Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets sammanträde återupptaget efter avbrottet den 7 oktober 1999.

Bethell
Fru talman! Jag har meddelat er om min avsikt att ta upp frågan om besöken av Kinas president till Frankrike och Storbritannien och de effekter dessa kan ha på kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Kina, och om den franska och brittiska polisens arresteringar och hårdhänta uppträdande.
Det har förekommit mycket allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Kina, vilket man borde ta hänsyn till. Jag hoppas att ni, fru talman, inte kommer att överväga att bjuda in Kinas president till detta parlament, eftersom det verkligen skulle vara en skam. Det är inte så illa om han blir inbjuden av drottningen eller av president Chirac, men, jag ber er, inte hit.
(Applåder)

Talmannen
Herr Bethell! Jag förstår inte riktigt vad ert inlägg har med arbetsordningen att göra. Jag antar att det handlade om ett förslag som rör förfaranden, men som inte var det. Jag noterar emellertid ert kloka råd.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är granskning av det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen, i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen.
Beträffande torsdagen:

Talmannen
Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp har begärt att kommissionens uttalande om det brittiska nötköttet skall tidigareläggas och äga rum redan på torsdag. Jag vill poängtera att om vi i talmanskonferensen beslutat att lägga denna debatt på fredagen beror det naturligtvis på att vi vill ta hänsyn till experternas sammanträde som äger rum kvällen före, dvs. på torsdagen. Utan att vilja föregripa kammarens beslut vill jag ändå påpeka detta.

Watson
Fru talman! Jag skulle vilja säga några ord för min kollega Lynnes räkning, som så beklagligt skadade axeln när hon föll ned för en trappa, medan hon förevisade hur farlig en särskild typ av trappa är!
Lynne skulle ha bett om att vi tillåts avsluta debatten om brittiskt nötkött med förslag till en resolution från de olika politiska grupperna. Jag skulle vilja föreslå att de politiska grupperna får lägga fram förslag till en resolution, som avslutning på debatten om brittiskt nötkött.

Talmannen
Tack, herr Watson. Till att börja med ber jag er att till fru Lynne framföra mitt beklagande och mina förhoppningar om ett snart tillfrisknande. Det finns två aspekter på detta: vi hade redan problem med hissarna, och när det gäller trapporna är det något som vi också måste kontrollera.
Jag skulle vilja att vi tar var sak i tur och ordning, för jag förstår inte riktigt. Jag hade fått två förfrågningar, där den första innebar att den debatt som fastställts till fredagen i stället skulle äga rum på torsdagen. Det är denna begäran som ni till att börja med skulle stödja i er grupps namn, och jag ger er därför ordet på nytt.

Watson
Fru talman! Jag ber om ursäkt för att jag inte uttryckte mig tydligare nyss.
Vår ursprungliga begäran var att flytta fram debatten till torsdag. Vi förstår emellertid nu att anledningen till att kommissionen önskade göra sitt uttalande på fredag var att veterinärmedicinska kommittén har ett möte på torsdag, då man kommer att behandla denna fråga, och att kommissionen följaktligen kommer att kunna ge mer utförlig information på fredag. Vi välkomnar detta, men vi skulle också vilja be om att ledamöterna får möjlighet att lägga fram förslag till en resolution i slutet av debatten.

Talmannen
Om jag förstår er rätt drar ni med andra ord tillbaka er begäran om att flytta fram debatten, på grund av det argument jag framfört. Däremot vidhåller ni er begäran som syftar till att lägga fram resolutionsförslag som avslutning på debatten. Finns det någon talare som vill uttala sig emot denna begäran?

Donnelly
Fru talman! I stället för de tomma gester som vi får från liberalerna och de brittiska konservativa i frågan om brittiskt nötkött, kan vi höra vad kommissionen har att säga på fredag. Parlamentet kan sedan vid någon tidpunkt i framtiden lägga fram en muntlig fråga med debatt, då vi kan ha en resolution som avslutning på debatten. Vad vi vill höra på fredag är ett tydligt uttalande av Byrne om lagenligheten för det dokument som den franska regeringen har kommit med. Jag förväntar mig att det kommer att innebära en upprättelse för det brittiska nötköttet. Vad vi sedan vill se är att kommissionen vidtar åtgärder, eller att den franska regeringen backar och tillåter fri rörlighet för varor i hela Europeiska unionen.
Det finns nu inget behov av en resolution från parlamentet. Jag skulle önska att vissa brittiska ledamöter upphör med den billiga politik som vi denna vecka ser i denna kammare.
(Applåder från vänster)

Talmannen
Kära kolleger! Jag har alltså fått en begäran från den liberala gruppen som syftar till att lämna in och rösta om resolutionsförslag efter att debatten om det brittiska nötköttet avslutats.
(Parlamentet avslog begäran)

Elles
Fru talman! Det bör här påpekas att det var de brittiska konservativa, PPE, som bad att denna punkt skulle placeras på fredagens föredragningslista, av den enkla anledningen, som Watson sade, att kommissionen inte kommer att vara förberedd före fredag morgon. Jag tillbakavisar därför Donnellys anklagelser. De brittiska konservativa vill att vi skall ha en fri handel i Europeiska unionen. Vi vill få den inre marknaden att fungera och se brittiskt nötkött köpas på kontinenten.

Talmannen
Det gäller fortfarande torsdagen och jag har en begäran från Europeiska folkpartiets grupp om att tidigarelägga den muntliga frågan om fiskeavtalet mellan Europeiska unionen och Marocko och behandla den på torsdagen. För närvarande är den punkten upptagen på fredagens föredragningslista.
Vem vill stödja denna begäran?

Poettering
Fru talman! Det har alltid varit ett önskemål från våra kolleger i fiskeriutskottet att vi inte skall debattera om fiskerifrågor enbart på fredagar, och vi har hört att det finns tillräcklig tid på torsdag eftermiddag för att diskutera en fråga. Eftersom nu förbindelserna med Marocko inte bara rent allmänt utan också i fråga om fiskeripolitiken är av så stor betydelse, gläder det oss att vi på torsdag har tid att ägna denna fråga den uppmärksamhet den förtjänar. Jag vore tacksam om vi också kunde besluta om det i relativ enhällighet.

Talmannen
Finns det någon talare som vill uttala sig mot denna begäran från det europeiska folkpartiet?
Så är inte fallet och jag kan för övrigt bekräfta att torsdagens föredragningslista hade plats för detta.
(Parlamentet biföll begäran)
Den muntliga frågan är alltså upptagen i slutet av torsdagens föredragningslista.
(Parlamentet fastställde föredragningslistan med dessa ändringar.)

Pack
Fru talman! Jag ber om ursäkt, men i onsdags trodde jag att det bara var tisdag. Jag ber er vänligen säga mig om det vore möjligt att rådet före omröstningen om Kosovobetänkandet - som vi enträget har bett om - äntligen tar ställning till parlamentets ändringsförslag, innan vi sedan gör den slutliga omröstningen. Vi hade skriftligen bett om att rådet skall vara närvarande och ta ställning till det, och att vi röstar först därefter. Är det nu klart att det kommer att ske på det viset?

Talmannen
Absolut, fru Pack, jag kan försäkra er att rådet kommer att närvara och att vi har lämnat parlamentets begäran till rådet.

Flemming
Fru talman! För mig handlar det om en kränkning av de mänskliga rättigheterna. Många européer här var chockerade och mycket upprörda över att de, under de senaste dagarna, tvingats ta del av att det, i ett land som vi är mycket vänskapligt inställda till, och som vi européer, framför allt även i mitt hemland, är skyldiga stort tack, dvs. Amerikas förenta stater, fortfarande är möjligt att med lagens hjälp ställa barn inför rätta och föra bort dem hemifrån försedda med hand- och fotbojor - och jag menar inte 17- eller 18-åriga ungdomar, utan 10- och 11-åriga barn. Detta skedde en liten spenslig pojke med mycket ljus barnröst, som man anklagade för att ha ofredat sin femåriga syster sexuellt.
Fru talman, jag ber er att skriva ett brev till guvernören i Colorado och be om hans faderliga hjälp för detta lilla plågade barn. Påminn honom också om att Amerikas förenta stater vid sidan av Somalia är det enda land som ännu inte har ratificerat FN:s konvention om barnens rättigheter.
(Livliga applåder)

Talmannen
Tack, fru Flemming. Vi skall mycket noggrant studera frågan och jag planerar mycket gärna för ett inlägg i den riktning ni önskar.

Plooij-van Gorsel
Fru talman! Jag har en mindre känslomässig men ändå viktig sak att ta upp. Jag frågade er vid parlamentets första sammanträdesperiod om ni kunde göra något åt TV-kanalerna. I den förra byggnaden hade vi i fem års tid en nederländsk TV-kanal, men nu har vi plötsligt inte någon nederländsk kanal längre. Det frågade jag er om under den första sammanträdesperioden, och ni garanterade då att ni skulle göra allt för att ordna upp det. Nu har vi kommit tre sammanträdesperioder och tre månader längre. Jag tvivlar inte på era goda föresatser, men än så länge har det inte hänt något. Jag skulle än en gång vilja be er se till att vi får en nederländsk kanal på TV igen, såsom vi hade i den gamla byggnaden här bredvid.

Talmannen
Tack, fru Plooij-van Gorsel. Tack för att ni ännu en gång fäst min uppmärksamhet på frågan. Vi skall se när detta kan ske. Jag trodde att det var så. Jag önskade det och jag betonade det verkligen. Jag tror att det ännu inte kunnat ske av tekniska skäl, men jag lovar att se till att det ordnas så snart som möjligt.

Berthu
Fru talman! Jag skulle vilja ställa en ordningsfråga eftersom parlamentsledamöterna nyss erhållit en katalog, som uppenbarligen givits ut av den amerikanska handelskammaren i Belgien, och som innehåller en förteckning över parlamentsledamöterna och uppgifter om dem. Men när jag läser uppgifterna om mig, och om andra ledamöter i min grupp, kan jag inte se namnet på mitt parti eller min grupp, Gruppen Unionen för nationernas Europa, utan enbart ett fullständigt subjektivt utlåtande: nationalist som är emot Europeiska unionen.
Fru talman! Jag anser att det är litet underligt att amerikanarna sorterar ut vilka som är bra och dåliga européer. Och det är ännu mer underligt att Europaparlamentets generalsekreterare, kanske utan att veta det, bryter mot skyldigheten att inta en reserverad hållning och har skrivit ett förord som lovordar denna katalog, där jag bl.a. läser att den är användbar i affärslivet och till och med utgör verklig offentlig service!
Fru talman! Jag tror att generalsekreterarens goda tro har missbrukats. Han hade inte sett alla detaljer i katalogen!
Skulle han kunna sända ett brev till katalogens upphovsmän och säga att han inte accepterar dessa subjektiva värderingar och begära en ändring? I annat fall skulle jag naturligtvis bli tvungen att anse att det verkligen handlar om ett brott mot skyldigheten att inta en reserverad hållning.
(Applåder)

Talmannen
Jag lovar att jag mycket noggrant skall läsa broschyren och om det behövs en ändring skall vi naturligtvis gärna göra den.

Chichester
Fru talman! Mitt betänkande, som vi skulle ha debatterat och röstat om denna vecka, har blivit uppskjutet. Som jag förstod det hade det blivit uppskjutet till sammanträdet den 3 november, men jag kan inte se det på föredragningslistan. Kan ni klargöra för mig om det rör sig om ett misstag, eller om det kommer att skjutas upp igen. Jag börjar känna att det snart är dags att döpa om betänkandet till "Uppskjutandet" !

Talmannen
Herr Chichester! Jag kan säga er att betänkandet har förts upp på föredragningslistan för sammanträdesperioden i november i Strasbourg. Jag trodde att det skulle passa er och jag ser att så är fallet.

Bigliardo
Fru ordförande! I dessa dagar har den italienska pressen avslöjat skandalen med Mitrokhin-arkivet som gäller en spionhistoria. Eftersom jag tillhör den grupp parlamentsledamöter som upplöstes av en demokratisk omröstning i detta parlament har jag försökt att verkligen förstå betydelsen av ordet "samband". Genom att följa skandalen i pressen har jag förstått att två framstående europaparlamentariker är inblandade i den här historien. Eftersom dessa två ledamöter är inblandade skulle jag vilja veta om sambandet även gäller eventuella förhållanden mellan deras grupper och KGB.

Ludford
Fru talman! Då det gäller frågan om TV-mottagning, som min kollega Plooij-van Gorsel tog upp, skulle jag vilja uttala min förhoppning om att de tekniska problem som för närvarande gör det omöjligt att ta emot BBC 1 och BBC 2 kan lösas. Jag vet att vi engelsktalande översköljs av Sky, CNN och BBC World, men det är inte samma sak som att ha de inhemska kanalerna.

Talmannen
Jag tror att er begäran medför ett annat problem på det tekniska planet, ett problem som vi skall granska, men som förefaller mig svårare att lösa än Plooij-van Gorsels problem.

Ändring av arbetsordningen till följd av det interinstitutionella avtalet (OLAF)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande av Napolitano, för utskottet för konstitutionella frågor om de eventuella ändringarna av arbetsordningen till följd av det interinstitutionella avtalet av den 25 maj 1999, avseende de interna utredningar som utförts av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF).

Napolitano
. (IT) Fru talman! När man talar i en parlamentarisk församling är det kanske för mycket begärt att kräva tystnad, man får nog nöja sig med ett mindre sorl. Ärade ledamöter, det betänkande och det förslag till beslut jag lägger fram och kort skall redogöra för i utskottets för konstitutionella frågor namn gäller tillämpningen av det interinstitutionella avtalet om hur bedrägeriutredningar skall utföras. Vi lägger fram detta betänkande på särskild begäran av parlamentets talman och med all hänsyn tagen till budgetkontrollutskottets åsikt.
Jag skulle vilja påminna om fakta som för övrigt är mycket enkla. Den 6 maj 1999 godkände Europaparlamentet genom omröstning i plenum detta interinstitutionella avtal. Den 25 maj 1999 undertecknades avtalet av parlamentets talman Gil-Robles och av rådets och kommissionens ordförande. Rådet och kommissionen fattade den 25 maj respektive den 2 juni de erforderliga besluten inom sina befogenhetsområden för att tillämpa avtalet inom dessa institutioner. Vi ligger efter betydligt, vilket naturligtvis kan förklaras med uppehållet i samband med valet och igångsättningen av det nya parlamentets arbete. Vi måste dock gå vidare utan ytterligare förseningar för att undvika att några som helst missförstånd uppstår om vår vilja att samarbeta fullt ut för att bedrägeriutredningarna skall kunna genomföras så korrekt och rigoröst som möjligt. Det handlar faktiskt om att i enlighet med artikel 186c i arbetsordningen införa en ny mycket kort artikel - 9c - som möjliggör att lägga in texten till det interinstitutionella avtalet som bilaga, med erforderliga tekniska justeringar för vår institutions befogenhetsområde.
För att undvika några som helst missförstånd eller tvetydigheter om vilka funktioner och befogenhetsområden en institution som Europaparlamentet och en byrå som OLAF har, skulle jag, fru talman, vilja understryka att både i det femte skälet och i artikel 1.2 slås det fast utan skuggan av ett tvivel att bestämmelserna i fördragen i allmänhet och protokollet om immunitet och privilegier i synnerhet skall iakttas till fullo. Jag skulle vilja tillägga att under den debatt som ägde rum den 14 oktober i utskottet för konstitutionella frågor, då det uttrycktes oro speciellt för artikel 2, kom alla vi ledamöter i utskottet överens om ett tillägg som i dag är sista stycket i artikel 2 och som lyder: "Denna artikel skall tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av de konfidentiella krav som fastställts i rättsakt eller Europaparlamentets arbetsordning." Jag anser alltså, ärade kollegor, att vi kan anta denna text med största tillförsikt, också därför att utskottet för konstitutionella frågor enhälligt har godkänt detta betänkande och detta förslag till beslut.

Dimitrakopoulos
Fru talman, värderade kolleger! Först skulle jag vilja lovorda ordföranden för utskottet för konstitutionella frågor, Napolitano, för att han i detta betänkande på ett så tydligt sätt reder ut en viktig fråga. Vi vet alla att denna insats är i högsta grad aktuell och betydelsefull just nu, då man från alla håll hör kravet att bedrägerierna skall bekämpas och helst elimineras helt och att man även måste bekämpa de förhållanden som möjliggör bedrägerierna. Som ni alla vet, tog Europaparlamentet ett initiativ i den här frågan för bara några månader sedan och fattade ett beslut med mycket konkret innehåll, ett beslut som Napolitano införlivat i betänkandets text. Detta beslut innehåller mycket konkreta artiklar om hur vi måste arbeta och vilka punkter vi måste ta hänsyn till, om vi skall kunna förverkliga målet att bekämpa bedrägerierna.
Detta är inte rätt tillfälle att åter analysera var och en av dessa artiklar. Däremot är det nödvändigt att ännu en gång framhålla parlamentets engagemang, Europaparlamentets engagemang i fråga om bedrägerierna, ett engagemang som kommit till uttryck i Europaparlamentets interna beslut, men också ett engagemang som upprepas och formuleras på nytt i Napolitanos betänkande och förslag. Jag anser det viktigt för parlamentet, viktigt för Europaparlamentet som institution, att ännu en gång tillgodose de europeiska medborgarnas krav, vilka kommit till mycket tydligt uttryck under den senaste tiden och naturligtvis under de senaste valen till Europaparlamentet.
Fru talman och värderade kolleger, ni vet att frågan om bedrägerierna engagerar oss alla. Vi har många gånger framhållit att bedrägerierna måste bekämpas och elimineras. Men ni vet mycket väl, vilket bevisas av vår erfarenhet i Europaparlamentet och i Europa över huvud taget, att det inte räcker med ett konstaterande. Det räcker inte att bara upprepa åsikten att någonting måste göras. Det krävs åtgärder, och det krävs konkreta åtgärder, åtgärder som kan utgå från oss och som kräver att bedrägerierna skall bekämpas och elimineras. Napolitanos förslag, som enligt hans egen utsago antagits enhälligt av utskottet för konstitutionella frågor, innebär ett tydligt och synnerligen konkret steg i denna riktning. Och just därför måste det antas av parlamentet. Samtidigt vill jag inte försumma att också nämna det viktiga bidrag som lämnats av Europaparlamentets budgetkontrollutskott, som genom ett yttrande, vilket också ingår i Napolitanos betänkande, verkligen skapat en riktig grund för det fortsatta arbetet.
Avslutningsvis, riktar jag ännu en gång ett tack till ordföranden för utskottet för konstitutionella frågor men också till budgetkontrollutskottet. Jag vill uppmana parlamentet att rösta för Napolitanos betänkande.

Bösch
Fru talman, kära kolleger! Jag kan fortsätta där föregående talare slutade. Vi stöder absolut kollegan Napolitanos betänkande. Vi har i budgetkontrollutskottet rekommenderat att man direkt i arbetsordningen bakar in de ändringar som blivit nödvändiga på grund av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF). Utskottet för konstitutionella frågor föreslår en enda förankrande artikel i själva arbetsordningen och med den fulla ordalydelsen - som det överenskommits i det interinstitutionella avtalet - som en bilaga till detta. Detta är fullkomligt i sin ordning. Det som är avgörande är att substansen förblir oförändrad. Substansen är, som redan nämnts, att vi som parlament ger en klar signal till att vi inte bara begär och föreskriver undersökningar för andra genom en extern oberoende instans, utan att vi också själva vill underkasta oss dem. Det skulle glädja mig om vi här hade kunnat diskutera detta beslut från parlamentet tillsammans med frågorna beträffande utnämnandet av den nya direktören för OLAF. Vi hade planerat en utfrågning av de utvalda kandidaterna i budgetkontrollutskottet under den gångna veckan. Men kommissionen var för sent ute med att ställa upp den definitiva listan på kandidaterna. Somliga verkar också anse att vi otillbörligt blandar oss i ett utnämningsförfarande, som är och förblir kommissionens sak.
Då bortser man från eller tiger med att det inte på något sätt handlar om ett normalt utnämningsförfarande, utan om att tillsätta en högt uppsatt tjänst med långtgående befogenheter och med rätt att genomföra administrativa undersökningar i unionens alla organ och institutioner. I OLAF-förordningen av den 25 maj 1999 förutses uttryckligen att kommissionen kan utnämna direktören först efter avstämning med parlamentet och rådet. Det måste alltså finnas ett samförstånd mellan de tre organen. Detta förfarande valdes för att säkerställa direktörens oberoende. Jag hoppas att vi denna vecka här i Strasbourg kommer att lyckas dämpa förvirringen vad gäller förfarandet. Vi får i slutändan inte framstå som de som förhalar ett beslut, efter att vi här i kammaren för nästan exakt ett år sedan med överväldigande majoritet fick igenom idén med en oberoende bedrägeribekämpningsbyrå!

Corbett
Fru talman! För min grupp utgör detta interinstitutionella avtal ytterligare en byggsten i återupprättandet av Europeiska unionens trovärdighet vad beträffar hur den tar itu med bedrägeri och ekonomisk misshushållning. Jag säger "ytterligare" en byggsten, eftersom detta parlament sedan förra året har haft de hårdaste bestämmelserna av så gott som alla parlament i Europa vad beträffar redovisningen av ledamöternas ekonomiska intressen, och det har redan i arbetsordningen en av de hårdaste bestämmelserna vad beträffar lobbyisternas uppträdande inom institutionen.
Detta interinstitutionella avtal tar oss ytterligare ett steg i en annan riktning, med den skyldighet det skulle lägga på alla ledamöter och på all personal att använda de korrekta förfarandena för att informera den framtida byrån, OLAF, så att alla anklagelser om bedrägeri kan undersökas på ett korrekt sätt.
Det interinstitutionella avtalet har undertecknats av de andra institutionerna, och det har, vad beträffar de interna bestämmelserna, faktiskt redan antagits av både rådet och kommissionen, där det gäller både politiker och personal i lika grad. Vi skall i dag anta samma eller mycket liknande bestämmelser för oss själva. Det har glatt mig mycket att hittills under debatten höra att PPE-gruppen nu tycks godta att dessa bestämmelser även bör gälla inom parlamentet för parlamentsledamöterna.
Det fanns en fråga om detta, men jag tror att vi löste den tillfredsställande i utskottet, med det kompromissändringsförslag som lades fram av Gil-Robles och mig själv, i vilket specificerades att tillämpningen av detta interinstitutionella avtal inte är till förfång för bestämmelser i lag eller i vår arbetsordning vad beträffar en diskretionsplikt för ledamöterna. Nu har det klargjorts, och det finns inte några som helst skäl att inte tillämpa detta interinstitutionella avtal fullt ut. Det gläder mig att vi bör kunna uppnå detta i dag, åtminstone att döma av vad jag hört av de talare som har talat hittills.
Att skjuta upp det ytterligare eller, ännu värre, att misslyckas med att godkänna detta interinstitutionella avtal eller misslyckas med att tillämpa det internt, skulle vara mycket pinsamt för Europaparlamentet, och det skulle undergräva det goda arbete som parlamentet har uträttat för att bygga upp Europeiska unionens trovärdighet i frågor som hör samman med bedrägeri och ekonomisk misshushållning.

Duff
Fru talman! Min grupp välkomnar beslutet. I själva verket beklagar vi att parlamentet har blivit fyra månader försenat med att slutföra betänkandet. Ett misslyckande eller ytterligare förseningar skulle vara katastrofalt för parlamentets anseende bland allmänheten.
Beslutets kärnpunkt är artikel 2. Den kommer att säkerställa att det inte dyker upp en potentiell van Buitenen-affär från parlamentets egna led. Slutklausulen i artikel 2 är en aning kryptisk, och frågor kommer att dyka upp om dess innebörd. Det är viktigt att vi erkänner att den information som framkommer inom en tillfällig undersökningskommitté enligt arbetsordningen skall förbli hemlig endast om den bidrar till skrivningen av undersökningsrapporten. Vi måste erkänna att all information som framkommer som är överflödig eller onödig för undersökningen omedelbart skall offentliggöras.

Maes
Fru talman! Jag kan verkligen ansluta mig till gratulationerna till föredraganden och till de föregående talare som egentligen sade att de skulle stödja det här betänkandet. Därmed skulle jag kunna sluta, men när jag för en gångs skull har fyra minuter i stället för två så skall jag ändå säga litet mer om det.
Frågan efter mer öppenhet och insyn sammanhänger med den önskan om mer demokrati som är så stark i Europa, även gentemot de europeiska institutionerna. Parlamentet, det påmindes vi om, yrkade under den förra sammanträdesperioden med kraft för klarhet och motsatte sig lurendrejeri och bedrägeri. När jag kom hit för ett år sedan, såg jag betänkandena från budgetkontrollutskottet, betänkandet av Bösch, de många sammanträdena under ledning av Theato, van Buitenens motstånd. Allt det var en stor önskan om klarhet och insyn. Det ledde sedan också till ett interinstitutionellt avtal som vi gladde oss åt. Det kanske inte var helt och hållet så som vi hade önskat oss, men det var ändå en mycket anständig kompromiss och den gick längre än vad parlamentet hade kunnat uppnå, men vi hade då redan den 25 maj 1999. Under tiden har rådet, kommissionen och parlamentet i princip blivit ense men OLAF, den nya byrån för bedrägeribekämpning, kunde ännu inte startas eftersom det först dels måste fattas ett formellt presidiebeslut om att anpassa förfarandena till parlamentet och dels måste vi själva, som parlament, ta vårt ansvar så att även vi, personligen, våra avdelningar, vårt arbetssätt, kan låta oss kontrolleras på samma sätt som vi säger att kommissionen och parlamentets avdelningar skall kontrolleras. Jag tycker därför att det är absolut nödvändigt att vi tar det här steget i dag. Det finns naturligtvis personer som med rätta har kommit med formella invändningar men föredragandens sakkunnighet och sakkunnigheten hos de personer som medverkat till att ställa upp den här texten försäkrar oss helt om att alla invändningar nu är borta, och att vi har glasklara texter som gör det möjligt att det här kan tillämpas även på parlamentet om vi lägger till det här ändringsförslaget. Därför yrkar vi för att det skall ske utan dröjsmål, för tänk om det skulle vara tvärtom. Det törs jag inte ens tänka på, fru talman!
En av de värsta saker jag varit med om här i parlamentet var omröstningen om ledamotsstadgan eftersom det inte alls finns någon europeisk ledamotsstadga än, trots allt ståhej runt det där och trots parlamentets lovvärda insatser. Även då använde man argumentet att man inte uppnått det allra bästa för att inte eftersträva det som var bra. Jag tror att här saknas till och med argument för att göra det och vi kan, fullt övertygade om att alla formella invändningar har lösts, instämma med de föreslagna texterna så att bedrägeribekämpningen inte bara skall kunna tillämpas på andra utan även på oss själva. Att den informationsplikt som vi ålägger andra även skall gälla för oss, och att den kontroll som vi kräver för andra även skall gälla oss själva. Tidigare frågade mig många om parlamentet som ålägger kommissionen strängare kontroller och bekämpning av bedrägeriet nu även kommer att låta det gälla sig självt också. Jag skulle skämmas om vi nu inte kan anta det här i fullständig enighet.

Berthu
Fru talman! Min grupp godkänner fullständigt det interinstitutionella avtalet av den 25 maj 1999 om de interna utredningar som byrån för bedrägeribekämpning skall kunna bedriva inom gemenskapernas institutioner, organ eller organisationer inbegripet Europaparlamentet. Vi tycker att avtalet verkar utmärkt. Vi måste reagera starkt inför alla misstankar om bedrägeri oavsett vilka de är.
Men vi är mer förvånade över den tillämpningsåtgärd rörande Europaparlamentet som man föreslår oss i dag, i form av en ändring av kammarens arbetsordning för tjänstemän och parlamentsledamöter. Det förefaller mig som om vi samtidigt gått för långsamt och för fort fram. Inte tillräckligt snabbt eftersom det när det gäller tjänstemännen förefaller mig som om det var onödigt att vänta till slutet av oktober för att fatta ett beslut om tillämpning för anställda vid parlamentet. Ett enkelt beslut av presidiet, grundat på artikel 22.5 i arbetsordningen, skulle ha kunnat räcka.
Men vi kanske också gick för fort fram när det gäller ledamöterna och där erkänner jag mig skyldig inför Napolitano, ordförande i det konstitutionella utskottet, eftersom jag är ledamot av detta utskott. Men kanske kan debatten i kammaren göra det möjligt för oss att ta igen vissa saker som glömts. Vi borde ändå ha funnit det underligt - det förekommer inte i många parlamentariska demokratier - att ledamöterna av den valda kammaren kan kontrolleras av ett organ, som på långt eller nära håll sorterar under det verkställande organet och i detta fall samtidigt leds av en ansvarig som utses av kommissionen, även om OLAF kontrolleras av en oberoende tillsynsnämnd.
Denna kommentar bör leda oss till tolkningen av skäl 4 och artikel 1 i det interinstitutionella avtalet som fastställer de personer vars brister kan vara föremål för administrativa utredningar från OLAF:s sida. De som avses är tjänstemän eller anställda inom gemenskapen samt, jag citerar, "ledamöter, ledare eller personal vid institutioner, organ och organisationer inom gemenskapen som inte omfattas av tjänsteföreskrifterna". Jag tror att denna beteckning och bl.a. begreppet tjänsteföreskrifter visar att de ledamöter och den personal som det är fråga om snarare är anställda än folkvalda. Ledamöterna i Europaparlamentet omfattas för övrigt av en särskild stadga, enligt själva fördraget.
Fru talman! Därför anser jag naturligtvis att ledamöterna måste omfattas av ett strängt internt kontrollsystem - och jag är den första att säga det -, men jag tror inte att den text som skall införa denna kontroll bara skall vara en kopia av det modellbeslut som tillämpas litet hur som helst på gemenskapens myndigheter. Det behövs ett särskilt beslut om ledamöterna, vilket exempelvis för parlamentsundersökningarna skulle kunna innebära en särskild tillsynsnämnd, som skulle väljas av kammaren i början av varje mandatperiod. Denna text skulle helt naturligt finnas i en bilaga till arbetsordningen, medan den som gäller tjänstemännen inte skulle behöva finnas där.
Om våra kolleger ändå ansåg att det inte var politiskt möjligt att skilja antagandet från det nuvarande förslaget - och jag är inte långt ifrån att tycka som de -, tror jag ändå att vi ganska snart måste inleda en reform.

Bonde
Fru talman! Det bästa sättet att bekämpa bedrägerier på är inte att anställa flera kontrollanter utan att åstadkomma fullständig öppenhet kring anslagsgivning och administration, också i vårt eget parlament. Det är den nuvarande bristen på insyn som är bedragarnas bästa skydd. All anslagsgivning och administration sker i dag via elektronisk databehandling. Det är mycket enkelt att ge medborgarna tillgång till denna information genom Internet. Var och en kan på biblioteket eller i sin egen dator se vem som har fått hur mycket och till vad. Om ett företag eller en förening vill att anslag skall behandlas konfidentiellt, så står det dem fritt att finansiera den aktuella verksamheten med egna medel. Om ett företag eller en kommun eller en medlem vill ha ett bidrag från mig och de övriga europeiska skattebetalarna, så vill jag veta vad det är jag stöder. Jag kräver att medlen betraktas som anförtrodda medel och inte går till spillo eller försnillas av bedragare på vägen till sin mottagare. Men oavsett hur många vi anställer i OLAF, så kan det bara begränsa bedrägerierna till en viss del. Vi måste gå till roten, om vi skall komma åt bedrägerierna.
Den första förutsättningen är en radikal nedskärning av de projekt och bidragssystem som EU arbetar med. I Bryssel bör man endast ge anslag till projekt som är gränsöverskridande eller i sådana fall då varje enskilt land är för litet för att självt kunna utföra uppgifterna. Det bör inte vara en EU-uppgift att avgöra om skattebetalarnas medel skall gå till en kyrka i Christiansfeld eller en golfbana i Nordjylland. Den prioriteringen kan danska väljare och politiker göra mycket bättre. Det bör inte heller vara en EU-uppgift att avgöra om man skall bygga motorvägar eller skolor med EU-bidrag i Alentejo. Det valet bör vi tryggt kunna överlämna åt de portugisiska väljarna och de folkvalda. Överförandet av resurser från de rika länderna i norr till de fattiga medlemsländerna blir mera effektivt, om man sänker eller slopar de fattiga ländernas EU-avgifter. I dag innebär EU-bidrag oftast att fattiga människor i rika länder beskattas till förmån för rika människor i fattiga länder, och så vill ingen av oss själva bedriva fördelningspolitik, men det sker icke desto mindre genom EU:s talrika bidragsåtgärder. Som exempel kan nämnas att 20 procent av bönderna tar emot 80 procent av anslagen. Vi bör i stället göra alla bidragssystem öppna för insyn. Då kommer medborgarna nog att se till att de försvinner. Då kommer tidningarna att skriva om orimligheterna. Då kommer organisationerna och väljarna att engagera sig. Då kommer den levande demokratin att bidra till att incitamenten till bedrägeri försvinner och att bedrägerierna avslöjas där de begås. Beträffande de bedrägerier som blir kvar är det en lysande idé att ha ett samarbete mellan polisen i våra medlemsländer, ett mellanstatligt samarbete mellan våra polismyndigheter. Däremot behöver vi inte corpus juris, en gemensam åklagarmyndighet, strafflagstiftning och ett europeiskt FBI. Det leder bara till ökad överstatlighet, till mera union, i stället för till mindre kriminalitet.
Fullständig öppenhet kring bidragsbestämmelser och anslag - på denna punkt delar jag helt Maes uppfattning - kommer att underlätta arbetet för den nye OLAF-direktören, och vem skall det då vara? Min grupp föreslår att vi inte skall göra det till ett val mellan höger och vänster. Vi bör i stället samlas kring den högst kvalificerade kandidaten och nöja oss med att föreslå honom eller henne till jobbet. Ministerrådet har under alla år godkänt bristfälliga räkenskaper och har därigenom diskvalificerat sig när det gäller att hitta den rätta kandidaten. Kommissionen har direkt skylt över bedrägerier och därigenom dokumenterat behovet av den oberoende OLAF-direktören. Som läget nu är, är därför ett enhälligt förslag från EU-parlamentet det bästa i situationen, och min grupp hoppas uppriktigt att vi kan finna en OLAF-direktör, som genom sina beslut kommer att förebygga alla bedrägerier i framtiden. Och, fru talman, det är klart att parlamentet självt måste underkasta sig samma regler, så därför röstar jag också för avtalet.

Dell' Alba
Fru talman! Ni gjorde rätt i att stanna kvar som talman för denna debatt, eftersom det är en mycket viktig debatt. Jag noterade den konsensus som förefaller råda i kammaren i ärendet, men jag har en känsla av att vi är några stycken som ändå är litet tveksamma och oroliga över formuleringen av avtalet och denna ändring av arbetsordningen.
Har inrättandet av en byrå för bedrägeribekämpning, logiskt nog utformad för att kontrollera att gemenskapens budget verkställs korrekt, något att göra med inrättandet av en allomfattande kontroll som utövas utan urskiljning, inte bara över de verkställande utan även, vilket någon redan nämnt, över institutionernas medlemmar?
Jag har läst den bestämmelse som skall tillämpas på rådets medlemmar. Tror ni verkligen att de europeiska ministrarna, utöver den lilla mening som lagts till, kommer att acceptera att en verklig kontroll utövas över deras yrkesverksamhet? Det föreligger här en jämförelse mellan tjänstemännen, som underställs en kontroll inom ramen för tjänsteföreskrifterna, men också inom ramen för sitt ansvar, och ledamoten. Jag vill inte att ledamöterna skall undantas från all kontroll eller undantas från varje fråga rörande sin verksamhet, inbegripet uppgiften som ledamot av Europaparlamentet i utövandet av sitt mandat, men jag är rädd för att detta avtal leder till tvivel och en slarvig jämförelse, på samma sätt som under de senaste månaderna under 1999, utan att ge ett nytt perspektiv på saken. Jag för min del skulle ha föredragit att vänta litet såsom vissa grupper föreslagit för att få litet överblick.
Jag tror att de bestämmelser som vi inför skulle kräva större diskussion. Det föreligger förvisso ett motsatsförhållande mellan det grundläggande beslutet och tillämpningen av det. Vi har ärvt detta ärende: men jag undrar varför det inte bedömts som föråldrat. Kammaren har t.o.m. beslutat att vi skulle genomföra en ny omröstning om Prodi eftersom beslutet fattades den 4 maj.
Det tidigare parlamentet antog en text som ändrats under tiden, den 6 maj. Denna text äger laga kraft och ordföranden Gil-Robles undertecknade den medan alla befann sig på valkampanj, och nu är vi här för att se till att den verkställs två eller tre månader senare.
Det finns beståndsdelar här som borde få oss att tänka efter. Jag anser för min del att ett minimum av tidsfrist skulle göra det möjligt att se klarare på saken och bättre förstå vilken marginal som behöver behållas inom ramen för protokollet om privilegier och immunitet, om vi alla skulle bli potentiellt utsatta för beslut eller undersökningar från OLAF:s sida.

Theato
Fru talman, kära kolleger! Till att börja med ett hjärtligt tack till Napolitano för hans bra betänkande och även för hans uppmaning att gå vidare. Jag vill också erinra om bakgrunden. Den 7 oktober 1998, alltså för drygt ett år sedan, fick vi här i Strasbourg en överväldigande två tredjedels majoritet för kollegan Bösch betänkande, och alltså för skapandet av en operativ oberoende bedrägeribekämpningsbyrå. Med tanke på de redan då existerande anklagelserna begärde vi med OLAF ett undersökningsorgan som objektivt och förbehållslöst skulle undersöka fall av bedrägerier eller korruption. Det första förslaget från den dåvarande kommissionen var oanvändbart. Vi insisterade på ändringar. I maj i år godkände vi sedan tillsammans med rådet OLAF-förordningen, och vi tre - parlamentet, rådet och kommissionen - beslutade om det interinstitutionella avtal, som det i dag handlar om.
Detta avtal är, om man så vill, det som skall öppna dörren för OLAF. Det reglerar skyldigheter och rättigheter för dem som berörs av undersökningarna. Vi ger därmed bland annat ett klart svar på frågan om den ofta diskuterade "Whistle blower". Varje tjänsteman som har konkret stöd för misstanken om bedrägeri eller korruptionsfall är i framtiden inte bara skyldig att meddela detta, utan han har också rätt - i nödfall genom att gå förbi sina överordnade - att vända sig direkt till OLAF, om han anser det nödvändigt. Han får på grund av detta inte drabbas av några som helst nackdelar.
Ytterligare en viktig punkt i detta sammanhang, där det tidigare funnits en gråzon: Underrättandet av den som berörs av en undersökning. Detta underrättande måste i framtiden ske så snart som möjligt. Det får absolut inte dras några slutsatser där en ledamot, tjänsteman eller befullmäktigade nämns vid namn utan att den som berörs ges tillfälle att yttra sig. Vi har därmed tydligt och klart förankrat den kontradiktoriska principen. Undantag härifrån är bara möjliga med godkännande av ordföranden respektive generalsekreteraren, och enbart i strängt avgränsade specialfall, där det gäller särskilt komplexa undersökningar, och där en alltför tidig information till de berörda skulle kunna äventyra de nationella justitiemyndigheternas arbete.
Dessa är de båda centrala beståndsdelarna i det interinstitutionella avtalet. De godkändes den 6 maj 1999 här i Strasbourg med stor majoritet. Det som på sin tid beslutades politiskt måste nu också på allt vis förankras i parlamentets arbetsordning, så att det kan få rättslig giltighet. Jag har hört att vissa kolleger är oroade, och det har också sagts här, för att OLAF-undersökningarna skulle kunna missbrukas till att sätta press på dem, även om de mycket väl inser att det nog är en fråga om vår trovärdighet att vi som parlamentsledamöter inte undandrar oss sådana undersökningar.
Två skilda påpekanden om detta. För det första sätts genom OLAF inte det protokoll om privilegier och befrielser ur kraft, som ger särskilt skydd åt parlamentet och dess arbete. Det är alltså fortfarande så att de nationella justitiemyndigheterna eventuellt måste begära att immuniteten skall upphävas, och att denna kammare sedan själv måste besluta om det. För det andra har vi vidtagit alla tänkbara åtgärder för att säkra byråns oberoende i dess undersökningsarbete, även om byrån formellt och organisatoriskt förblir en enhet under kommissionen. Vi kommer att inskrida som politiskt kontrollorgan, om detta oberoende hotas. Därför måste jag här säga med adress till kommissionen att jag inte anser att den nyligen företagna utnämningen av en ny avdelningschef vid OLAF är godtagbar. Det är ingen kritik av personen i fråga, som jag inte alls känner, utan det är kritik av att man här igen uppenbarligen snabbt försöker skapa fakta innan den nye direktören kommer. Detta beslut måste hävas.
(Applåder)
Den nya kommissionen måste vara mycket noga att se till att det inte uppstår ens skuggan av en misstanke.
Nu helt kort till förfarandet med att utnämna den nya direktören, som det var litet förvirring kring. Efter att kommissionen ställt upp den definitiva listan på lämpliga kandidater, gäller det nu att uppnå politiskt samförstånd mellan parlamentet och rådet om den bästa kandidaten. Jag hänvisar till det som Bonde med all rätt sade: Den nya direktören står inför en stor utmaning, som kräver ett rikt mått av erfarenhet, oberoende och förmåga att genomföra saker. Vi står nu inför ett mycket viktigt avgörande. Låt oss göra någonting bra av det!
(Applåder)

Frassoni
Herr talman! Jag har alltid varit rätt skeptisk till moralistiska eller polisaktiga beteenden som rent av uppmuntrar till angiveri, med ett synsätt som säger att bedrägerier bara kan undvikas genom att man skapar kontrollmekanismer som blir allt mer påträngande för individen. Jag är förvissad om att jag, tillsammans med min grupp, med övertygelse kan instämma i ordförande Napolitanos betänkande eftersom ändringen i arbetsordningen och förslaget till beslut på ett seriöst sätt lever upp till oron för att ledamöterna skulle underkastas överdrivna och godtyckliga kontroller, en oro som har luftats på senaste tiden, senast också av Dell'Alba. Jag tror inte att det finns skäl att skjuta upp beslutet ytterligare. Europaparlamentet och ledamöterna förfogar över goda möjligheter att försvara sig om ett sådant missbruk skulle uppstå. Detta blir naturligtvis lättare om de interna rutinerna görs mer öppna och tydliga. Vi måste se med tillförsikt på OLAF:s framtida arbete och underlätta dess verksamhet. Endast på detta sätt kan vi reagera trovärdigt i fall systemet skulle utnyttjas, och vi kan då också reagera effektivt på sådana händelser som de som ledamöterna Theato och Bösch har nämnt i dag.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Beslutet om att inrätta en byrå för bedrägeribekämpning har till väsentlig del sin grund i Europaparlamentets engagemang. Europaparlamentet spelade en mycket stor roll när det gällde att inrätta denna byrå, ty bedrägeribekämpning spelar en central roll för hur medlemsstaternas medborgare bedömer den europeiska politiken. Därför förväntar sig allmänheten att denna byrå skall vara fullt arbetsför, och det handlar då i första hand om att OLAF skall kunna genomföra undersökningar i institutionerna, och jag välkomnar därför Napolitanos betänkande och de inlägg som har gjorts här.
Naturligtvis spelar utnämnandet av direktören en mycket stor roll för byråns arbetsförmåga. Man kom överens om ett speciellt förfarande för utnämningen, vilket har påpekats flera gånger. Därför är det också nödvändigt att förhindra formella fel i detta förfarande. Jag kan försäkra er, mina damer och herrar, och er, herr Bösch, att jag å min sida strikt kommer att förhindra allt otillbörligt inflytande på valet av direktören. Enbart kvalifikationerna får vara avgörande för detta viktiga uppgiftsområde, och jag hoppas att valet av kandidaten och utnämnandet av direktören mycket snart kan verkställas med konsensus, och att snart de tjänster, som ni redan beviljat för i år, också kan tillsättas.
Jag kan försäkra er att kommissionen är fullt medveten om vilken roll bedrägeribekämpningen spelar för medborgarnas uppfattning om den europeiska politiken, och från kommissionens sida välkomnar jag än en gång betänkandet och det arbete som gjorts.

Talmannen
- Tack, fru Schreyer!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag efter omröstningarna om budgeten.

Elektroniska underskrifter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0034/1999) för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt (7634/1/1999 - C5-0026/1999 - 1998/0191(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om en gemensam ram för elektroniska underskrifter och certifikattjänster (föredragande Kurt Lechner).

Lechner
- (DE) Herr talman, ärade kolleger! Om Internet hittills har fungerat som ett informationsmedium, så används det nu också inom affärskommunikationen i samband med köp och försäljning, och inte bara av företag, utan också av helt vanliga privatpersoner. Denna utveckling på en snabbt växande marknad med en tillväxt som går i rasande takt tar av naturliga skäl ingen hänsyn till nationella gränser, och den kräver ramvillkor från gemenskapen. Med insikt om detta har kommissionen lagt fram ett förslag till ett direktiv om gemensamma ramvillkor för elektroniska underskrifter, alltså för underskrifter som inte görs för hand, utan framställs elektroniskt. Parlamentet har under den första behandlingen i januari 1999 godkänt 32 ändringsförslag. Rådet har sedan den 28 juni 1999 lagt fram sin gemensamma ståndpunkt och tagit hänsyn till en stor del av parlamentets ändringsförslag. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har diskuterat ståndpunkten och godkänt den enhälligt, med sju ändringsförslag, varav dock ett av dem inte bör godkännas.
Jag vill ta upp följande punkter: Direktivet är i första hand tänkt för deltagarna i öppna nät som Internet, och berör inte rätten till frivilliga överenskommelser inom ramen för så kallade slutna system. Internet stannar inte upp inför de europeiska gränserna. Därför siktar direktivet på en öppning gentemot tredje land, och man räknar med gränsöverskridande överenskommelser.
För det andra är framtiden för de elektroniska juridiska kommunikationerna och affärskommunikationerna till väsentlig del beroende av om man lyckas förbättra i synnerhet konsumenternas förtroende för säkerheten, och detta både när det gäller den tekniska säkerheten, exempelvis mot förfalskningar, och när det gäller den rättsliga giltigheten av förfarandena. En avgörande utgångspunkt är här de elektroniska underskrifterna. Genom en sådan underskrift i elektronisk form kan det garanteras att det går att fastslå identiteten för den som har avgett en förklaring, som har signerat den, alltså undertecknaren. Men dessutom går det också att fastslå integriteten i de data som förmedlas.
I fråga om de tekniska normer som direktivet gäller har man bemödat sig om teknisk öppenhet. En höjd säkerhetsnivå skall uppnås med hjälp av avancerade underskrifter och kvalificerade certifikat.
Direktivet garanterar att de ifrågavarande krypteringsprodukterna kommer att kunna erbjudas inom hela gemenskapen, utan att detta får göras avhängigt av ett tillstånd. Men det medger frivilliga auktoriseringssystem för att öka nivån på kvalitetsnormerna. För dem som erbjuder kvalificerade certifikat planeras ett minimiansvar. Pseudonymer måste kunna användas; man tar även hänsyn till dataskydd.
En avgörande fråga när det gäller deltagarnas förtroende för tillförlitligheten i elektroniska affärer på Internet är den rättsliga giltigheten av sådana förfaranden. Avancerade underskrifter kommer, eftersom de är särskilt säkra, i framtiden att principiellt jämställas med en underskrift för hand vad gäller deras rättsliga giltighet. Men inte heller enkla underskrifter får principiellt frånkännas möjligheten att äga rättslig giltighet och att kunna användas som bevis.
Med detta direktiv, som handlar om de första rambestämmelserna i världen i sitt slag, tar Europeiska unionen ett första och avgörande steg mot reglering och samtidigt främjande av elektronisk handel inom gemenskapen. Direktivet är ägnat att stärka människornas förtroende i fråga om tillförlitligheten för öppna nät, de erbjudna tjänsterna och produkterna och den rättsliga giltigheten i de affärer som avslutas via Internet. Det ger samtidigt ett viktigt bidrag till den fria rörelsen för varor och tjänster på den inre marknaden, och detta både för konsumenterna - om jag får göra ett något braskande påpekande: så att säga för shopping på Internet - och även för dem som erbjuder de nödvändiga krypteringstjänsterna och krypteringsprodukterna.
Jag vill uttryckligen tacka kommissionen och rådet, som båda på ett utomordentligt kooperativt sätt har samarbetat med parlamentet. Men mitt tack gäller även kollegerna i parlamentet från alla grupper, inte minst dem från den tidigare mandatperioden, där man gjorde viktiga förberedelser.
Oftast består vår uppgift i att mödosamt avveckla de olika nationella bestämmelser som vuxit fram, och att stämma av dem mot varandra. I föreliggande fall har vi att göra med en teknisk och social verklighet som utvecklas och kan utformas rättsligt från första början genom en nyskapad europeisk lagstiftning, med vilken vi samtidigt på särskilt sätt kan visa vår tillförlitlighet som en europeisk rättsgemenskap.
Olika nationella bestämmelser bör inte alls få uppstå eller bita sig fast, utöver det spelutrymme som ges. Också av denna anledning anser jag att det är viktigt att direktivet träder i kraft så snart som möjligt, och jag ber er att ni röstar för det!

Wuermeling
Herr talman, mina damer och herrar! Ofta anklagar man de europeiska regelverken för att vara obalanserade; de sägs vara för byråkratiska, enbart rikta sig till särskilda intressen, eller rent av negligera utvecklingen runt om i världen. Jag tror att vi här kan säga att vi har ett utsökt exempel på motsatsen. Vad gäller rättsharmoniseringen måste man ju alltid finna en svår balans mellan å ena sidan den nödvändiga tillnärmningen av rätten och å andra sidan hänsynen till de rättstraditioner som uppstått i medlemsstaterna. Här har vi ett utmärkt exempel på jämvikt. Å ena sidan fastställs det några få men klart definierade regler för elektroniska underskrifter, men å andra sidan kan medlemsstaterna avgöra i vilka situationer de jämställer dessa underskrifter med de traditionella viljeförklaringarna, exempelvis en underskrift, en egenhändig namnteckning eller annan attestering.
Här vill jag särskilt hänvisa till ändringsförslag 2, som klargör en något oklar formulering i artikel 5.1. Jag vill här än en gång uttryckligen säga att man också under diskussionerna i utskottet från alla håll har bekräftat att det inte finns någon som helst automatik ifråga om en elektronisk underskrift och hur den kan överföras på bestämda formella krav i medlemsstaterna. Den nationella lagstiftaren kan helt fritt bestämma i vilka fall han jämställer den elektroniska underskriften med en underskrift.
Detta direktiv är också ett bra exempel på balansen mellan å ena sidan näringslivets och å andra sidan konsumenternas intressen. Vi har här närmast en precis, enkel regel, som bara ställer några få krav. Titta till exempel på bilagorna. Men vi har å andra sidan det nödvändiga skyddet för den bindande kraften i sådana avtal och för säljarens ansvar.
Slutligen är det också ett bra exempel på ett å ena sidan konsekvent agerande från Europeiska unionens sida på den inre marknaden, men å andra sidan är vi öppna för internationellt samarbete. Vi har här en klar ram, som närmast gäller internt inom EU, men vi har, och det är ändå anmärkningsvärt, i direktivets text till och med fastslagit öppenheten för internationella regler. Just på detta område kan man ju mycket tydligt se att vi beträffande EU-harmoniseringen nu befinner oss på ett mellanstadium för bestämmelserna. Vi har den nationella nivån, vi har den europeiska nivån, och på senare tid kommer allt starkare och på allt fler områden även den internationella regelverksnivån in. Här är det bra att vi klargör att vi just när det gäller den nya tekniken, när det gäller den elektroniska handeln, är öppna för att hantera frågorna på ett världsomspännande vis. Säkert kommer det också att spela en viss roll vid WTO-förhandlingarna.
Det gläder mig att jag som ny ledamot av denna kammare i mitt första talarinlägg får medverka till ett bra stycke europeisk lagstiftning, och jag önskar mig här ett brett och problemfritt godkännande av direktivet i ministerrådet.

Talmannen
Tack så mycket, herr Wuermeling, också just för ert första tal här i Europaparlamentet.

Berger
Herr talman! Jag vill för min grupp till att börja med gratulera föredraganden så hjärtligt till hans betänkande och också särskilt tacka för att han - även om han är ny i denna kammare - så snabbt kunde ställa samman detta betänkande för den andra behandlingen av signaturdirektivet. För när det gäller sådant material som det som skall reglera kraven för godkännandet av elektroniska underskrifter är en snabb lösning minst lika viktig som en riktig lösning. Jag är övertygad om att vi har funnit en både snabb och en riktig lösning för att hjälpa till med lanseringen av den elektroniska underskriften och därmed också den vardagliga användbarheten av de nya informations- och kommunikationsmedlen.
I synnerhet anser jag att det är rätt att avgränsa giltighetsområdet för slutna och öppna system och att ha en teknisk neutralitet, och det är rätt att det entydigt är användbart för juridiska personer och att det är tillåtet med pseudonymer. På så vis kan framför allt konsumenten på nätet förbli anonym, lika anonym som vid vardagsaffärer inom offline-världen, och en exakt profiling av konsumenten kan förhindras.
Med undantag av ett av ändringsförslagen vill vi denna vecka besluta att det åligger medlemsstaterna att fastslå de rättsliga områden, där den elektroniska underskriften kommer till användning. Detta klargörande var säkert nödvändigt. Men jag vill knyta ihop det med uppmaningen, en uppmaning till medlemsstaterna, att här vara så generösa som möjligt och endast i undantagsfall begränsa användbarheten av elektroniska underskrifter och jämställandet av dem.
Om vi nu nära nog avslutar signaturdirektivet under den andra behandlingen, så är det en viktig etappseger. Målet, nämligen att uppnå en konsekvent och halvvägs komplett europeisk rättslig ram för informationssamhället, har vi ännu inte nått. Till detta behöver vi också de andra behandlingarna av direktivet om elektronisk handel, direktivet om immaterialrätt och direktivet om tillhandahållande av finansiella tjänster på distans.
Jag vill därför avslutningsvis rikta en vädjan till rådet att så snart som möjligt fastslå den gemensamma ståndpunkten till dessa direktivförslag, såvitt möjligt naturligtvis på basis av parlamentets ändringar under den första behandlingen, för att lägga fram den för parlamentet i den andra behandlingen.

Thors
Herr talman! I denna stund kommer jag att tänka på vår tidigare kollega Ullmann som var föredragande när vi förra gången diskuterade elektroniska underskrifter. Vi var då inte många närvarande här, men i dag är vi lite fler. Jag tror att det beror på att det finns fler här i kammaren som förstår vikten av detta direktiv.
Vikten av detta direktiv illustreras också av den aktieemission som pågick kring det finländska företaget Data Fellows i förra veckan. Det blev en verklig folkkapitalism. Data Fellows är ett företag som marknadsför just säkerhetstjänster och verifieringstjänster, bland annat på Internet. Det är alltså ett ekonomiskt viktigt förslag som vi debatterar.
När vi diskuterar detta är det också viktigt att vi får ett snabbt beslut, vilket föredraganden sade och flera andra har betonat. Jag stöder föredraganden och gläder mig över rådets inställning att man vill få ett snabbt beslut och att det har förts en konstruktiv dialog. Annars tror jag att man kan vara rädd för att vi får en uppspaltning av den europeiska marknaden, eftersom ganska många länder redan nu har antagit direktiv. Därför vore det olyckligt om vi inte får detta direktiv.
Vidare tycker jag att detta direktiv är klart, även om det har funnits vissa diskussioner om att det inte avgör vilka formkrav som man i medlemsländerna vill ställa på olika förfaranden. Ett gammalt exempel som man kan använda här är att om medlemsstaternas lagstiftning förutsätter samtidig närvaro, så kan man inte ingå äktenskap över nätet bara genom att båda parterna gör denna typ av underskrift. Det är då ett formkrav som finns kvar i lagstiftningen, och det kan man således inte kullkasta.
När vi talar om denna typ av identifiering och säkerhetstjänster, hoppas jag att vi inte begränsar oss och tycker att det bara handlar om nummer. I stället kommer vi i framtiden att ha andra former av kanske fysiska identifieringar och fysiska verifieringar, vilket jag hoppas att man tar fasta på i just revideringsklausulen i direktivet. Tro nu inte att jag bara har sett alltför mycket på James Bond. Nej, det är faktiskt så det kommer att vara i framtiden. Därför är alltså revideringsklausulen viktig.
Man talar om frivillighet och om olika möjligheter, men i själva verket blir det viktigt att man följer de säkerhetskrav som finns i detta direktiv för att de underskrifter som man har nationellt också får en internationell gångbarhet. Det finns också skäl att påpeka att kommissionen har en viktig uppgift i att fastställa både det som anses vara pålitliga underskrifter och det som anses som säkra anordningar. Vad gäller det hoppas jag att kommissionen fastställer sådana standarder som är ekonomiskt riktiga, att det görs på ett öppet sätt och att det inte skapas de facto monopol. Vi vet ju att standarder i informationssamhället just har denna betydelse. Direktivet ger väldigt mycket makt åt kommissionen på denna punkt.

MacCormick
Herr talman! Det är en anmärkningsvärd sak att vi är på väg mot slutet av en period på ungefär 500 år under vilken det huvudsakliga sättet att verifiera handlingar och transaktioner har varit den skrivna underskriften och den bevittnade underskriften och så vidare. Inom loppet av en halv livstid träder vi nu in i en värld som kommer att domineras av e-handel, av nya tekniker och av underskrifter som inte existerar i ordets gamla betydelse och som därför måste verifieras på ett nytt sätt. För många av oss - och jag är förvånad över att Thors inte nämnde detta - är detta ett spännande, utjämnande och frigörande fenomen, eftersom den gamla världen dominerades av de stora centrumen och de perifera områdena var missgynnade jämfört med centrumen. Men i den nya världen med elektronisk handel finns det inget centrum: de perifera områdena är lika centrala som centrumet.
Detta kommer att vara någonting stort för många av oss här i kammaren, utan tvekan för Miller och mig själv, som representerar Skottland. Det är faktiskt en sådan välkommen utveckling att vi i Europeiska unionen borde sätta i gång med att skapa en lämplig ram för denna slags handel, en lämplig ram för ömsesidigt förtroende mellan medborgarna i de olika länderna, för om det finns någonting som inte erkänner några gränser, så är det just Internet.
Vi tycker, i likhet med andra talare, att det är ett mycket bra direktiv. Jag skulle särskilt vilja gratulera min ledamotskollega, Lechner, ny även han, för arbetet för oss i utskottet. Min egen grupp skulle ha glatt sig mer, om det hade funnits ett något starkare integritetsskydd och något starkare inslag avseende dataskydd. I enlighet med subsidiaritetsprincipen ligger dessa frågor utan tvekan på medlemsstaterna, och jag har inga särskilda invändningar emot det. Men det kan vara någonting som vi kommer att behöva se över i framtiden.
Det är också mycket viktigt, vilket talare före mig har påpekat, att det kommer att finnas möjlighet till ytterligare utveckling internationellt, eftersom EU:s gränser är konstgjorda gränser när det rör sig om denna fråga.
Jag vill vara säker på att det, när vi utvecklar internationella avtal, inte dyker upp saker som är negativa för medborgarna eller konsumenterna. Det är inte alla bland oss som tycker att man alltid har hittat rätt balans i Världshandelsorganisationen mellan miljö-, konsument- och arbetarskydd och avregleringen av handeln, för att ta ett exempel. Låt oss inte se det hända igen på detta område. Våra förhandlare måste kämpa hårt för en rättvis och riktig ram, liksom för en fri marknad.

Gallagher
Herr talman! Jag skulle först vilja gratulera Lechner till färdigställandet och presentationen av hans betänkande, som min grupp kan stödja i princip. Den världsomspännande elektroniska kommunikations- och affärstrafiken på området för informationstekniktjänster blir hela tiden allt viktigare, och informationstekniktjänsterna kommer att öka med över 100 procent inom Europeiska unionen från i dag fram till år 2001. Vem skulle för tio år sedan ha trott att informationstekniktjänsterna skulle få en sådan utbredning? E-post existerade inte på persondatornivå globalt, men detta ändras nu i en allt snabbare takt.
Vi vet att nya affärsformer, särskilt inom elektronisk handel, håller på att utvecklas. Säkerhetsnormer måste utarbetas och förbättras, så att konsumenternas intressen alltid skyddas. Jag läste nyligen i Financial Times att hälften av de tvister som kunder har med kreditkortsföretaget Visa gäller transaktioner på Internet. Därför måste förfaranden som förbättrar säkerhetsnormerna komma till stånd så snabbt som möjligt. Här bör även det juridiska erkännandet av elektroniska underskrifter inbegripas, och certifikattjänster krävs för att klara av denna utveckling. Dessa är nödvändiga, om det dubbla målet konsumentsäkerhet och konsumentförtroende skall kunna garanteras.
Europeiska rådet strävar med sin gemensamma ståndpunkt från i juni detta år efter att upprätta en europeisk ram för elektroniska underskrifter. För första gången kommer en europeisk reglerande ram för verifieringstjänster att upprättas och det juridiska erkännandet av elektroniska underskrifter att fastställas. På områden med en snabb teknisk utveckling måste Europeiska unionen göra särskilda ansträngningar för att avvärja framtida barriärer på den inre marknaden som härrör från motstridiga nationella regler och upprätta en europeisk rättslig ram i ett tidigt skede.
Sammanfattningsvis kan genomförandet av enhetliga europeiska regler spela en viktig pionjärsroll genom att påverka avtal på global nivå. Parlamentet måste ta hänsyn till detta vid omröstningen om detta viktiga direktiv.

Dell' Alba
Herr ordförande! Först och främst skulle jag vilja hälsa på kommissionär Liikanen som jag för första gången ser syssla med informationssamhällets problem i stället för budgeten. Lycka till med arbetet! Jag är mycket nöjd med denna utveckling. Jag hoppas att vi med vår röst kommer att snabba upp proceduren så mycket som möjligt för att äntligen möjliggöra det godkännande, som redan existerar i praktiken, av elektroniska underskrifter. Vi är medvetna om hur snabbt detta system sprider sig och om det faktum att Internetvärlden, det vill säga informationssamhällets medborgares värld, redan ligger långt framme vad beträffar giltighet hos kontrakt och transaktioner inom det elektroniska systemet. Jag vill understryka att Europaparlamentet skulle ha kunnat vara föregångare, men inte blev det eftersom vår administration vägrade lyda ett parlamentsbeslut. För flera år sedan röstade vi om en förändring av arbetsordningen som, särskilt vad beträffar ansökningar och anlitande av medlare, syftade till att göra elektroniska underskrifter giltiga. Detta skulle ha gjort det möjligt att skicka in ansökningar via Internet, vilket skulle öka öppenheten och möjligheterna att vända sig till parlamentet och de andra institutionerna, till exempel medlingsfunktionen. Nåväl, trots denna ändring är bestämmelsen i huvudsak värdelös. Visserligen kan man skicka in en ansökan via Internet, men sedan krävs alltid en skriftlig bekräftelse från undertecknarna, vilket gör denna möjlighet innehållslös.
Jag hoppas att den omröstning vi står i begrepp att genomföra med kraft kommer att visa parlamentets vilja, så att denna bestämmelse som omedelbart skulle medföra större tydlighet, större öppenhet och större tillgång för medborgarna till vårt demokratiska liv genast kan förverkligas.

Inglewood, The Lord
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att gratulera Lechner till hans betänkande och till hans sätt att presentera det för kammaren. Den punkt som han betonade mycket eftertryckligt är en punkt som jag tror är mycket viktig - att denna lagstiftningsdel är en del i en större serie lagstiftningsdelar som kommer att reglera den elektroniska handeln. Den kommer helt klart att bli mycket betydelsefull, inte bara för Europa, utan även för handeln runt om i världen.
Jag skulle i detta sammanhang vilja använda min tid till att ta upp min särskilda oro för de eventuella följderna av de - om jag kan använda det gräsliga ordet - "Amsterdamiserade" versionerna av Bryssel- och Romfördragen på funktionen för denna del av den inre marknaden. Som jag förstår saken, kan de utgöra ett allvarligt hot mot marknaden, eftersom det verkar som om ett antal av bestämmelserna kommer att strida emot ursprungslandsprincipen, som ju, vilket kammaren känner till, är den grund på vilken den inre marknaden står. Om ursprungslandsprincipen inte respekteras på den inre marknaden, är jag rädd att den inte kommer att vara Europas medborgare till nytta.
Som vi alla vet, kommer den elektroniska handeln att få ännu större betydelse för det ekonomiska och sociala välbefinnandet för Europeiska unionens medborgare. Om det visar sig att den rättsliga ramen för detta sätt att göra affärer har sprickor, kommer det att äventyra välbefinnandet för alla Europas medborgare.
Och om det är så, vilket jag tror, att urholkningen av ursprungslandsprincipen i grunden hotar den inre marknaden för elektroniska tjänster i Europa - vilket, i sin tur, får en allvarlig negativ inverkan på den elektroniska handeln runt om i världen - skulle det vara mycket beklagligt och skadligt för Europas medborgare. Det är någonting som vi, som företrädare för dessa medborgare, måste göra vårt yttersta för att förhindra.

Paasilinna
Herr talman! Jag tackar föredraganden för detta betänkande. Den elektroniska handeln ökar snabbt och vi tycker att det är mycket positivt. Det är dock fortfarande ofta så att vi inte förstår nätens kulturella och politiska betydelse. I framtiden behöver vi förstås en medborgarrättsrörelse för elektroniska handelsnät.
Elektroniska underskrifter gör den elektroniska handeln säkrare och det är viktigt. Vi behöver en handel i utveckling, till exempel när det gäller våra möjligheter att konkurrera med Förenta staterna. Internetanvändningen hos oss är till exempel bara en tredjedel av deras. Även om man vid transaktioner hade tre lösenord och två av dem byttes varje gång skulle systemet inte vara helt säkert. Om hackers kan ta sig in i Pentagons filer så är det självklart att de också kan ta sig in i elektroniska handelsnät. I detaljhandeln, där svinnet på grund av stölder till exempel kan uppgå till en procent av försäljningen, är det själva detaljhandeln som drabbas av skadorna. När det gäller den elektroniska handeln drabbas även kunden och mycket ofta bara kunden. Därför kan säkerheten inte nog betonas.
Vi behöver internationellt samarbete, vilket framkommit här redan tidigare i kväll. Vi behöver ett så omfattande samarbete att man borde sätta upp ett slags nätpolis, att jämföra med trafikpolisen. Men tänk på hur mycket större hastighet man håller i den elektroniska handeln och hur mycket längre vägarna är där jämfört med vägtrafiken. Det är också viktigt att övervakningen sker där verksamheten har sitt centrum. Detta förutsätter internationellt samarbete och kräver mycket av våra förhandlare under WTO:s förhandlingsrunda. Vi vill också skydda minoriteter. Den största minoriteten i alla länder är dock de fattiga. Jag förväntar mig att även de skall få tillgång till denna nätvärld och att kommissionen skall vidta åtgärder i den riktningen.

Niebler
Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill först tacka kollegan Kurt Lechner så hjärtligt för det utmärkta betänkandet, vars innehåll jag också helt kan stödja. Med direktivet om ramvillkor för den elektroniska underskriften tar Europeiska unionen ett viktigt steg för att avveckla hinder för den elektroniska handeln. Hittills var den rättsliga giltigheten av elektroniska underskrifter oklar, och det stod i synnerhet öppet huruvida elektroniska förklaringar med digital underskrift kan tillerkännas beviskraft i domstolsförfaranden. Dessa problem mildras nu över hela unionen, när man i enlighet med direktivet i framtiden också kan avge elektroniska juridiskt bindande förklaringar och därför även kan handla elektroniskt.
Direktivet är det första steget på vägen mot att skapa en omfattande rättslig ram för den elektroniska handeln. Därmed blir det bland annat vägledande för direktivet om den elektroniska handeln, för direktivet om distansförsäljning och delvis för upphovsrättsdirektiven, som båda behandlas i korthet i den andra behandlingen i Europaparlamentet. Min kollega Wuermeling har med all rätt redan klargjort att det genom direktivet överlåts åt medlemsstaterna att besluta när en elektronisk viljeförklaring, som är försedd med en digital signatur, kan jämställas med en förklaring med underskrift eller en förklaring för vilken lagen till exempel föreskriver en egenhändig namnteckning.
Jag välkomnar uttryckligen att direktivet i sitt giltighetsområde undantar nationell avtalsrätt, i synnerhet föreskrifter om utformningen och uppfyllandet av avtal, och enbart inskränker sig till det väsentliga. Två påpekanden i all korthet beträffande direktivet. För det första är det av stor betydelse att det över hela Europa skapas ett system för elektroniska underskrifter, som är öppet för global utveckling och är integrationsvänligt. Här uppmanas i synnerhet kommissionen att ta kontakt med tredje land och internationella organisationer för att finna lämpliga lösningar. Här kommer man att särskilt behöva beakta vilka förslag FN:s kommission för handelsrätt (Uncitral), OECD och WTO utvecklar på detta område.
Det måste vara vårt mål att gränsöverskridande elektroniska underskrifter skall erkännas, att det alltså internationellt sett skapas en överensstämmande ram. För det andra vill jag framhäva, och med detta vill jag sedan sluta, hur viktigt och angeläget det är att äntligen få bestämmelser för dem som erbjuder certifieringstjänster när det gäller deras tillgång till marknaden, tillämpningen av principerna för den inre marknaden och ansvarsbestämmelserna. Det är hög tid att man genom att utfärda enhetliga föreskrifter skapar rättssäkerhet för det första för dem som erbjuder certifieringstjänster och för det andra för konsumenterna, så att de - på samma sätt som när det gäller användning av kreditkort - exakt vet i vilken omfattning de kan ställas till ansvar.

Harbour
Herr talman! Även jag skulle vilja gratulera Lechner till hans sätt att presentera betänkandet, och jag vill särskilt berömma honom för att han inte har försökt lägga till för mycket till vad som i grund och botten redan var ett bra direktiv. En föredragande är alltid utsatt för frestelsen att lägga till nya aspekter, men Lechner har klokt nog stått emot denna frestelse.
Jag höll mitt första anförande här i kammaren i juli och berömde då det finska ordförandeskapets initiativ att prioritera frågorna om informationssamhället. Det bereder mig särskild glädje att få kommentera det direktiv som vi diskuterar i dag och bygga vidare på vad ett antal kolleger har sagt: att detta är en nyckelåtgärd och att det är den första i en serie. Det sätt på vilket vi tar itu med detta direktiv här i kammaren, i kommissionen, i unionen kommer att vara av mycket stor betydelse för den elektroniska handelns utveckling i framtiden. Med detta avslutande bidrag vill jag blicka framåt mot de följder som detta direktiv kommer att få för andra direktiv och även be kommissionen att särskilt se till att detta första direktiv övervakas mycket noga vad avser hur det fungerar i praktiken.
Som min kollega, Berger, och ett antal andra talare har påpekat, ges medlemsstaternas regeringar en viss grad av flexibilitet vad beträffar tillämpningen av direktivet. Vi vill säkerställa att de inte lägger till bestämmelser till direktivet, gör det för restriktivt, eller för inträngande, så att det stryper utvecklingen för eller användningen av elektroniska underskrifter och därigenom håller tillbaka utvecklingen för själva den elektroniska handeln. För det är just detta som vi vill uppnå med denna lagstiftning. Vi vill ha en lagstiftning som uppmuntrar utvecklingen av elektronisk handel från konsumenternas perspektiv och uppmuntrar företag att ta steget in i denna nya era av direktansluten handel.
De elektroniska underskrifterna kommer att vara väldigt betydelsefulla, eftersom de ger konsumenterna den säkerhet som gör att de vågar handla elektroniskt. Jag ber därför kommissionen se till att denna aspekt av direktivet övervakas på de nationella regeringarnas nivå, så att det säkerställs att det fungerar effektivt och att det uppnår målen att uppmuntra konsumenter och företag att delta i den elektroniska revolutionen.
Den andra viktiga aspekten av detta direktiv är att det har gjorts tekniskt neutralt. Det är inte politikernas sak att besluta om tekniska lösningar. Vi lever i en snabbt föränderlig värld, där nya produkter utvecklas på några månader, kommer till marknaden mycket snabbt, saluförs mycket snabbt och accepteras av konsumenterna mycket snabbt. Vi måste se till att vår lagstiftning inte utesluter tekniska alternativ eller hindrar ingenjörer och programvaruingenjörer från att utveckla nya produkter. Återigen, detta är någonting som jag skulle vilja be kommissionen att övervaka noga.
Den sista - och avgörande, tror jag - punkten för utvecklingen av elektronisk handel inom unionen är att vi måste tillhandahålla en ram som uppmuntrar de mindre företagen att ägna sig åt elektronisk handel. Om vi inte uppmuntrar de små företagen, mikroföretagen, att använda sig av den enorma kraften i denna teknik för att snabbt och billigt öppna upp internationella marknader, för att göra det möjligt att på ett mycket enkelt och effektivt sätt erbjuda nya produkter direkt till kunderna, vill jag påstå att vi har misslyckats. Återigen, vi måste se på hur detta direktiv fungerar i de små och medelstora företagen, och vi måste särskilt se till, för att återkoppla till vad min kollega, Lord Inglewood sade, att ändringarna i den övergripande rättsliga ramen inte kan bli ett hinder för de små företagens inträde i den elektroniska handeln.
Jag lovordar denna lagstiftning. Jag lämnar dessa åsikter och hoppas att kommissionen kommer att ta dem till sig då den går in i denna nya era av ramlagstiftning för elektronisk handel.

Liikanen
. (EN) För det första skulle jag vilja tacka Europaparlamentet för dess mycket uppmuntrande och positiva inställning i denna fråga. Jag måste för första gången här i parlamentet få säga att jag har hållit med alla talare. Det har varit mycket konstruktivt, och olika åsikter har presenterats. Jag skulle särskilt vilja gratulera föredraganden, Lechner, till hans konstruktiva betänkande.
Förloppet i parlamentet har även varit av symbolisk betydelse för framtida frågor på samma område. Den snabba tekniska utvecklingen är sådan, att det är nödvändigt att vi hittar en balans mellan snabba förfaranden och en flexibel lagstiftning. Om vi inte lyckas med det, kommer vi inte att kunna möta de krav som härrör från de enorma förändringar som vi varje dag ser i informationssamhällets olika sektorer.
I det direktiv som står på dagens dagordning behandlas användningen och det juridiska erkännandet av elektroniska underskrifter. Detta är mycket viktiga frågor, vilket har påpekats så många gånger i dag. Den elektroniska handeln ökar snabbt, både vad avser företag och konsumenter. Internet kommer att prägla Europa om fem år eller så. Vi kan förvänta oss att hälften av Europas befolkning kommer att vara ansluten till Internet år 2005, och då inte enbart via persondatorer, utan i allt större utsträckning via apparater för mobil kommunikation. Det var det meddelande som vi alla fick ifrån telekommunikationsmässan i Geneve för två veckor sedan.
Användningen av elektroniska underskrifter är ett viktigt sätt att garantera äkthet i framtidens elektroniska värld. Utan dem kommer det inte att finnas någon säker elektronisk kommunikation för Europas medborgare. Det kan faktiskt till och med bli så att den fortsatta ökningen av Internetanvändningen saktas ned på grund av en växande oro för säkerhet och integritet. Kärnpunkten är att utan säkerhet och förtroende, kommer det inte att ske någon betydande omsvängning mot kommersiella och ekonomiska transaktioner på Internet.
Direktivet är inte utformat för att reglera allting, inte heller är det avsett att ersätta marknaden. Det erbjuder juridiskt erkännande av elektroniska underskrifter där för närvarande endast pappersformen erkänns, vilket möjliggör en större säkerhet på marknaden. Dessutom säkrar det den inre marknaden för produkter och tjänster som fordrar elektronisk underskrift. Men direktivet har även en betydande internationell dimension. Internet och den elektroniska handeln är globala till sin natur. Det finns därför andra internationella organisationer, som Förenta nationerna och OECD, som i allt högre grad är aktiva på området för elektroniska underskrifter. Så gott som varje stat i USA antingen har en lag om elektroniska underskrifter eller är i färd med att iordningställa en. Även Japan håller på med att utforma en lag på detta område. Om vi fick till stånd en harmoniserad europeisk rättslig ram, skulle det följaktligen stärka Europas ställning på den internationella arenan.
Vi behöver också detta direktiv för att undvika motstridigheter i medlemsstaternas lagar, vilket har påpekats. Alla EU-medlemsstater är i dag överens om betydelsen av elektroniska underskrifter för att garantera säkerhet och förtroende vid elektronisk kommunikation. Det är goda nyheter. Vi kan bygga vidare på detta genom att undvika hinder för den fria rörligheten för produkter och tjänster som fordrar elektroniska underskrifter på den inre marknaden.
Vad gäller ändringsförslagen, kan kommissionen godta dem med ett undantag. Vi har ett problem med ändringsförslag 6, eftersom det - enligt vår tolkning - strider mot fördraget, eftersom denna typ av förslag enligt fördraget måste framläggas för rådet. I det sammanhanget nämns inte Europaparlamentet.
Allt som allt, jag vill upprepa att jag är mycket nöjd med den höga graden av överensstämmelse mellan kommissionens och Europaparlamentets ståndpunkter.
Det ligger i allas vårt intresse att arbeta för snabba framsteg i denna fråga. Med detta mål i åtanke, skulle jag vilja föreslå att parlamentet åter överväger ändringsförslag 6, för att undvika ett onödigt förlikningsförfarande. I detta sammanhang lämnas i fördraget inget utrymme för tolkningar.
Tack för ert samarbete. Jag hoppas att vi kan använda samma slags snabba samarbete i samförstånd vid behandlingen av många nya initiativ på samma område, vilka redan nu är i parlamentet eller som väntas senare i år eller nästa år.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag klockan 12.00.

Motorfordon och släpvagnar till dessa fordon
Harbour
. (EN) Herr talman! Jag sätter nu på mig en annan hatt för att presentera mitt betänkande för parlamentet. Jag vill framföra mitt stora tack till mina kolleger i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för att de anförtrodde mig detta arbete en vecka efter att jag påbörjade mitt mandat, och jag ser att ett antal kolleger är här för att ge sitt stöd.
Jag skall försöka göra presentationen enkel. Det är ett viktigt stycke inre marknadslagstiftning, som upprättar enhetliga tekniska krav för en nyckelkomponent i motorfordons bränsletankar. Man uppfyller i förslaget fyra viktiga mål. Det första är att man inför enhetliga provningsstandarder för bränsletankar av plast; här inbegrips alla typer av motorfordon, både bilar och yrkesfordon. Somliga av er känner kanske till att plastmaterial i allt större utsträckning används inom motorindustrin, och denna enhetliga provningsstandard kommer att tillåta konstruktörerna att koncentrera sig på att uppfylla en enda standard, i stället för att behöva fördela sina ansträngningar för att uppfylla en hel räcka olika standarder.
Det anses ofta att dessa tekniska direktiv kanske inte betyder så mycket för konsumenterna, men jag vill påpeka, med min erfarenhet som ingenjör inom bilindustrin, att om vi gör det möjligt för ingenjörerna att koncentrera sig på att bygga säkrare och renare fordon i stället för på att behöva uppfylla en lång rad av olika föreskrifter, kommer det i slutändan att bli till mycket stor glädje för kunder och användare. Det är det första målet.
Det andra är att man i direktivet sörjer för en utvidgning av de tekniska kraven i framtiden, genom ett förfarande med en föreskrivande kommitté för införande av nya standarder för bränsletankar som innehåller gasformiga bränslen. Det är ett viktigt och framåtblickande förslag, eftersom gasformiga bränslen används i allt större utsträckning - och jag syftar här på exempelvis kondenserad naturgas och gasol -, och det finns även utsikter till att vätgas i framtiden kan bli ett bränsle. Det är ett förnuftigt förslag; men det har behövts 18 månader för att få detta relativt lättfattliga förslag hit till den andra behandlingen. Det anser inte jag vara en särskilt förnuftig användning av den administrativa tiden. Det är den andra punkten.
Den tredje punkten är att man vidtar åtgärder för att användningen av typgodkännande skall utvidgas även till de fall när motorfordon utrustas, efter att de har blivit byggda, med extra bränsletankar för extrabränsle eller extra, större tankar. Återigen, detta är i allt högre grad viktigt för säkerheten.
Dessa tre principmål fanns medtagna i det ursprungliga förslag som kom från kommissionen till parlamentet för en första behandling och som därefter har resulterat i den gemensamma ståndpunkten. Parlamentet var, vid den första behandlingen, särskilt angeläget om att lägga till ett viktigt nytt mål, nämligen att ta itu med problemet med dieselspill på vägarna, vilket har blivit en allt större säkerhetsrisk för trafikanterna, framför allt för motorcyklisterna.
Parlamentet föreslog att man skulle gripa sig an detta problem. Det förkastades av kommissionen, men i rådets gemensamma ståndpunkt fanns förslaget medtaget. Dieselspillet härrör från dåligt fastsittande tanklock, och i det direktiv som vi här lägger fram för er, med parlamentets ändringsförslag från den andra behandlingen utformade så att dessa bestämmelser skärps, tar man itu med denna fråga genom kravet på att motorfordonens bränsletankar skall vara utrustade med en särskild låsmekanism som garanterar att locket alltid sitter säkert på plats.
Vi har genom att lägga till stycken i ingressen uttryckligen fastställt detta som ett mål för lagstiftningen och skärpt de tekniska kraven för att se till att bestämmelsen blir effektiv. Jag är övertygad om att detta kommer att få kammarens fulla stöd.
På samma gång som jag säger detta, skulle jag vilja säga att det här inte är den enda lösningen på problemet, och vårt utskott önskar fästa uppmärksamheten på behovet av att andra utskott tar itu med denna säkerhetsrisk genom det kommande utsläppsdirektivet för tung yrkestrafik och även genom provningsstandarder för fordon - för att se till att få bort felaktiga tanklock - att användas vid antingen vägkontroller eller årliga kontroller av yrkestrafikfordon.
För att avsluta, herr talman, det sista elementet i detta förslag gäller kommittéförfarandet för att underhålla och förbättra direktivets tekniska natur, vilket jag tog upp tidigare. Parlamentet föreslog vid andrabehandlingen en ändring av kommittéförfarandena, men mot bakgrund av Amsterdamfördraget, har jag inte rekommenderat att dessa ändringsförslag skall stödjas. Jag föreslår att vi stöder rådets och kommissionens förslag om en föreskrivande kommitté. Denna fråga kommer att tas upp när vi diskuterar Ferris förslag senare.
Sammanfattningsvis rekommenderar jag kammaren detta förslag. Det är ett förnuftigt, lättfattligt inre marknadsförslag som har ett antal viktiga beståndsdelar, och jag hoppas att ni kommer att ge det ert enhälliga stöd.

Miller
Herr talman! Jag gratulerar Harbour till hans första betänkande. Med tanke på att han är ny som ledamot har han gjort ett mycket gott arbete. Han har tydligt förklarat vad betänkandet handlar om. Jag skulle vilja ta upp några av de aspekter som han berörde. De hör samman med säkerhetsfrågan. Säkerhet var en genomgående tråd i betänkandet. Precis i slutet tas frågan om säkerhet för tvåhjuliga fordon upp.
Det kanske inte är så många här inne som är medvetna om att det sker fler motorcykelolyckor i närheten av rondeller än någon annanstans på motorvägar eller landsvägar. Hur kan det komma sig? Det beror på dieselspill. Harbour medger detta i det första ändringsförslaget. Han fastslår ganska tydligt att dieselspill utgör en fara för användare av tvåhjuliga fordon.
Så vi måste fundera över varför det är mer dieselspill på motorvägarna. Det beror på att det finns bränsletankar som saknar tanklock eller som har tanklock som sitter illa. När dessa fordon i yrkestrafik framförs i rondellerna, spills bränsle ut, och motorcyklister som åker tätt bakom glider på den oljiga yta som efterlämnas av diesel. Av denna anledning tar Harbour i det andra ändringsförslaget itu med hela denna fråga om tanklock som sitter illa och ibland saknas helt. Jag gratulerar honom till det.
Jag skulle också vilja påpeka att motorcykelåkandet har ett uppsving för närvarande. Vi ser nu en renässans för motorcykelåkandet. Fråga mig inte varför. Jag ser mig runt här inne och ser att de flesta av oss nog börjar närma oss medelåldern. Kanske är det några av oss som längtar tillbaka till vår ungdoms dagar och till att axla Dennis Hoppers roll i filmen Easy Rider. Det vet jag inte, men motorcykelåkandet upplever hur som helst en renässans. Det gläder mig, men om det finns en ökad användning av motorcyklar på vägarna, måste vi göra vägarna säkrare. Min grupp kommer därför att ge vårt fulla stöd till Harbours betänkande.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag skulle först av alla vilja tacka föredraganden Harbour, för den grundliga analysen av den gemensamma ståndpunkten, men även för hans mycket koncisa presentation av denna fråga här i dag.
Man siktar med detta förslag till direktiv på att upprätta konstruktionsstandarder som skall beaktas av tillverkare av bränsletankar för EG-typgodkännande. Mer konkret är idén att i rådets direktiv 70/221/EEG införa nya bestämmelser för bränsletankar av plast för motorfordon. Bestämmelserna kommer att omfatta punkter som slagtålighet, mekanisk styrka, bränslepermeabilitet och eldhärdighet. Då det gäller bränsletankar, är säkerheten av yttersta vikt, särskilt då nya tekniker och material införs.
Förslaget är direkt sammankopplat med de tekniska kraven i förordning nr 34 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europas om förhindrande av brandrisk och - framför allt - bestämmelserna för bränsletankar av plast. I betänkandet framförs två ändringsförslag, som båda avser dieselspill, som kan utgöra en stor fara för motorcyklister, särskilt i kombination med en blöt vägyta, vilket har påtalats. Vi instämmer helt i att detta är ett allvarligt problem, både ur säkerhets- och miljösynpunkt, och kommissionen kan godta de två ändringsförslagen.
För att sammanfatta kan kommissionen godta alla ändringsförslagen.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Hastighetsmätare för två- och trehjuliga motorfordon
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0029/1999) från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om hastighetsmätare för två- och trehjuliga motorfordon och om ändring av rådets direktiv 92/61/EEG (KOM(1998) 285 - C5-0029/1999 - 1998/0163(COD)) - (föredragande: Enrico Ferri).

Ferri
. (IT) Herr talman! Det rör sig om ett förslag till bestämmelser som inriktar på tekniska frågor, det vill säga obligatorisk installation av hastighetsmätare i så kallade mindre fordon med två eller tre hjul och i vissa fall specialfordon med fyra hjul. I och med att detta i dag är frivilligt erbjuder man till och med ett alibi för att inte åtfölja hastighetsbestämmelserna och därmed trafiksäkerhetsbestämmelserna framför allt när det gäller fordon som på något sätt manövreras och accelereras maximalt, vilket ofta leder till allvarliga olyckor framför allt med unga inblandade. Förslaget är alltså inte enbart tekniskt, utan denna lilla uppsättning bestämmelser blir central i samhällslivet. Av detta skäl har vi lagt fram förslag och vissa ändringar har antagits i syfte att understryka hur viktig trafiksäkerheten är i dag, inte bara i de enskilda staterna utan även i gemenskapssammanhang. I själva Delors vitbok låg för övrigt betoningen på detta centrala problem och det gjordes ett preciserat åtagande att inom ett antal år minska antalet trafikolyckor, framför allt de allvarligaste. Det handlar om ett moraliskt åtagande snarare än ett juridiskt, ett socialt snarare än ett tekniskt.
Vi har följt detta förslag med stor uppmärksamhet, också för att vårt utskott, som biföll det, ville understryka vikten av att man vad trafiksäkerheten beträffar inte går fram sektor för sektor, utan följer en mer komplex och mer enhetlig vision: ett verkligt trafiksäkerhetspaket. Å andra sidan har trafiksäkerheten genom Amsterdamfördraget blivit en gemenskapsfråga. Allt det motstånd som ofta stammade från bilindustrins motstridiga intresse har övervunnits, och i dag riktar man äntligen in sig på säkerheten som ett värn för människans liv och hälsa.
Denna uppsättning bestämmelser kommer att förändras med tiden, även till följd av tekniska innovationer, vilka är redskapen för detta värnande i vid mening. Nåväl, hur skall man förändra dessa bestämmelser? Frågan reser ett problem som går utöver detta lilla förslag och rör ett förslag med större omfattning: kommittéförfarandet som Harbour hänvisade till. Detta är en viktig punkt som jag uppmanar kommissionen och ledamöterna att fundera över. Vi har gjort ett ganska innovativt val i den meningen att vi, genom att välja en rådgivande kommitté och inte en föreskrivande, siktar mot en viss jämvikt mellan kommissionen och rådet. Detta med ett gemensamt synsätt där man genom att på sätt och vis köra över de enskilda staterna, men utan att förödmjuka dem, överlämnar viss makt till kommissionen att samordna och anpassa, med en vision som sträcker sig utöver de enskilda verkligheterna som ibland kan uppvisa motstånd mot så känsliga aspekter.
Efter en första konfrontation verkar det dock som om kommissionen är om inte likgiltig så snarare inrättad efter rådets inställning. Det är uppenbart att när man skall avpassa bestämmelser är varje institution sig själv närmast. I detta fall verkar det dock som om - jag ber kommissionen att bekräfta - kommissionen och rådet snarare siktar på en föreskrivande kommitté.
För att tala klarspråk skulle jag vilja påminna om att detta direktiv redan förutser ett anstånd till den 1 juli 2001 för alla fordon och till den 1 juli 2002, på grund av tekniska anpassningssvårigheter, för mopeder, för att inte tala om möjligheten att hamna i ett förlikningsprocess som skulle kunna skjuta upp tillämpningen av direktivet på obestämd tid. En möjlighet vore ju emellertid att kommissionen skulle åta sig att lägga ett övergripande, det vill säga mer vittgående förslag, som inte bara gäller detta enskilda förslag utan en hel sektor, till exempel hela transportsektorn. Även om man inte vill utvidga det till att bli ännu mer generellt, vilket vi hur som helst kommer att tvingas göra, eftersom kommittéförfarandet är en fråga som täcker många områden - man har redan upphävt en bestämmelse och därför kan vi inte längre luta oss mot de gamla förvaltnings- och föreskrivande kommittéerna eller mot den rådgivande kommittén. Om alltså kommissionen inom inte alltför lång tid skulle inta en mer global inställning skulle vi kunna avstå från detta slags förslag eftersom detta naturligtvis skulle utgöra en vidare målsättning som därmed blir starkare än den andra mer begränsade. Detta är självfallet min personliga uppfattning som även måste bedömas av utskottet för rättsliga frågor. Om detta inte inträffar går vi våra egna vägar och alla institutioner beslutar i demokratisk ordning.

Fiori
Herr ordförande! Jag tycker att Ferris rekommendation verkar gå i rätt riktning: han insisterar på att man måste tillse att två- och trehjuliga fordon blir så säkra som möjligt särskilt mopederna, som är orsak till så mycken sorg bland våra unga. Hastighetsmätare kan säkert vara ett redskap för att minska antalet olyckor, framför allt i avskräckande syfte. Vad innehållet i rekommendationen beträffar tror vi att anståndet med verkställigheten kan behövas för att branschen skall kunna anpassa sig tekniskt.
Meningen med detta inlägg är dock att ta upp en ömtålig fråga av allmän karaktär, som Ferri redan har angripit, eftersom man i denna rekommendation direkt tar itu med en av de känsligaste frågorna inom de interinstitutionella förbindelserna, det vill säga kommittéförfarandena. Via kommittéerna fastställs genomförandeåtgärderna för lagstiftningen och alla inser vikten av detta: mycket viktiga genomförandeåtgärder som ofta påverkar lagtexten och som direkt inverkar det sätt på vilket gemenskapslagstiftningen sedan tillämpas i medlemsstaterna. I till exempel det specifika fallet med trafiksäkerheten, som är grundtemat i rekommendationen, anser vi att en allmän politik som är samordnad mellan länderna i Europeiska unionen är vad alla syftar till, och vi skulle vilja att detta kändes som en nödvändighet snarare än som en förhoppning, såsom det framförs här och nu.
Utskottet för rättsliga frågor föreslår en rådgivande kommittén för detta direktiv, så att kommissionen får makt att besluta om genomförandeåtgärderna efter att ha inhämtat åsikterna hos medlemsstaternas företrädare. Vi i Europeiska folkpartiet har med stort intresse följt den pågående debatten om vilken metod som skall användas. Kommissionens förslag vilket rådet antog, och vilket innebär bestämmelse 3a är enligt vår mening troligen något ansträngt. Vi anser att den rådgivande kommittén skulle innebära större balans mellan institutionerna. Den rådgivande kommittén är också det slags kommitté som parlamentet alltid har föredragit: jag vill påminna om Bourlanges, Di Giovannis och Agliettas ställningstaganden under tidigare mandatperioder. Detta i en anda av full åtskillnad mellan den lagstiftande och den verkställande makten och i syfte att säkerställa ett större hänsynstagande till gemenskapens intresse.
För övrigt är det sant att det beslut som fattades den 28 juni reformerade kommittéförfarandet på djupet och gav Europaparlamentet en viktig kontroll, speciellt över de akter som antas i enlighet med medbeslutandeförfarandet, oberoende av kommittétyp. Därför anser jag att förfarandet är mindre viktigt för parlamentet i dag än tidigare, men jag anser också att gemenskapens institutioner måste ha ett övervägt och övergripande tillvägagångssätt just för att bevara balansen mellan institutionerna. Vi kan också låta bli att stödja den rådgivande kommittén i dag, under förutsättning att kommissionen åtar sig att snarast lägga fram en rad förslag för att anpassa de rättsakter för vilka genomförandeåtgärderna förutsätter kommittéförfarandet, så att vi får en fördjupad debatt som kan garantera konsekventa beslut inom de olika sektorerna av gemenskapens befogenhetsområde. Vi ber kommissionen om ett snabbt förslag och om viljan att diskutera dessa val i den anda av öppenhet den hittills har visat upp.
Jag slutar i fullständig överensstämmelse med Ferri, och i detta fall tror jag att vi för ögonblicket kan vänta med den rådgivande kommittén och på så sätt göra det möjligt att snabbt anta direktivet, eftersom ministerrådet har visat sig villigt att gå till förlikning om denna kommitté antas.

Medina Ortega
Herr talman! Vid sin första behandling gjorde inte parlamentet något åt detta direktiv, eftersom vi ansåg att det var ett tekniskt direktiv som inte erbjöd några svårigheter.
Men rådet öppnade därefter Pandoras ask och införde två påstått tekniska ändringsförslag: ett, avseende artikel 3, där en slags delegerad lagstiftning etableras, med en ständig referens till förordningen för Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa, och ett annat, angående artikel 6, som utökar tiden för direktivets ikraftträdande beroende på industrins behov av tid för anpassning.
Parlamentet har på grund av rådets förändringar av kommissionens förslag tvingats se över texten.
Vad gäller tidsfristen verkar det rimligt, med tanke på förseningen av detta direktiv, att den utökas för mopeder från den 1 januari till 1 juli 2002, för att industrin skall få litet tid på sig för att anpassa sig.
Men det rådet framför allt har gjort är att ompröva frågan om kommittéförfarandet. Det ursprungliga beslutet etablerade en viss typ av kommitté, konkret kommittén i artikel 3a, som under tiden, i juli, avskaffades. Denna kommitté existerar inte längre och således har föredraganden mycket ansvarsfullt och intelligent föreslagit en kommitté av rådgivande karaktär.
Jag anser det vara oproportionerligt att själva rådet, i bestämmelser av denna typ, betecknar det som tekniskt att kommissionen skall vara bunden av en förvaltningskommitté. Jag hoppas att föredraganden vidhåller sitt förslag om en kommitté av rådgivande karaktär, vilket är det lämpliga vid denna typ av bestämmelse. Att vidhålla en förvaltningskommittés mekanism är komplicerat, och dessutom skulle den behöva inrättas genom att förändra det som var det ursprungliga direktivet om enhetliga motorfordon.
Jag hoppas alltså att rådet och kommissionen, utifrån de avtal som parlamentet godkänner denna vecka, överväger möjligheten att definitivt fastställa förfarandet för den rådgivande kommittén.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! I första hand vill jag understryka att varje åtgärd som siktar till att öka trafiksäkerheten borde välkomnas. Från den utgångspunkten kommer den liberala gruppen att godkänna Ferribetänkandet.
Det måste dock med kraft betonas att Europaparlamentet i framtiden måste ta fram ett mycket mer omfattande program för trafiksäkerhet. Vi kan inte längre bara stå vid sidan och titta på hur 42 000 människor varje år mister livet på de europeiska vägarna. Den tilltagande aggressiviteten i trafiken visar för varje politiskt ansvarig att det snabbt behövs åtgärder som utan inskränkningar skall tillämpas i alla medlemsstater i Europeiska unionen.
I det sammanhanget vill jag framföra idén om att införa en trafikbarometer för varje månad. Den här trafikbarometern skall göra det möjligt för de respektive myndigheter som ansvarar för trafiksäkerheten i Europeiska unionen att varje månad göra en utvärdering av trafiksäkerheten i hela Europeiska unionen. På det sättet kan man systematiskt utreda orsakerna till den dåliga trafiksäkerheten, och man kan genom regelbundna förhandlingar inte bara ingripa utan även medvetandegöra vägtrafikanterna.
Genom att utbyta data och permanent fästa trafikanternas uppmärksamhet på deras enorma ansvar i trafiken kan man i stor utsträckning bidra till ett avsevärt mycket mindre mänskligt lidande.
I Ferribetänkandet uppmanas ungdomarna att i större utsträckning uppmärksamma trafiksäkerheten. Ingen tvivlar på att ungdomar verkligen måste göras medvetna om riskerna i trafiken. Ändå är det, tycker jag, en uppmaning som inte bara skall riktas till ungdomar. Jag tycker att alla trafikanter oaktat ålder ständigt skall påminnas om det faktum att endast ett korrekt och hövligt beteende i trafiken kan sänka det dramatiska antalet offer i trafiken.
Nyligen upplevde jag i min omedelbara närhet att två bilförare började misshandla varandra, med dödlig utgång, på grund av att den ena hindrade den andra i trafiken. Det rörde sig om två vuxna människor. När jag konfronteras med sådana dramatiska händelser så inser jag att vi står inför ett jättelikt problem. Ferribetänkandet är ett litet steg i rätt riktning, Det, kollega, är inte menat som en nedvärdering. Jag vill bara påpeka att vi har en lång väg att gå för att nå det mål vi siktar på, nämligen att göra trafiken mycket säkrare.

Markov
Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer inte att ta de två minuterna i anspråk, eftersom en del av det jag ville säga, särskilt när det gäller transportsäkerhet, redan har berörts av de föregående talarna. Jag tror att problemet med transportsäkerhet, i synnerhet vad gäller tvåhjuliga motorfordon, faktiskt är ett problem som framför allt rör den yngre generationen. Personligen är jag uteslutande motorcykel- och inte bilförare, jag är också med i olika motorcykelklubbar och ägnar mig där också åt ungdomar. Därför anser jag att det är särskilt viktigt att göra något just på detta område. Naturligtvis är det motiverat med hastighetsmätare, som automatiskt skulle kunna utgöra en hämsko vid körningen, eftersom annars mycket höga hastigheter, som dessa fordon inte är konstruerade för, bl.a. på grund av en för hög tyngdpunkt, tyvärr kan få negativa konsekvenser.
Av den anledningen stöder vi just detta direktiv, och det skulle naturligtvis också glädja oss om det inom Europaparlamentet i sin helhet kunde göras mer för transportsäkerheten, för en tillnärmning i medlemsstaterna, ty olycksfallssiffrorna bevisar entydigt att på detta område är ungdomarna särskilt drabbade.
Vi är införstådda med att tidpunkten förskjuts. Man måste göra det möjligt för industrin att också genomföra det, om det sedan till slut också tjänar till att vi får ett enhetligt direktiv. En rådgivande kommitté anser vi också vore ett riktigt instrument.

Harbour
Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag tar upp en så stor del av kollegernas tid, men det är ett tecken på det intresse som vi har för varandras förslag.
Jag vill berömma Ferri för hans betänkande, särskilt för hans betoning på vägsäkerhetsaspekterna. Min oro bygger på att jag anser att dessa aspekter är så viktiga att jag verkligen inte skulle vilja se direktivet fördröjas på grund av argument om kommittéförfaranden. Jag tycker att direktivet är för betydelsefullt för det. Jag vet att Ferri känner mycket starkt för kommittéförfarandena, men det finns i mina ögon mer övergripande frågor. Här finns en koppling till mitt eget betänkande, som jag nämnde tidigare.
Av Ferris analys att döma är det ganska tydligt att vi inte bara talar om motorfordonslagstiftning på europeisk nivå, utan även på nivån för Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa, som under många års tid har accepterats av motorfordonsindustrin som instiftare av en lång rad globala standarder. Vi för i allt högre grad en dialog med Förenta staterna och Japan om globala tekniska standarder för motorfordon. Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, i vilket jag också är ledamot, kommer faktiskt inom kort att behandla ett betänkande i detta ärende.
Det verkar i mina ögon inte vara rätt väg framåt, att nu bara se på kommittéförfarandeaspekten av detta direktiv och att fördröja förslaget. Vi måste fundera på hur vi skall ta itu med hela frågan om behandling och godkännande av globala tekniska föreskrifter, liksom Europeiska unionens bidrag till dessa. Det är någonting som vi verkligen måste be kommissionen att beakta.
Vi måste också ta vår egen strategi i betraktande. Det är ganska tydligt, när man ser mig runt här i kväll, att det inte finns något överväldigande intresse för dessa tekniska direktiv bland Europaparlamentets ledamöter. Det finns några entusiaster här med ett intresse av att ta itu med dessa frågor, och vi måste fundera över sätt att bidra till dessa tekniska processer. Vi måste låta medlemsstaterna och kommissionen utarbeta sina förslag och sedan syna några av nyckelinitiativen och framföra de åsikter som finns bland medborgarna, företagen, väganvändarna och förarna runt om i Europeiska unionen.
Jag tycker inte att vi har funnit den balansen. Vi behöver säkerhetsfördelarna i Ferris direktiv, men vi behöver också på ett mer övergripande sätt se på frågan om hur vi skall hantera omsvängningen mot globala tekniska normer i denna för Europeiska unionen så viktiga industri.

Liikanen
. (FI) Herr talman! Detta direktivförslag som nu är under behandling handlar om obligatorisk montering av en typgodkänd hastighetsmätare på alla nya mopeder, motorcyklar och trehjuliga motorfordon. Kommissionen anser att det av säkerhets- och miljömässiga skäl inte längre borde vara tillåtet att på marknaden introducera mopeder och motorcyklar som inte är utrustade med typgodkända hastighetsmätare.
Förare av två- eller trehjuliga motorfordon måste hela tiden följa de hastighetsbegränsningar som gäller i medlemsstaterna. De borde inte ha möjlighet att hänvisa till bristen på gällande regelverk för att undvika påföljd om de bryter mot hastighetsbegränsningar. Dessutom ingår hastighetsmätare redan i dag i standardutrustningen hos de flesta fordon som finns på marknaden inom Europeiska unionen, utan att detta på något betydande sätt inverkar på fordonets totala pris. Dessutom skapar en obligatorisk montering av hastighetsmätare på alla aktuella fordon skalfördelar som även gagnar konsumenterna.
Kommissionen skulle vara beredd att godkänna alla framlagda ändringsförslag, men ändringsförslag 5 angående kommittéförfarandet kan visa sig vara mycket problematiskt. Eftersom kommissionen inom kort kommer att lägga fram ett förslag om ändring av ramdirektivet, dvs. det direktiv som ligger till grund för kommittén som behandlar motorfordon, föreslår kommissionen att det skulle vara bättre att behandla kommittéförfarandet i det sammanhanget. Eller när det i juni antagna nya beslutet om kommittéförfarandena träder i kraft i fråga om nuvarande kommittéer, så kan frågan även behandlas i detta sammanhang. Jag tycker ändå att det skulle vara beklagligt om behandlingen av dokumentet skulle bli föremål för förlikning den här gången enbart på grund av problemet med kommittéförfarandet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Linbaneanläggningar för persontransport
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0028/1999) för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om linbaneanläggningar för persontransport (14248/3/1998 - C5-0030/1999 - 1994/0011(COD)) (Föredragande: Bill Miller).

Karas
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill för Europeiska folkpartiets grupp/Europademokraterna både tacka föredraganden och välkomna direktivet. Vi uppmanar alla att snarast genomföra ett formellt förfarande enligt parlamentets beslut och så snabbt som möjligt genomföra direktivet och därmed framgångsrikt avsluta denna diskussionsprocess, som inleddes tillsammans med kommissionen. Detta direktiv har fyra betydelser. Det har en industripolitisk, en konkurrenspolitisk, en säkerhetspolitisk och en konsumentpolitisk betydelse. Samtliga fyra politiska områden berörs i detta direktiv.
Vi känner alla till de dramatiska olyckorna i och på grund av linbanor. De har framför allt åstadkommit att ropet efter enhetliga säkerhetsnormer har blivit högre. Detta rop har blivit allt mer aktuellt. Det gläder mig därför mycket, och föregående talare har också helt kort berört det, att normerna inte bara skall gälla för de personer som just befinner sig i kabinen i en linbana, utan också för dem som stiger ur vid stationerna eller väntar på att åka ned.
Europeiska enhetliga säkerhetsstandarder är nödvändiga å ena sidan i fråga om säkerheten för passagerarna och å andra sidan i fråga om den europeiska linbaneindustrins konkurrenskraft på den internationella marknaden.
Linbanor är underkastade synnerligen specialiserade fortlöpande innovationer. Linbanor utgör i många medlemsstater, i synnerhet i alpregionerna, en viktig ekonomisk faktor. Det gläder mig att jag vid mitt första inlägg i denna kammare också kan påpeka att linbanorna i mitt hemland Österrike är en hörnsten för turismen och därmed för den österrikiska nationalekonomin.
Jag vill bara visa på hur viktigt detta direktiv är. Enbart hos oss finns det nio miljoner passagerare, som i 255 linbaneföretag sörjer för totalt 526 miljoner passagerartransporter och nationalekonomiskt betyder en total omsättning om 10,8 miljarder österrikiska schilling. Direktivet innebär en konkurrensfördel och ökar konkurrenskraften hos europeiska, särskilt också österrikiska linbaneföretag. Direktivet sörjer för enhetliga säkerhetsstandarder för passagerare. Det sörjer för att den fria rörligheten för varor och den inre marknaden stärks för linbaneverksamheten. Den stärker linbanebranschen som en viktig del av nationalekonomin. Enhetliga och förenklade förfaranden och en avlastning av myndigheterna samt framtagning av vilka steg som skall vidtas är en del av detta direktiv.
Det gläder mig att man med detta direktiv kan avsluta ett initiativ, som inleddes under det österrikiska ordförandeskapet i rådet, på ett framgångsrikt sätt till gagn för konsumenternas säkerhet och för konkurrenskraften.

Zappalà
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till det substantiella och viktiga innehållet i detta direktiv. Jag sitter i utskottet för rättsliga frågor sedan bara en kort tid och har därför inte haft tillfälle att följa direktivets hela väg. Det är först på den allra senaste tiden jag har tagit del av det. Min företrädare här sade att detta slags anläggningar är mycket vanliga i Europa. Det är de helt klart i mitt land, vars territorium omfattar nästan hela Alperna och dessutom Appenninerna. Det handlar alltså om strukturer, om verksamhet som verkligen berör oss.
Som jag sade är innehållet i direktivet lovvärt och klart möjligt att instämma i och samtycka om. På detta sätt ger man klartecken till fri rörlighet för tekniken i fråga och för materialleveranserna. Som nämndes nyss öppnar man denna sektor för konkurrens, vilken inom tekniken, inom säkerheten, intar en grundläggande ställning eftersom konkurrensen är det den är: den för tekniken framåt.
Jag har läst direktivet noggrant och ur teknisk synpunkt återstår några punkter som är oklara för mig. Visst, direktivet håller sig på en principiell nivå, det ger klara anvisningar, det likformar, harmoniserar även det som måste vara ett grundläggande mål, nämligen säkerheten, i medlemsländerna. På säkerhetsområdet och på det tekniska området är det emellertid tekniska data, parametrar, egenskaper, använda material som har avgörande betydelse. Även underhållsnivåerna och -intervallen är grundläggande. Ur min synpunkt kommer helt klart de tekniska bestämmelser som blir resultatet av detta direktiv - och som kommer att fastställas på annan plats och efter andra sammanträden - att utgöra grundelementet när man sedan skall anamma detta direktiv i alla medlemsländerna.
Med denna inriktning och på basis av kännedomen om alla de parametrar som sedan kommer att granskas ur rent teknisk synpunkt, ber jag att parlamentet om möjligt, och särskilt kommissionen, håller sig informerade och framför allt ber jag att om möjligt av kommissionen få veta vilken fortsättning det blir på tillämpningen av detta direktiv ur rent teknisk synpunkt.

Liikanen
. (EN) Det förslag till direktiv som ligger framför Europaparlamentet handlar om säkerheten för de transporterade personerna och om den fria rörligheten för linbaneutrustning och linbaneanläggningar. För att använda ett mer vardagligt språk, är de anläggningar vi talar om linbanor, bergbanor och skidliftar använda på skidorter i bergen, alla använda i svårtillgänglig terräng. Det behöver inte sägas, som det har sagts här, att det rör sig om mycket viktiga frågor.
Jag skulle vilja tacka parlamentsutskottet och särskilt föredraganden Miller för det enastående arbete som har utförts i den andra behandlingen. Kommissionen kan med glädje godta alla ändringsförslagen. För det första är de utformade för att klargöra vissa bestämmelser i den gemensamma ståndpunkten, särskilt med avseende på deras omfattning, och de är därför välkomna.
För det andra har föredraganden föreslagit att även gruvanläggningarna skall uteslutas. Detta synes vara berättigat, med tanke på den speciella naturen för dessa anläggningar, som omfattas av mycket speciella bestämmelser och förordningar.
Kommissionen instämmer även med att denna fråga bör utgöra en del i den rapport som kommissionen skall utarbeta fyra år efter direktivets ikraftträdande.
Antagandet av ert betänkande kommer att utgöra ett avgörande steg i den process som leder fram till det länge emotsedda genomförandet av detta direktiv.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.40.)

