4000 personer på varven men nu arbetar två vaktmästare på varje ställe, och det är vad som sker i de europeiska länderna. Det vill säga vi får stå ut med arbetslösheten och de andra herrarna är de som verkligen gör affärer med varven.

Bordes
Författaren av detta betänkande liksom författarna av förslagen till ändring tillhör politiska grupperingar för vilka marknadsekonomin styr och som gör uppror mot statens överdrivna roll så snart det gäller att stödja offentliga tjänster eller säkra en viss social trygghet åt arbetstagarna. Men så snart de kapitalistiska koncerner vars intressen de försvarar befinner sig i svårigheter på marknaden kräver de att staterna eller de europeiska institutionerna skall ingripa för att subventionera eller skydda den hotade sektorn.
Alstom-Atlantique, som just har tagit hem ett kontrakt för konstruktion av en lyxkryssare kommer att i subventioner få ungefär 9 procent av kontraktspriset. Det är således staten som betalar en stor del av, om inte hela detta företags vinster.
När det gäller det brittiska bolaget Harland och Wolff, som Alstom snuvade på kontraktet, så gör det sin regering ansvarig för att den inte försvarade det tillräckligt effektivt. Att kräva mindre från staten innebär, när det gäller de stora trusterna liksom för deras politiska förespråkare, bara att staten och dess finanser uteslutande skall stå till deras förfogande.
För min del, är jag emot varje form av subvention till privata företag och för att staterna skall utnyttja de pengar som sålunda besparats till att direkt skapa arbetstillfällen, i synnerhet inom offentliga tjänster och i varje fall utan att generera privata vinster.

Gomolka
Herr talman, ärade kolleger! Åtgärderna hittills och kommissionens inställning till den europeiska varvsindustrin anser jag inte står i förhållande till den allvarliga, ja kritiska situationen i branschen, och det gäller även förloppet under och resultatet av industriministrarnas möte den 5 december.
Jag kan påminna om att det nu är resultaten av en hittills mycket framgångsrik anpassningsprocess som ifrågasätts. Det har skett en kvantitativ anpassningsprocess, en minskning av produktionskapaciteten. Det har skett en kvalitativ anpassningsprocess med en modernisering, en toppmodern teknisk nivå, hög produktivitet och, herr kommissionär, jag kan försäkra er om att högteknologin även förekommer på områden som varvsindustrin. Det gäller inte bara rapporttekniken och därmed besläktade områden. En på det hela taget framgångsrik process är alltså nu extremt hotad.
Jag kan också påminna om att många varv ligger i avlägsna regioner, som uppvisar en svag struktur, regioner i vilka omvälvande ekonomiska anpassningar äger rum. Varven är ofta nyckelindustrier i dessa områden. Den processen är inte avslutad, situationen är liksom tidigare känslig. Diversifieringen är otillräckligt, här måste den hittillsvarande kursen hållas konsekvent.
Kommissionens inställning kan endast vara till nackdel för de europeiska varven. Nya kontroller planeras först till nästa år. Är situationen inte tillräckligt uppenbar? Finns det inte tillräckligt exakta analyser? Har inte besök avlagts i Korea? Var inte den information som då lämnades otillfredsställande? Är inte situationen tillräckligt uppenbar för att planera en mer ingående kontroll senast i maj 2001? Här accepterar man medvetet att varven i Europeiska unionen utsätts för en orättvis konkurrens under nästan ett halvår. Det innebär ytterligare belastningar och faror i en situation som redan är komplicerad. Det kan inte annat än ruinera de enskilda företagen.
En sista kommentar: Det är anmärkningsvärt inkonsekvent, att en såpass öppen konkurrens tillkännages i de externa förbindelserna, att till och med en orättvis partner tolereras, medan å andra sidan interna konkurrensbegränsningar bevaras, som till exempel den onaturliga kapacitetsminskningen. Den interna politiken står klart i strid med den externa politiken, och här fordras en ändring!

Pérez Álvarez
Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att gratulera Langen för kvaliteten i hans betänkande.
Jag anser att han förser oss med en utmärkt röntgenbild av varvssektorn i Europa, en verklig röntgenbild. Och syntesen skulle kunna vara att varvsindustrin är hotad från alla håll. Det är kris i fiskesektorn, det känner vi spanjorer och galicier väl till. Dessutom har vi bekvämlighetsflaggen i handelsflottan och gemenskapsflaggade fartyg byggs eller riskerar att byggas utanför Europa. Och detta på grund av att vi inte är kapabla att anmäla en situation av illojal konkurrens. Det har sagts här, Korea, Japan eller hotet från Kina är där.
Herr talman! Därför frågar jag mig om Europeiska unionen satsar på en stark, dynamisk, konkurrenskraftig varvsindustri? Varvsindustrin måste naturligtvis också uppnå Europeiska unionens mål. I synnerhet saneringen av varvsindustrin, produktionsökningen, förbättringen av konkurrensen för de varv som ännu finns och skyddet av miljön. Men för att uppnå det, för att processen skall göra det möjligt att konsolidera varvsindustrin, arbetstillfällen och lugna de familjer som är beroende av den så är det fortfarande nödvändigt med stöd även efter den 31 december 2000, eftersom marknaden inte är jämlik, utan i stället illojal och med dumping. Man förväntar sig beslut av kommissionen och rådet av djupgående politisk karaktär. Beslut som är modiga och beslutsamma, som gör det möjligt att i fall som det spanska integrera civil och militär skeppsbyggnad och anpassa de olika områdena i sektorn på sätt som passar varje land. Det är nödvändigt att ge ny stimulans till forskning och utveckling i tillräcklig grad och också bibehålla stöden på sätt som är möjliga rent rättsligt. Våra varv kan överleva, men de behöver stöd och i ett europeiskt perspektiv är det dags att påkalla solidaritet och förståelse från de länder som inte har varv och för vilka i många fall havet kanske har mindre betydelse för byggnadsindustrin.
Man måste ta beslut som gör det möjligt för oss att bekräfta och bibehålla en europeisk stark ställning inom varvsindustrin. Det tjänar inte mycket till att försöka uppnå ett mål om varven i Europa försvinner medan vi är på väg till målet, om de kvävs på vägen. Ett exempel, herr talman, som vi inte bör följa är åsnan Buridán som medan den funderade över om den skulle äta korn eller råg i slutändan hungrade ihjäl. Därför begär jag att sektorn försvaras i en kombination av de mål som Europeiska unionen kräver och sektorns konsolidering och att vi gör den starkare, mer dynamisk, konkurrenskraftig, sysselsättnings- och rikedomsskapande.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Låt mig tacka er för möjligheten att ge parlamentet ny information om marknadssituationen inom världens varvsindustri och om rådets slutsatser vid dess sammanträde i förra veckan. Jag vill tacka herr Langen för hans betänkande. Även om betänkandet hänvisar till kommissionens andra rapport om varvsindustrin som offentliggjordes i maj 2000, har man noterat här att den tredje rapporten gjordes i mitten av november, och jag begränsar mina kommentarer till denna tredje rapport om denna känsliga fråga.
Den marknadsanalys som finns i den tredje rapporten pekar inte på någon förbättring av marknadssituationen. Sydkorea har kontinuerligt ökat sin marknadsandel både på bekostnad av de japanska varven och varven inom EU, och trots hårda ansträngningar av kommissionen, som även omfattar kontakter på högsta politiska nivå, har de bilaterala förhandlingarna med Sydkoreas regering inte gett några konkreta resultat som skulle kunna återställa marknadssituationen. Så är fallet trots slutsatserna om noggrant förda protokoll i juni som pekade på en positiv utveckling.
Som ett resultat av detta misslyckande formulerade industrin ett klagomål i oktober i år, i enlighet med förordningen om handelshinder (TBR), och kommissionär Lamy meddelade den 4 december kommissionens beslut att inleda en undersökning. Denna process kommer inte att ge snabba resultat och i värsta fall kan det ta upp till två år. Enligt förordning nr 1540/98, är kommissionen skyldig att föreslå åtgärder. I praktiken finns det bara begränsade möjligheter tillgängliga för kommissionen och medlemsstaterna när det gäller att skydda varvsindustrin i EU. Handelsprincipernas möjligheter har ännu inte visat sig och deras effektivitet måste bevisas.
Det har gjorts mycket få framsteg under diskussionerna i OECD, mycket få framsteg, och möjligheterna till ett internationellt bindande avtal för varvsindustrin verkar avlägset. IMF är också försiktigt när det gäller frågan om den koreanska varvsindustrin, eftersom organisationen bara är verksam i makroekonomiska frågor och inte blandar sig i problem som har att göra med särskilda områden. En förbättring av EU-varvens konkurrenskraft uppmuntras av kommissionen, men med tanke på det väldiga underpris som de koreanska varven tillämpar, är de uppnåeliga förbättringarna av produktiviteten inte tillräckliga. De tillgängliga instrumenten bör i vilket fall användas på ett bättre sätt, inklusive stöden till forskning och utveckling.
Mot bakgrund av dessa förhållanden, kom kommissionen efter sitt sammanträde den 29 november fram till att om kommissionen inte uppnår en tillfredsställande lösning genom förhandlingar med Korea, inom ramen för TBR-förfarandet, kommer kommissionen att rapportera till rådet senast den 1 maj nästa år och föreslå att man tar upp fallet i WTO. Dessutom, vilket är viktigt, kommer kommissionen samtidigt att lägga fram förslag om en defensiv tillfällig stödmekanism, utformad för att möta den orättvisa koreanska praxisen. Kommissionen är också redo att undersöka möjligheterna för en större användning av nationellt stöd till forskning och utveckling och det bör noteras att de allmänna driftsstöden kommer att upphöra efter den 31 december 2000.
Jag skulle vilja förklara tanken bakom den ståndpunkt som antagits av kommissionen. Kommissionen anser att gemenskapen bör försöka stärka sin förhandlingsposition gentemot Korea genom att skapa incitament för ett snabbt avtal som skulle lösa de nuvarande problemen. Detta är skälet till varför kommissionen beslutade sig för en defensiv tillfällig stödmekanism, utformad för att möta den orättvisa koreanska praxisen. Detta förslag kommer att läggas fram om det inte går att åstadkomma ett tillfredsställande avtal med Korea under loppet av undersökningsförfarandet enligt förordningen om handelshinder. Mekanismerna skall vara tillämpliga fram till dess resultatet av WTO:s förfarande är klart. Innehållet i mekanismerna måste granskas ytterligare. De bör begränsas till de marknadssegment där det visats att industrin i EU lidit direkt skada av den orättvisa koreanska praxisen.
När det gäller frågan om forskning och utveckling inom varvsindustrin, kom kommissionen fram till att - förutom den betydande gemenskapsfinansiering som är tillgänglig inom ramprogrammen på forskningsområdet, som omfattar 130 miljoner euro fördelat på fem år - möjligheterna för en förbättring av de stöd som kan komma i fråga för detta syfte skulle undersökas. Industrin bör allvarligt tänka över hur dessa instrument kan användas för att anpassa deras verksamhet på ett sätt som kommer att säkerställa sektorns framtid på en hållbar grund.
Rådet (industri) diskuterade grundligt förhållandena inom varvsindustrin den 5 december; en diskussion som tog avstamp i kommissionens tredje rapport och dess beslut av den 29 november 2000. Man uppmanade kommissionen att fortsätta med sin marknadsövervakning, att noggrant följa upp TBR-fallet i syfte att ta upp problemet i WTO om detta krävdes och att ta upp frågan i alla relevanta internationella fora. Rådet noterade också kommissionens initiativ om att föreslå en tillfällig stödmekanism för EU:s varvsindustri, om inga framsteg sker i Koreafrågan senast den 1 maj 2001. Rådet betonade att en sådan stödmekanism inte fick snedvrida konkurrensen inom EU. Kommissionen kommer att rapportera om denna situation igen i april, och vi finns naturligtvis också tillgängliga i Europaparlamentet.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i kväll kl. 17.30.
Sammanträdet avbröts kl. 13.25 och återupptogs kl. 15.00.)

Galeote Quecedo
Herr talman! Jag vill bara informera kammaren om att denna morgon har fullmäktigeledamoten för Partido Popular, Francisco Cano, i Villadecavalls i Barcelonaprovinsen mördats.
Francisco Cano var 45 år, gift, hade två döttrar och var elektriker. Han var en arbetare och som de som var med oss i går när vi delade ut Sacharovpriset var han en anonym medborgare som tjänade det demokratiska system spanjorerna har valt.
Jag är säker på att vi nu alla är står enade i att med kraft och mod försvara friheten i Europa, men jag skulle vilja säga att mer än solidaritet från kollegerna i Europaparlamentet behöver vi i Spanien ert engagemang.
Jag skulle vilja fråga er, herr talman, om ni anser att det går bra att hålla en tyst minut till minne av Francisco Cano.

Talmannen
Jag tror inte att det finns behov av att lägga till något till det som Galeote just har sagt, förutom att uttrycka vårt stöd och vår medkänsla, och jag håller med om att vi i framtiden måste undersöka om det kanske finns något sätt som vi kan stödja våra kolleger i Spanien på.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Brittisk ubåt vid Gibraltar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om fyra muntliga frågor till kommissionen om den brittiska atomubåten i Gibraltar.

Bautista Ojeda
Herr talman, herr kommissionär! Få lite ordning här om ni kan, vilket jag tror att ni kan.
Den skadade atomubåten i Algecirasbukten har nu tyvärr blivit en diplomatisk konflikt mellan en militär kärnvapen- och kolonialmakt och en medlemsstat av andra klass, enligt den senaste klassificeringen i Nice, som inte kräver sina rättigheter och som böjer sig för barnsliga förklaringar.
Man bryter mot artikel 37 i Euratomfördraget, samt viktiga direktiv om strålskydd och ni kommissionärer vet det och tittar bara åt annat håll.
Det verkar som om ni inte vill ha interna konflikter. Varför undertecknar man då fördrag? Var är nu stadgan för de grundläggande rättigheterna för medborgarna i Gibraltar och Algeciras och andalusierna i området? Har ni fått de allmänna uppgifterna om evakueringsplanen av de brittiska myndigheterna, som de är skyldiga att utarbeta?
Planen bör innefatta evakuering och en eventuell olycka som förorenar en annan medlemsstat, en eventuell gränsöverskridande förorening. Ni vet det. Vad gör ni? Har ni svarat på klagomålet från sammanslutningen av kommuner i Gibraltarområdet? När skall utskottet för framställningar svara på en skrivelse som lagts fram av över 35 föreningar, kollektiv, fackföreningar och kommuner, i området?
Det handlar inte om gula undervattensbåtar eller andra lustigheter, vilket är till för annat. Detta är verklighet. Var seriösa.
Ledamöter, era inledande hån när jag klagade över detta den 5 juli och era gapskratt har bara bidragit till att öka det andalusiska folkets önskan att respekteras, att det inte skall förödmjukas med skamliga förklaringar och att man inte skall tvinga det att utstå en onödig risksituation.
Slutligen bör inte en reparation av denna ubåt tillåtas på en olämplig bas. Begär, kräv, att den skall förflyttas så fort det är tekniskt och klimatologiskt lämpligt. Kommissionärer, tillåt inte att vår vackra bukt förvandlas till en simpel verkstad för atomskrot.

Díez González
Herr talman! Mina första ord går naturligtvis till att upprepa vår solidaritet med kollegerna i Partido Popular, samt till att visa att det demokratiska svar som vi i dag måste ge inför detta nya attentat är att stå över smärtan och fortsätta arbetet i denna kammare, som vi gör för närvarande, även om det är svårt att uttrycka det.
Det var en gång en engelsk atomubåt som hette Tireless. Då den någon gång i maj navigerade omkring vid Sicilien visade dess atomhjärta oroande tecken på skada. Ägarna till ubåten försökte få den inlagd på en hälsocentral, som klassificerats som lämplig för behandlingen, och som de var medägare till, dvs. en Natobas. Men direktören för hälsocentralen vägrade skriva in den.
Ubåten fortsatte sin färd och infekterade under sin färd Medelhavets vatten, tills den kom till en avtalad hälsocentral som heter Gibraltar. Där visade den absolut att här bestämmer jag, och parkerade.
För att underlätta inskrivningen sade de att sjukdomen var enkel. Då man via läkarjournalen som spreds i landet där ägaren bor, dvs. via de brittiska tidningarna, upptäckte att sjukdomen var allvarlig bytte man benämning på hälsocentralen i stället för att byta hälsocentral.
En sjuk skrevs in i en primärvårdsenhet och då man upptäckte att denne inte led av influensa, utan av en allvarlig sjukdom, så anställdes en målare för att byta skylt över entrédörren så att det stod sjukhus i stället för hälsocentral.
Men med denna krigslist kunde man inte undvika att alla patienter och deras familjemedlemmar fick reda på att en infekterad skrivits in och att det fanns risk att sjukdomen skulle smitta.
Då började lögnerna och mobiliseringarna. Lögnerna, eller tystnaden, från den som skrivit in den och lögnerna eller tystnaden från områdets hälsoansvarige. Samtidigt som ubåtens ägare varje dag sade olika saker så gjorde hälsochefen i området sitt till. Han till och med berättade historier om den gula ubåten eller om områdets jurisdiktion.
Som grädde på moset var det under den tid som de människor som var mest direkt påverkade upptäckte att man tidigare i det land som äger ubåten under tio år lurat alla européer om galna ko-sjukan.
Ledamöter, detta är en situation som inte kan fortsätta på detta sätt. Medborgarföreningar, sociala kollektiv, kommuner, autonoma regioner har begärt ingripande och skydd såväl av utskottet för framställningar som av kommissionen.
Europa och dess institutioner kan inte vara åskådare. Det finns en betydande och logisk oro, som är en konsekvens av en dubbel pervers kombination. Envishet och oförmåga. Den ena sidans envishet att neka att ändra sin ursprungliga inställning och oförmågan hos de andra att med styrka försvara hälsa och säkerhet för hundratusentals europeiska medborgare i området.
Ledamöter, det handlar inte om att oroa. Det oroande skulle vara att vi i denna situation inte agerar så fort som möjligt. Dag efter dag konstateras det att det finns skäl att inte tillåta reparationerna av Tireless i Gibraltar. Låt oss inte vänta längre. Man måste en gång för alla inse denna verklighet och med alla garantier flytta ubåten till en brittisk hamn som uppfyller de villkor som krävs för reparationen innan det är för sent. Ledamöter, innan Tireless gör slut på oss alla, alla medborgare och alla européer.

Galeote Quecedo
Herr talman! När det gäller reparationen av den brittiska ubåten Tireless i Gibraltar bör man påminna om vad som förväntas av kommissionen. Och i synnerhet det som de olika parlamentariska grupperna uttryckt med sina frågor är att vi vill att kommissionen informerar oss om sina möten med Förenade kungarikets regering för att säkra att de skyldigheter som följer av gällande lagstiftning uppfylls, och för det andra att den informerar oss om de initiativ som tagits i denna fråga i enlighet med de befogenheter kommissionen har enligt Euratomfördraget.
Och vi väntar med intresse på kommissionens svar för att få bekräftat om syftet uppfyllts. Vi tvivlar inte på kommissionens goda avsikter, men vi hoppas alla att vi skall slippa beklaga att vi går från denna debatt med samma information som vi hade när den började.
Utan tvivel är det så att mycket skilda intressen korsas i denna debatt, och så är fallet också i min grupp. Vi har dock ansträngt oss att föra dialog och nå ömsesidig förståelse, som jag tror skulle göra det möjligt att vidga detta samförstånd om grunden till en majoritet i kammaren.
Det är dessutom vad som kan utläsas efter att mycket noggrant läst förslagen till resolution från grupperna Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Jag tror verkligen att vi i båda är överens om de viktigaste frågorna. I båda uttrycker vi vår förståelse för ortsbefolkningens helt logiska oro. I båda ber vi om maximal öppenhet, just för att inte främja obefogad rädsla. I båda begär vi att kommissionen skall utröna möjligheterna i de nuvarande fördragen för att ta reda på vilka möjligheter den har att bidra i denna fråga. I båda uttrycker vi behovet att de berörda medlemsstaterna, Förenade kungariket och Spanien har ett nära samarbete för att söka den säkraste lösningen för reparation av ubåten. Naturligtvis måste allmänheten hållas ordentligt informerad.
Om vi i ljuset av de texter som lagts fram är överens om detta, som är mycket, frågar jag mig varför vi inte kunnat utarbeta en gemensam resolution. Jag kan försäkra er om att det inte är på grund av bristande vilja i min grupp.
Det faktum att den socialdemokratiska gruppen lade fram ett resolutionsförslag som brådskande ärende under förra sammanträdet, sedan röstade för min grupps förslag att ta bort denna punkt på föredragningslistan, förra måndagen inte kom till det möte som sammankallats av alla grupperna för att försöka finna en enhällig text och därefter den första undertecknaren av den socialdemokratiska resolutionen och flera andra också undertecknade förslaget till gemensam resolution av Gruppen De gröna och Gruppen Europeiska förenade vänstern ger utan tvivel upphov till förvirring hos oss alla.
Och vad skall den socialdemokratiska gruppen rösta nu? Som på kasinot skulle man kunna säga att det är dags för insatser.
Jag skulle i all ödmjukhet vilja föreslå er att ni stöder vårt förslag till resolution. Och till mina landsmän de socialdemokratiska spanjorerna tillåter jag mig att ödmjukt råda er att ni låter er ledas av det allmänna intresset.

Marset Campos
Herr talman! Jag skulle också vilja använda mina första ord till att beklaga sorgen till den mördade fullmäktigeledamotens familj och kollegerna i Partido Popular, och att ta avstånd från detta fascistiska ETA-barbari och de grupper som stöder dem. Jag vill ge den pakt mot terrorismen som skrivits mellan Partido Popular och Partido Socialista den vikt den är värd och jag tror att det är viktigt att man i Europeiska unionen går i denna riktning.
När det gäller den fråga vi diskuterar, den onormala situationen med den brittiska ubåten Tireless i den enda engelska koloni som finns i Medelhavet, Gibraltar, tillät jag mig den 7 september att ställa en muntlig fråga om detta. I frågan visade jag att det fel ubåten hade, sedan den 12 maj i vattnen kring Sicilien, inte skulle kunna repareras i Gibraltars hamn eftersom de italienska myndigheterna och Nato hade vägrat ta emot ubåten i sina hamnar.
I det inlägget visade jag också på den bristande seriositeten och respekten från den engelska regeringen genom att ändra Gibraltarkajens roll och låta den passera från kategori Z till X i syfte att kunna utföra reparationen i bästa kolonialstil. Likaledes talade jag om den oro som uppstått bland mer än 200 000 personer som bor inom 10 kilometers radie.
Det undvikande svar jag vid det tillfället fick av kommissionen tvingade mig att ställa en andra fråga, den 21 september, för att be kommissionen skynda på att av den brittiska regeringen begära att Tireless skulle förflyttas till en brittisk hamn samt att det skall göras en uppföljning av denna fråga. Det svar jag fått av kommissionen var en besvikelse och otillfredsställande.
Jag vill tro att denna känsla av otillfredsställelse inför svaret inte har något att göra med att kommissionär Patten är britt, men å ena sidan sade han om den viktigaste frågan, dvs. reparationen av en ubåt vid en kaj i Europeiska unionen som inte uppfyller de minimikrav som krävs, att det var en inre angelägenhet för Förenade kungariket, när det enligt Euratom-fördraget inte är så. Å den andra begränsade han sig till att säga att han skulle hålla parlamentet informerat. Trots det har Europaparlamentet ännu inte fått någon information av kommissionen, även om den åtagit sig att ge den. Således har vi de här månaderna deltagit i en rad av galenskaper.
Vi har hört bekräftelser från ansvariga i den brittiska armén som säger att felet inte var betydande, och andra som sade det precis motsatta, att det var betydande och att det behövdes långa och svåra reparationer. Vi har hört bekräftelser från den spanska regeringen att man inte behöver oroa sig och andra, nyligen lyckligtvis, av minister Piqué som begär att ubåten skall föras bort så fort som möjligt för att repareras i Förenade kungariket. En tremånadersfrist har satts ut.
Vi har också efter besök av spanska kärnsäkerhetstekniker på ubåten hört att det inte var någon fara till andra senare uttalanden som visade att det inte tillåtits se, observera och inspektera just platsen för skadan.
På grund av allt detta tror jag att kommissionen bör vara medveten om den onormala situation vi upplever och först bör begära ett omedelbart stopp för varje reparation i Gibraltar. För det andra bör den kräva att all nödvändig information ges till befolkningen, enligt Euratomfördraget. För det tredje tror jag att man bör tillrättavisa den brittiska regeringen för den oansvarighet och lätthet med vilken man gjort denna omklassificering så att hamnen i Gibraltar kan återfå sin ursprungliga klass.
Jag anser också att det skulle vara lämpligt att föra med sig ubåten Tireless till Storbritannien för reparation så fort som möjligt, så fort vädret tillåter.
Jag tror att det är möjligt att man kan dra slutsatsen att det finns en allmän oro över dessa atomubåtar i alla länder i Europeiska unionen och i hela världen, och därför tror jag att man bör rekommendera att dessa atomubåtar tas ur bruk, tas bort från haven.
Tillåt mig också, med tanke på kommissionens föga effektivitet, säga att man bör skicka en delegation tekniker på plats eftersom vi hittills inte kan lita på vad regeringen gjort.
Avslutningsvis anser jag att det skulle vara lämpligt att den brittiska regeringen kompenserade området ekonomiskt eftersom det har uppstått förluster i turist- och fiskenäringarna, som den brittiska regeringen är ansvariga för.

Patten
. (EN) Herr talman! Jag vill först säga att jag och kommissionen helhjärtat stöder den hedervärde ledamoten Galeote Quecedos rörande kommentarer i början av detta sammanträde. Jag vill också prisa modet hos alla de i Spanien, t.ex. "Basta Ya" och de som deltar i den demokratiska processen, som bekämpar terrorismen i alla dess fega och ondsinta former. Jag var här i går under överlämnandet av Sacharovpriset för att lyssna på Basta Ya. Jag instämmer fullständigt i allt som sades i går, och jag vill också uttrycka mina kondoleanser till den mördade, demokratiskt valde tjänstemannens familj och vänner. Jag har fått en viss erfarenhet av terrorism i en annan miljö och jag stöder helhjärtat dem som bekämpar terrorismen.
Jag är tacksam över ledamöternas frågor, vilka jag besvarar på min kollega, kommissionär Wallströms, vägnar. Hon beklagar att hon inte kan vara här och besvara frågorna personligen, men hon sitter i sammanträde i Bryssel och förbereder nästa veckas viktiga ministermöte om klimatförändringar. Jag vet att kammaren förstår att hon skulle ha varit här om hon haft möjlighet, och det har fallit på min lott att svara i hennes ställe.
Jag vill bara säga en sak till den ledamot som talade alldeles nyss. När jag blev kommissionär fick jag avlägga en ed om att jag skulle vara fullständigt oberoende vid utövandet av mina arbetsuppgifter i gemenskapernas allmänna intresse, och att jag varken skulle begära eller ta emot instruktioner från någon regering eller någon annan organisation vid utövandet av mina arbetsuppgifter. Jag tar inte lätt på avläggandet av en ed.
Vissa ledamöter har ställt en rad frågor som rör den brittiska atomubåten HMS Tireless närvaro i Gibraltar för reparationer av hennes atomreaktor. Jag vet att kommissionen känner till hur engagerade de är när det rör denna fråga, och jag hoppas att denna debatt får genomslag på andra håll. Ledamöterna har frågat om direktiven 89/618/Euratom, om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning, och 96/29/Euratom om grundläggande säkerhetsnormer, är tillämpliga i förhållande till ubåten och vilka åtgärder som vidtagits till följd av detta. Ledamöterna har också ställt en fråga om artikel 37 i Euratomfördraget i förhållande till ubåtens närvaro i Gibraltar och naturligtvis har jag noggrant läst villkoren i det gemensamma resolutionsförslaget. Jag vill nu göra några kommentarer, och eftersom detta är en väldigt viktig debatt och att viktiga frågor kommer att tas upp, hoppas jag att jag kort kan bryta in vid slutet av debatten för att ta upp några punkter som inte blivit lösta.
Jag kan bekräfta att den fråga som ledamöterna hänvisar till faktiskt varit ämne för klagomål som inlämnats till kommissionen, och jag återkommer till dessa klagomål i slutet av mina kommentarer. Låt mig ange vad som gäller enligt Euratomfördraget. Kapitel III i Euratomfördraget, med titeln "Hälsa och säkerhet", är rättslig grund för de tre direktiv som kan vara relevanta i sammanhanget, direktiv 89/618/Euratom, om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning, direktiv 96/29/Euratom om grundläggande säkerhetsnormer och direktiv 92/3/Euratom om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall. I artikel 37 i kapitel III behandlas planer för deponering av radioaktivt avfall. Förfarandet enligt artikel 37 i Euratomfördraget har att göra med inlämnandet av planer för deponering av radioaktivt avfall, i syfte att göra det möjligt för kommissionen att fastställa om genomförandet av en sådan plan kan medföra en radioaktiv kontamination av vatten, jord eller luft i någon annan medlemsstat.
Kommissionen har vidtagit följande åtgärder helt och hållet i linje med dess rättsliga behörighet. Kommissionen skickade ett brev till de brittiska myndigheterna den 10 oktober 2000. Vi begärde information om: För det första, befintligheten av en interventionsplan för Gibraltarområdet och Gibraltars hamn, enligt villkoren i artikel 50 i direktiv 96/29/Euratom; för det andra, åtgärder som vidtagits när det rör information till allmänheten i händelse av en nödsituation i samband med de reparationer som utförts på ubåten i Gibraltars hamn; för det tredje, om dessa åtgärder tar hänsyn till möjlig inverkan på spanskt territorium; för det fjärde, om det finns planer för transport av radioaktivt avfall som blivit ett resultat av reparationerna av ubåten från Gibraltar till Förenade kungariket.
Myndigheterna i Förenade kungariket svarade genom brev den 14 november och 1 december. Kommissionens sakkunniga håller för tillfället på att granska de tekniska och rättsliga aspekterna av dessa svar, men kommissionen kan ge följande information på detta stadium.
Som svar på om det finns en interventionsplan för Gibraltarområdet och Gibraltars hamn, har de brittiska myndigheterna informerat kommissionen om sin säkerhetsplan för allmänheten i Gibraltar, känd under namnet "Gibpubsafe", som alltså är interventionsplanen för Gibraltar. Kommissionen granskar just nu denna plan.
De brittiska myndigheterna hävdar att Gibpubsafe ger bakgrundsinformation och riktlinjer för åtgärder som skall vidtas i händelse av en kärnkraftsolycka i Gibraltar. Interventionsplanen har "utarbetats av de berörda parterna, som omfattar det brittiska försvarsdepartementet, Gibraltars regering och räddningstjänsterna och har utfärdats av högste ansvarige på området, Gibraltars brandkår och befälhavaren för de brittiska styrkorna, på Gibraltars lokala samarbetskommittés vägnar." Gibpubsafe är uppenbarligen en offentlig handling som är fritt tillgänglig på Gibraltars allmänna bibliotek - men jag återkommer till detta om en stund.
De brittiska myndigheterna meddelar att det inte kommer att ske några transporter av radioaktivt avfall genom någon annan medlemsstat; de meddelar också att de har regelbunden kontakt med de spanska myndigheterna.
Ledamöterna frågade också om Gibraltars hamn uppfyller de tekniska villkor som krävs för reparationer av atomubåtar. Euratomfördraget gör det inte möjligt för kommissionen att bedöma Förenade kungarikets beslut i detta avseende. Detta är en fråga för de brittiska myndigheterna.
(Protester från Izquierdo Rojo) Jag meddelar bara gällande lagstiftning. Med hänsyn till artikel 37, kan ledamoten arbeta för förändring av lagstiftningen och av fördraget. Jag säger bara till henne vad jag och min kollega, kommissionär Wallström, rekommenderats att säga, i rättsligt avseende, om situationen enligt direktiven och fördragen. Om hon är en bättre jurist än dem, så ser jag fram emot att få höra av henne. Med hänsyn till artikel 37, så - beroende på det faktum att det för första gången handlar om en ubåt - håller kommissionens tjänsteenheter just nu på att bedöma den allmänna tillämpligheten av artikel 37 på sådana fall. Det är emellertid tydligt att artikel 37 rent allmänt behandlar deponering av radioaktivt avfall. Gemenskapens behörighet kräver inte att allmänna uppgifter skall inlämnas för de specifika reparationer som skall ske. Jag betonar återigen att varje ord jag säger i denna kammare har fått stöd från vår rättstjänst.
Jag har gjort det fullständigt klart att vi måste grunda vårt svar på de rättsliga frågor som tagits upp på grundval av gemenskapens behörighet. Med beaktande av gemenskapens behörighet har vi fått ett brev från de brittiska myndigheterna som svar på vårt eget, som jag hänvisade till tidigare. Enligt det vanliga klagomålsförfarandet, har vi inte rätt att offentliggöra detta svar, även om vi i breda ordalag kan meddela innehållet. Det jag gör och säger i samband med allmänhetens tillgång till handlingar är, som kammaren vet, helt och hållet förenligt med bestämmelserna om allmänhetens tillgång till handlingar när det har inlämnats klagomål och när, som ett resultat av klagomålet, ett överträdelseförfarande kan äga rum. Enligt de vanliga klagomålsförfarandena kan vi, som jag har sagt, inte offentliggöra svaret - även om vi, som sagt, i breda ordalag kan redogöra för innehållet i det.
Jag lämnar nu de rättsliga aspekterna. Personligen skulle jag råda den brittiska regeringen att offentliggöra detta svar. Jag vill betona detta. Som jag nämnde hänvisar man i svaret till kärnkraftsinterventionsplanen för Gibraltarområdet. Detta är en offentlig handling som finns tillgänglig på Gibraltars allmänna bibliotek. Jag bad därför i går kväll mitt kansli att ta kontakt med statssekreterarens kansli i Gibraltar och be om ett exemplar. Jag har detta exemplar här och det gläder mig att kunna överlämna det direkt till kammaren. Jag svarar gärna på ytterligare frågor i slutet av debatten.
Jag beklagar att jag tagit i anspråk mer tid än vad jag har till mitt förfogande, men det är en viktig fråga. Jag vill bara säga några slutord om klagomålen, så att parlamentet får reda på den exakta situationen. Vi har hittills tagit emot fyra klagomål. De första två har registrerats hos generalsekreteraren, och det första svaret har skickats iväg. De sista två klagomålen inkom så sent som för några dagar sedan och har skickats till generalsekreteraren för registrering. När informationen i dessa klagomål granskats av kommissionens tjänstemän och när mer information har begärts och erhållits från Förenade kungariket, kan vi besvara dessa klagomål på ett mer ingående sätt. Jag upprepar att den information som vi kan offentliggöra under denna process, kommer att bestämmas genom den befintliga uppförandekoden för allmänhetens tillgång till rådets och kommissionens handlingar.
Jag vill återigen upprepa att ju mer information som lämnas ut från den brittiska regeringen i denna fråga, desto bättre.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär! Särskilt för era inledande kommentarer och för tydligheten i ert svar.

Chichester
Herr talman, herr kommissionär! Låt mig börja med att också kraftfullt stödja de kommentarer som min kollega, Galeote, gjorde med hänsyn till terrorism. Jag har också en viss erfarenhet av detta från en annan plats.
Den första punkten jag vill ta upp är att reparationerna av denna ubåts kylsystem redan pågår. De har redan inletts, så låt oss vara realistiska när det handlar om vilka möjligheter myndigheterna i Förenade kungariket och Gibraltar har i detta sammanhang. Låt oss för Guds skull vara realistiska när det gäller idén om att lyfta denna ubåt, vänta på gynnsamma väderförhållanden och på något sätt transportera den tillbaka till Förenade kungariket. Den måste repareras på platsen.
Ni har just hört kommissionären säga att försvarsfrågor i allmänhet och i synnerhet försvarsfrågor som har att göra med kärnkraft, är en fråga som rör nationell suveränitet och som inte rör detta parlament, men att oron hos befolkningen i Gibraltar och i det närliggande området är naturlig och legitim att diskutera i detta parlament.
Man kan mycket väl fråga sig om den brittiska regeringen har utövat sitt ansvar i detta avseende och sett till att hålla sin försvarsutrustning i gott skick, och om folk i Förenade kungariket är medvetna om att - p.g.a. denna incident och tillbakadragandet av andra atomubåtar - våra kuster för närvarande försvaras - enligt rykten - av en ubåt från Tyskland.
Jag anser att det är väldigt viktigt att inte förstora upp denna fråga och undvika att ge falskt alarm i och med högljudda uttalanden som inte stöds av faktiska förhållanden. Detta är ett tekniskt problem med en teknisk lösning, och ju snabbare reparationen blir klar, desto bättre för alla.

Titley
Herr talman! Jag skulle vilja instämma i de kondoleanser som redan uttryckts i eftermiddag. Hay unas palabras españolas muy bien conocidas en mi país que son las palabras "¡No pasarán!". Y el mensaje que debemos mandar de esta Cámara es simplemente a los terroristas que no pasarán nunca jamás. (Det finns några spanska mycket välkända ord i mitt land och det är orden " De skall inte komma förbi!" . Och det budskap vi bör förmedla från denna kammare är helt enkelt att terroristerna aldrig mer skall komma förbi.)
(Applåder)
Låt mig gå vidare till denna fråga, som också är mycket känslig. Jag var intresserad av kommissionär Pattens svar, eftersom jag anser att Euratomfördraget endast behandlar civila frågor, inte militära frågor, och detta är en militär fråga. Det finns en aspekt av Euratomfördraget, dvs. transport av förorenat avfall mellan Europeiska unionens medlemsstater; men det är naturligtvis så att Gibraltar är en del av Förenade kungariket och allt eventuellt förorenat avfall kommer att transporteras från en del av Förenade kungariket till en annan del av Förenade kungariket, utan att passera genom någon annan av Europeiska unionens medlemsstater. Euratomfördraget är därför inte tillämpligt.
Vi har fått en grön, sliskig kompromissresolution och under min tid i Europaparlamentet har jag sällan sett en resolution som är mer felaktig, mer avsiktligt inkorrekt och mer utformad för att sprida panik, än denna specifika resolution. Låt oss se på detaljerna. Reaktorn har stängts av. Ubåten är fullständigt säker. Det handlar bara om ett fel i kylkretsarna. Det har inte skett någon överhettning. Det var aldrig någon fara och det skedde ingen förorening; och nej, ubåten förvägrades inte tillträde till Neapel, eftersom man aldrig bad om tillstånd att få anlöpa Neapels hamn.
Vilket är alternativet? Skall vi få se en atomdriven ubåt bli bogserad på Atlanten mitt i vintern på väg till Förenade kungariket? Jag kan inte tänka mig ett farligare scenario, som vi har sett i samband med ubåtar från f.d. Sovjetunionen. Den enda tidpunkten då vi kan göra detta, är juni eller juli, och ändå sade den brittiska regeringen klart och tydligt att denna ubåt kommer att vara reparerad senast i slutet av mars. Det skulle alltså vara bättre att reparera den, än att försöka bogsera den till Förenade kungariket.
Och nej, klassificeringen av hamnen ändrades inte genom något slags trick. Detta är en ankarplats i kategori Z, en ankarplats för atomubåtar där atomubåtar kan repareras, under förutsättning att kärnkraftsmyndigheterna ger tillstånd. Och de oberoende kärnkraftsmyndigheterna har gett tillstånd. Det har inte skett någon permanent ändring till denna ankarplats. Detta är en tillfällig åtgärd för att denna atomubåt skall kunna repareras, och om jag minns rätt så finns det tre ankarplatser i kategori Z i Spanien, som är utformade för att man skall kunna förankra, och förmodligen reparera, amerikanska ubåtar. Och naturligtvis kommer alla reparationer att ske enligt samma normer som används i Förenade kungariket, och under de 40 år som det funnits atomubåtar i Förenade kungariket har det aldrig ägt rum en enda incident.
Det finns en offentlig säkerhetsplan, vilket kommissionen har upplyst oss om. De sakkunniga säger att vi behöver en offentlig säkerhetsplan för ett område som har en radie på drygt 3 km och som inte sträcker sig på spanskt territorium; och ja, allmänheten har informerats. Det har hållits sammanträden med företrädare för fackföreningar, det har hållits möten med allmänheten, det har skett offentliga uttalanden, det har hållits sammanträden mellan ministrar från Spaniens regering och Gibraltars regering och de har inspekterat ubåten; och våra sakkunniga har rest till Madrid för att ge information. Det har aldrig under försvarsdepartementets historia varit så mycket öppenhet i Förenade kungariket. På detta grundar jag mina argument, herr talman.

Newton Dunn
Herr talman! Min grupp vill instämma i de andra stödjande kommentarerna i anslutning till Galeote Quecedos upprörande tillkännagivande av det senaste mordet. Vi sympatiserar fullständigt med det spanska folket och vi är väldigt ledsna att höra om det.
Problemet med ubåten måste lösas i lugn och ro och genom ett fullständigt samarbete mellan alla berörda, behöriga myndigheter. Ett lugnt samarbete är den metod som vår union använder. Jag är därför glad att kunna stödja kommissionärens uppmaning till så mycket öppenhet som möjligt och offentliggörandet av den brittiska regeringens brev. Jag kände, när jag lyssnade på kommissionärens utmärkta rapport, en växande tillförsikt att frågan hanteras på ett korrekt sätt.
De två viktigaste kriterierna som vi måste undersöka är frågan om teknisk säkerhet - en rad ledamöter har redan talat om detta - och att få allmänhetens fulla förtroende att allt hanteras på ett lämpligt sätt.
Jag är en ledamot som har företrätt Gibraltar, såväl som den valkrets jag valdes att företräda. Jag vill alltså säga något om det övergripande problemet.
Definitionsmässigt är vi alla demokrater här. Inom unionen försöker vi alla att se framåt och inte bakåt på gamla meningsskiljaktigheter. Vi stöder alla rätten till självbestämmande. Jag räknar mina mycket avhållna spanska kolleger till mina bästa vänner i parlamentet. Galeote Quecedo och jag deltog i samma delegation tidigare i år och vi kom överens mycket bra. Så jag vill säga till dem att vägen ligger öppen, enligt mening, för Spanien att återfå styret över Gibraltar, om man verkligen vill det. Allt de behöver göra är att vinna förtroendet hos de Gibraltarbor som bor på klippan. Någon gång kan det hållas en folkomröstning bland dem som bor på klippan där frågan lyder: "Vilken stats suveränitet vill ni att Gibraltar skall lyda under?" Lösningen på detta är att få deras röster. Rätt väg är att få folket i Gibraltar att känna sig fullständigt tillfreds med idén om att tillhöra Spanien. Skapa alltså inte svårigheter vid gränserna och försena saker och ting; skapa inte svårigheter i samband med lufttransporter; låt det vara fri rörlighet för folk via landsväg, hav och luftrum och låt oss lösa detta problem på ett lugnt, samarbetsvilligt sätt och inte - som man har sett i vissa resolutioner som lagts fram av de mindre grupperna - på ett känslomässigt sätt.
Jag är full av tillförsikt när det rör vad kommissionären har sagt hittills, och jag ser fram emot hans avslutande kommentarer.

Lambert
Herr talman! Det bästa sättet att undvika radioaktiva föroreningar, är uppenbarligen om man helt och hållet ser till att klara sig utan kärnkraftsinstallationer. Givet det faktum att ubåten existerar och skall repareras efter att ha gått igenom en omfattande översyn som avslutades för litet mer än ett år sedan, är det emellertid tydligt att en rad viktiga frågor har uppkommit för unionen, inte minst när det handlar om utvecklingen av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Om vi bortser från det operativa skälet till varför Tireless befann sig i Medelhavet när läckan i ett rör i reaktorns kylsystem upptäcktes och i stället tittar på en del sakfrågor. Vilket ansvar har en angränsande medlemsstat för information när en dylik incident sker? Har vi effektiva bestämmelser att tillämpa? Bör det inte finnas en princip om att de som befinner sig i riskzonen skall få tillgång till information, antingen i en medlemsstat eller på annat håll? Det är inte längre tillräckligt att säga till utbildade människor att allt står rätt till. De vill veta vad informationen grundas på och kärnkrafts- och den militära industrin har tidigare uppvisat ett paternalistiskt sätt, som innebär att det inte är överraskande om man inte tror på dem. Information i detta sammanhang har till sist lämnats ut och man har tillåtit att det sker en oberoende granskning, men detta har snarare tvingats fram som ett resultat av offentlig intervention och Gibraltars guvernörs åtgärder, än av en känsla av passande ansvarighet.
Hur skall våra regeringar klara av sitt bredare ansvar i denna nya europeiska struktur och utvecklingen av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik? Har vi verkligen de nödvändiga instrumenten, om vi får besked om att det inte är tillräckligt med Euratom? Skall de militära frågorna ta överhanden över vårt ansvar för vår gemensamma miljö och hoten mot folkhälsan? Jag är mycket intresserad av kommissionens syn på denna specifika fråga.

Coûteaux
Herr talman, mina kära kolleger, mina damer och herrar! Jag har inte någon större kompetens, för övrigt ingen av oss, för att behandla denna fråga som nämligen, såsom kommissionsledamoten sade, är ganska teknisk. När allt kommer omkring saknar vi informationer eftersom den brittiska regeringen verkar dölja huvudsakliga fakta i frågan. Kanske är händelsen allvarlig och kanske är den det inte. Den brittiska regeringen agerar såsom den ryska regeringen gjorde nyligen vid ett haveri av en av dess u-båtar. Kanske har för övrigt både den ena och den andra regeringen rätt.
Men jag vill inte underlåta att ta upp denna affär, för den är i så hög grad oroande, lustig också i vissa avseenden och i varje fall betecknande för det aktuella läget i Europa vid tiden för toppmötet i Nice. Den är självklart oroande för de spanska och marockanska kustborna och också för befolkningen i Gibraltar som har rätt att oroa sig för följderna av denna affär, eftersom informationen verkar filtreras långsammare än vattnet i vissa kylsystem.
Den är framför allt betecknande, och det är den punkt jag skulle vilja betona, eftersom den visar i vilket tillstånd Det så kallade enade Europa befinner sig och i det avseendet är den till och med nästan lustig för suveränitetsanhängarna. Man upprepar nämligen ständigt för oss att det finns ett europeiskt folk. Här ser vi emellertid en medlemsstat som behandlar den allmänna opinionen i en annan medlemsstat såsom den skulle göra det med vilken annan stat i världen som om det i grunden inte fanns någon affectio societatis femtio år efter det europeiska företagets början och som om den europeiska solidariteten på intet sätt hade gått framåt. Och man hör också röster som höjs, alla mycket officiella och i varje fall mycket Europavänliga, som passar på att begära inte mindre än en nedrustning av atomubåtar, som om Europa skulle ge atommonopol åt de andra stormakterna. Allt detta sker mot en ganska medeltida bakgrund av territoriell tvist mellan två medlemsstater, en tvist som är långt ifrån löst.
Här ser man ju i realiteten, i såväl små som stora affärer i vilken grad det Europa från Nice, som skapats för att vara en dynamik, har gått sönder, varaktigt, av skäl som Bourlanges mycket väl beskrev dagen efter toppmötet i Nice. Dessa skäl kommer sig helt enkelt av det faktum att Europa saknar inspiration, det har inte några stora män som kan se världen och historien med samma blick. Det var i själva verket oundvikligt under denna stora period av ebb eller av söndring, som Europa går in i, att klippor såsom Gibraltar dyker upp och alla möjliga sorters oro, såsom för övrigt terrorismen. Eftersom vi har förstört den starka tillhörighet, som den nationella tillhörigheten var, och vi inte har kunnat ersätta den med den starka tillhörighet, som det europeiska medborgarskapet skulle ha kunnat vara, har självklart partikularismerna brutit ut.
Bourlanges påpekande är riktigt. Han beklagar sig över det. Vi gläder oss åt det:
det är vår enda skillnad.

Van Orden
Herr talman! Jag vill också uttrycka min djupaste sympati för våra spanska kolleger i samband med de senaste terroristmorden av ETA. Jag håller med om att det krävs fler resoluta åtgärder mot terrorismen. Man måste komma ihåg att de som är ansvariga för de 28 morden i Omagh fortfarande inte fått sitt straff.
När det gäller problemet med HMS Tireless, tycker jag att tyder på mer spridda svårigheter att handha det brittiska försvarets utrustning som ett direkt resultat av den politik som tillämpas av labourregeringen. Å ena sidan har vi en regering utan några kontakter i försvaret och med en registrerad medlem av kampanjen för kärnvapennedrustning som ställföreträdande departementschef vid utrikesdepartementet, som använder försvaret som ett politiskt verktyg för att driva igenom dess ambitioner i Europa och som också uppenbarligen för sent inser att Europeiska unionens försvarsplan faktiskt skulle skada Natoalliansen och de transatlantiska förbindelserna.
Å andra sidan är labourregeringen inte beredd att se till att försvaret får de resurser som krävs för att genomföra den allt större bördan av åtaganden som läggs på dess axlar. Det är skandalöst att det just nu bara är en av de totalt tolv jaktubåtarna i Kungliga flottan som är i operativt skick - fyra stycken håller på att repareras och sju stycken visar tecken på den defekt som drabbat HMS Tireless. Återkallandet av ubåtsflottan har berövat Kungliga flottan på 25 procent av dess stridsfartyg och gjort att Trident och transportstyrkorna fått ett mycket sämre skydd.
Det är sant att det vid en tidpunkt var en tysk ubåt som var den enda ubåten som befann sig i de brittiska farvattnen. Förra året var en stor del av Kungliga flottan tvingad att hålla sig i hamn, eftersom man hade använt större medel till drivmedel än vad dess uppenbarligen otillräckliga budget tillät. Samtidigt, vid en tidpunkt då flexibilitet och snabb reaktionsförmåga är militära slagord, skär man ned på flottans slagkraft. Ubåtsflottan håller på att skäras ned med nästan 20 procent, fregatt- och jagarflottan, som redan är för liten, håller på att skäras ned från 35 till 32 procent.
Jag påpekar allt detta eftersom underhålls- och reparationsproblemen i samband med Tireless återspeglar de större problem som påverkar Kungliga flottan genom nedskärningar som gått för långt. Och, som vi redan har hört, har det gett dem som egentligen inte har något större, demokratiskt och ärligt uttryckt intresse av folket i Gibraltar, ett tillfälle att göra skada.

Aparicio Sánchez
Jag tackar kommissionären för ert svar som innehåller information som är mycket viktig och ny för oss.
Den situation vi talar om är oerhört allvarlig. Ett fartyg som är en kärnenergianläggning, med en skada som betecknas som betydande, skall repareras i en liten hamn som inte är gjord för detta, i vars närområde det bor mer än 300 000 invånare. Och besluten om reparationen och om säkerheten skall en regering ta, som inte är dessa invånares egen.
Denna situation kan inte på något sätt vara en bilateral fråga mellan två stater som tillhör en politisk union. Kommissionen har i sitt tydliga svar för två månader sedan och i svaret i dag tagit sitt ansvar att medge det, även om inte folkpartigruppens resolutionsförslag medgivit det, vilket tillsammans med andra trivialiseringar av frågan har gjort att vi inte kunnat ställa oss bakom det.
Herr kommissionär! Kommissionen bör utföra sina befogenheter med samma ansvar, utan att gömma sig bakom en attityd av försiktig diplomati och lydnad mot rådet. Jag vill inte måla fan på väggen, jag är inte mot kärnkraften, jag skulle aldrig försvara, som jag tror att ingen i Spanien skulle göra, att man till varje pris skall flytta ubåten om det skulle innebära en objektiv ökning av risken, men det ligger inte i de europeiska demokratiernas anda, eller i Maastrichtfördragets, att beslut fattas som är främmande för mänsklig säkerhet och kort sagt, ett övertagande av risker för befolkningen i utbyte mot större teknisk, budgetmässig eller diplomatisk bekvämlighet.
Hittills är medborgarna okunniga om riskerna i vetenskapliga termer, trots de uppgifter Patten givit oss. De känner inte till datum för reparation, de känner inte till vad reparationen skall bestå av, de känner inte till de planer som skall användas vid strålningsfara, de känner inte till om det är mer riskfyllt att flytta ubåten än att reparera på plats. Kan kommissionen tillåta den situationen? Jag gör inte detta till ett fall av nationell värdighet, och det är inte heller rätt tillfälle att anmäla den territoriella anakronismen som Gibraltar innebär. Det konkreta fallet är allvarligare än allt det eftersom det på gemenskapens territorium påverkar hundratusentals människor, förvisso inte bara spanjorer, utan också alla nationaliteter och särskilt britter.
Vi tror att dessa medborgare har funnit det skydd de har rätt till i dess mest modesta territoriella representation, dvs. kommunerna. I dag har vi dessutom kommunala och sociala företrädare för dessa medborgare här. Vare sig de fått den eller inte av sin egen nations regering är det en fråga som åligger det spanska parlamentet. Där debatteras det men medborgarna, vänder sig till de europeiska institutionerna, med grund i kännedom eller intuition. Det är institutionernas ansvar att medborgarna, i sitt förhållande till Europeiska unionen, inte bara skall tänka i termer av när kommer mitt jordbruksstöd eller när kommer mina gemenskapsmedel utan att övergå till att tänka på vilken grad av säkerhet erbjuder mig mina gemenskapsinstitutioner.
Ledamöter, jag ber er därför att vi skall anta förslagen i den gemensamma resolutionen som kommer att röstas för i första hand, eller åtminstone de som den socialdemokratiska gruppen föreslår. Hur som helst litar jag på att kommissionen inte bara skall uppfylla sina skyldigheter utan att den också får de två berörda staterna att uppfylla sina.

Tannock
Herr talman! Mina kolleger och jag vill uttrycka våra djupaste sympati med familjen till offret för ETA:s vettlösa terrorism i Spanien.
Som en av de sex ledamöter av Europaparlamentet som valts till att företräda Gibraltar fram till dess det hålls direkta val om fyra år, har en del av mitt ansvar bestått i att få information från myndigheterna i Gibraltar och försvarsdepartementet i London för att få den sanna bilden av situationen när det gäller reparationerna av atomubåten HMS Tireless. Det förhåller sig så att man upptäckt en spricka i kylsystemet som läckte vatten, vilket beskrevs på ett tämligen felaktigt sätt som radioaktivt i den spanska pressen. Även om det är korrekt rent tekniskt, är strålningsnivån så låg att man faktiskt kan dricka vattnet.
Reaktorn har stängts av helt, eftersom man skall skära ut en cirkelformad del av huvudröret och lämna detta för en noggrann undersökning i Förenade kungariket, innan man fattar ett avgörande beslut om det är bäst att svetsa det eller avlägsna det i ubåtens defekta roderområde. Det finns absolut ingen omedelbar fara eller akut situation av något slag, eller något hot mot den omgivande spanska befolkningen.
Gibraltars och södra Spaniens befolkningars intressen är identiska i detta avseende. Förste minister Peter Caruana har klokt nog sett till att en expertpanel rapporterar direkt till honom. Panelen har rekommenderat att man kan ge tillåtelse till att inleda nästa steg, samtidigt som man säger att försvarsdepartementet fullt ut måste förstå orsaken till skadan innan man påbörjar de nödvändiga reparationerna. Att reparera en ubåt på plats är utan tvekan det säkraste alternativet: En bogsering skulle inte bara vara farlig, utan skulle i vilket fall kräva att man utförde betydande reparationer innan.
Den spanska regeringen har hittills visat ett avsevärt lugn i sin reaktion på denna situation. Jag vill med hänsyn till hänvisningar i resolutionsförslagen om kommissionens roll påpeka att den brittiska regeringen inte anser att Euratomfördraget är tillämpligt i militära situationer av detta slag.
De brittiska myndigheterna har i vilket fall försökt att vara så öppna som möjligt vid kontakterna med sina spanska motparter. Brist på pengar till nytt militärt material, p.g.a. nedskärningar i försvarsbudgeten av den brittiska labourregeringen, kommer utan tvekan i framtiden att resultera i mer frekventa händelser då man måste dra tillbaka defekt militär utrustning för nödvändiga reparationer. När detta nu är sagt hoppas jag att diskussionen inte degenererar och att man försöker angripa antingen Aznar eller Kungliga flottan, vars beslutsamhet under det gångna århundradet att krossa alla typer av auktoritära regimer, är ett viktigt skäl till varför vi alla i denna kammare kan åtnjuta våra fri- och rättigheter.

Izquierdo Rojo
Herr talman, herr kommissionär! Andalusierna, som uppfattar den svaghet Aznar visar för att lösa detta problem, litar, och de vill lita på, Europeiska unionen för att garantera deras säkerhet.
Herr kommissionär! Var konkret i era svar och garantera säkerheten med tanke på risken för andalusierna och hela befolkningen, såväl kolonisatörernas som de spanska medborgarnas.
I Andalusien anser man att det varit ett oerhört misstag att föra denna atomubåt dit. Man anser att det är ett ännu värre misstag att ha den kvar. Och genom mig säger de till er att ni skall vara vänliga att ta den därifrån. Att den skall dra åt helvete.

Ojeda Sanz
Herr talman! Jag börjar med att säga att jag är andalusier och att jag bor i Andalusien, även om jag inte tillskriver mig att företräda hela den andalusiska befolkningen, som vår kollega Bautista här har gjort, och även om denna arrogans är grundad i väldigt få röster. Sanningen är den att jag skulle ha velat att han skulle känt sig i särskilt hög grad andalusisk då vi i denna kammare skall underteckna fördömandet av terrorismen - just den här eftermiddagen måste man säga det utan så mycket tvivel och återhållsamhet - särskilt med tanke på att mer än 70 procent av medlemmarna i säkerhetsstyrkorna som mördats av ETA var andalusier.
Efter att ha sagt detta måste man påminna sig att det förekommit många och motsägelsefulla informationer sedan den brittiska atomubåten Tireless, i maj månad valde hamnen i Gibraltar, där den brittiska flaggan vajar, för att genomgå en reparation av dess kärnreaktors kylsystem, vilket enligt informationen av de brittiska myndigheterna i början inte var särskilt svårt eller medförde någon som helst risk för invånarna i området.
Därefter har nya förklaringar följt på varandra och oron över vad som hände på Tireless. Den spanska regeringen har hela tiden haft en inställning som grundar sig i två utgångspunkter: behovet av en öppen information, med grund i tekniska och vetenskapliga kriterier för att bedöma vidden av reparationen och dess riskpotential och också det att varje slags beslut, vare sig om en reparation i Gibraltar eller om en förflyttning till en bas i Storbritannien skulle tas i enlighet med rigorösa tekniska kriterier. Detta är och fortsätter enligt vår uppfattning att vara den mest lämpliga inställningen och den som bäst garanterar alla parters intressen och säkerhet.
Det som absolut inte varit rätt eller lämpligt är det avsiktliga skapandet av en stämning av social oro i området, med ett uppenbart syfte att förvandla detta problem till ett sätt att slita ut den spanska regeringen. Och i detta fall måste vi till våra spanska socialdemokratiska kolleger, med all respekt säga, att de tillåtit att partiintressen sätts över statens intressen. Detta visar sig i den egendomliga överenskommelsen de kom fram till med sina brittiska labourkolleger för att avlasta ubåtens ägare sitt ansvar, den som är ansvarig för dess förtöjning och vistelse i Gibraltar och den som skall utföra reparationen av densamma och dessutom äger hamnen där den befinner sig.
Det viktiga i detta ögonblick är att man lyckas få en bra, öppen information med tillräcklig vetenskaplig grund om vidden och konsekvenserna av reparationen och att man seriöst studerar möjligheterna och riskerna med en eventuell förflyttning av ubåten om det skulle vara nödvändigt.
Det som är överflödigt är demagogiska inställningar, som bara är befogad som den största partiopportunism, och som bland andra konsekvenser ger upphov till oro hos en befolkning som har all rätt att vara trygg och informerad, men som inte förutom allt detta skall behöva utstå att bli manipulerad.

Patten
. (EN) Jag kommer att fatta mig kort, men jag vill återigen förtydliga vissa av de oerhört viktiga punkter som togs upp under diskussionen. Jag var väl medveten - genom att ha läst tidningarna, lyssnat på radio och sett på tv - om vilka starka känslor som framkallas av denna viktiga fråga. Dessa känslor har förståeligt nog återspeglats under denna diskussion, men ledamöterna vet att jag i mitt svar på min kollegas, dvs. kommissionär Wallström, vägnar måste begränsa mig till att så tydligt som möjligt ange kommissionens behörighet i sammanhanget: Vad vi kan göra och vad vi inte kan göra. Låt mig bara upprepa argumenten igen, så att det inte blir några missförstånd.
Kommissionens behörighet enligt villkoren i kapitel III, Hälsa och säkerhet, i Euratomfördraget, omfattar följande frågor som är relevanta i detta fall. För det första, information till allmänheten om tillämpliga hälsoskyddsåtgärder och åtgärder som skall vidtas i händelse av nödsituationer som medför risk för strålning. För det andra, tillgängligheten av en interventionsplan för att ta itu med olika typer av nödsituationer som medför risk för strålning. För det tredje, övervakning och kontroll av transporter av radioaktivt avfall. Alla dessa punkter granskas just nu ytterligare av kommissionens tjänstemän. Denna behörighet gör det möjligt för kommissionen att se till att medlemsstaterna först informerar allmänheten om möjliga risker och de åtgärder som skall vidtas i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning; och för det andra, kontrollera och övervaka transporter av radioaktivt avfall på ett lämpligt sätt. Gemenskapens behörighet, hur mycket en del än önskar motsatsen, omfattar inte klassificering av hamnar för reparationsarbete på ubåtar, frågor om teknisk säkerhet för kärnreaktorer och krav på en ubåt för att denna skall kunna flyttas för att repareras på annan plats.
Ledamot Lambert ställde frågan om samarbete mellan medlemsstaterna och detta är en viktig fråga. Jag vill klargöra att enligt artikel 51.5 i Euratoms grundläggande standarder 96/29, är samarbete obligatoriskt - jag citerar: "Alla medlemsstater skall vid händelse av radiologisk nödsituation som uppstår i en anläggning på deras territorium eller som kan antas få radiologiska följder på deras territorium, upprätta förbindelser för att samarbeta med övriga medlemsstater eller icke-medlemsstater som kan beröras." En ytterligare punkt som tagits upp, den togs upp både innan jag talade tidigare och efter - en ytterligare punkt i detta sammanhang är tillämpligheten av artikel 37 i Euratomfördraget om inlämnandet av allmänna upplysningar om planer för deponering av radioaktivt avfall. Gemenskapens behörighet i detta fall är uppriktigt sagt inte fullständigt klargjord. Den allmänna frågan om inlämnande av planer för atomubåtar håller på att granskas av tjänstemän på kommissionen. Gemenskapsbehörigheten kräver inte att allmän information skall inlämnas för den specifika reparation som sker just nu.
Låt mig bara säga en sak till. Jag antar att om någon medlemsstat hade hyst några tvivel om det sätt på vilket kommissionen hanterat sin behörighet i detta sammanhang, så skulle man meddelat oss detta.
Om jag, till sist, inte uttalar mig som kommissionär, utan som en politiker som en gång varit miljöminister, anser jag att det viktiga i fall som detta är att offentliggöra så mycket information som möjligt. Jag uppmanar de brittiska myndigheterna att göra det. För sin del åtar sig kommissionen att hålla ledamöter som tagit upp dessa viktiga frågor med oss fullständigt informerade om utvecklingen under de kommande veckorna.

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är aktuella och brådskande frågor av större vikt.

50-årsdagen av grundandet av FN:s flyktingkommissariat
Talmannen
Första punkten är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0901/2000 från Sylla m.fl., för GUE/NGL-gruppen;
B5-0908/2000 från Maij-Weggen och Posselt, för PPE-DE-gruppen;
B5-0913/2000 från Mendiluce Pereiro m.fl., för PSE-gruppen;
B5-0921/2000 från Muscardini och Collins, för UEN-gruppen;
B5-0922/2000 från Wuori och Lambert, för Verts/ALE-gruppen;
B5-0928/2000 från Watson, för ELDR-gruppen,
om 50:e årsdagen Förenta nationernas flyktingkommissariat.

Sylla
Herr talman! Att fira 50-årsdagen av FN:s flyktingkommissariat det är att hylla män och kvinnor som ger hjälp åt frihetskämpar i hela världen på ett opartiskt sätt och under ofta svåra omständigheter. För att ytterligare hjälpa dem måste vi be gemenskapsinstitutionerna att stärka FN:s flyktingkommissariats finansiella, mänskliga och materiella medel.
Jag beklagar emellertid överträdelserna mot Genèvekonventionen från 1951 av flera länder, varav vissa ingår i Europeiska unionen. Måste vi påminna om att 50 romerska familjer från Ungern finns just här i Strasbourg sedan i juli, efter det att man skövlat deras by, i väntan på att deras situation skall ordnas?
Vi måste också ha i åtanke, å ena sidan, att nöden ökar i de fattiga länderna och länderna i söder, vilket gynnar införandet av repressiva regimer och därmed en tillströmning av flyktingar och, å andra sidan, att förföljelser inte längre orsakas bara av stater. Därför måste vi också ge asyl, exempelvis, åt kvinnor som är offer för stympningar eller sexuellt våld samt också åt människor som är offer för stam- eller etniskt våld, som i Algeriet och Afghanistan.
Jag vill avsluta med att mer allmänt säga, herr talman, att unionen skall främja asyl- och invandringspolitik som tar hänsyn till mänskliga rättigheter.

Maij-Weggen
Herr talman! UNHCR firar denna månad 50-årsjubileum. Detta är naturligtvis inget skäl till att lämna in en brådskande resolution. Det riktiga skälet är inte heller jubileet, utan snarare den nödsituation som FN:s flyktingkommissariat befinner sig i.
1980 hade UNHCR omsorg om fem miljoner flyktingar. 1990 rörde det sig om 15 miljoner människor, och nu, år 2000, har UNHCR omsorg om 22 miljoner flyktingar över hela världen. 1,7 miljoner i Jugoslavien, 1,5 miljoner i Eritrea/Etiopien, 170 000 i Tjetjenien, 2 miljoner i Sudan, 1,8 miljoner i Kongo, 200 000 i Myanmar, 130 000 i Timor, 300 000 i Moluckerna, 400 000 i Guinea, Sierra Leone och Liberia och så skulle jag kunna fortsätta.
Vad som gör det så svårt för UNHCR är att, medan antalet flyktingar ökar, minskar de resurser som FN:s flyktingkommissariat behöver för att kunna samordna hjälpen. Samtidigt följer allt färre länder bestämmelserna i Genèvekonventionen. Flyktingar blir långt ifrån alltid hjälpta på ett säkert sätt. Ofta handlar det om våld, hunger, dåliga bostadsförhållanden och andra kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
När jag nyligen var i lägren vid gränsen mellan Myanmar och Thailand, frågade jag vad som kräver flest offer i lägren, och svaret var: våld och självmord. Självmord framför allt bland ungdomar som inte längre kan stå ut med sin utsiktslösa situation.
UNHCR efterfrågar hjälp även från EU, som har dragit ner sitt finansiella stöd med mer än 400 procent de senaste åren. Jag uppmanar kommissionen att åter höja detta stöd till UNHCR, samt att i samtliga kontrakt med de icke-statliga organisationerna alltid ange UNHCR som samordnande organ.
FN:s flyktingkommissariat står inför en enorm uppgift. Låt oss ge denna organisation mer stöd så att den under de kommande 50 åren kan genomföra sin uppgift på ett bättre sätt. Låt oss hoppas att bättre tider stundar efter denna jul för dessa miljoner flyktingar och hjälppersonal.

Wuori
Herr talman! Den tidsperiod på 50 år som förflutit sedan UNHCR grundades och som även innefattat det kalla kriget, visar att behovet av en flyktinghjälporganisation är större än någonsin. Århundradet som nyss inleddes kommer tyvärr att vara flyktingarnas århundrade. Orsakerna är delvis andra än för ett halvsekel sedan men hjälpbehovet är dramatiskt och dessutom mera globalt än då. Inom EU har man efter Europarådets möte i Tammerfors gått framåt inom asyl- och invandringspolitiken, och det är uppenbart att EU bör utarbeta en gemensam strategi för att undanröja orsakerna till exil och garantera flyktingar ett mänskovärdigt bemötande oberoende av mottagarland. Detta är emellertid inte tillräckligt, vi bör målmedvetet stödja UNHCR politiskt och ekonomiskt för att garantera bättre prognoser, flexibilitet och geografisk balans.

Roure
I dag hyllar vi FN:s flyktingkommissariat och den humanitära personalen i sin helhet. FN:s flyktingkommissariat samt andra humanitära organisationer arbetar tillsammans för att hjälpa flyktingar att börja ett nytt liv i ett nytt land eller att återvända hem, när det är möjligt. FN:s flyktingkommissariat hjälper för närvarande 5 miljoner förflyttade människor och omkring 11,5 miljoner flyktingar. FN:s flyktingkommissariat har alltid bemödat sig om att skydda flyktingar och förflyttade personer och säkra deras välbefinnande. Det har deltagit i särskilda åtgärder när generalsekreteraren eller en annan FN-myndighet har bett om det och med de berörda ländernas samtycke. I f.d. Jugoslavien och i Timor beslutade FN:s flyktingkommissariat att skydda och ge humanitär hjälp åt samtliga rotlösa personer, vare sig de var flyktingar eller inte. Det skall således kunna ha tillträde till civila offer och grupperna ute på fältet borde kunna sprida sig i all säkerhet och förfoga över nödvändiga resurser för att fullgöra sitt uppdrag.
På 50-årsdagen i torsdags angav FN:s flyktingkommissariat att kommissariatets livslängd långt ifrån gav anledning till glädje och att det snarare handlade om att hylla miljoner flyktingar och deras mod samt deras bidrag till hela världen, genom att betona att flyktingar hade rätt till allas respekt.
Vi bör i dag känna oss ordentligt berörda av inlägget av fru Sadako Ogata, FN:s flyktingkommissarie, som sade till oss att denna livslängd i själva verket återspeglar det internationella samfundets oförmåga att förhindra förutfattade meningar, förföljelse, fattigdom och alla andra orsaker till konflikter och förflyttningar av befolkningar.

Lambert
Herr talman! Jag vill också uttrycka min grupps uppskattning av det värdefulla arbete som utförts av UNHCR, både på plats och i politiskt avseende.
Det finns ett desperat behov av ett organ som försvarar den individuella rätten till asyl och som faktiskt försöker att tillämpa den bästa metoden när det rör behandling av flyktingar, inte minsta gemensamma nämnare och avskräckningspolitik, som vissa medlemsstater och politiska partier verkar ha bestämt sig för att följa.
Det finns argument för att inkludera UNHCR i unionens formella strategiprocess för att få bästa möjliga användning av organets råd och erfarenhet. Som andra har sagt behöver vi också säkerställa en tillräcklig finansiering för detta organ. Våra egna bidrag har minskat under den senaste tiden, i likhet med dem från våra medlemsstater och ändå, som andra har sagt, ökar behovet. Alla som besökte den senaste utställningen i Europaparlamentet och som studerade bilderna och texten som handlade om UNHCR:s arbete i världen just nu, tror jag skulle hålla med om att det var en av de sorgligaste utställningar vi någonsin haft oturen att se i vårt parlament.

Patten
. (EN) Herr talman! Kommissionen vill naturligtvis instämma i parlamentets stöd till UNHCR i samband med dess 50:e årsdag. Jag vill även personligen instämma i detta stöd. Jag har i egenskap av biståndsminister haft ett nära samarbete med UNHCR; jag hade ett nära samarbete med UNHCR när jag bodde i Hong Kong, och jag har ett nära samarbete med UNHCR i min nuvarande verksamhet. Som en eller ett par talare har sagt skulle det vara en lyckligare värld om det oerhört viktiga arbete som UNHCR utför inte behövdes.
UNHCR är en viktig partner i samband med upprättandet av en flyktingpolitik i Europa. Detta är skälet till att man lade till en bilaga till Amsterdamfördraget i vilket man behandlar överläggningar med UNHCR om flyktingpolitiska frågor. Kommissionen och UNHCR visade därför den 6 juli stärkandet av sitt partnerskap i frågor som rör asyl och flyktingar genom en brevväxling mellan kommissionär Vitorino och fru Ogata.
Som kammaren känner till är kommissionen engagerad på asylområdet i samband med ett lagstiftningsinitiativ i syfte att genomföra fördraget och Europeiska rådets åtaganden från toppmötet i Tammerfors på grundval av tidsplanen som inkluderas i resultattavlan.
Mot denna bakgrund har kommissionen regelbundna överläggningar med UNHCR. Så var t.ex. fallet när vi utarbetade våra förslag om tillfälligt skydd i händelse av massinflöde av fördrivna personer, om asylförfaranden och, för närvarande, om mottagningsförhållanden för asylsökande.
Vi kommer att fortsätta att följa denna modell för våra förslag om det efterföljande instrumentet till Dublinkonventionen, om villkor för att betraktas som flykting på grundval av Genèvekonventionen och om kompletterande skyddsformer. Inkluderandet av skyddsnormer på hög nivå i våra förslag, är av yttersta vikt för kommissionen.
Den 22 november godkände kommissionen ett meddelande om ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för dem som beviljats asyl som gäller över hela unionen, dvs. det slutliga mål som bestämdes i Tammerfors för det gemensamma europeiska asylsystemet. Våra förslag passade in i de politiska riktlinjerna för toppmötet i Tammerfors, i synnerhet behovet av en fullständig tillämpning av 1951 års Genèvekonvention för upprätthållande av principen om icke-avvisning och ett balanserat förhållningssätt mellan en fullständig respekt för rätten att söka asyl och ett berättigat mål att kontrollera migrationen. De passar också in i det heltäckande förhållningssättet att stärka partnerskapet med ursprungsländer.
På samma dag godkände kommissionen ett meddelande om en invandringspolitik för gemenskapen, som kompletterar vår linje i migrationsfrågor.
Kommissionen anser, i likhet med Europaparlamentet, att det är viktigt att ta itu med de specifika förhållanden som påverkar kvinnor som söker internationellt skydd i samband med utarbetandet av ett gemensamt europeiskt asylsystem. Dessa sakfrågor återspeglas i de olika instrument som vi har lagt fram.
UNHCR är kommissionens viktigaste enskilda partner på det humanitära området. Kommissionen har traditionellt haft ett nära samarbete med UNHCR och vi stärker kontinuerligt detta samarbete.
Det första mötet av vad som avses att bli en rad regelbundna, strategiska programplaneringsmöten ägde rum i Bryssel den 6 december. Europeiska kommissionens kontor för humanitärt bistånd (ECHO), redovisade sin strategi för nästa år, inklusive kriterier och prioriteringar i samband med finansiering, och utbytte åsikter med UNHCR om humanitära behov och övergripande frågor av allmänt intresse. Dessa möten bör hjälpa kommissionen att tillhandahålla en mer förutsägbar och öppen finansiering, som UNHCR begär och har efterlyst sedan länge, samtidigt som den kan hjälpa UNHCR att bistå de behövande på ett bättre sätt.
Låt mig hänvisa till en bredare fråga som är mycket relevant i förhållande till vad ledamoten sade tidigare. På grund av vår befintliga budgetförordning är det oerhört svårt att t.ex. ge stöd till FN-organ till programplanering - vi måste koncentrera oss på projekt - och detta innebär att det ibland finns en väldigt osäker profil för vår finansiering av organ som UNHCR. Detta är skälet till varför jag är oerhört mån om att det sker lämpliga ändringar i vår nya budgetförordning för att se till att vi kan stödja programplanering, så att FN-organ och liknande organisationer litet i förväg kan vara säkra på finansiering till stöd för arbete som vi utför gemensamt och som vi båda prioriterar.
Kommissionen är fast besluten att stärka UNHCR:s unika skyddsmandat och att samarbeta med UNHCR för att stärka biståndsarbetarnas säkerhet. Kommissionen samarbetar också nära med UNHCR i sina försök att säkerställa en smidig övergång mellan bistånd och utveckling. I detta avseende deltar kommissionen aktivt i det UNHCR-stödda Brookingsförfarandet, som kommer att vara en viktig del av meddelandet om att sammankoppla biståndsrehabilitering och utveckling, som just nu håller på att slutföras.
Jag vill till sist tacka för allt arbete som gjorts av fru Ogata för UNHCR och önska Ruud Lubbers lycka till i sin nya tjänst. Man bör inom FN-systemet vara mycket nöjd med att ha fått en så enastående kandidat som Ruud Lubbers, och jag är säker på att han kommer att sköta sina arbetsuppgifter vid UNHCR och för hela FN-systemet på ett mycket förtjänstfullt sätt.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Politiska fångar i Serbien och instabilitet vid Kosovos gränser
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0899/2000 från Depuis m.fl., för TDI-gruppen;
B5-0902/2000 från Morgantini och Frahm, för GUE/NGL-gruppen;
B5-0909/2000 från Pack m.fl., för PPE-DE-gruppen;
B5-0914/2000 från Swoboda, för PSE-gruppen;
B5-0920/2000 från Muscardini, för UEN-gruppen;
B5-0923/2000 från Staes och Frassoni, för Verts/ALE-gruppen;
B5-0929/2000 från Haarder och Malmström, för ELDR-gruppen,
om politiska flyktingar i Serbien och instabilitet vid Kosovos gränser.

Marset Campos
Herr talman! Jag skulle för det första vilja visa stöd för detta förslag till gemensam resolution för att från Europeiska unionen främja återupprättande och stöd till demokratin på Balkan, i det konkreta fallet Jugoslavien.
Vi anser att det är viktigt att vi driver på en politisk amnesti i Jugoslavien för detta återupprättande som jag nämnde, men vi anser också att det är mycket viktigt att vi utan tvivel fördömer återkommandet av fientliga räder och terroristaktiviteter vid gränserna mellan Serbien, Albanien och Kosovo, eftersom det på ett oroande sätt påminner om vad som hände under konflikten i Kosovo där västmakter hade ansvar. Därför vore det viktigt att detta fördömande följdes av en impuls till ekonomisk och demokratisk konsolidering av Jugoslavien, i vilken Europeiska unionen har mycket att göra och mycket att säga.

Pack
Herr talman! Vi har ju här i parlamentet välkomnat tillsättandet eller valet av Kostunica, Jugoslaviens nya president. Han trädde även mycket snart fram inför vårt parlament och vi måste naturligtvis nu tillsammans med honom konstatera vilket förskräckligt arv han har fått, vilka ekonomiska villkor som väntar landet, och vi hoppas givetvis att han skall kunna lösa allt detta även med vår hjälp.
Vi vill dock även påpeka en annan sak: Vi måste använda samma måttstock för detta land som vi har använt för dess grannländer och som vi även kommer att använda i framtiden. Därför måste vi se till att de problem som förekommer där inte bara får en lösning allt eftersom eller i en avlägsen framtid utan så snart som möjligt.
Det finns fortfarande politiska fångar i Serbien, egentligen är det Milosevics politiska fångar. Det får inte bli så att Milosevics politiska fångar fortsätter att vara Kostunicas politiska fångar. Tyvärr tog inte Kostunica tillfället i akt - då han blev president - att frige dessa människor, i synnerhet de albanska politiska fångarna, men även de serbiska politiska fångarna. Han passade inte på att göra det, men han hade åtminstone kunnat frige de albanska politiska fångarna från Kosovo, genom att överlåta dem åt UNMIK i Kosovo.
På det viset hade han kunnat hålla sig till resolution 1244 och släppa dem ur de serbiska fängelserna, och Kouchner och hans medhjälpare hade fått ta hand om saken. Nu har han infört en amnestilag, men lagar tar inte lång tid bara här i parlamentet utan även där nere, och det innebär att hundratals unga människor, oskyldiga unga människor fortsätter att sitta anhållna. Vi förväntar oss en snar lösning på det problemet. Vi förväntar oss även att alla de saknade, serber och albaner från Serbien och från Kosovo med gemensamma insatser snart kommer att återfinnas - antingen levande eller döda - men man vill veta vart de har tagit vägen. Det är ett andra problem.
Det sista problem jag vill ta upp är de förskräckliga händelserna vid gränsen mellan Serbien och Kosovo. Faktum är att två motståndare där möts, som båda inte vill ha fred. Det är de gamla albanska UCK-reservisterna, de andra är Milosevics underrättelsetjänst. Ingen av dem vill ha fred och vi måste bidra till att skapa fred i denna region.
(Applåder)

Staes
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Förra året, den 25 december, alltså på julen, inledde tre framstående kosovoalbaner i Bryssel en tre veckor lång hungerstrejk i syfte att uppmärksamma det internationella samfundet på dessa fångars öde och framför allt på de tusentals försvunna. I mitten av januari i år demonstrerade flera tusen kosovobor framför rådhuset i Bryssel, och en delegation togs emot av Solanas och det portugisiska ordförandeskapets personal. Det har sagts oss att Solana hade förståelse för dessa krav, men man påpekade även för oss, och jag citerar, att det var svårt att diskutera med en regim som Milosevic-regimen.
Kolleger, under tiden ersattes Milosevic med Kostunica, och jag befann mig i Kosovo när Kostunica blev hjärtligt mottagen vid toppmötet i Biarritz och där tog emot oräkneliga miljoner euro som stöd utan att några villkor ställdes. Men vad har Kostunica sedan dess bevisat i fråga om fångproblemet? Ja visst, en av symbolfångarna, Flora Brovina, frigavs, men det får inte stanna vid det, kolleger. Vår kompromissresolution är tydlig i punkterna 1.2 och 3. Vi efterfrågar en snabbare frigivning av de politiska fångarna och en opartisk undersökning av de försvunnas öde. Herr Solana, herr Patten! Jag uppmanar er båda att sätta Kostunica-regimen under tillräckligt tryck för att gå med på dessa krav. Till Kostunica skulle jag vilja säga: Du skulle uppnå trovärdighet om Du använde den kommande julhelgen till att genomföra en sådan handling. Det kan enbart vara positivt för stabiliteten i regionen.

Schmidt, Olle
Herr talman! Just därför att Serbien valt den demokratiska vägen, finns det anledning för Europaparlamentet att påminna om två grundläggande krav som ställs på varje demokratisk rättsstat, nämligen att det skall råda politisk frihet - man skall inte kunna fängslas för sina politiska åsikter eller sin etniska tillhörighet - och att personer som misstänks för brott - de må vara politiska ledare eller vanliga skurkar - skall ställas inför rätta så att deras skuld och ansvar kan prövas. Därför måste alla politiska fångar i Serbien friges.
De oförrätter som begåtts av Milosevic måste nu få sitt slut. Det förtjänar att upprepas att vi ställer samma krav på de politiska ledarna i Kosovo. Förföljelse av minoriteter kan aldrig försvaras. Den nya politiska ledningen i Serbien måste agera på ett sådant sätt, och detta vill jag poängtera, herr talman, så att den förre presidenten och diktatorn Milosevic, tillsammans med sina medförbrytare, kan föras till den internationella krigsförbrytartribunalen i Haag. Det är där Milosevic hör hemma och inte på partikongresser i Belgrad.

Posselt
Herr talman! Om man sakligt betraktar läget i Jugoslavien, kan man konstatera att förbrytarna liksom tidigare går fria, medan deras offer sitter fängslade. Vi måste i vår glädje över förändringarna i Belgrad insistera på att dessa offer friges snart. Här rör det sig inte bara om amnesti, för endast den som är rättvist dömd kan beviljas amnesti, utan det handlar om frigivandet av orättvist dömda personer. Det kan kopplas samman med amnesti eller bli föremål för amnesti. Jag anser att de politiska fångarna genast skall friges, inte minst de flera hundra albanerna.
Jag vädjar till president Kostunica att han skall klargöra vad som har hänt med personer som Ukshin Hoti, vars öde vi flera gånger har engagerat oss i här men inte vet något om.
Det bör likaså klargöras vad som har hänt med de deporterade, om de har mördats eller om de fortfarande sitter fängslade. Alla förföljda och fängslade bör omedelbart friges. Det är det första steget mot en rättsstat. Jag måste få säga att det är ett minimikrav med tanke på det omfattande bistånd som Europeiska unionen redan har beviljat. Vi förväntar oss ett omedelbart agerande efter valen!

Van den Berg
Herr talman! Situationen i Jugoslavien är fortfarande varken säker eller stabil. Efter det otroligt viktiga steg som valet av Kostunica innebar, måste många fler viktiga steg tas. Det betyder också en tydlig tillbakagång till rättssäkerhet, demokratiska värden och ett bra förhållande till arvet efter Milosevic-regimen. För att uppnå en säker, långvarig fred mellan de olika grupperna är det även nödvändigt att bringa klarhet i fångarnas öde, dessa människor som fängslades av Milosevic endast på grund av sin etniska bakgrund eller politiska åsikter. Vi förväntar oss antingen en klar amnestilag på kort sikt med konkreta detaljer, eller, och helst i kombination, ett konkret datum för frigivning av de politiska fångarna. Vi anser för övrigt att det även inom Kosovo måste ske en förändring, så att attityden hos de etniska grupper som fortfarande strider mot varandra byts ut mot en ömsesidig respekt. Det sätt på vilket kosovoalbaner nu ofredar serbier på serbisk mark hjälper inte heller för att lugna ner situationen på båda sidor. Konkreta steg måste tas för att uppnå en långvarig fred.

Belder
Herr talman! Jag vill gärna gå in närmare på två punkter i det gemensamma resolutionsförslaget, vilket jag för övrigt ger allt mitt stöd. President Kostunicas försök att frige alla politiska fångar från Milosevic-eran kräver även kontinuerliga diplomatiska ansträngningar av Europeiska rådet och kommissionen i Belgrad, i all synnerhet då de flesta serbiska politiska fångarna, så vitt jag vet, redan har återfått sin frihet, till skillnad från de av albanskt ursprung från Kosovo. En osedvanligt skriande aspekt är att många bland dem medfördes när den jugoslaviska folkarmén drog sig tillbaka från Kosovo förra året. Jag instämmer likaså i vädjan till KFOR att förhindra ytterligare våldshandlingar i Presevo-vallei. Det är uppenbart att det här rör sig om importerad albansk aggressivitet. Tidigare förekom ju inga akuta etniska problem i denna del av Serbien.
Slutligen har jag lagt märke till att man i resolutionsförslaget inte uppehåller sig vid Roma-zigenarnas från Kosovo komplexa problem. Det gör man emellertid i resolutionsförslaget från den liberala parlamentsgruppen. Den samvetslösa Milosevic-regimen har, enligt kosovoalbaner, komprometterat hela denna folkgrupp svårt. Detta faktum rättfärdigar emellertid på intet sätt de avskyvärda repressalierna från albansk sida, såsom fyra Ashkali-Romas våldsamma död i mitten av november när de återvände till sina nedbrända hus, eller dödsbränningen av en Roma-pojke på endast 15 år i Orahovac. Sådana svåra missdåd förmörkar Kosovos politiska framtid.

Patten
. (EN) Herr talman! Det gläder mig - vilket jag är säker på att parlamentet också gör - att det skett avsevärda framsteg i den politiska processen i Förbundsrepubliken Jugoslavien under de senaste månaderna. Jag är säker på att vi alla är nöjda med den utveckling som skett i hela regionen under innevarande år, vilken började med valförändringarna i Kroatien i början av året, fortsatte med förändringarna i Förbundsrepubliken Jugoslavien och kulminerade i den oerhört framgångsrika konferensen som passande nog hölls i Zagreb för några veckor sedan.
Det är så mycket som förändrats sedan i höstas: De nya myndigheterna i Belgrad har agerat snabbt, t.ex. för att återställa sina internationella kontakter; de har agerat snabbt för att göra det möjligt för Förbundsrepubliken Jugoslavien att inta sin plats i Förenta nationerna och även i OSSE.
Utan att göra för mycket reklam för oss själva, kan man också säga att Europeiska unionen reagerat mycket snabbt på den nya situationen. Vårt katastrofpaket på 200 miljoner euro började komma igång under förra månaden, då man levererade enorma kvantiteter bränsle och andra brådskande förnödenheter som t.ex. medicin och livsmedel, för att hjälpa Serbien att klara sig igenom vintern.
Den oerhört viktiga frågan om politiska fångar återstår emellertid, som åtskilliga ledamöter påpekat. Europeiska unionen har hela tiden tagit upp kosovoalbanernas lidanden i de serbiska fängelserna. Jag har själv gjort det. Vi har också tagit upp situationen för individer som Flora Brovina och den mycket modige serbiske journalisten Miroslav Filipovic.
Det gläder mig att det skett vissa framsteg. Brovina och Filipovic har båda frigetts. Jag träffade faktiskt Miroslav Filipovic när jag var i Belgrad i oktober - vi samtalade en stund under en kväll. Jag känner till att ledamöterna av detta parlament tog emot Flora Brovina i Bryssel förra månaden.
Trots detta befinner sig fortfarande många kosovoalbaner i fängelse i Serbien och det finns fortfarande många saknade kosovoalbaner och serber som Internationella rödakorskommittén försöker att spåra. Vi har försökt att visa förståelse för den nya regeringen när den nu försöker att stärka demokratin i Jugoslavien. Men frågan om de politiska fångarna är helt enkelt väldigt viktig. Det har skett en viss utveckling i frågan rent allmänt. Den centrala regeringen arbetar på en allmän amnesti, inte bara för kosovoalbanska fångar, utan också för andra politiska fångar. Man har upprättat kontakter. Ambassadör Amnéus, som är särskilt sändebud från Förenta nationernas kommissariat för mänskliga rättigheter, har utnämnts och han har inrättat kanslier i Pristina och Gracanica.
Jag tog upp frågan om kosovoalbanska fångar med de jugoslaviska myndigheterna under mitt besök i Belgrad den 23 oktober, och jag kommer att fortsätta att ta upp dessa frågor med de jugoslaviska myndigheterna. Jag kan försäkra ledamöterna om att det är en fråga som jag kommer att ta upp - inte minst som ett resultat av denna debatt - vid nästa besök i Belgrad efter valen den 23 december.
Jag delar ledamöternas oro över situationen i Presevodalen. Vi fördömer kraftfullt den senaste tidens våld. Angreppen är angrepp på demokratin: Den nya demokratin i Serbien och utsikterna för demokrati i Kosovo. Jag välkomnar de åtgärder som nu vidtas av KFOR för att ta itu med problemet och fortsätta att uppmana till återhållsamhet på alla sidor. Gemenskapen spelar naturligtvis sin roll. T.ex. genom att se till att Presevodalen får nytta av våra biståndsprogram för Serbien. Vi driver tre skolor för demokratiprojekt i området och vi hjälper också till med att sörja för bränsleförråden i området. Men jag upprepar att vi vet hur viktig denna fråga är; det är en fråga som vi ständigt tagit upp och vi kommer att fortsätta att ta upp den med de nya myndigheterna i Belgrad med, hoppas jag, bättre resultat.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Chile - B5-0903/2000 från Campos m.fl., för GUE/NGL-gruppen;
B5-0911/2000 från Grossetête, för PPE-DE-gruppen;
B5-0915/2000 från Medina Ortega m.fl., för PSE-gruppen;
B5-0924/2000 från Lipietz, för Verts/ALE-gruppen;
B5-0930/2000 från Di Pietro, för ELDR-gruppen,
om de rättsliga förfarandena mot general Pinochet och stärkandet av demokratin i Chile.
Moçambique- B5-0907/2000 från Queiró, för UEN-gruppen;
B5-0910/2000 från Corrie och Zimmerling, för PPE-DE-gruppen;
B5-0916/2000 från Barón Crespo m.fl., för PSE-gruppen;
B5-0925/2000 från Rod och Maes, för Verts/ALE-gruppen;
B5-0931/2000 från van den Bos och Dybkjær, för ELDR-gruppen,
om Moçambique.
Hungerstrejkande fångar i Turkiet- (B5-0904/2000) från Uca m.fl., för GUE/NGL-gruppen;
(B5-0917/2000) från Sakellariou och Swoboda, för PSE-gruppen;
(B5-0926/2000) från Cohn-Bendit, för Verts/ALE-gruppen;
(B5-0932/2000) från Duff, för ELDR-gruppen,om läget för de turkiska fångar som hungerstrejkar.
Mänskliga rättigheter i Tunisien- B5-0905/2000 från Boudjenah m.fl., för GUE/NGL-gruppen;
B5-0918/2000 från Napoletano m.fl., för PSE-gruppen;
B5-0933/2000 från Malmström, för ELDR-gruppen;
B5-0936/2000 från Gemelli, för PPE-DE-gruppen;
B5-0937/2000 från Flautre och Cohn-Bendit, för Verts/ALE-gruppen,
om mänskliga rättigheter i Tunisien.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Tredje generationens avtal mellan Europeiska unionen och Latinamerika kännetecknas av att det finns en demokratisk klausul som lägger grunden och stöder alla förbindelser. Denna klausul kom man överens om i Monedapalatset i mars 1990, och jag vet det väl eftersom jag hade privilegiet att närvara vid president Alwyns tillträde efter den folkomröstning som blev ett slut på general Pinochets regim.
Man behöver inte säga att den logiska konsekvensen som kan dras ur denna klausul är bekräftandet av principen om fördelning av makt som en grundläggande del i det demokratiska systemet och rättsstaten och att denna princip för med sig och innebär att den dömande makten skall vara oberoende i sitt handlande. Herr talman, jag tror dock att det bästa stöd som Europeiska unionen kan ge konsolideringsprocessen för demokratin i Chile, och den medborgerliga mognad som visats av medborgarna i detta land i övergångsprocessen, i dag är ett slutande av ett ambitiöst avtal om en politisk förening, ekonomisk överenskommelse och samarbete mellan Europeiska unionen och Chile.
Därför herr talman, och jag vänder mig speciellt till kommissionen, måste man enligt mitt sätt att se det ändra de nuvarande förhandlingsdirektiven och komma över en flagrant diskriminering i förhållande till andra geografiska områden, som förbinder detta avtal med avslutandet av förhandlingarna i den nya rundan i Världshandelsorganisationen. Herr talman, jag tror att det börjar bli dags att vi går från ord till handling, och att vi skall sluta upp med rent retoriska manifestationer.
Det bästa sättet att uttrycka vår solidaritet och vårt stöd till processen för konsolidering av demokratin i Chile är klart och tydligt kommissionär Patten, dvs. att Europeiska unionen skall erbjuda våra chilenska vänner ett ambitiöst samarbetsavtal, och ni har nyligen själv närvarit där vid förhandlingsrundan.

Medina Ortega
Herr talman! All diktatur efterlämnar en ström av offer, mördade människor, torterade människor, människor som tillbringat åratal i fängelse och många som varit tvungna att gå i exil.
Det finns många chilenare t.ex. som i dag lever i Europa som en konsekvens av general Pinochets diktatur, som tog makten genom att störta en demokratisk regering, som upprättades över president Allendes kadaver och som efter en lång diktatur förlorade makten eftersom det chilenska folket inte var berett att fortsätta att stödja den. Och vid ett tillfälle fick general Pinochet för sig att komma till Europa, och från det att han satte fötterna på europeisk mark bestämde sig de europeiska rättsliga myndigheterna för att försöka uppnå att general Pinochet skulle stå till svars för sina handlingar.
Den chilenska regeringen garanterade att general Pinochet i Chile skulle få en rättvis rättegång och nu har general Pinochet förlorat sin immunitet och de chilenska rättsliga myndigheterna processar mot honom.
Härifrån kan vi inte ersätta den rättsliga myndigheten då den fått laga behörighet i general Pinochets fall, och vi är glada över att den chilenska regeringen också beslutat låta de rättsliga myndigheterna arbeta.
Det enda vi kan göra härifrån är nu att stödja den chilenska regeringen och passa på nu när kommissionär Patten är här att be honom, som föregående talare Salafranca också gjort, att man skall försöka få ett nytt avtal med Chile som gör det möjligt att fortsätta att stärka demokratin i landet.
Jag tror att det är ett bra tillfälle att stärka våra band med den chilenska regeringen, tillåta att den chilenska regeringen bemyndigar den rättsliga myndigheten att processa mot general Pinochet och samtidigt använda oss av detta tillfälle för att bekräfta vårt stöd till den chilenska regeringen.
Jag minns att vid ett Europaparlamentsuppdrag i Argentina sa den f.d. presidenten Alfonsín till oss att ibland så minns demokratierna bara andra demokratier post mortem, dvs. då de inte längre existerar.
Nu när vi har demokrati i Chile skall vi stödja denna demokratiska regering och denna demokratiska nation.

Lipietz
Herr talman, mina kära kolleger, jag skulle vilja uttala mig om den gemensamma resolution som vi givetvis kommer att rösta för. För det första, vill jag uttrycka vår förtvivlan över den förskönande formulering som antagits. Att tala om brott mot mänskliga rättigheter och vägra att skriva ut ord såsom mord, tortyr, och försvinnande är allvarligt. Ni vet ju mycket väl att för dem som varit offer för det innebär vägran av en officiell institution att erkänna fasorna på sätt och vis att tillfoga dem på nytt, i varje fall att förhindra sorg och återhämtning i förhållande till denna period. Samtliga posttraumatiska behandlingscenter för f.d. offer för latinamerikanska diktaturer kommer att bekräfta det för er.
För det andra, skulle det vara oacceptabelt att inte be den chilenska armén att sluta med att lägga hinder i vägen för den rättsliga processen i Chile. Vissa grupper har gjort gällande att den chilenska armén inte är vår samtalspartner. Det är inte riktigt. Den är tyvärr fortfarande vår samtalspartner eftersom den aktuella chilenska konstitutionen ger rättighet åt den chilenska armén att delta i senatens arbete i Chile.

Esteve
Herr talman! Innan jag börjar mitt inlägg vill jag tala något om det attentat som inträffade i dag i Spanien, just i Katalonien, bara tio kilometer från mitt hem. Låt mig uttrycka mitt avståndstagande samt uttrycka min respekt för hans partikamrater, hans familj och övertygelsen att dialog och arbete mellan demokrater är det enda hoppet.
Så till Chile-frågan där jag vill uttrycka förtroende, godkännande och tillfredsställelse å den liberala gruppens vägnar, att det i resolutionen finns viktiga punkter, som respekten för den chilenska rättvisan, för regeringen, att axla sitt ansvar och i synnerhet att från Europeiska unionen ge stöd till den demokratiska processen med reella och positiva avtal.
Jag bekräftar också stödet från min grupp för ändringsförslaget från Gruppen Europeiska förenade vänstern/Nordisk grön vänster om militär inblandning i processen. Och tillåt mig påminna om att det är viktigt att anta denna gemensamma resolution nu när Pinochet är i Chile, vilket vi inte kunde göra när han befann sig i Förenade kungariket. Vid den tidpunkten försökte liberaler och gröna att göra det men Europeiska folkpartister och socialdemokrater deltog inte, för att inte störa den juridiska processen.
Vi är glada att situationen nu inte är densamma.
Moçambique

Marinho
Herr talman! Parlamentet tar nu upp södra Afrika på vår föredragningslista och särskilt Moçambique, ett av världens fattigaste länder, som vi vet ödelades för ett år sedan av en oerhörd naturkatastrof. Som ni känner till är Moçambique en av de hetaste och känsligaste platserna på den afrikanska kontinenten, där minsta lilla gnista kan få ett nytt krig att blossa upp med konsekvenser som inte kan förutses. Det är viktigt att det internationella samfundet utövar sin rätt till demokratisk övervakning, inte som en inblandning i ett självständigt lands interna angelägenheter, utan som ett försiktigt och förebyggande politiskt förfarande. Därför får denna gemensamma resolution, vilken är objektiv, klar, angelägen och inte demagogisk, ett övertygat stöd från min politiska grupp vilken inte, utifrån en ekonomisk, social och politisk analys med en berättigad oro, med denna text auktoriserar någon annan tolkning som splittrar moçambikierna.
Detta parlament är enigt om att inte glömma några faktorer som kan äventyra Moçambiques fred och demokratiska framtid. Men det tar på ett ansvarsfullt sätt inte ställning för någon maktgrupp eller position utan snarare för moçambikierna och deras rätt till en bättre tid. Med tiden lär vi oss alla vissa saker och under detta budgetår har Europaparlamentet, utan att glömma något, med politiskt förnuft kommit ihåg allt och tror att ansvariga moçambikier kan tolka det viktigaste i denna resolution, och vara säkra på att vi fortfarande är beredda att hjälpa dem utan någon slags förmyndarmentalitet. Denna resolution, ärade ledamöter, är till för att tolkas, inte vantolkas, vilket sker genom att förvrida en genuin oro inför de viktigaste principerna i denna fråga. Motsatsen gynnar våldet och äventyrar freden, säkerheten och demokratin som moçambikierna själva har rätt att erövra varje dag.

MacCormick
Herr talman! Vilken hemsk dag. Ännu ett mord i Katalonien, ett mord i Moçambique, skada för den demokratiska processen. Vi i denna grupp uttrycker vår djupa solidaritet och sympati för folket i Moçambique, på samma sätt som vi gjorde i eftermiddags för folket i Spanien.
Det är viktigt att det står i punkterna 3 och 4 i föreliggande resolution, att parlamentet fördömer alla former av våld i politiska dispyter och kräver respekt för rättssäkerheten och uppmanar alla demokratiska krafter i landet att stärka freden och den demokratiska processen. Detta är ord som vi bör komma ihåg. Ett fredligt och demokratiskt genomförande av politiska mål är inte bara ett medel för att uppnå ett mål - det är inneboende i alla värdefulla mål. Jag säger detta i vetskap om att dessa är grundläggande trossatser för partierna i Gruppen de Gröna/Europeiska fria alliansen i denna kammare. Det är en heder att få rekommendera detta förslag.
Turkiet

Sjöstedt
Herr talman! Vi i GUE/NGL-gruppen hade gärna antagit en resolution om situationen för mänskliga rättigheter och situationen i de turkiska fängelserna efter den här debatten. Vi beklagar att de andra politiska grupperna denna gång inte var villiga att göra det.
Som vi alla vet, fortsätter de grova och systematiska kränkningarna av mänskliga rättigheter i Turkiet. Situationen i fängelser och på polisstationer är helt oacceptabel, med bland annat omfattande misshandel och tortyr. Flera personer har nyligen misshandlats till döds i turkiska fängelser. Just nu pågår i fängelserna en omfattande hungerstrejk i protest mot dessa omänskliga villkor.
Turkiet bryter mot internationella konventioner om mänskliga rättigheter som landet har undertecknat. Särskilt hårt är förtrycket mot den politiska vänstern och nationella minoriteter såsom kurder, men även anda nationella minoriteter som assyrier förtrycks. Ett nytt exempel på det kan vi tyvärr få se på onsdag i nästa vecka. Då kommer den assyriske prästen Yusuf Akbulut att ställas inför rätta i en militärdomstol i Diyarbakir. Hans enda brott är att ha sagt sanningen när han uttalade sig om folkmordet på armenier och assyrier på 20-talet. Döms han, har Turkiets regim återigen visat sitt förakt för de mänskliga rättigheterna. Så länge situationen är sådan, kan landet inte komma i fråga för medlemskapsförhandlingar med Europeiska unionen.

Knörr Borràs
Herr talman! Innan jag börjar mitt inlägg skulle jag också vilja ansluta mig till fördömandet av det attentat som berövat en folkvalds liv, en aktiv medlem och fullmäktigeledamot från Partido Popular i Katalonien, i Spanien.
Efter det vill jag tala mycket kort om en känslig fråga eftersom vi då vi har möjlighet att komma in i denna debatt kan låta oss föras med av känslor och fortsätta att prata utan stopp om hur lite man respekterar de mänskliga rättigheterna i Turkiet.
Men det är också känt att det pågår en hungerstrejk vid ett tillfälle då den turkiska regeringen genomför reformer och det just inom det straffrättsliga politikområdet.
Med det sagt vill jag också säga att vi inte bör lita på vackra ord och goda intentioner från Turkiet, som redan nämnts, som fortsätter utan att ge otvetydiga signaler på respekt för de mänskliga rättigheterna, som precis kungjort en amnestilag som inte är värd namnet, som fortsätter att inte respektera kurdernas rättigheter, som bryter mot internationella konventioner, som förföljer aktiva på vänsterkanten, som åtalar människor för saker som sagts här.
Därför är det vi enträget begär här av kommissionen att det görs en strikt uppföljning av villkoren i detta land, som naturligtvis inte är värt att betraktas som om det respekterade de mänskliga rättigheterna.

Duff
Herr talman! Den nuvarande krisen har sin grund i det turkiska förslaget att överflytta fångar från stora avdelningar till mindre fängelseceller. Denna behandling skulle vara precis likadan som den vi ser i Västeuropa, och p.g.a. protesterna har minister Hikmet Sami Turk skjutit upp överflyttningen, så att ett socialt och politiskt samförstånd om fängelsereformen kan utvecklas i Turkiet. Detta är säkerligen det korrekta förhållningssättet och fullt förenligt med regeringens uttryckliga önskan om att uppfylla de politiska kraven i partnerskapet för anslutning till unionen. Av detta skäl kan vi inte stödja GUE/NGL:s resolution.

Morillon
Herr talman! Inför de fängelsedömdas förtvivlan diskuterar samtliga länder i Europa, och Frankrike i synnerhet, en reform av de metoder och de strukturer som styr fängelseadministrationerna med omtanke om att ta största hänsyn till de fängslades personernas värdighet hur allvarlig deras förseelse än var.
Denna omsorg om att så mycket som möjligt och utan demagogik humanisera interneringsvillkoren delas i vida kretsar och stärks överallt där det är nödvändigt tack vare den vaksamma uppmärksamhet som den får av alla sammanslutningar för försvar av mänskliga rättigheter. Det förefaller oss således fullständigt legitimt att uppmana alla länder och särskilt de som är kandidatländer för anslutning till Europeiska unionen att ledsaga denna åtgärd.
Därmed sagt att den debatt som samlar oss i dag har väckts genom den känsla som den nu pågående hungerstrejken har framkallat i de turkiska fängelserna. Men jag är glad över att den inte leder till en dygdig rekommendation från parlamentet som alltför ofta ses som en läxutdelare, som det hellre ibland skulle göra gott att sopa rent framför egen dörr. Jag är glad över det eftersom jag anser att när det inte är en smaklös låtsad situation, är hungerstrejken ett självmordsbeteende som mina personliga övertygelser hindrar mig från att uppmuntra.
Därför gläder jag mig åt att min politiska grupp och merparten av parlamentet, tror jag, inte lockas att spela resonanslåda för att utnyttja den pågående krisen. Jag önskar naturligtvis att de turkiska myndigheterna skall finna en snabb lösning på krisen, men jag skulle inte vilja att en oansvarig attityd från vår sida skall främja ett igångsättande genom spridning av lika smärtsamma kriser.

Swoboda
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill uttrycka min grupps solidaritet med alla som hungerstrejkar i de turkiska fängelserna. Samtidigt uppmanar jag dem att avbryta sin strejk, för vi i Europaparlamentet, och även i Europarådet, bemödar oss om att tillsammans - alltigenom kritiska - förbättra situationen gentemot den turkiska regeringen, men tillsammans med de turkiska myndigheterna eftersträva att de nya fängelserna inte leder till en försämring utan till en förbättring för fångarna. Jag vill i det här sammanhanget också påpeka att det inte bara handlar om att vi anser att det finns för många politiska fångar. Att det över huvud taget förekommer politiska fångar i ett av Europeiska unionen kandidatländer måste absolut fördömas. Vi vet å andra sidan också att de nuvarande fängelserna och förhållandena där har bidragit till att en stor del av den kriminella verksamheten även har utgått från fängelserna. Att förhindra detta är en positiv rättighet för Turkiet, men samtidigt måste vi uppnå att alla som sitter i de turkiska fängelserna behandlas humant, anständigt och utifrån sina individuella förutsättningar, och det är något vi kraftigt förespråkar!
Tunisien

Boudjenah
Herr talman! Jag skulle i första hand vilja välkomna de unga tunisiska studenterna, Imen Derwiche och Nourredine Ben Tisha på läktaren, vilka har torterats och fängslats i flera månader.
Det brådskar och därför har vi beslutat att sätta upp denna fråga på föredragningslistan. Det äldsta förbundet för mänskliga rättigheter i Afrika och i arabvärlden, det tunisiska förbundet, som ändå erkänts av president Ben Ali, är nu i fara. Det har förelagts ett rättsligt likvidationsförfarande till följd av den sista kongressen där en ledning infördes som synbarligen inte tilltalar de tunisiska myndigheterna. Dess öde är föremål för en process som planerats till den 25 december, ett förvånansvärt datum, eftersom det också är en festdag för muslimerna i år. Vid den tidpunkt då vi talar omringar polisstyrkor det nationella frihetsrådets lokaler i Tunisien och till och med vissa av dess medlemmars privata bostäder. En sådan styrkeuppvisning av polisen förhindrade redan med våld att förbundets nationella råd hölls i Bizerte samt ett sammanträde av nationella tunisiska frihetsrådet i Tunis. Moncef Marzouki, dess talesman, riskerar över tio års fängelse vid en process i övermorgon den 16 december. Politiska fångar gör slutligen hungerstrejk i fängelserna ibland sedan två månader tillbaka. Vissa, såsom Béchir Habib, är i ett kritiskt tillstånd. Deras liv är i stor fara.
Ja, repressionen ökar, arresteringarna och de oacceptabla tortyrutövandena flerdubblas. Det handlar inte längre bara om kränkningar av yttrandefrihet, föreningsrätt och mötesfrihet. För närvarande är det själva rörelsefriheten, talfriheten och friheten att ta emot vem man vill som har blivit svårt att utöva i Tunisien. Män och kvinnor trakasseras dagligen och deras familjer oroas. Så är också fallet för Mehdi Zougah, fransk-tunisisk medborgare, som arresterades i Tunis den 11 augusti på flygplatsen. Sedan fyra månader tillbaka väntar hans fru och två barn på honom hemma i Marseille. Hans process kommer upp den 8 januari. Man anklagar honom för att ha deltagit i ett sammanträde med tunisiska opponenter i Frankrike, vilket han för övrigt förnekar. Det är ett fullständigt godtycke.
De tunisiska myndigheterna bör få höra den oro och indignation som uttrycks i kammaren. De bör få höra företrädaren för FN:s generalsekreterare för mänskliga rättigheter som den 7 december uttryckte sin livliga oro och begärde att det skulle sättas stopp för, jag citerar, "utövandet av trakasserier mot försvararna av mänskliga rättigheter". De tunisiska myndigheterna bör slutligen få veta att vi är beslutsamma att inte vare sig upphöra med uppmärksamheten eller påtryckningarna så att det tas hänsyn till de grundläggande rättigheterna.

Désir
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Tunisien har åtagit sig att inom ramen för det associeringsavtal som förbinder landet med Europeiska unionen, ta hänsyn till mänskliga rättigheter och demokratiska principer.
Inför de många kränkningarna av mänskliga rättigheter i detta land, antog parlamentet den 15 juni 2000 en resolution. Men fakta står kvar. Trots att några pass har återlämnats, även om president Ben Ali på årsdagen av sitt makttillträde höll ett tal om pressfrihet och förbättrade fängelsevillkor, konstaterar vi en allvarlig försämring av situationen för mänskliga rättigheter i Tunisien.
Förbundet för mänskliga rättigheter är avstängt, lokalerna har förseglats och ordförande Moktar Trifi har kallats till domstol såsom vi just sagt, den 25 december. Förbundets generalsekreterare, Khemaïs Ksila, som redan har tillbringat två år i fängelse har dömts till dryga böter som han inte kan betala och riskerar därför på nytt ett fängslande. Nationella tunisiska frihetsrådets talesman, Moncef Marzouki, skall denna vecka inställa sig inför rätta den 16 december och riskerar tio års fängelse. Medborgarsammanslutningen Raid Attac Tunisien, vars ledare hade fängslats i början av året har fortfarande inte fått tillstånd. Förlaget, Aloes, vars lokaler har varit stängda i flera månader har förbjudits att fritt publicera. Advokaten för flera politiska fångar, Radhia Nasraoui, får inte längre besöka sina klienter i fängelset. När aktiva och ansvariga i dessa sammanslutningar vill samlas på årsdagen av den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter, omringas deras hus av polisen och de som beger sig dit angrips på gatan av civilklädda män. Dessa män och kvinnor är dagens Sakharov, Vaclav Havel, Abrahim Serfati och Nelson Mandela. Vi bör stå vid deras sida eftersom de försvarar värderingar som vi är fästa vid och för vilka regeringen och de tunisiska myndigheterna har åtagit sig att vara uppmärksamma inom ramen för associeringsavtalet.
Vi ber således kommissionen att se till att formuleringarna och de åtaganden som gjorts inom ramen för detta avtal respekteras. Vi ber kommissionen att med största brådska ingripa i fråga om de fall som vi har nämnt och som inger oss en mycket stark oro. Vi ber slutligen kommissionen att åter granska villkoren för användning av Meda-Demokratiprogrammet över vilka det är otroligt att de tunisiska myndigheterna har behållit en kontrollrätt. Såsom det har gjorts i länderna i f.d. Jugoslavien tror vi att unionen direkt skall kunna stödja tidningar, förlag och oberoende föreningar för demokratiskt uttryck.

Malmström
Herr talman! Herr kommissionär! Situationen i Tunisien ger verkligen anledning till stor oro. Fortfarande är minst 1 000 personer fängslade för sina åsikters skull. Människorättsaktivister, fackföreningsmedlemmar, akademiker, journalister och studenter rapporterar om ständiga trakasserier från myndigheternas sida. Trots att Tunisien redan 1987 skrev under FN:s konvention mot tortyr, blir tortyren alltmer utbredd och institutionaliserad i landet.
Från liberalt håll är vi mycket oroade över denna utveckling. Vi vill lyfta fram tre specifika problem. Rättegångarna mot doktor Moncef Marzouki och advokaten Nejib Hosni har nämnts här. De inleds nu till helgen och på måndag. Åtalsgrunderna är mycket oklara. Rättegångarna måste givetvis bli öppna och rättvisa.
Det andra problemet är egentligen bara ett del i ett mönster av trakasserier. Det rör upplösningen av Tunisiens League for Human Rights. Organisationen är Maghrebregionens allra äldsta, och aktionen har orsakat protester världen över. Från FN:s sida har sändebuden protesterat. Medlemmar från organisationen trakasseras, och de har hindrats från att mötas och träffas, med en oproportionerligt stor polisinsats. Sympatisörer till rörelsen som befinner sig utomlands har hindrats att återvända. Vilket brott de gjort sig skyldiga till är oklart, och åtalet bör läggas ned.
Slutligen är vi mycket bekymrade över tillståndet för de hungerstrejkande fångarna. En av fångarna, Rached Jaidane föll förra veckan i koma. Hans familj har inte fått någon information om hans tillstånd. Den unge studenten Béchir Habid hungerstrejkar sedan den 18 oktober. Hans tillstånd är mycket, mycket allvarligt. Han måste omedelbart få vård och släppas.
Samarbetet mellan EU och Tunisien är positivt. Det måste bevaras och utvecklas. Detta kräver emellertid att Tunisien respekterar ingångna avtal, även dem som innefattar människorättsklausuler. För att diskutera dessa frågor, skulle jag vilja att kommissionen tar initiativ till att sammankalla ett extramöte i associeringsrådet för EU-Tunisien för att snarast möjligt diskutera frågan om mänskliga rättigheter.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! För det första skulle jag vilja uttrycka mitt tack för den solidaritet som uttryckts av andra kolleger med anledning av terroristgruppen ETA:s senaste mord. Jag informerar er om att vi i början av eftermiddagens sammanträde höll en tyst minut till hans minne och jag påminner också om att det var en fullmäktigeledamot från Partido Popular som tillsammans med så många andra statstjänstemän är en del av de som dödats.
Min grupp är, precis som detta parlament, särskilt känsliga för situationen avseende de mänskliga rättigheterna i Tunisien och i resten av världen. Till denna oro hör det faktum att jag två gånger den senaste veckan träffat ordföranden i det tunisiska förbundet för mänskliga rättigheter.
Herr talman! Jag har också haft möjlighet att besöka landet, som jag inte kände sedan tidigare, och under detta besök har jag kunnat konstatera att Tunisien är ett land som gjort betydande framsteg inom det ekonomiska området och i kampen mot fattigdomen, genom att främja uppkomsten av en framgångsrik medelklass.
Det har också skett betydande förbättringar i kvinnornas tillträde till det politiska, ekonomiska och sociala livet och jag tror att vi inte heller bör glömma bort faktorn av stabilitet och måttfullhet som landet utgör inför hoten och farorna med integrismen.
Allt detta innebär naturligtvis inte att de ekonomiska framstegen inte skall följas av andra på det politiska området och att man inte skall gå framåt också i den oavslutade reformprocessen, särskilt då det handlar om grundläggande rättigheter och friheter. Just de reformer som fördes fram av president Ben Alí i november i år håller sig inom andan och bokstaven i den senaste resolutionen som antogs i detta parlament, och det som behövs nu är att de skall konkretiseras.
Herr talman! På grund av allt detta skulle jag vilja att vi i kombination med vårt åtagande, som är oåterkalleligt och oundvikligt, med de mänskliga rättigheterna som orsak och med den tunisiska ligan också skall vara kapabla att på ett balanserat sätt, utan att överdriva ljus eller dölja skuggor, beakta den allmänna situationen i landet på objektivt sätt och jämföra situationen med den som andra afrikanska länder lever i och i synnerhet de närmaste grannarna, Algeriet och Libyen, som inte är några modeller precis när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna.

Flautre
Herr talman, kära kolleger! Sex månader efter Europaparlamentets resolution som bad den tunisiska regeringen att sätta stopp för alla kränkningar av mänskliga rättigheter, att verka till fördel för grundläggande friheter, rättsstaten och utveckling av det civila samhället kumulerar otvivelaktigt den tunisiska regimen kränkningar och går allt längre in i ett allmänt utbrett polisförtryck. Jag deltog själv den 24 december i en parodi till process där de anklagade som gjorde hungerstrejk sedan 90 dagar tillbaka och var oförmögna att röra sig och tala dömdes till 17 års fängelse. Jag såg framför fängelset den 9 april i Tunis hur hundratals poliser hindrade den solidaritetssamling som hade anordnats av demokraterna. Jag deltog i överlämnandet av makten i förbundet för mänskliga rättigheter en vecka innan det försattes i konkurs.
De dagliga trakasserierna och angreppen på alla demokrater har verkligen blivit allmänna. De förföljs, såsom Hamma Hammami, som dömdes till 9 års fängelse, eller Moncef Marzouki, vars process sägs det skall äga rum i övermorgon. Varje sammanträde och varje samling, såsom den nationella konferens som ordnades av CNLT den 10 december är förbjudna genom utövandet av polisvåld. Fritt och oberoende uttryck censureras såsom konfiskationen av Taoufik Ben Briks böcker vittnar om.
Vad skall man säga och göra och hur skall vi möta denna utmaning, som är vår utmaning för internationella åtaganden? Omröstningen av kammaren om den krävande resolution som man föreslår oss kommer att visa att vi inte är fast beslutna att avstå från den. Begäran om ett sammanträde i associeringsrådet som ägnas åt situationen för mänskliga rättigheter i Tunisien skall följas av reella effekter...
(Talmannen avbröt talaren.)

Coûteaux
Herr talman, mina damer och herrar, låt oss hålla lite måttliga. Två gånger i år har Tunisien anklagats inför kammaren och man skulle kunna undra över vad som är grunden till vårt ursinne, framför allt som man knappast egentligen ser vad som berättigar till det.
Den demokratiska processen är förvisso långt ifrån avslutad i Tunisien, det är för övrigt fallet i ett stort antal länder i världen, på samma sätt som den var långt ifrån avslutad i våra länder så sent som för ett århundrade sedan, såvida den är det nu. Vi skulle inte ha stått ut med ständiga ingripanden från tredje land.
Här har vi ändå ett land som kan uppvisa många och uppseendeväckande framgångar på vägen till utveckling - som kanske är den första för mänskliga rättigheter. Tillväxten har varit 6 procent 1998 och frukterna av den fördelas rättvist eftersom fattigdomen enligt FN är lägre än 10 procent. Det är inte fallet med samtliga rika länder. 80 procent av tunisierna äger sin bostad, en tredjedel av budgeten utgörs av sociala överföringar medan en annan tredjedel ägnas åt utbildning. Jag vill tillägga att Tunisien är det första land, medlem i arabförbundet, som avskaffar bigami.
Det är det land som vi ständigt angriper för affärer som ibland gränsar till det löjliga - inbegripet Ben Briks person - medan det borde anses som en av våra viktigaste partner.
Man kan inte undgå att se en underlig komplott däri och jag skulle vilja säga till Tunisien att om Europa verkar vända ryggen åt landet, kommer Frankrike att även i fortsättningen se landet som en av sina viktigaste partner.
(Talmannen avbröt talaren.)

Patten
. (EN) Herr talman! Låt mig kortfattat kommentera de fyra viktiga diskussioner som vi just haft om frågor som rör de mänskliga rättigheterna. För det första om Chile: Kommissionen vill tacka Europaparlamentet för dess initiativ till att lägga fram olika resolutionsförslag om fallet Pinochet och stärkandet av demokratin i Chile. Jag hoppas att det chilenska rättssystemet i detta fall fortsätter att uppvisa oberoende och effektivitet. Den chilenska regeringen har på ett mycket förnuftigt sätt avstått från att blanda sig i rättsväsendets oberoende ställning.
Kommissionen är och har alltid varit fullständigt engagerad när det gäller respekten för de demokratiska principerna och de grundläggande mänskliga rättigheterna, och detta är skälet till varför kommissionen har gett ett betydande stöd till övergångsprocessen till demokrati i Chile. Budgetpost B7-703 - demokratiseringsprocessen i Latinamerika - skapades 1990 i syfte att stödja övergångsprocessen i Chile och även i Centralamerika, och utvidgades senare till att omfatta hela Latinamerika. Våra erfarenheter i Chile på området för demokrati och mänskliga rättigheter har därför varit viktiga för senare projekt i andra länder.
Som kammaren känner till håller Europeiska unionen för närvarande på med att förhandla om ett avtal för upprättande av en politisk och ekonomisk förening med Chile. Jag besökte själv Santiago för några veckor sedan, strax före den tredje förhandlingsrundan med Chile. Vi hade en stor grupp med tjänstemän på plats. Förhandlingarna gick mycket bra och jag gläder mig mycket över att vi börjar få fart på de här förhandlingarna, och jag hoppas också att ledamoten gläds av denna slutsats. Detta avtal kommer, som han sade, att omfatta politiska samtal, såväl som handel och samarbete. I överensstämmelse med vårt förhandlingsmandat, kommer vi att verka för att avtalet innehåller en demokratiklausul, genom vilken man fastställer respekten för demokratiska principer och grundläggande mänskliga rättigheter. Vi kommer också att verka för att rättssäkerheten skall ligga till grund för avtalet.
Jag kan redan säga att den chilenska regeringen helt verkar stödja detta förhållningssätt till förhandlingarna. Både presidenten och jag talade vid samma konferens i Chile och - vilket gläder mig - vi höll anmärkningsvärt lika tal om vad vi bör koncentrera oss på i samband med initiativen vid uppföljningen av toppmötet i Rio före toppmötet i Madrid, under vilket man kommer att ta hänsyn till de framsteg som gjorts i våra viktiga förbindelser med de latinamerikanska länderna.
När det gäller Moçambique, ett land som jag besökte ett antal gånger när jag var biståndsminister, är kommissionen medveten om att Moçambique befinner sig vid ett viktigt steg i stärkandet av sin demokrati. Den senaste månadens tragiska händelser överraskade inte bara det internationella samfundet, utan också de flesta i Moçambique. Kommissionen har vidtagit en rad initiativ som uppmanar till dialog och försoning. Dessa omfattade diskussionerna med president Chissano under hans besök den 16 november hos ordförande Prodi och kommissionär Nielson, som följdes i Gabarone vid Europeiska unionens SADC-möte av samtal med utrikesministern. Man gjorde offentliga uttalanden efter dessa evenemang, då man beklagade användningen av våld och stödde åtgärder för att ställa de ansvariga inför rätta. Vi har förstått att Europeiska unionens delegationschefer har följt den politiska situationen i landet mycket noga. De träffade utrikesministern den 8 december och vi har haft kontakt med ordförandeskapet både i Europa och i Moçambique för att bedöma den lämpliga nivån för politiska initiativ från Europeiska unionens sida.
Även om jag inte vill tona ned den, så verkar situationen - trots dess allvar - inte vara okontrollerad och det finns en viss oro för att ingrepp utifrån skulle kunna förstöra möjligheterna till att de båda sidorna uppnår någon form av förhandlingsavtal. Å andra sidan är det viktigt att vi betonar att resultaten av undersökningarna om alla dödsfall skall offentliggöras och att ansvaret klarläggs. Vi måste under de kommande veckorna ta hänsyn till resultaten av dialogen mellan de två politiska ledarna, eller till frånvaron av en sådan dialog. Vi hoppas naturligtvis att de politiska ledarna kan träffas och hitta en väg ut ur det rådande dödläget, och vi kommer att vara beredda att stödja alla användbara fora för medling för att förhindra framtida konflikter.
Åtskilliga ledamöter hänvisade till situationen för fångarna i Turkiet. Kommissionen delar den oro som uttrycks om situationen för de turkiska fångar som just nu hungerstrejkar. Hälsosituationen för några av dessa fångar är ytterst allvarlig. Kommissionen uppmanar de turkiska myndigheterna att göra sitt bästa för att få ett slut på denna oroväckande situation. Vi välkomnar det nyligen fattade beslutet av den turkiske justitieministern, att på obestämd tid skjuta upp överflyttningen av fångar till fängelser av F-typ, som beskrevs på ett utmärkt sätt av ledamoten, och hans önskan att nå vad jag har förstått kallas en "social kompromiss" i denna fråga. Motståndet mot fängelser av F-typ är ett av skälen till varför fångarna hungerstrejkar. Kommissionen påminner också slutligen om att förbättringen av häktningsförhållandena i turkiska fängelser tas upp i partnerskapet för anslutning för Turkiet, som godkändes av kommissionen den 8 november, och därför är ett villkor för anslutning.
I dokumentet som reglerar partnerskapet för anslutning, betraktas justeringarna av häktningsförhållandena för att göra dem förenliga med FN:s standardminimibestämmelser för behandling av fångar och andra internationella normer som en prioritering på medellång sikt.
Till sist gav mig ledamöterna i juni möjlighet att redovisa kommissionens ståndpunkt om förbindelserna med Tunisien under sammanträdesperioden. Jag kunde förklara skälen till varför kommissionen anser det lämpligt på detta stadium att använda de praktiska instrument som finns tillgängliga enligt partnerskapet mellan Europeiska unionen och Medelhavsområdet, dvs. politisk dialog och gemenskapsfinansiering, för att ta itu med de mänskliga rättigheterna i Tunisien. Sedan dess har det skett en rad ting, en del bra och en del otvivelaktigt dåliga. Ansvaret för fängelserna har överflyttats till justitieministeriet, vissa politiska fångar har benådats och Tunisiska förbundet för mänskliga rättigheters kongress kunde äga rum utan några incidenter. Å andra sidan har vi fått information om påstådda hungerstrejker bland politiska fångar, lagligheten i samband med valen till Tunisiska förbundet för mänskliga rättigheters styrelse har bestridits och åtgärder har vidtagits - vilket nämndes under vår debatt - mot professor Marzouki och andra.
När det gäller våra handlingsalternativ, är jag fortfarande övertygad om - som jag sade i juni - att vi bör använda våra praktiska partnerskapsinstrument på ett lämpligt sätt för att stödja alla de som arbetar för att förbättra de mänskliga rättigheterna i Tunisien, och ledamoten nämnde en viktig sak i detta sammanhang. Våra delegationschefer i Tunis följer noga det pågående domstolsmålet och är i färd med att utöka kontakterna med de tunisiska myndigheterna om dessa mål. Vi håller på att intensifiera den politiska dialogen med landet.
På det finansiella området, och detta har direkt att göra med det som ledamoten tog upp - och det är ett område där vi har fått en viss erfarenhet från andra länder, är kommissionens företrädare i färd med att trappa upp sina ansträngningar för att inom kort kunna starta två program: Ett till stöd för journalister och det andra till stöd för icke-statliga organisationer.
Till sist vill jag nämna den viktiga roll som parlamentet har spelat; det har bidragit till att öka medvetandegraden och intensifiera dialogen om dessa frågor genom parlamentariska besök och genom offentliga debatter som denna. Jag hoppas att detta leder till en ökad överensstämmelse av åsikterna om de mänskliga rättigheterna mellan oss och våra tunisiska partner. Vilka ekonomiska framsteg som än görs, vilka sociala framsteg som än görs i Tunisien, vet jag att parlamentet kommer att intressera sig för dessa frågor så länge som man har anledning att göra detta.

Elfenbenskusten
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag.
B5-0906/2000 från Sylla m.fl., för GUE/NGL-gruppen;
B5-0912/2000 från van Hecke, för PPE-DE-gruppen;
B5-0919/2000 från Martínez Martínez m.fl., för PSE-gruppen;
B5-0927/2000 från Maes och Isler-Béguin, för Verts/ALE-gruppen;
B5-0934/2000 från van den Bos och Dybkjær, för ELDR-gruppen,
om Elfenbenskusten.

Sylla
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Elfenbenskusten har gått in i en infernalisk cirkel och situationen fortsätter att förvärras. Genom att leka med begreppet om ivorianskhet för att utestänga Ouattara från det politiska livet, öppnar makthavarna vägen till en etnisk konflikt. Bortom Ouattaras person är det nu befolkningen i norr i sin helhet, samtliga muslimer och samtliga personer med ett namn som låter utländskt som är offer för förföljelse och våld.
Tiotals dödade under de senaste dagarna gör att jag fruktar det värsta. Att fortsätta denna politik kan bara leda till ett blodbad, liknande det som har inträffat i andra länder. Laurent Gbagbo skall inleda en verklig nationell försoningspolitik som går genom ett avbrytande av talet om ivorianskhet, en ändring av den rasistiska konstitutionen och hållandet av demokratiska val där ingen av kandidaterna utestängs, i annat fall kommer riskerna för unionsutträde och inbördeskrig bara att öka. Vilken legitimitet skall ett val till nationalförsamlingen få, där bara 34 procent av befolkningen röstade, eftersom miljoner personer bojkottade valet.
Herr kommissionär, vi gladde oss åt general Gueis avgång. Om vi nu vill vara trovärdiga, bör vi vara stränga med Laurent Gbagbo för att vägra denna farliga och okontrollerbara avvikelse. Och det är inte av en slump som OUA och många afrikanska statschefer otvetydigt fördömer ivorianskheten. De vet mycket väl att en etnisk eller separatistisk konflikt i Elfenbenskusten skulle kunna leda till ett uppflammande av hela området. Herr talman, herr kommissionär, jag tror att vi inte vågar vara mer återhållsamma om denna attityd.

Morillon
Herr talman! Vår kollega, Sylla, sade just att det är med lättnad som vi mottog inledningen till Elfenbenskustens återgång på vägen till rättsstat vid tidpunkten för presidentvalet nyligen och general Gueis misslyckade försök att behålla makten.
Det är således i förhållande till denna förhoppning som vi med den största oro har följt den senaste händelseutvecklingen, som på nytt har blodat ner detta vackra land och riskerar att skapa en brytning mellan norr och söder av etniska och religiösa skäl.
Vi kan bara fördöma denna tillbakagång och uppmana de aktuella ledarna att lugna ner de sina innan ekorrhjulet startar med våld och hämnd, vars beklagliga förödelse uppstått genom samma diskrimineringar på andra ställen i världen och i kärnan av Europa vid detta sekels slut.
Europeiska unionens uppgift är att i sitt sköte sprida det område för stabilitet och fred som grundarna har kunnat införa på båda sidorna om Rhen för femtio år sedan. Detta har bara varit möjligt genom försoningen och respekten för varje samfunds identiteter som tidigare var motståndare. Det som då bara var en dröm har blivit verklighet.
Det är denna utmaning som de ansvariga makthavarna i Elfenbenskusten står inför för närvarande. Vi får önska att de har mod att anta utmaningen, och vi får inte spara på någon ansträngning för att hjälpa dem.

Martínez Martínez
Herr talman! Sedan flera månader har Elfenbenskusten givit upphov till en berättigad oro hos den europeiska allmänheten och motsvarande oro i vårt parlament.
Den turbulenta situationen har förvånat många eftersom den uppkom i ett lugnt land, relativt framgångsrikt, med institutioner som fungerade på ett rimligt sätt och med ett tillfredsställande samlevnadssamhälle.
De traumatiska händelserna som utspelat sig där tolkar på ett klart sätt den nedrustningsprocess som hela den afrikanska kontinenten lider av. I Elfenbenskusten har denna nedrustning varit dramatisk, vad gäller ekonomin. Kakaoprisernas nedgång, den tryckande utlandsskulden, höjningen av bränslepriserna m.m. har lett till en intern situation med ökad spänning, med en märkbar nedrustning av det sociala klimatet, med en ökning av arbetslösheten och fattigdomen. Främlingsfientligheten fann i detta panorama en lämplig grogrund med politiska makter som var beredda att i eget intresse använda den kring begreppet ivoirité och med invandrare som rotat sig sedan decennier som måltavla för sin motbjudande fientlighet.
Inom denna ram uppstod militärernas maktövertagande som, som alltid, bara bidrog till att försämra situationen. Våldet blev allmänt utbrett, särskilt mot den invandrade befolkningen eller medborgare från norr eller grannländer.
Den uttalade politiska processen för att återupprätta den demokratiska legitimiteten har inte uppfyllt de hopp några hade satt till förfarandena. Efter ett mer än tvivelaktigt presidentval insisterade Europaparlamentet på att begära att de lagstiftande valen den 10 december skulle vara fria, rättvisa och pluralistiska. I dag måste vi medge att våra krav inte uppfyllts. Det värsta är att i 32 valkretsar har man inte ens haft val, vilket gör att legitimitetskrisen är ännu mer uppenbar.
Man måste alltså skapa politiska villkor för att kunna få ett slut på uteslutning, tillåta deltagande av RDR och övriga politiska makter i den demokratiska processen och säkerställa åtminstone under dessa förhållanden i väntan på valen i januari att man skall kunna öppna en viss väg tillbaka till den demokratiska normaliseringen. Problemet är inte att kalla till allmänna val till varje pris. För att dessa verkligen skall leda till att lösa upp den nuvarande situationen är det nödvändigt att först skapa villkor för att sådana val skall kunna hållas under civil fred och försoning. Villkor för detta är att ingen skall känna sig utesluten,, att den högsta domstolen som upprättats av militärmakten försvinner och att statschefen utan tvetydighet ingriper i processen att återupprätta demokratin och att man lyssnar på åsikterna i kommittén för nationell försoning.

MacCormick
Herr talman! Precis som domare Stevens sade så sent som i går, är det inte bra för rättssäkerheten eller demokratin om domare blandar sig i den rättsliga processen och förklarar att man inte skall ta hänsyn till den ena eller andra sidans röster. Detta är just vad som hänt också i Elfenbenskusten, och t.o.m. på ett mer uppseendeväckande sätt, vad jag har förstått. Vi har bevittnat en oerhört orättvis inblandning i - och störande av - en korrekt genomförd valprocess i landet. Vi i detta parlament måste försvara den rätt som medborgarna i Elfenbenskusten - och alla andra - har, till ett rättvist och korrekt organiserat demokratiskt system med ett icke-partiskt rättsväsende.
Vi känner till att Europeiska unionen i detta fall har ett visst stöd genom artikel 96 i Cotonoupartnerskapsavtalet. Vi uppmanar kommissionen, genom detta förslag, att använda detta inflytande och vi hoppas att den kommer att göra det.

Cauquil
Herr talman! Vi kan inte ansluta oss till anmälan om en främlingsfientlig och folkfientlig politik av makthavarna i Elfenbenskusten utan att samtidigt anmäla den obeskrivliga politik som förts av de franska statliga myndigheterna som inte bara stöder den ivorianska presidenten och hans politik, men gör diplomatisk hemförsäljning till fördel för den hos regeringarna.
Denna politik följer kontinuiteten i den franska imperialistpolitiken. Dessa ledare, vilken politisk etikett de än har har stegvis stött diktaturen av Houphouët-Boigny, därefter Bédiés auktoritära och korrumperade regim innan den stödde kuppgeneralen Guei och nu den så kallade socialisten med främlingshataren Gbagbo. Det har ingen betydelse för den franska staten vad de ivorianska ledarna påtvingar sitt eget folk om de troget tjänar de stora franska företagens intressen som finns närvarande i Elfenbenskusten som under kolonialismen liksom efter alltid har gjort avsevärda vinster genom att plundra landet och exploatera arbetarklassen.

Coûteaux
Herr talman! Det är tur att vi har fått tillfälle att tala om Afrika, vilket vi gör alldeles för lite. För en gångs skull låt oss för Guds skull undvika att betona och rentav intensifiera rivaliteterna i de unga och ömtåliga afrikanska nationerna.
Den demokratiska processen i Elfenbenskusten är hädanefter på god väg. Upphovsmannen till statskuppen i december 1999 förlorade i allmänna val - något anmärkningsvärt som inte hade setts på tjugo år - till fördel för en kandidat som man kan anse som den absolut legitima presidenten i Republiken Elfenbenskusten.
Det är således vår sak att anse dem som protesterar mot president Gbagbos legitimitet som subversiva element, vilket den ivorianska regeringen verkligen har rätt att ta hänsyn till. Ouatara har inte ivoriansk nationalitet och det är absolut normalt, såsom det skulle vara i var och en av våra stater att Elfenbenskusten avlägsnar från nationellt ansvar dem som inte har ivorianskt medborgarskap. Begreppet ivorianskhet förefaller mig, för min del, absolut välgrundat.
Jag vill tillägga att de tredje länder som drar nytta av denna situation för att destabilisera Elfenbenskusten, utan tvivel i brist på att kunna kontrollera landet, kommer inte att förhindra att demokratin går framåt i Afrika, framför allt i det fransktalande Afrika och särskilt i Elfenbenskusten, efter Senegal i början av året. Frankrike skall hedras för att det följer med sina partner och allierade på denna nyttiga väg.

Patten
. (EN) Detta är en viktig debatt. Jag vill klargöra att kommissionen delar parlamentets åsikt att övergångsprocessen från militärkupp till demokratiskt vald regering i Elfenbenskusten har kollapsat - för att uttrycka sig försiktigt - och nu befinner sig långt ifrån de demokratiska normer som vi vill se.
Kommissionen beklagar djupt att presidentvalet, som redan saknade trovärdighet p.g.a. att vissa kandidater var obehöriga att ställa upp i valet, åtminstone inte delvis kompenserades genom öppnare parlamentsval, där befolkningen hade fått möjlighet att lägga sin demokratiska röst. Detta hade verkligen Europeiska unionen hoppats på. Vi hade trots allt formulerat ett uttalande den 28 oktober i vilket vi uppmanade Laurent Gbagbo "att se till att skapa den demokrati som Elfenbenskustens medborgare kräver".
Kommissionen är också mycket oroad över den senaste tidens våld. Vi är mycket bekymrade över de massakrer som ägde rum ungefär samtidigt som de båda valen i oktober och i början av december. Vi anser att det inte kan komma till stånd någon nationell försoning förrän ansvaret för dessa handlingar har klarlagts.
De ivorianska myndigheterna har lovat att inleda rättsliga undersökningar av händelserna i oktober och det har också inrättats en internationell undersökningskommitté. Vi anser att samma förhållningssätt bör tillämpas när det rör den senaste tidens våld och att undersökningarna bör inledas utan dröjsmål.
Mot bakgrund av den nuvarande situationen har kommissionen för avsikt att föreslå att överläggningarna inleds på grundval av artikel 96 i Cotonouavtalet. Jag hoppas att MacCormick är nöjd med detta, även om jag anser att domare Brandeis och domare Frankfurter bör bli litet oroade över jämförelsen mellan Högsta domstolen och Elfenbenskustens domstol.
Syftet med dessa överläggningar är att noga bedöma situationen med våra AVS-partner, inklusive Elfenbenskusten. Vi siktar på ett resultat som ser till att inkludera alla parter i det politiska systemet och som försonar de olika delarna av befolkningen, nord och syd, muslimer och kristna.
Dessa överläggningar kommer att omfatta en omvärdering av villkoren för Europeiska unionens samarbete med Elfenbenskusten. Ännu så länge har samarbetet begränsats till direkt stöd till befolkningen och det civila samhället, särskilt genom icke-statliga organisationer och humanitärt bistånd. Man avsatte 300 000 euro som ett resultat av händelserna i oktober. Vi anser att detta bör vara tillräckligt för att täcka de medicinska behov som har samband med det våld som ägde rum i början av december.
Jag hoppas att detta klargör vårt engagemang när det rör denna situation. Jag vill återigen försäkra parlamentet om att vi kommer att hålla det fullständigt informerat om resultatet och framstegen under diskussionerna om artikel 96 i Cotonouavtalet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär. Ni har uttalat er om många frågor i eftermiddag. Vi vill verkligen tacka er för detta.
Under debatten om den brittiska ubåten i Gibraltar sade ni att den allmänna säkerhetsplanen för Gibraltar skulle finnas tillgänglig för kollegerna i kammaren. Man kan nu hämta ett halvdussin exemplar på talmannens kansli.
Den gemensamma debatten är nu avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum om några minuter.

Bautista Ojeda
Herr talman, herr kommissionär! Jag ber er att ni godtar mina ursäkter för den attityd jag hade i debatten.
Med avseende på de smädande anspelningarna som uttalats om min person måste jag säga att det inte är min normala attityd och att jag inte på något sätt försökt störa debattens normala utveckling.

Talmannen
Tack så mycket, herr Bautista Ojeda.
Jag förklarar debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt avslutad.
Vi övergår nu till omröstningen.
Om resolutionsförslagen om fångar i Turkiet.

Wurtz
Herr talman! Jag skulle vilja ha ett klargörande. Vi var absolut positiva till att det skulle bli en gemensam resolution efter debatten om Turkiet. Men enligt den information jag har så har alla andra grupper dragit tillbaka sin resolution. Om så är fallet skulle bibehållandet av en enda resolution bli rent formellt och i så fall drar jag till baka vår grupps resolution.
Var vänlig bekräfta för mig att de övriga grupperna verkligen har dragit tillbaka resolutionerna.

Talmannen
Herr Wurtz! Jag skulle precis som ni vilja veta säkert, men det enda sättet jag kan vara säker på att de har dragits tillbaka, i brist på skriftliga dokument, är om alla politiska grupper formellt förklarar att de har eller inte har dragit tillbaka respektive resolution.

Swoboda
Herr talman! Jag följer kollegan Wurtz exempel och drar formellt tillbaka vårt resolutionsförslag.

Auroi
Herr talman, på De grönas vägnar drar vi också tillbaka vårt resolutionsförslag.

Cox
Herr talman! Jag drar nu formellt, men inte skriftligen, tillbaka resolutionen.

Talmannen
Således har vi, ärade ledamöter, bekräftat att de resolutionsförslag som Wurtz avser har dragits tillbaka, varför ingen omröstning genomförs.

OMRÖSTNING (fortsättning)
Titley
Herr talman! Jag undrar om kommissionär Patten kan förklara för mig hur kommissionen skall hjälpa till med att reparera en ubåt, vilket egentligen är vad vi just röstade om.

Patten
. (EN) Som ledamoten vet, har jag redan uttalat mig två gånger i denna fråga i eftermiddag, men det jag diskuterade var kommissionens behörighet, inte dess "allsmäktiga" behörighet.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Patten.
  
Röstförklaringar - Betänkande (A5-0371/2000) av Langen

Lund
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för betänkandet av Werner Langen om världens varvsindustri. Det har vi gjort, därför att vi anser det viktigt att det finns en uppgörelse om sund konkurrens inom varvsindustrin i världen och därför att vi anser att det sätt på vilket länder som Sydkorea ger sina varv statsunderstöd bidrar till att fördärva skeppsbyggandet i världen. En osund konkurrens kan bidra till att fördärva goda varvsmiljöer, förlust av know-how och förlust av arbetstillfällen och kan på lång sikt leda till monopolsituationer, vilket inte kommer att gagna världshandeln.
Vi kan dock inte stödja det konkreta förslaget om att förlänga uppgörelsen om driftsstöd i upp till två år. Vi anser principiellt att vi inte kan lösa varvsindustrins problem genom att fortsätta en konkurrens som bygger på statskassans storlek. Vårt motstånd mot förslaget att förlänga driftsstödet i upp till två år är emellertid politiskt betingat av att det också internt inom EU råder en sund konkurrens. Det är därför viktigt att kommissionen uppmärksamt följer upp besluten i de fall då det också internt inom EU kan tänkas förekomma olagligt statligt stöd till skeppsvarv.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.10.)

