Fotgängarskydd: Åtagande från den europeiska bilindustrins sida
Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0154/2002) av Hedkvist Petersen för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande ?Fotgängarskydd - Åtagande från den europeiska bilindustrins sida? (KOM(2001) 389 - C5-0537/2001 - 2001/2216(COS)).

Hedkvist Petersen (PSE)
. Herr talman! Varje år dör 42 000 personer på EU:s vägar. Detta är en mycket stor politisk fråga för människor inom EU. I vitboken om transporter skriver kommissionen att vi skall halvera antalet döda fram till 2010. Då måste vi vara aktiva, inte passiva. Vi måste vidta alla sorters åtgärder på alla nivåer. Alla måste hjälpa till, inte minst industrin, eftersom vi vet att konsumenterna kräver detta. Säkerhet är ett säljande argument.
Hur skall då bilar utformas så att de är så skonsamma som möjligt mot oskyddade trafikanter? Det förslag till frivillig överenskommelse vi fått från kommissionen och som bilindustrin har förhandlat fram är otillräckligt. Det är förvånande att kommissionen har kunnat acceptera det i dess nuvarande utformning. Det finns oklarheter beträffande genomförandet och EEVC-testerna tas inte på allvar, trots att de utvecklats under mer än 22 år.
Detta handlar om liv på vägarna och liv i vårt samhälle, och då måste vi vara varliga. Ärendet har varit svårt att behandla och jag vill tacka alla skuggrapportörer i utskottet för ett mycket framgångsrikt arbete, som har krävt mycket av oss alla. Det har i ärendet funnits många olika meningar, många lobbyister och många synpunkter från utskotten. Det är nu viktigt att utgå från trafiksäkerheten och konsumenternas krav.
Det finns tre alternativ i vårt svar till kommissionen. Det första är att vi accepterar den frivilliga överenskommelsen. Det andra att vi förespråkar ett detaljdirektiv i vilket vi exakt anger hur bilar skall utformas. Det tredje att vi förespråkar ett ramdirektiv.
Utskottet anser inte att den frivilliga överenskommelsen räcker. Den är för osäker och ger inte utrymme för någon folklig parlamentarisk kontroll av hur bilindustrin tar sitt ansvar. Den är mindre bindande och inte tillräckligt öppen i processen.
Därför föreslår utskottet ett ramdirektiv, vilket även kommissionen nämner i sitt meddelande. Det innebär att vi i de politiska församlingarna sätter upp målen, varefter experter får bevaka genomförandet under översyn och med medverkan av kommissionen.
Det ramdirektiv som vi nu föreslår och kräver innehåller flera komponenter. Målet är att alla bilmodeller 2010 skall uppnå de fyra EEVC-texternas krav. Denna process måste inledas nu. EEVC är den institution som har kommit längst inom forskningen om vägsäkerhet över hela världen, framför allt på området för fotgängarskydd. Vi kan dock tänka oss andra testmetoder som ger minst samma skyddsnivå för fotgängarna. Det måste naturligtvis vara effektiva tester som påverkar bilarnas design.
Vi vill också att processen skall utvärderas regelbundet och att årliga rapporter skall översändas till Europaparlamentet. På så sätt blir vi en del av processen och kan kontrollera att de mål vi har ställt upp verkligen uppfylls. Vi vill att medlemsstaterna genom sina typgodkännandemyndigheter deltar i utvärderingen av hur ramdirektivet genomförs. Vi anser också att EEVC har kommit längst när det gäller testmetoder och kan utvecklas vidare.
Detta är de krav utskottet ställer. Vi förväntar oss att kommissionen och kommissionär Liikanen bekräftar att han kommer att lägga fram ett förslag till ramdirektiv.
Inom socialistgruppen hade vi velat gå ännu längre i vissa avsnitt, till exempel betona EEVC-testernas exklusiva förtjänster betydligt hårdare och sätta upp ett tydligt delmål för att få en rak linje i utvecklingen av fotgängarskydd från i dag till 2010. Socialistgruppen vill också att kommissionen lägger fram sitt ramdirektiv omedelbart, helst före årets slut. Detta är viktigt om kommissionen vill visa att den menar allvar i frågan.
Detta är som sagt ett mycket kontroversiellt ärende. Vi har nu nått en kompromiss och kommer därför att stödja den för att få en så stor uppslutning som möjligt bakom kravet på ett ramdirektiv som den bästa lösningen i trafiksäkerhetsfrågan.
Därför kommer min grupp att enbart stödja utskottets förslag i betänkandet, och jag uppmanar övriga ledamöter att göra detsamma. Vi godkänner kompromissen som jag för trafikanternas skull är glad över att vi kunde förhandla fram.
Harbour (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka Hedkvist Petersen för att hon har åstadkommit en balanserad kompromiss som återspeglar ett engagemang inom hela parlamentet. Som föredragande för mitt utskott - utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - kan jag säga att vi var för kommissionens förslag om en frivillig överenskommelse och ansåg att den övergripande lösningen uppnådde det som Hedkvist Petersen önskade. Förslaget kommer att rädda liv tidigare än något annat förslag. Det tar även frågan om att skärpa kraven på bilarnas konstruktion på största allvar. Men - och detta är en avgörande fråga som hon inte nämnde - förslaget ger branschen, och alla andra inblandade, möjlighet att ta itu med frågan på bred front, för vi vet att det är ett andrahandsalternativ att bara göra bilarnas frontpartier mjukare i händelse av en krock. Vi vill undvika kollisioner med utsatta trafikanter helt och hållet genom att åtgärder för att undvika olyckor vidtas för bilarna själva. Kom ihåg att låsningsfria bromsar som standard kommer att vara en del av denna lösning. Vi måste även beakta vägarnas konstruktion, utbildning av trafikanter och många andra saker. Detta måste vara en samlad ansträngning.
Jag vill tala om kraven på konstruktionerna, för det här är viktigt. Jag är själv ursprungligen bilingenjör, jag har sett testlaboratorierna, jag har talat med ingenjörerna om problemen med att få fram mer fotgängarvänliga bilar. Detta är inte någon enkel fråga. Vissa grupper har gjort sig skyldiga till grova förenklingar av de berörda problemen. Hedkvist Petersen gjorde gällande att branschen inte tar frågan på tillräckligt allvar, men från mina besök vet jag att man gör det.
Om vi går vidare så har hon rätt i att vi måste se på ett brett spektrum av teståtgärder. Jag uppmanar denna morgon branschen att gå samman med kommissionen för att inrätta en grupp med de bästa förmågorna inom ingenjörsvetenskap och konstruktion, för att ta fram de bästa möjliga testerna, utifrån dagens teknik och inte utifrån den teknik från 1998 som ligger till grund för de nuvarande EEVC-testerna.

Rübig (PPE-DE)
Ärade herr talman, mina ärade damer och herrar! Först skulle jag vilja tacka kommissionär Liikanen å det hjärtligaste, eftersom kommissionen här har tagit ett mycket viktigt och framsynt steg. Vi vet alla, när problem uppstår, att den enklaste lösningen är att lösa dessa med hjälp av metoder som erbjuder stimulans, med understöd. Det sjätte ramprogrammet för forskning, som vi har fattat beslut om, innehåller många impulser som stimulerar till att använda vetenskapliga metoder för att uppnå förbättringar. Det andra är att vi har normer, nationella normer och europeiska normer, som sätter principen om ömsesidigt erkännande i centrum, och därmed också möjliggör konkurrens på marknaden.
Nästa steg är nu en frivilligt påtagen förpliktelse, och detta är det nya och verkligt sensationella. Här utövas alltså mycket hårt tryck från båda sidor. Man måste komma fram till en lösning i samförstånd, och man kan då införa ytterligare kriterier för att faktiskt också genomföra dessa lösningar. Å ena sidan, som det från början var planerat, genom ett rent kontraktssystem, och med detta följer naturligtvis också alla de risker och alla förpliktelser som hör till för var och en som ansluter sig, vilket vållar en del problem, eller å andra sidan, liksom vi nu gör, genom ett mycket smidigt ramdirektiv, varvid vi kommer att begränsa oss till att utarbeta en tidsplan och fastställa övervaknings- och bedömningsmetoder, så att parlamentet och kommissionen har möjlighet att övervaka framstegen.
Min önskan, och jag tror att den delas av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, är att detta ramdirektiv inte skulle bestå av mer än den ena sidan av saken. Det vore föredömligt, eftersom vi då ständigt skulle kunna hålla oss ajour med utvecklingen, fastställa principerna och även arbeta smidigt och framtidsorienterat med lagstiftningen. Tack, herr kommissionär, ni har utfört ett utmärkt arbete.

Oomen-Ruijten (PPE-DE)
Herr talman! Först vill jag tacka föredraganden och även Europeiska kommissionen. Europeiska kommissionen har vågat lägga fram självreglerande åtgärder för att ålägga industrin och myndigheter åtaganden för större säkerhet för fotgängare. Detta är något som är nödvändigt. Jag kommer från en kultur där självreglering förekommer i mycket hög grad. Jag är en mycket stor förespråkare av detta, eftersom självreglering för det mesta kan sörja för en teknisk utveckling som även industrin instämmer i. Dessutom kan det gå mycket snabbt. Lagstiftningsförfarandet är alltid mycket långsammare. Det finns alltid ett villkor, nämligen att de frivilliga överenskommelserna övervakas på ett bra sätt.
Om ni frågar om min personliga åsikt - och fru Petersen sade nyss samma sak - så hade jag nöjt mig med goda självreglerande åtgärder, utan att det varit nödvändigt med någon lagstiftning. Den saken är det emellertid parlamentet som beslutar om, och jag kommer att förlika mig med det beslutet. Då får det bli tal om ett magert direktiv, ett direktiv som gör det möjligt att använda den senaste tekniska utvecklingen på nya sätt. Att jag är en så stor förespråkare av självreglering beror på att jag anser att vissa av Europeiska kommissionens förfaranden drar ut för långt på tiden.
Som sista punkt har jag i yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor tagit med att något måste göras åt whiplash-skador. Det har förvisso ingenting med det här ärendet att göra, utan med ett annat säkerhetsproblem som berövar många människor deras goda hälsa. Dessutom orsakar det mycket höga kostnader i vårt samhälle. Det är inte för inte som jag har tagit med detta som en sista punkt. Jag vet ju alltför lite egentligen sker på det här området.
Jag har även ställt skriftliga frågor och får då som svar: Ja, vi skall göra någonting åt det. Vi har redan studerat det inom ramen för det fjärde ramprogrammet. Varför skall det ta så lång tid att behandla alla frågor som hänger samman med att förekomma olyckor och att förekomma extra kostnader på det här området? Det fjärde ramprogrammet, vi har redan börjat med ett sjätte ramprogram om forskning och utveckling. Då måste det ju ändå komma någonting annat.
Herr talman! Jag uppmanar kommissionären att så snart som möjligt börja förhandla med industrin för att snabbt göra något åt fotgängarskyddet, möjligtvis med hjälp av självreglering, men det är inte allt. Jag uppmanar honom också att ta itu med detta andra problem.

Koch (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! I åratal har Europaparlamentet av kommissionen förgäves krävt förslag till rättsligt bindande föreskrifter, som tvingar bilindustrin att genom passiva säkerhetsåtgärder för fordonens frontpartier minska skaderisken för fotgängare i händelse av en krock. I stället för detta har kommissionen lagt fram ett meddelande om frivilliga egna åtaganden som man förhandlat fram med bilindustrin. Dessa omfattar dock inte bara passiva utan även aktiva säkerhetsåtgärder. Eftersom viktiga delar genast kan träda i kraft, skall den definitivt värderas som ett användbart verktyg i förverkligandet av det politiska målet att senast 2010 minska antalet dödade och mycket svårt skadade i trafiken med hälften.
Jag väntar mig visserligen att alla berörda betraktar de överenskomna åtagandena som ett avtal som måste hållas. Kommissionen kan säkert bekräfta att den information är felaktig som går ut på att biltillverkarna redan på någon punkt har ifrågasatt sina förpliktelser. Det nu föreliggande resolutionsförslaget kommer att motivera bilindustrin att intensifiera sin forskning på de områden som rör passiv och aktiv säkerhet för fotgängare, och inte - som enstaka lobbyister befarar - bidra till att utvecklingen lamslås. Skyddet för fotgängare tilldrar sig äntligen det offentligas intresse.
Den förbättring av fotgängares säkerhet som planerats i två faser tillmötesgår på lämpligt sätt vitbokens målsättning för den europeiska trafikpolitiken. Fas A, som inleds omedelbart och slutar 2005, kommer redan den att innehålla viktiga åtgärder. Hit hör bland annat utrustning av alla nya fordon med ABS-bromsar från 2003, att alla nya fordon med omedelbar verkan tekniskt utrustas med varselljus, förbud mot att i fortsättningen leverera fordon med byglar i de främre stötdämparna och genomförande av varierade krocktester med fotgängare av EEVC (European Enhanced Vehicle-safety Committee), dvs. europeiska kommittén för ökad fordonssäkerhet.
Med hänvisning till betydelsen av EEVC:s forsknings- och utvecklingsprogram föreskrivs dock för fas B en kvalitativ utveckling av de fyra systemtesten. För att verkligen garantera rättssäkerheten för fas B uppmanas kommissionen att utarbeta ett ramdirektiv. Detta skulle framför allt fastställa en tydlig tidsram för ytterligare åtgärder och detaljerade uppgifter om övervakningsprocessen. Dessutom förväntas detta direktiv föreskriva sammanhängande, praktiskt användbara testmetoder, som kvantitativt beaktar mer än EEVC:s testområden och som tar hänsyn till växelverkan i testmaterialet. Detta leder fram till en bred utmaning för bilindustrins innovations- och forskningsverksamhet.
Den självständige konsumenten kommer i ökad grad att värdera framtidens bilar efter de värden som är relevanta för passagerares och fotgängares säkerhet och rätta sitt köpbeteende efter detta. Säkerheten blir alltmer ett reklam- och försäljningsinstrument. Detta innebär fördelar för konsumenten och framsteg för trafiksäkerheten. Jag rekommenderar ett godkännande i enlighet med omröstningen i utskottet.

Swoboda
Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror att kommissionens förslag och föredraganden Petersens betänkande har en viktig, dubbel betydelse. Å ena sidan ur innehållslig synvinkel - det handlar om ett viktigt ämne för Europas invånare, nämligen trafiksäkerheten - och naturligtvis också om den roll som detta betänkande spelar för hela diskussionen om de europeiska demokratiska regeringarna, och ett bättre styre. Detta har vi diskuterat mycket.
Jag är mycket tacksam mot föredraganden för att hon i en konkret punkt visar hur det skulle kunna gå, vilka roller som parlamentet, kommissionen och även industrins intressegrupperingar - lobbygrupper om man så vill -, och konsumentskyddet etc. spelar. Det är säkert riktigt att det finns ett misstroende från parlamentarikernas sida gentemot dessa självpåtagna förpliktelser, eftersom man aldrig riktigt vet, hur långt går industrin, hur långt går den i själva verket för att genomföra det som den har ?förpliktat? sig själv till? Man måste också inse att industrin ibland hyser misstro mot parlamentarikerna, vars förmåga att vara verkliga experter på dessa olika områden förnekas. Därför tror jag - och det är den väg som föredraganden tacknämligt nog föreslår - att det är riktigt att vi försöker att slå in på en kompromiss, som inte är någon dålig kompromiss, utan som verkligen visar vart vi kan komma.
Vi som parlamentariker slits naturligtvis mellan vår parlamentarisk-demokratiska förpliktelse och uppgift, och vår medvetenheten om att vi verkligen inte kan behärska många detaljer, om vi inte råkar vara fackmän på detta speciella område. Vi slits mellan förtroende och misstroende gentemot industrins vishet, och även dess benägenhet att fatta sorglösa beslut, att verkligen genomföra saker som kanske bara leder till svårigheter och inte främjar industrins vinst. Och vi slits också mellan det ansvar som vi har för principerna, och slutligen också det ansvar som vissa människor tillerkänner oss, även i fråga om många detaljer. Därför menar jag att det är riktigt att just i detta fall kräva ett ramdirektiv. Jag är absolut för smidighet, om det är en sida eller en och en halv, det kommer vi säkert inte att strida om.
Vår kollega Rübig berömde kommissionären så till den grad att jag verkligen inte vet hur jag skall berömma honom, men jag finner det helt och hållet förståeligt att kommissionären försöker med självpåtagna förpliktelser för att kanske få oss parlamentariker till en punkt där även han som demokrat är av den uppfattningen att det kanske är precis den rätta medelvägen att vi här utarbetar ett ramdirektiv. Dessutom, och jag avslutar med att betona detta, eftersom det här rör sig om ett område, nämligen trafiksäkerheten, för vilket en teknisk fråga kanske ligger till grund, men en teknisk fråga som påverkar människoliv. En teknisk fråga som kan kräva eller skydda människoliv är ändå en fråga som vi parlamentariker åtminstone bör fastställa principerna för. Jag stöder föredraganden i hennes yrkande.

Vermeer (ELDR).
Tack, herr talman. Jag tyckte att det var intressant att delta som skuggföredragande för liberalerna. Samarbetet med de andra grupperna, och framför allt med föredraganden, för att komma fram till ett balanserat betänkande med ett tillräckligt stöd från parlamentet, fungerade bra, och betänkandet ger också kommissionen en tydlig signal.
Vanligtvis skulle min utgångspunkt ha varit att man måste försöka få parterna att nå fram till ett avtal på fältet, till ett fungerande samarbete, med avtal och obligatoriska ansträngningar, men i det här fallet anser jag det vara på sin plats att parlamentet tar på sig ansvaret för att värna om konsumenternas intressen.
Vi får inte glömma det förgångna när vi utarbetar betänkandet. Alltså anser jag det vara viktigt att använda de ansträngningar som man tidigare har gjort som en grund för ett ramdirektiv. Det vore utomordentligt bra att fråga kommissionären om han tror sig ha möjlighet att inom kort lägga fram ett förslag till ramdirektiv. Det finns ju redan tjugotvå års forskning att utgå ifrån. Tidigare har ju så många diskussioner förts mellan parterna i samhället, mellan bilindustrin och konsumentorganisationerna. Det vore i sig en bra gest mot oss att uppge att ni från er sida gör vad ni kan för ett smidigt genomförande.
Varje person som blir offer för en trafikolycka är naturligtvis en person för mycket. Därför är det bra att även vi gör dessa ansträngningar. I betänkandet har man funnit en bra balans i omskrivningen av testmetoder och liknande, och därför gläder det mig att utgångspunkten för ETSC-metoden är god, men att det finns utrymme för möjlig utveckling i framtiden. Det är ju trots allt en dynamisk process. Framför allt inom den tekniska industrin och den högteknologiska industrin finns det mängder av möjligheter som vi kanske inte ännu känner till. Därför är det bra att det i betänkandet lämnas utrymme åt möjliga, ännu bättre metoder som vi inte ännu känner till.
Det är också viktigt att fastslå att det inte endast är Europaparlamentet som förhindrar olycksoffer i trafiken. Framför allt vägtrafikanternas beteende är viktigt. Det innebär alltså att det är en allomfattande process där andra i samhället också måste spela en roll, och av den anledningen gläder jag mig över det här bidraget för att nå fram till en säkrare och allomfattande trafikpolitik som konsumenterna också kan bidra till.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till ett väl genomfört arbete, trots alla de påtryckningar vi har fått utstå.
Det finns en gemensam nämnare: Vi är alla överens om att antalet olyckor, skadade och dödsoffer på de europeiska vägarna är absolut oacceptabelt, och vi är även överens om att vi måste finna genomförbara metoder för att avsevärt minska antalet trafikoffer.
I detta betänkande talas det framför allt om de mest sårbara användarna av vägarna, därför skulle jag ha velat att man - förutom fotgängarna och cyklisterna - även uttryckligen omnämnt motorcyklisterna, eftersom de är sårbara på liknande sätt.
Fordonen måste utformas och konstrueras så de blir säkrare, såväl för passagerare som för de personer som till exempel fotgängare, som rör sig bland dem. Problemet är att finna ett lagligt, snabbt, effektivt och öppet sätt att göra detta på. Fotgängarvänliga frontpartier som klarar av stöten av en påkörd fotgängare är av avgörande vikt när man skall kvantifiera de skador, om några, som olyckan leder till.
Vi får dock inte glömma bort att vi måste betänka andra aspekter, som främjande av säkrare vägförhållanden, en så bred informationsspridning om vägsäkerhet som möjligt och framför allt - vilket redan har sagts - att utforma och bygga säkrare väginfrastrukturer för alla användare.
De svarta punkterna på de europeiska vägarna är även de mest sårbara för denna grupp användare. Metallskyddsskenor, olämplig vertikal trafikskyltning, kantstenar och så vidare, är faktorer som orsakar ett mycket stort antal offer.
Vår grupp har alltsedan debatten inleddes förkastat kommissionens förslag om de så kallade ?frivilliga avtalen? för bilindustrin för att förbättra skyddet för de mest sårbara grupperna, eftersom det är ett system som kan lämna dörrarna öppna för andra utomrättsliga avtal på transport- och miljöområdena. Detta bekymrar oss, eftersom det inte finns något interinstitutionellt avtal om den här frågan. Så skulle inte vara fallet med en lagstiftningsprocess trots att den är längre, eftersom en strängare parlamentarisk kontroll skulle kunna upprätthållas. Det är sant, ärade kolleger, att ett frivilligt avtal, en kompromiss med industrin, skulle göra det möjligt att inleda arbetet tidigare. Men det är även sant att ett sådant avtal skulle rädda färre liv enligt de uppgifter som finns tillgängliga.
Vi har lagt fram en rad ändringsförslag om att förkasta detta frivilliga avtal. Ändringsförslag 4 handlar om behovet av att konsumentorganisationerna, användarna, fortsätter att uttrycka sina åsikter, vilken lagstiftningsform som än väljs. I ändringsförslag 6 uttrycker vi vår oro i fråga om kravet att använda varselljus inom hela unionen, eftersom den positiva faktor som detta för närvarande innebär för de mest sårbara användarna, det vill säga motorcyklister och cyklister, skulle förloras. Hur som helst begär vi att detta inte tillämpas obligatoriskt innan man har undersökt frågan ingående, och att de medlemsstater som har förbud mot varselljus skall kunna särbehandla cyklister och motorcyklister.
Herr talman, vi har lagt fram en rad ändringsförslag om den här frågan och begär att man studerar dessa, eller att de åtminstone går till omröstning. Genom att godta kommissionens förslag går parlamentet uttryckligen med på att förlora makt i denna mycket viktiga fråga, som handlar om hundratals europeiska medborgares säkerhet och liv, och vi förlorar oberoende, omdömesförmåga, öppenhet och kontroll.

Markov (GUE/NGL)
Herr talman, mina ärade damer och herrar, kära fru föredragande, herr kommissionär! För att uttrycka mig kort och koncist med en gemensam nämnare, anser jag att det är helt otillräckligt med enbart egna åtaganden från bilindustrins sida för att utveckla skyddet för fotgängare, desto mer då de planerade fristerna för genomförande av rekommendationen om kollisioner för huvudet och benen med fordonens framparti och vindrutor, från och med den 1 juli 2005 för samtliga nya fordonstyper, från och med den 1 juli 2010 för 80 procent av samtliga nya fordon och från och med 2012 för samtliga nya fordon, på intet sätt kan anses vara rimliga med tanke på det dramatiska antalet svåra trafikolycksfall.
För att man skall förstå mig rätt: Jag är inte generellt på förhand mot självpåtagna förpliktelser, men anser att det i detta konkreta fall är nödvändigt att lägga fram ett bindande ramdirektiv. Detta är den riktigaste åtgärden.
Min kollega Hedkvist Petersens betänkande återspeglar denna problematik. Man har försökt att förhandla fram en kompromiss. Oberoende av denna kompromiss finns det emellertid tyvärr en rad bristfälligheter som fortfarande kvarstår. Herr Koch, ni har alltid sett detta från den positiva sidan, jag betraktar det nu i stället från den andra sidan. För långa löptider till genomförandet av de självpåtagna förpliktelserna, en minskning av de planerade testerna från fyra till två, plikten att utrusta fordonen med varselljus, den för fas 2 gällande bestämmelsen om att genomförandet är avhängigt av ett förbehåll i fråga om teknisk genomförbarhet, varigenom det inte ges några som helst garantier för att de uppställda målen faktiskt förverkligas, och att ett förbud inte införts mot byglar i stötfångare vid reparationer av gamla bilar. Naturligtvis förordar vi att alla fordon skall utrustas med ABS, liksom att en rad elektroniskt aktiva säkerhetsanordningar skall införas.
Ett första steg är alltid bättre än inget alls. Detta första steg kan bidra till att minska olyckorna. Därför kommer jag trots alla förbehåll att rösta för detta betänkande.

van Dam (EDD).
Herr talman! Det nuvarande antalet dödsoffer som vägtrafiken kräver varje år nödvändiggör åtgärder. Åtgärder både vad beträffar fordonen och vägtrafikanternas beteende. Alla bär i det sammanhanget ett ansvar. Enligt min mening får gemenskapen inte frånsäga sig sitt ansvar alltför lätt. Gemenskapen har i uppgift att skydda medborgarna från faror i samhället, också på vägarna.
Den nuvarande situationen är att gemenskapen ställer krav vid utformningen av bilar, och det tycker jag är bra. Den befogenheten får vi inte låta gå förlorad. Därför måste frivilliga överenskommelser med industrin hanteras med stor varsamhet. Industrin är endast sekundär och kan aldrig överta lagstiftarens roll, helt enkelt för att industrin alltid strävar efter en kompromiss med kriterier vars vassa kanter har slipats bort.
Överenskommelsen med bilindustrin som vi debatterar här visar till viss del att det är så. Jag förutsätter att överenskommelsen ger större säkerhet än vad som nu har slagits fast. Åtminstone om alla parter medverkar i enlighet med överenskommelsen. Det beror på den utgångspunkt man väljer: om man utgår från en befintlig eller önskvärd situation. Jag väljer det senare, nödvändigheten av kraftiga förbättringar.
Ser man det så, finns det ett och annat att anmärka på när det gäller överenskommelsen. En punkt som bör uppmärksammas är att det finns två olika testmetoder. En som är relaterad till industrin och en som är oberoende. Det är självklart att den första kommer att utföra färre tester än den andra, eller att den åtminstone kommer att vara mindre kritisk. Testets utformning visar också på en tydlig skillnad. EEVC går anmärkningsvärt mycket längre och kan slutligen garantera högre säkerhet än NCAP. Vid sidan om det spelar tidsplanen en viktig roll. Industrin framhåller att modelltekniska anpassningar tar lång tid. Det återspeglas också i den frivilliga överenskommelsen som innebär att kraven kommer att gälla för samtliga nya bilar först efter en mycket lång tid. I praktiken visar det sig emellertid att anpassningar genomförs anmärkningsvärt mycket snabbare, inte under loppet av år utan av veckor, om rätt stimulans ges.
Herr talman! Vad den här resolutionens konkreta innehåll beträffar så kan man såvitt jag ser endast dra en slutsats. Vi menar att kriterierna för säkerhetstesterna endast kan fastställas med hjälp av lagstiftning på gemenskapsnivå. Det föreslagna lagstiftande instrumentet, ett ramdirektiv, stöder vi således helhjärtat. Vad innehållet beträffar så måste de fyra EEVC-testerna utgöra kärnan, eftersom de ställer högre krav och därför ger ett bättre skydd för utsatta aktörer. På grundval av den information vi känner till är det mycket väl möjligt för bilindustrin att uppfylla de här normerna. Där tycks det alltså heller inte föreligga något problem. Att innefatta alternativa testmetoder är enligt oss överflödigt. Detta sägs vara nödvändigt för att införliva utvecklingen av testmetoderna. EEVC-testet innefattar emellertid även den möjligheten.
Slutligen, herr talman, stöder vi kravet på ett förbud mot viltfångare både under och efter produktionen. Kort sagt, med ett par smärre ändringar kan vi samtycka till den här resolutionen.

Hatzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Den fråga vi diskuterar i dag är mycket viktigare än någon kan ana som inte känner till frågans detaljer. Jag hänvisar till det påtagliga faktum att det bara i mitt land och bara under år 2000 enligt statistiska uppgifter inträffade 23 000 bilolyckor, av vilka 3 900 gällde kollisioner med fotgängare. Ni förstår således att det rör sig om en siffra som inte alls är försumbar.
Kommissionens meddelande, som vi i dag granskar, rör som vi alla vet ett åtagande från den europeiska bilindustrins sida med målsättningen att öka överlevnadsmöjligheterna för fotgängare och cyklister i händelse av kollision med fordon. Det aktuella åtagandet utgörs av två faser: en fas fram till 2005 och en annan fram till 2010 med ännu strängare åtgärder. Det viktiga är, för det första, att industrin själv påskyndar fullföljandet av åtagandet, så att vi åtminstone under den första fasen inte behöver något direkt ingripande vad gäller lagstiftning och, för det andra, att detta åtagande innefattar alla betydande tillverkare, både europeiska, japanska och koreanska.
Diskussionen om det aktuella betänkandet i Europaparlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism har enligt min uppfattning lett fram till ett tillfredsställande resultat angående vilket jag vill betona föredraganden Petersens roll. Eftersom resultatet är en kompromiss är det naturligtvis inte något som vi är entusiastiska över, men det är i alla händelser godtagbart för oss inom Europeiska folkpartiet och därför har vi i utskottet röstat ja till betänkandet. Vi kommer att göra detsamma i parlamentet.
De viktigaste inslagen i detta avtal anser jag att punkterna 6 och 14 är. Jag påminner således om vad det rör sig om. För det första anser vi att det åtagande för bilindustrin som det för närvarande förhandlas om utgör ett första steg mot en ökad trafiksäkerhet, och för det andra uppmanar vi kommissionen att lägga fram ett ramdirektiv i vilket en tydlig och realistisk tidsplan skall fastställas när det gäller de mellanliggande och slutliga mål som bör uppnås, samt metoderna för att övervaka och utvärdera dessa mål.

Sacconi (PSE).
Herr talman! Eftersom de redan behandlats ingående tänker jag inte uppehålla mig vid meddelandets innehåll och tekniska aspekter, trots att det skulle finnas behov av flera kritiska synpunkter, vilket framgår av föredragandens utmärkta sammanfattning.
Låt mig i stället ta upp den viktigaste invändningen, som görs i yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Att minska antalet trafikskadade är ett mål av en sådan betydelse att frågan om vilket instrument som är bäst för att uppnå målet, ett frivilligt avtal eller lagstiftning, blir av underordnad betydelse.
Vi är för övrigt inte automatiskt emot frivilliga avtal. Sådana avtal kan ändå bara accepteras om det finns en gemensam rättslig ram, inom vilken parlamentets rätt att delta är garanterad, framför allt när det gäller vilka mål som skall bestämmas, vilka resultat som skall uppnås och hur övervakningen skall ske.
Vi får bara hoppas att detta villkor, som är en förutsättning för att lösa miljöproblemen, äntligen skall införas även här genom de initiativ som kommissionen nyligen tagit under rubriken ?Bättre lagstiftning?.
Pohjamo (ELDR).
Herr talman! Även jag vill tacka kollegan Hedkvist Petersen för ett målmedvetet utarbetande av betänkandet, och för ett allmänt aktivt arbete inom trafiksäkerhetssektorn. Jag vill även tacka kommissionär Liikanen för hans fördomsfria och framgångsrika arbete. Den kompromiss vi nått är ett exempel på den nya beslutsfattningskulturen, och ett steg mot en snabbare och flexiblare behandling av ärendena. Med frivilliga överenskommelser kan vi fortare ta i bruk enkla lösningar som ökar fotgängarnas säkerhet. Kammaren måste emellertid försäkra sig om att bilindustrin håller sitt löfte, och därför är det på sin plats med ett återhållsamt formulerat ramdirektiv.
Samtidigt bör vi komma ihåg att denna förbindelse bara är en början. De aktiva målen kunde ha varit mycket mer ambitiösa, vilket även påpekats i många inlägg. Med ny teknik kan man förbättra den allmänna trafiksäkerheten och i samband därmed också fotgängarnas säkerhet. Det finns redan nu befintliga lösningar och nya är på väg. De bör fort tas i bruk. Det viktiga är nu att noggrant följa upp hur förbindelserna verkställs och se vad de ger för resultat. På grundval av erhållna erfarenheter kan man överväga ett mer omfattande bruk av motsvarande förfarande.

Bouwman (Verts/ALE).
Tack, herr talman. Först och främst vill jag tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete. När allt kommer omkring är bakgrunden till det vi talar om att fyrtiotusen människor dör i trafiken varje år, bland dem ett stort antal utsatta vägtrafikanter - som de kallas - cyklister, fotgängare och i viss mån naturligtvis också mopedister och motorcyklister. Det är vad det handlar om.
Den överenskommelse som vi talar om här är i första hand frivillig. I viss mån kan jag hålla med Oomen-Ruijten och andra som helst vill ingå frivilliga avtal med näringslivet. Men det har redan dröjt så länge. De där testerna har redan tagit tjugotvå till tjugofyra år. Förvisso sker en del anpassningar. Egentligen instämmer jag också med Van Dam som säger att dessa anpassningar borde ske mycket snabbare. Nuförtiden kan konsumenterna anpassa sig rasande snabbt genom att kombinera teknologier som används för såväl den frågande som slutligen för den genomförande operativa verksamheten inom industrin själv.
Fas ett är i sig ett framsteg i denna fråga när det gäller exempelvis användningen av ABS. Vi har en del frågetecken vad beträffar körning med lyset på under dagtid, eftersom det ju också gör att de utsatta vägtrafikanterna hamnar i dålig dager. Om den saken har vi lagt fram några ändringsförslag. Först som sist handlar det ju om bilarnas front och vad som utspelar sig runt omkring dem.
Frivillighet, som under fas ett, är utmärkt. När det gäller fas två är de fyra tester där det är tydligt vilket som är bäst förträffliga, men först som sist handlar det naturligtvis om ett ramdirektiv. Det är det som vi nu måste ägna vår uppmärksamhet åt. Jag instämmer helt med föredraganden vad beträffar ramdirektivets omfattning och målsättningar. Jag instämmer också i att ramdirektivet, som tekniskt sett inte är svårt att formulera, måste införas så snart som möjligt- det är därför vi har lämnat in ett ändringsförslag. Det är därför vi i vårt ändringsförslag uppger att vi helst vill se ramdirektivet före årets slut. Mot bakgrund av tjugofyra års historia är det inte alls för mycket begärt.
Än en gång ber jag om ett antal gruppers uppmärksamhet - för ett antal grupper instämmer i detta - i fråga om ändringsförslag 9, framför allt del ett, i vilken det handlar om att lägga fram detta relativt enkla ramdirektiv före årets slut, och då i enlighet med de kriterier som vi alla enats om i förlikningen.

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! Är det de icke-valda cheferna inom industrin som stiftar lagarna, eller är det en uppgift som åligger de valda folkrepresentanterna? Industrin vill helst ha frivilliga åtgärder som bara delvis motsvarar folks förväntningar, och som lätt kan kringgås av företag som ser en fördel med det. Det är beklämmande att Europeiska kommissionen ville tillmötesgå det önskemålet, och att en del av den högra sidan här i kammaren var beredd att rösta för det. Argumentet för det, nämligen snabbare resultat och större flexibilitet i anpassningen, faller till stor del på grund av att intressenterna själva får ett mycket stort inflytande på resultatet. De vill behålla ett utrymme för följder som visserligen är skadliga för andra men fördelaktiga för dem själva. I den utsträckning kompletterande avtal med industrin är meningsfulla kan de på sin höjd avse påskyndandet av införandet av nya regler och sätt på vilka en snabb och ändamålsenlig tillämpning kan äga rum.
Till slut en anmärkning om innehållet i själva avtalet. Att i enlighet med stadgade lagar köra med lyset på under dagtid är endast säkert i mindre tätbefolkade länder med lågt solstånd, få cyklister och där det inte är nödvändigt att göra så att motorcyklister syns tydligare, och i det sammanhanget föreligger ett problem.

Jarzembowski (PPE-DE)
Herr talman, ärade herr kommissionär, ärade kolleger! Detta nya instrument med vilket vi försöker att rättsligt reglera tekniska frågor - och man måste inse att detta försök sker inom ett tekniskt område, där vi egentligen måste erkänna att vi som parlamentariker i alla fall inte har tillräcklig kunskap - detta nya instrument förutsätter att det finns ett dubbelt förtroende, herr kommissionär. Vi ger nu först kommissionen vårt förtroende, för även innan ramdirektivet läggs fram och vi beslutar om det, måste vi vänta oss att ni kontrollerar om kommissionen så att säga från och med i morgon verkligen gör sin plikt under de närmaste två, tre åren.
Ett andra förtroende förutsätts, för vilket ni teoretiskt måste engagera er med oss, nämligen att industrin också verkligen genomför det som den har förklarat sig villig att göra. Här vädjar jag till industrin och till kommissionen att bevisa för oss och de medborgare som vi företräder, att rättsliga självpåtagna plikter är ett bra instrument just på tekniska områden för att uppnå snabba förbättringar.
Men som sagt, som parlamentsledamöter - så ser jag det - är vi förpliktade att granska kommissionen och industrin för att se om de också verkligen förtjänar förtroendet, om de också verkligen snabbt och effektivt genomför det som de har lovat.
En andra punkt, herr kommissionär. Om detta direktiv och detta system införs, är jag av den uppfattningen att vi som parlament också måste vara fria nog att inte envisas med gamla tekniska normer. Därför, herr kollega Bouwman, kan jag inte bifalla ert ändringsförslag 9, eftersom det i vårt resolutionsförslag, i punkt 14, står att vi väntar oss att antingen de fyra EEVC-testerna tas som måttstock i ett direktiv eller andra metoder som erbjuder minst samma eller kanske bättre skydd. Vi som parlament bör ju inte år 2002 handla som om vi redan kände till de verkliga testmetoderna för åren 2005 och 2010.
Därför, herr talman, vädjar jag också till att kommissionären, när det gäller frågan om vilka tester som är de rätta för ramdirektivet, skall förelägga oss förslag enligt objektiva kriterier och moderna rön.

Ludford (ELDR). -
Herr talman! Jag prisar det faktum att detta betänkande för oss närmare ett förverkligande av säkrare frontpartier för bilar, och därigenom färre dödsoffer bland fotgängare, cyklister och motorcyklister. Bilar är fortfarande alltför farliga utan att det är nödvändigt. Säkrare frontpartier skulle kunna rädda 2 000 liv om året till en kostnad av endast 30 euro eller 20 brittiska pund per bil.
Jag instämmer i att det bör vara möjligt att stänga av varselljusen. I själva verket skulle jag önska att de blev förbjudna i Förenade kungariket, för jag anser att de gör motorcyklar mindre synliga och får bilförare att känna sig överlägsna och osårbara.
Det gläder mig att viltfångare kommer att vara förbjudna, inte bara vid försäljningen utan även som komplettering efter försäljning. Låt mig gratulera inte bara föredraganden, utan även min kollega Hermann Vermeer för hans förträffliga arbete med att leda sökandet efter en kompromiss som kunde bryta det tidigare dödläget mellan de båda sidorna i kammaren, där den ena höll fast vid att frivilliga överenskommelser aldrig skulle spela någon roll och den andra sade att lagstiftning aldrig skulle spela någon roll.
Jag beklagar försöket från bilindustrilobbyns sida att väcka misstroende mot EEVC-testerna. I betänkandet erinras det vederbörligen om att EEVC är den institution som har kommit längst i forskningen om vägsäkerhet, och i synnerhet har rika erfarenheter från området fotgängarskydd.
Medan EEVC och andra testmetoder bör utvecklas vidare med nya tekniker finns det för närvarande inga likvärdiga tester, och därför är dessa tester just nu standard. Liksom jag inte anser att det är meningsfullt att göra frågan om frivilliga överenskommelser eller lagstiftning till en trosfråga, anser jag inte att det är meningsfullt att göra frågan om ett visst test till en trosfråga, men just nu finns det inte någon annan standard.

Musotto (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Kommissionens meddelande om att ingå ett frivilligt avtal mellan de biltillverkare som är verksamma på den inre marknaden, i syfte att förbättra skyddet för fotgängare och andra trafikanter, utgör utan tvekan ett viktigt steg på vägen mot ökad trafiksäkerhet. Meddelandet utgör enligt min mening dessutom ett viktigt exempel på ett alternativ till lagstiftning som kan ge snabba fördelar för medborgarna och förstärka ramen för den inre marknaden.
De åtgärder som föreslagits av Europeiska biltillverkarnas förening - att konstruera bilarnas framparti på ett sätt som är mindre farligt för fotgängare, införandet av ABS för samtliga nya fordon, installation av varselljus på dagen i de länder där detta är tillåtet, krocktester för motorfordon - borde kunna bidra till en minskning av det oacceptabelt stora antalet personer och fotgängare som varje år dödas eller blir allvarligt och permanent skadade i Europeiska unionen. Det avtal som förhandlats fram utgör därför ett första positivt steg mot en ökad trafiksäkerhet, men under förutsättning att detta åtagande kan förbättras över tid och övervakas.
I sammanhanget verkar det vara av grundläggande betydelse att Europaparlamentet garanterar oberoendet, inte bara det formella utan även det faktiska, för de tekniska enheter som skall kontrollera överensstämmelsen med den typbesiktning av alla nya modeller som tillverkarna har för avsikt att släppa ut på marknaden. I detta hänseende kräver man i det förslag till resolution som vi i dag skall rösta om, vilket verkar helt riktigt, att metoderna för att genomföra typprovningen skall bestämmas utifrån de riktlinjer man kommer överens om i gemensamma avtal och under övervakning av det gemensamma forskningscentret.

Scallon (PPE-DE). -
Herr talman! I förslaget till en icke-bindande resolution accepteras tills vidare den frivilliga överenskommelsen med den europeiska bilindustrin. Men vi kräver att denna överenskommelse skall ersättas med EU:s lagstiftning. Vi välkomnar att tillverkarna utvecklar fotgängarvänliga frontpartier, automatiska bromssystem och användningen av varselljus, även om just den frågan uppenbarligen är omstridd.
Vi välkomnar detta eftersom vi är övertygade om att dessa åtgärder kan genomföras relativt snart. I förslaget till resolution erkänner man emellertid att denna överenskommelse inte är det bästa sättet att skydda fotgängare på lång sikt. Vad händer om någon av parterna försummar sina förpliktelser? Överenskommelsen är inte lika bindande eller öppen för insyn som lagstiftning, och organen för fotgängarskydd har gett uttryck för en påtaglig misstro.
Bilindustrin medger själv - och ingen av oss kan glädja sig åt detta - att den inte har varit förebyggande under de senaste 22 åren. Det kommer att ta fem år att genomföra fas I, med fas II 2010 och en översyn 2004. Vi tar bara ett första steg.
Bilindustrin säger att den kan agera snabbare med ett ramdirektiv, att ett direktiv skulle bromsa genomförandet. Men vi ber kommissionen att lägga fram ett ramdirektiv där en tydlig tidsram och detaljerade kontrollmetoder fastställs, för när allt kommer omkring måste vi skydda de mest utsatta, och fotgängarnas säkerhet i våra samhällen är av yttersta vikt.

Vatanen (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag blev underrättad om att jag skulle hålla detta inlägg bara för ett par minuter sedan, men det handlar om en viktig fråga, det gäller människoliv. Därför kom jag gärna hit för att ge mitt inlägg utan en sekunds varsel.
Det var beklagligt att utvecklingen i utskottet redan från första början gick i fel riktning. Vi politiker vill lämna våra egna fingeravtryck enbart på grund av att vi valts till denna uppgift. Det gäller en mycket allvarligare fråga. Det är fråga om att rädda människoliv och att finna så snabba medel som möjligt att förverkliga detta. Då måste vi glömma politikernas arbetsmetoder, vi måste gå in för att stödja kommissionens förnuftiga förslag och samtidigt föredragande Petersens mycket goda arbete.
På vilket sätt kan vi så fort som möjligt förverkliga de mycket stora tekniska förändringar som behövs? Vi måste komma ihåg att vi bara väljs en gång på fem år medan bilindustrin blir vald varje dag. Konsumenterna väljer varje dag med plånböckerna, och man skall inte undervärdera människors insikt i frågor som rör säkerheten. I dag kräver de att deras bilar skall vara säkra, och att de även skall vara säkra för fotgängarna. Vi får framför allt inte låsa oss fast vid det i och för sig fina EEVC-testet, eftersom utvecklingen går framåt ytterst snabbt. Vad för slags teknik kommer att stå till buds om två, tre eller fyra år? Vi kan inte låsa oss fast vid ramar som definierats i dag, och därför stöder jag kraftfullt kommissionens akt, samt den kompromiss som Petersen utarbetat; kort sagt: till och med Olof Palme skulle ha varit nöjd med det arbete vi utfört här.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Som flera talare har nämnt innebär 9 000 dödade fotgängare och cyklister, och ytterligare 200 000 som skadas i olyckor där en bil varit inblandad, att fotgängarskydd har blivit en trängande angelägenhet för det civila samhället, som kommissionen helt och hållet delar. I våra överväganden om hur denna fråga bör angripas har valet stått mellan ett frivilligt åtagande från branschen, på grundval av överenskomna mål, och den traditionella lagstiftningsvägen.
Efter samtal med Europeiska kommissionen, åtog sig de europeiska motorfordonstillverkarna, företrädda av europeiska bilindustriföreningen ACEA, i juni i fjol att genomföra en serie åtgärder med början detta år, i själva verket från januari 2002, som skall ge en hög nivå av fotgängarskydd. Japanska och koreanska biltillverkare har sedan dess gjort identiska åtaganden.
I ett meddelande som antogs i juli i fjol, presenterade kommissionen huvudinnehållet i branschens åtagande för Europaparlamentet och rådet, och uppmanade båda institutionerna att lägga fram sina åsikter om det. Kommissionen skulle därefter besluta om huruvida man skulle acceptera branschens åtagande eller föreslå lagstiftning.
Åtagandet utgör ett innovativt paket som kombinerar passiv och aktiv säkerhet. När det gäller den passiva säkerheten har biltillverkarna gått med på att bilar skall konstrueras i enlighet med en serie tester som införs i två faser, med början 2005, och syftar till att kontrollera att bilarnas konstruktion är sådan att den minimerar skadorna på fotgängare som är inblandade i en olycka. Ett annat viktigt element för passiv säkerhet i åtagandet är förbudet mot viltfångare på nya bilar från och med i år.
När det gäller aktiv säkerhet har branschen tagit ytterligare tre initiativ: För det första, att utrusta nya bilar med låsningsfria bromsar från och med 2003, för det andra, att införa varselljus på alla bilar från 2002 (det bör observeras att detta endast avser det tekniska åläggandet att utrusta bilar med varselljus, men inte ersätter nationell lagstiftning om användningen av varselljus), och, sist men inte minst, gör branschen ett åtagande för framsteg och kommer systematiskt att rapportera om införandet av ytterligare säkerhetsanordningar för att förbättra fotgängarskyddet, som till exempel anpassningsbara hastighetsbegränsande anordningar.
Kommissionen skulle kontrollera genomförandet av åtagandet, på grundval av tester som utförs av oberoende laboratorier och eventuellt i samarbete med nationella typgodkännandemyndigheter.
Sedan dess har en intensiv debatt ägt rum i Europaparlamentet och rådet under de senaste månaderna om de alternativ som kommissionen lade fram i sitt meddelande.
I november i fjol godkände ministerrådet idén om ett åtagande från branschens sida på detta område och dess grundläggande delar, med förbehåll för vissa villkor på särskilda punkter.
Nu är det Europaparlamentets tur att uttrycka sina åsikter. Jag tackar utskottet för regionalpolitik, transport och turism och i synnerhet föredraganden, Hedkvist Petersen, för hennes imponerande arbete och även Oomen-Ruijten, Harbour och Rübig för deras yttranden. Jag uppskattar alla de ansträngningar som har lagts ned på denna fråga; de visar på ett enastående engagemang, en enastående professionalism och en enastående mottaglighet för nya idéer. Syftet har varit att balansera en hög skyddsnivå, flexibilitet och effektivitet i lagstiftningsarbetet å den ena sidan, och bibehållandet av rättssäkerhet och insyn å den andra.
Kommissionen välkomnar för det första det stöd som utskottet för regionalpolitik, transport och turism uttrycker för de mål och den tidsram som föreslås i kommissionens meddelande om åtgärder för fotgängarskydd.
För det andra, välkomnar kommissionen de åsikter om lagstiftningsförfarandet som kommer till uttryck i betänkandet, där man föreslår att ett ramdirektiv skall användas på detta område för att garantera rättssäkerheten i fråga om de grundläggande målen.
Man har frågat vad kommissionen kommer att göra om betänkandet godkänns. Om en majoritet i Europaparlamentet är överens om detta förfarande, är kommissionen beredd att lägga fram ett förslag till ramlagstiftning som bygger på de relevanta åtgärderna i åtagandet. Jag tror att vi kan göra det före årets slut, under den kommande hösten.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0192/2002) av Dominique Vlasto för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande: Fortsatt uppslutning, högre takt (KOM(2001) 641 - C5-0075/2002 - 2002/2033(COS))

Vlasto (PPE-DE)
. (FR) Herr talman! Det här betänkandet behandlade ursprungligen bara Europeiska kommissionens meddelande om medlemsstaternas uppnådda framgångar efter Europeiska rådets möte i Lissabon. Jag tänkte att det även skulle vara intressant om betänkandet behandlade genomförandet av europeiska stadgan för småföretagen. Jag ville presentera ett enkelt och konkret betänkande, med tyngdpunkten på det arbete som Europeiska kommissionen och medlemsstaterna har uträttat under de två senaste åren.
Jag instämmer i Europeiska kommissionens oro över att de uppnådda framstegen går så långsamt, och över konjunkturväxlingen, som inte nödvändigtvis är gynnsam för långsiktiga reformer. Ändå dröjer vi med att införa dessa strukturella reformer, främst när det gäller att konkurrensutsätta marknaderna och införa skattelättnader. De långsamma reformerna beror delvis på att den metod som fastställdes i Lissabon inte har följts. Metoden kräver ett samråd mellan medlemsstaterna och att Europeiska kommissionen svarar för samordningen, med utbyte av information och utvärderingar av de åtgärder som vidtas. Detta saknas fortfarande, vilket gör det svårt att bedriva en enhetlig företagspolitik.
Jag föreslår därför att kommissionen offentliggör en resultattavla för företagspolitiken, på samma sätt som inom sysselsättningsområdet, i syfte att fastställa prioriterade åtgärder och en tidsplan. Jag uppmanar också kommissionen att ge oss mer information om de strukturella framstegens fortskridande i medlemsstaterna. Slutligen uppmanar jag kommissionen att utvärdera hur effektiva medlemsstaternas initiativ har varit, och verkligen ge spridning åt bästa praxis.
Småföretagen är en av den europeiska ekonomins grundvalar, och en källa till sysselsättning som vi måste stödja och utveckla. Det regelverk och de administrativa förfaranden som våra företag omges av är också något som inverkar på deras konkurrenskraft. Man bör komma ihåg att småföretag med färre än femtio anställda sysselsätter sextiofem miljoner personer i Europeiska unionen. De utgör 99 procent av alla företag och svarar för 53 procent av den totala sysselsättningen. Att förbättra lagstiftningen genom att ta hänsyn till småföretagen är med andra ord liktydigt med att hjälpa sextiofem miljoner människor.
Detta är skälet till att jag uppmanar kommissionen att förbättra samrådet med de organisationer som företräder småföretagen och hjälpa dem att organisera sig i nätverk. Det är också skälet till att jag framhåller behovet av att bättre hålla isär olika typer av företag i lagförslagen. Och det är slutligen skälet till att vi inte får krångla till våra företagares tillvaro genom en kvävande lagstiftning.
De åtgärder jag föreslår syftar till att stödja Europeiska kommissionens och medlemsstaternas initiativ till förmån för företagen. Jag ville lyfta fram de metodrelaterade problem som bromsar Lissabonstrategin och samtidigt lägga fram några konkreta förslag som kan tänkas uppfylla företagarnas förväntningar, och som utgår från småföretagen. Jag hoppas att kammaren skall stödja oss i detta arbete.

Chichester (PPE-DE). -
Herr talman! Jag vill gratulera min kollega, Vlasto, till hennes betänkande. Lissabonagendan är viktig för ekonomin och för Europas och Europeiska unionens framtid. Många löften gavs vid den tidpunkten, och det förekommer en hel del mycket positiv retorik om processen och om det vi vill åstadkomma. Men det handlar mer om prat och vinklingar än om verkligt innehåll. Många av de projekt i processen som har ett verkligt innehåll är en fortsättning av program, som till exempel avreglering av energimarknaderna, som var under arbete redan tidigare. Jag noterar med stort intresse kommentarer likt den i punkt 14, där medlemsstaterna uppmanas att sänka skatten på arbete. Jag önskar att min egen medlemsstat hade följt det rådet istället för att höja skatten på arbete i den senaste budgeten.
Jag stöder helhjärtat kommentarerna om hur viktigt det är för småföretagen att marknaderna för telekommunikationer, energi, post och transporter verkligen avregleras. Det är en värdig strävan. Vi arbetar hårt för att nå dit men framstegen är vare sig tillräckligt omfattande eller tillräckligt snabba. Jag välkomnar även uppmaningen att kommissionen inför varje förslag till rättsakt skall göra en studie av hur rättsakten kommer att påverka företag av olika slag. Kommissionären känner väl till min oro över kostnadskonsekvenserna för företagen och förslagen. Det är anledningen till att jag även är bekymrad över parlamentet och vår benägenhet att lägga fram ändringsförslag som ökar kostnaderna. Det är anledningen till att mitt ändringsförslag handlar om att granska kostnaderna för våra ändringsförslag.

Ford (PSE). -
Herr talman! Jag instämmer i gratulationerna till Vlasto för hennes betänkande, som antogs enhälligt i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Betänkandet handlar om frågan om Europeiska rådet i Lissabon, som hade som mål att göra Europeiska unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi och kopplar samman det med Europeiska rådets möte i Feira, där en stadga för de europeiska småföretagen antogs. Småföretagen är, som Vlasto sade, uppenbarligen en av nycklarna till framgång i de europeiska ekonomierna.
Jag skulle vilja påpeka tre saker. För det första redogörs det i betänkandet för de mycket låga investeringsnivåerna i fråga om forskning och utveckling - 1,19 procent av Europeiska unionens BNP. Detta är särskilt påtagligt inom industrisektorer som domineras av små och medelstora företag.
Jag vill att vi på europeisk nivå skall undersöka idén med forskningsinstitut som bekostas genom en pålaga på de berörda näringsgrenarna, vilken japanerna har använt med så stor framgång för att förnya forskningen och få i gång utvecklingen i sådana industrisektorer.
För det andra måste vi undersöka frågan om en regelförenkling för att förenkla och effektivisera våra förordningar. Jag ser inte några problem med att införa pålagor på företagen för att förbättra till exempel miljön, men vi måste få valuta för pengarna. En av de undersökningar som nyligen genomförts i Förenade kungariket tyder på att till exempel direktivet om uttjänta fordon kostar 400 miljoner brittiska pund per år, och endast gagnar miljön till ett belopp av 100 miljoner brittiska pund per år. Om det stämmer så är detta något som inte borde ha antagits som lag i Europeiska unionen.
Så vi måste vara medvetna om vilken effekt vår lagstiftning har på företag och sysselsättning. Därför stöder vi i princip Chichesters ändringsförslag och kommer att rösta för det.
För det tredje måste vi ha ett bredare perspektiv och undersöka huruvida små och medelstora företag som endast betjänar lokala marknader skall belastas med samma pålagor som stora företag som exporterar över hela Europeiska unionen och utanför. Många gånger kan det vara tillräckligt med lokala kunskaper för att skydda konsumenterna. Förordningar behövs när varorna och tjänsterna från anonyma företag befinner sig på stort avstånd från konsumenten både geografiskt och i fråga om lokala kunskaper.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman, kommissionär! Vid Europarådets möte i Lissabon ville man förenhetliga och samordna det kapitalistiska formatet för samtliga medlemsstater i EU. Lissabonmetoden gick ut på att öppna upp marknaderna, och man har bara föreslagit ett tillvägagångssätt. Detta går ut på att samordna den ekonomiska politiken och socialpolitiken genom att särskilt betona den privata sektorns roll.
Man kan samtycka till föredragandens uppfattning om att man gjort en bristfällig analys om hur samma metod skulle kunna passa alla. Olika länder har olika offentliga tjänster och principer för socialskydd. I det nordiska folkhemmet anses begreppet offentliga tjänster vara omfattande och innefatta även pensioner, hälsovård, skolor och barnavård. De katolska länderna med sina familjetryggheter skall inte börja påstå att skatterna i de nordiska länderna är för höga. Privatiseringsmetoden från Lissabon ger inte bättre tjänster hemma hos oss.
Man åstadkommer inte ett socialt tryggt liv med EU:s uttalanden. Därför kanske det saknas, och bör i själva verket saknas, en lust att genomföra uttalanden som bryter ned medborgarnas grundtrygghet i de länder som är fria från högerns hegemoni.

Della Vedova (NI).
Herr talman, herr kommissionär, fru föredragande! När jag hör målsättningen från Lissabon ?att på tio år göra den europeiska ekonomin till den mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomin? - så undrar jag alltid om någon verkligen inbillar sig att regeringscheferna före toppmötet i Lissabon tänkte föreslå att man skulle göra ekonomin mindre konkurrenskraftig.
Jag tror att det skulle vara bättre att försöka göra några av de förnuftiga och bra saker som måste göras, i stället för att föreslå storslagna målsättningar. I detta betänkande tar föredraganden upp några av de frågor vi måste ta itu med: Avregleringen av marknaderna, en bättre integration av värdepappersmarknaden, och ett öppnande av exportmarknaderna för de europeiska företagen.
Jag tror att man hade kunnat säga mer, fru föredragande, herr talman, herr kommissionär, när det gäller frågan om skattebördan och de byråkratiska bördorna och när det gäller reglerna på arbetsmarknaden, något som framför allt är en tung börda för de små och medelstora företagen i Europa, och som är en av orsakerna till att en betydande del av företagandet och småföretagandet i Europa - jag tänker i första hand på förhållandena i Italien, men inte enbart - i själva verket är en svart ekonomi, en ekonomi som flyr från regler och lagar på grund av de alltför höga avgifter som tas ut.
Låt mig avsluta med att säga att det är viktigt att vi ägnar oss åt de små och medelstora företagen i Europa. I Italien utgör de små och medelstora företagen ryggraden i ekonomin. Men vi måste se upp med två saker: För det första behöver vi i Europa stora företag som är konkurrenskraftiga internationellt. För det andra måste de små och medelstora företagen växa, de måste visa en kontinuerlig vilja att växa och att expandera, framför allt i Europa, och eventuellt att bli internationella. ?Liten är vacker?, med andra ord, men vi får inte skapa förutsättningar för en europeisk dvärgväxt när det gäller företagandet, för det har vi inte något behov av.

Zrihen (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Allra först vill jag gratulera Vlasto till hennes betänkande. Självklart måste vi alla vara medvetna om att de små och medelstora företagen och industrierna inte bara har en viktig roll för ekonomin, utan även för samhället, genom att främja ekonomisk och social sammanhållning.
Men förmågan att modernisera en ekonomi och stabilisera ett samhälle måste bygga på institutionella förhållanden och ett tydligt, tillgängligt och framför allt anpassat rättsligt regelverk. Den gemensamma marknaden och fullbordandet av Ekonomiska och monetära unionen, utvidgningen av Europeiska unionen och det kommande inrättandet av ett frihandelsområde för Europa-Medelhavet kommer att utvidga denna arena och därmed ändra reglerna. Denna globalisering av marknaderna inverkar helt klart på våra företags konkurrenskraft. Företagen måste anpassa sin strategi genom att även basera sin analys på uppgifter om strategiska framsteg som åstadkoms genom konkurrens med konkurrenskraftiga tredje länder och konkurrens med marknaderna i tredje land, vilka man vill få tillträde till.
Vi konstaterar att de europeiska företagens internationaliseringsgrad är låg, såväl inom den gemensamma marknaden som utanför Europeiska unionen. Därför behöver företagen snabbt få mer förmånliga och framför allt bättre anpassade regler, när det gäller marknadstillträde och kompletterande åtgärder för företagspartnerskap på internationell nivå.
De små och medelstora företagen behöver även nya arbetsorganisatoriska former, men dessa förändringar får under inga omständigheter ske på bekostnad av arbetstagarnas behov av trygghet. Det är av största vikt att underlätta anpassningen av arbetstagarnas kompetens till företagets behov, och att fortbildning ses som en investering för företagen och ett mervärde för löntagarna.
De små och medelstora företagen bidrar för övrigt till de europeiska kulturvärdena och till människors kompetens. De utgör en ekonomisk närhetsnivå som vi måste uppvärdera, enligt vad som aviserades i Lissabon, men vi måste handla snabbt, för vi kväver dem med vår tröghet. Våra företag bygger sin verksamhet på ekonomiska realiteter, och behöver handling mer än ord. Låt oss bli lika effektiva som de! Detta sägs redan tydligt i det sjätte ramprogrammet för forskning. Nu gäller det att omsätta denna samsyn i praktiken.

Titley (PSE). -
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp just den här frågan om regelförenkling. Jag gratulerar kommissionen till dess förslag, i synnerhet dess rekommendationer om ekonomiska konsekvensanalyser. Kommissionens förslag kommer endast att ge resultat om de andra två institutionerna - rådet och parlamentet - följer dess exempel.
Chichesters ändringsförslag syftar till att ändra punkt 25, som ursprungligen var mitt ändringsförslag i utskottet, genom att uppmana parlamentet att genomföra sina egna ekonomiska konsekvensanalyser. Jag anser att vi bör göra detta vid andra behandlingen, så snart vi har fått den gemensamma ståndpunkten från rådet och vet vilka parlamentets ändringsförslag vid första behandlingen var. Vi bör ha en oberoende enhet som försöker göra en exakt bedömning av lagstiftningens konsekvenser med en strikt kostnadsanalys, som Ford sade, inte som en ersättning för beslutsfattande utan för att se till att samtliga beslut som fattas av parlamentet är väl underbyggda.
Det kan mycket väl hända att vi anser att lagstiftningen är mycket viktig även om vi inser att den är förknippad med kostnader. Men i den frågan måste parlamentet följa kommissionens exempel, i annat fall kommer det inte att fungera. Det borde faktiskt även rådet göra. Rådet är mycket bra på att införa ändringar i lagstiftningen utan att räkna ut hur mycket de faktiskt kommer att kosta. Det är en stor utmaning för parlamentet.
Till sist kommer Lissabonagendan endast att fungera om vi fokuserar på frågan om färdigheter. Livslångt lärande måste vara meningsfullt, inte bara ett slagord. Vi måste se till att vår arbetskraft har rätt färdigheter för att utveckla vår ekonomi, för vår konkurrensfördel bygger till stor del på färdigheter och det är där framtiden för den europeiska ekonomin ligger.

Liikanen
. (FI) Herr talman! I mars år 2000 gav Europarådet vid sitt möte i Lissabon företagsverksamheten en central ställning när det gällde att uppnå EU:s strategiska mål. Med hjälp av företagsverksamheten kan man utnyttja de möjligheter ekonomin erbjuder, och på så sätt skapa ett välstånd med vars hjälp samhälleliga mål kan uppnås. Ett resultat av mötet i Lissabon var en europeisk rättsakt om småföretagen. Dess utgångspunkt var att småföretagen utgör en viktig källa för dynamik, innovation och företagsamhet.
Förra vintern bekymrade vi oss över att företagsamhetens centrala betydelse riskerade att glömmas bort. Så har emellertid inte skett. Vid Europarådets möte i Barcelona i mars konstaterade rådet igen hur viktig företagsverksamheten var och ratificerade dess särställning, samt uppmanade medlemsstaterna att påskynda genomförandet av stadgan om småföretag. Samtidigt offentliggjorde kommissionen sin rapport om konkurrenskraften år 2002. I den framgår hur långt ifrån USA:s produktivitet EU är. Därför är nivån på bruttonationalprodukten per capita i EU bara 65 procent av USA:s nivå.
Det finns många orsaker till den svaga konkurrenskraften i Europa, men i rapporten betonar man den låga utnyttjandenivån för de investeringar som gjorts inom informations- och kommunikationstekniken. Följderna av denna brist kan ses i industrin men även inom servicenäringarna. Bristen på yrkeskunnig arbetskraft inom EU hindrar också ett effektivt utnyttjande av investeringarna i informations- och kommunikationstekniken.
Den oroväckande slutsatsen i rapporten om konkurrenskraften år 2002 är att om inte EU avlägsnar alla hinder kan det inte nå de mål som uppställdes i Lissabon. I sitt betänkande presenterar Dominique Vlasto ett flertal åtgärder med vars hjälp vi skulle kunna förbättra EU:s konkurrenskraft och undvika detta resultat.
Till sist vill jag betona fem saker: För det första är grunden för EU:s konkurrenskraft dess inre marknad. Det finns ännu mycket att göra för att tjänsterna inom den inre marknaden skall förverkligas. Avregleringen av finansieringsmarknaden underlättar finansieringsutbudet för företagen. För det andra bör stadgan om småföretagen målmedvetet förverkligas. Det finns tecken på framsteg men medlemsstaterna får inte förspilla någon tid. För det tredje betyder den förbättrade lagstiftningen att effekterna av varje förslag till rättsakt bör undersökas. Förra veckan lade ju kommissionen fram ett förslag om det här, och jag är mycket nöjd över ledamöterna Chichesters och Titleys inlägg i frågan. För det fjärde bör allt som är möjligt göras för att informations- och kommunikationstekniken utnyttjas. Det räcker inte med att påvisa att informations- och kommunikationstekniken påskyndar ekonomin i USA, man måste också vidta de nödvändiga åtgärderna. Slutligen bör vi skapa en gynnsam miljö för företagsamheten. Man måste ta risker och samhället bör uppmuntra till det. Jag skall återkomma till det här ämnet i grönboken.
Alla dessa åtgärder är politiska. Vi måste koncentrera oss på att få in den politiska aktiviteten på rätt spår, och på så sätt kan vi få fram en lämplig verksamhetsmiljö för företagen och inte bara inrikta oss på småskaliga projekt - hur lönsamma de än må vara. Eftersom betydande finansiering på EU-nivå behövs har vi redan tillgång till de medel som behövs.
Jag tackar Dominique Vlasto för att hon pekar på de viktiga delområden inom politiken där det behövs framsteg. Vi är slutligen tvungna att förbättra den politiska verksamheten, och på så sätt kan vi ställa upp målet från Lissabon på ett avstånd som vi kan nå.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om betänkandet (A5-0147/2002) av Belder för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande eEurope 2002: Tillgänglighet till offentliga webbplatser och deras innehåll (KOM(2001) 529 - C5-0074/2002 - 2002/2032(COS)).

Belder (EDD)
. (NL) Herr talman, ärade kommissionär, ärade kolleger! Med ett tack till ledamöterna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, i synnerhet kollegerna Read och Harbour, och utskottssekretariatet för det utomordentligt goda samarbetet är jag som föredragande glad att kunna lägga fram det här betänkandet. Det handlar om tillgänglighet till offentliga webbplatser för främst handikappade och äldre. Även kontakten med Europeiska kommissionen har varit mycket fruktbar.
Kommissionens meddelande syftar till att betona avsnittet webbtillgänglighet i Lissabon-strategin. För att göra webbplatser tillgängliga på handikappades utrustning är det nödvändigt att den tekniskt sett är korrekt utformad. För den sakens skull har det globala konsortiet W3C utvecklat riktlinjer. Medlemsstaterna har åtagit sig att tillämpa dessa riktlinjer för de offentliga webbplatserna. Europeiska kommissionen övervakar hur den här processen fortskrider.
Med tanke på att alla medborgare måste ha tillgång till information från myndigheterna är tillgängligheten till offentliga webbplatser av uppenbar vikt. Dessutom har myndigheterna ett särskilt ansvar för de svagare i samhället. Europaparlamentet kan alltså stödja den här processen helhjärtat, och uppmanar till att intensifiera ansträngningarna för genomförandet. Annars kan kommissionens målsättning, nämligen att tillgänglighet till offentliga webbplatser skall genomföras år 2003, inte uppnås i tid.
Enligt mina förhoppningar kommer användaren, exempelvis en handikappad offentliganställd, inom kort att kunna tillgå offentliga webbplatser utan problem. Vid sidan om det är det viktigt att den här tjänstemannen själv kan lägga ut information på en webbplats. Programvaran för att lägga ut information på nätet måste alltså också finnas tillgänglig.
Det går emellertid inte att tänka sig en statisk sluthållplats. Internetteknologin utvecklas oerhört snabbt. Jag yrkar därför på att låta riktlinjerna utvecklas parallellt med den tekniska dynamiken. Myndigheterna måste alltså följa utvecklingen på nära håll.
Det här leder oss till frågan om vad dessa riktlinjer innebär för offentliga institutioner. För det första måste tillgängligheten för alla ha en plats i utvecklingsprocessen redan från början. För det andra är det viktigt att myndigheterna erbjuder tekniskt neutral information för att alla grupper i samhället skall ha tillgång till information. Alltså inte uteslutande via Internet. Därefter är det naturligtvis frågan om huruvida efterlevnaden av riktlinjerna kommer att få en effektiv och praktisk form. I betänkandet uppmanas därför medlemsstaterna att inrätta informationsplatser. Där kan användare deponera sina synpunkter och klagomål. De här signalerna från samhället måste leda till förbättringar på webbplatserna.
Diskussioner har förts om huruvida bättre resultat uppnås om riktlinjerna får en mer bindande karaktär. För närvarande skulle det emellertid inte vara någon lösning på problemets kärna. Problemets kärna är okunnigheten om riktlinjerna, inte webbkonstruktörernas eventuella ovilja. Enligt min åsikt finns det i det här stadiet ingen anledning att lägga fram lagstiftning på europeisk nivå. Däremot vill kommissionen att inte bara offentliga webbplatser utan också privata webbplatser blir tillgängliga så snart som möjligt.
I utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi diskuterades bland annat vilka typer av webbplatser som är mest brådskande. Med tanke på de olika uppfattningar som finns ute på fältet vore det bra att prioritera de webbplatser som har störst relevans för användargrupperna. Det kan då röra sig om både kommersiella webbplatser och webbplatser av samhällelig vikt. Dessa webbplatser av samhällelig vikt innefattar för övrigt också webbplatser som är av kommersiell natur. Tänk exempelvis på affärer, banker och kollektivtrafikföretag.
Vidare uppmärksammas kandidatländerna i betänkandet. Målsättningens omfattning gör att tillgängligheten är värd stora insatser även i dessa länder.
Slutligen, herr talman, måste förbättringarna också vara mätbara ute på fältet. Betänkandet ger därför stöd till vidare forskning efter mätbara kriterier för efterlevandet av riktlinjerna. Från fältet har vi fått hoppingivande signaler. Det nederländska institutet för blinda, Bartiméus, som gav oss utmärkta råd, utvecklade ett initiativ i den riktningen. Institutet hoppas på att i nästa vecka starta en webbplats där man kan anmäla sig för en regelbunden kontroll av webbplatsen. Därigenom kan en bekräftelse av tillgängligheten erhållas. Webbplatsen kommer till en början att finnas på nederländska. Institutet utesluter emellertid inte en engelsk version, så att även icke-nederländare kan testa sina webbplatser.
Först som sist ser jag fram emot en situation i vilken handikappade har lika enkel tillgång till Internet som människor utan handikapp. Min förhoppning är att det här betänkandet kan bidra till det. Internet är ju en informationskälla och, inte att förglömma, ett kommunikationsmedel som fyller en allt större funktion i samhället som helhet. Den tekniska utvecklingen får inte utesluta någon grupp, tvärtom måste den bidra till att göra dessa grupper mer delaktiga i samhället. Bra teknik är trots allt människan till gagn.

Harbour (PPE-DE). -
Herr talman! Jag vill tacka Belder för hans enastående arbete med detta betänkande. Det är ett ytterst uttömmande dokument som har krävt en hel del forskning. Skuggföredragandenas uppgift har varit relativt enkel eftersom vi till stor del har samtyckt till innehållet och har försökt att ytterligare förbättra texten på olika sätt.
Jag vill ta upp några speciella punkter som Belder har varit vänlig nog att ta med i det slutliga betänkandet. Det är för det första riktigt att betona, som han har gjort, de beaktansvärda möjligheter som funktionshindrade människor erbjuds i samhället. Den digitala revolutionen kommer att förbättra deras livskvalitet och deras tillgång till olika tjänster. Detta är något som vi tillsammans måste utnyttja så effektivt som möjligt.
De av oss som har suttit tillsammans med någon som har en synskada och sett dem använda en webbplats inser att utformningen borde vara bättre och att det inte skulle kosta något. Det är en fråga om utbildning, träning och bästa metoder. Detta är något som kommissionen håller på att arbeta med, men vi måste betona det. Det är något där offentliga myndigheter kan visa bästa metoder och visa vägen för andra. Som en integrerad del av detta är det viktigt att se till att vi har instrument för att mäta prestanda och ge tillgänglighetsdata för webbplatser, eftersom offentliga jämförelser och uppmuntran av bästa metoder kommer att sporra alla att gå vidare. Även detta är något som kommissionen arbetar med, men det är rätt av oss att betona det i vårt betänkande.
Detta hänger naturligtvis samman med frågan om kommersiella tjänster. De användargrupper jag har talat med - i synnerhet i Förenade kungariket - har framhållit hur viktigt det är att kommersiella operatörer och kommersiella tjänsteleverantörer uppmuntras att göra sina webbplatser användarvänliga för funktionshindrade människor. Viktiga kommersiella tjänster - som banker, tjänster för hemförsäljning, och tillgång till transportmedel, dvs. möjligheten att beställa transporter och se tidtabeller - måste göras tillgängliga för funktionshindrade användare. Det kommer att vara till stor hjälp för dem för att ta del i denna nya revolution.
Dessa testresultat och omdömen kommer att stimulera kommersiella företag att använda sig av dem och göra sina webbplatser mer tillgängliga, och det skulle verkligen ge de fördelar vi är ute efter.
Jag är angelägen om att uppmuntra båda dessa aspekter, men på det hela taget är detta betänkande ytterst värdefullt. Vi kommer inte att stödja samtliga ändringsförslag från den här sidan, men det är mer av en detaljfråga. Huvudinriktningen i detta betänkande är mycket lovvärd och jag uppmanar kammaren att ge den sitt helhjärtade stöd.

Read (PSE). -
Herr talman! Jag vill upprepa Harbours gratulationer till Belder. Han har verkligen inte bara arbetat hårt, utan dessutom på ett mycket öppet, intelligent och lättillgängligt sätt. Jag skulle tro att vad vi ser i detta betänkande är ett resultat av den arbetsmetoden. Det har varit en stor förmån att få vara en del av det.
När den är som bäst är tillgänglighet sannerligen den stora utjämnaren, den stora kraften för demokrati. Därför är detta betänkande så viktigt: det erbjuder en mekanism för aktivt medborgarskap, som håller på att bli allt viktigare, till exempel elektronisk demokrati. Vi rör oss i riktning mot elektroniska omröstningar, de olika sätten att vara engagerad som en aktiv medborgare blir mer och mer beroende av tillgänglighet. Men anledningen till att jag ville vara skuggföredragande för detta betänkande och stödja Belder, var att för funktionshindrade människor beror deras möjligheter till arbete mer och mer på att de har tillgång till webben.
Harbour har helt rätt i att detta till stor del inte beror på pengar, eller åtminstone inte på stora summor pengar, och det var helt riktigt av Belder att inleda omfattande samråd med funktionshindrade människor. De befinner sig redan i en position där de kan förklara för oss, om och om igen, vad som behövs, vad som fungerar och vad som kommer att vara till hjälp för dem.
Jag vill särskilt fästa er uppmärksamhet på punkt 4 i förslaget till resolution, och jag citerar det, för det säger att personer med funktionshinder inte bara skall kunna läsa webbsidorna utan de skall också kunna förvalta webbsidornas innehåll. De är med andra ord inte bara passiva mottagare av information, utan bidrar på allvar till dess innehåll. Detta är enormt viktigt.
Min sista punkt är att allt detta är en del av Lissabonagendan för att göra de elektroniska tjänsterna i Europa mer användarvänliga och brukbara, och om den principen genomförs även på andra områden kommer det att leda till att funktionshindrade medborgare i Europeiska unionen får möjlighet att delta på mycket mer jämlika termer i detta avseende än vad vi hittills har sett.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman, herr kommissionär! Rätten till information bör vara en demokratisk rättighet, den behövs för att förbättra människans kontroll av sitt liv. Alla bör ha tillgång till information. Den offentliga sektorn bär ansvaret för att även potentiellt utslagna har tillgång till information.
Kommissionens mål att göra informationssamhället tillgängligt för alla är demokrati. Det finns ingen information om man inte själv lär sig att producera och använda den. Det räcker inte med att man är uppkopplad till Internet och har tillgång till andra informationskällor; man måste kunna och vilja använda dem.
Föredraganden fäster uppmärksamhet på tillgången och kompatibiliteten på specialapparatur och programvara. Jag vill speciellt betona språkets betydelse: Datorspråket måste översättas till människornas språk. Vi behöver förbindelser mellan människor och inte bara till apparater. Vi får inte förstöra de samhällsinstitutioner som demokratiserar informationen med privatiseringen som svepskäl. Televisionen bör producera allmännyttig informationstjänster.

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi ser Internet som en möjlighet för alla, och inte som en ny källa till ojämlikhet, utslagning och isolering. Det är därför som vi alltid stöder rörelser som inte bara ägnar sig åt att bekämpa utslagningen ur informationssamhället, utan som framför allt på ett positivt och aktivt sätt tillvaratar de unika resurser som de nya informationsteknologierna ger oss för att kunna bemöta behoven hos och kraven från socialt sårbara och traditionellt marginaliserade grupper, som t.ex. funktionshindrade och gamla. Därför är det viktigt att ge mycket kraft åt denna impuls. Det var under det senaste ordförandeskapet i mitt land, i juni 2000, vid toppmötet i Santa Maria da Feira, som handlingsplanen ?eEurope 2002? officiellt antogs, där tillgängliggörandet av informationssamhället för alla medborgare i Europeiska unionen var ett av målen, eftersom särskild uppmärksamhet borde fästas på personer med funktionshinder, och utslagningen från informationssamhället bekämpas i största allmänhet.
Vi håller fortfarande på med detta. Därför var det mycket viktigt att EIB och medlemsstaterna 2001 antog riktlinjerna för webbplatser. Inom ramen för detta tackar vi kommissionen för dess meddelande och föredraganden för hans ypperliga arbete. Även om vi tvivlar på den frivillighet och generositet som behövs för att se det tillämpas fullt ut före årsskiftet 2003, tycker vi att vi måste trycka på detta mål och ställa särskilda krav på dessa offentliga webbplatser, som borde vara de första som uppfyller detta mål eftersom de fyller en specifik samhällsfunktion eller är särskilt viktiga för funktionshindrade och gamla. Med tanke på detta går det inte att tolerera någon försening.

Cappato (NI).
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hans prioritering av frågan om tillgänglighet, framför allt för äldre och personer med funktionshinder.
När det gäller prioriteringen av möjligheten att få tillgång till webbplatsernas innehåll, framför allt för de äldre och personer med funktionshinder, så tror jag att vi måste koncentrera oss på de civila och politiska rättigheterna, och möjligheten att utöva dem via Internet.
Detta måste vi prioritera när det gäller innehållet. Att via nätet offentliggöra allt som är formellt offentligt i institutionernas verksamhet - inte bara den politiska processen, utan också den rättsliga och administrativa - är ett viktigt mål när det gäller att återerövra en grundläggande princip i den liberala demokratin. Tillsammans med 62 av mina kolleger - och detta vill jag även påpeka för kommissionär Liikanen - har jag lagt fram ett förslag till resolution om den elektroniska demokratin, i vilket vi kräver att de europeiska medborgarna via Internet skall kunna komma i åtnjutande av samtliga de medborgerliga rättigheter som garanteras i Europeiska unionens fördrag.
Jag tror detta gäller för alla nivåer inom den offentliga förvaltningen: Man måste med andra ord prioritera möjligheten för alla, och därmed även för dem som har de största svårigheterna när det gäller att få tillträde till Internet, att kunna utnyttja sina medborgerliga rättigheter fullt ut genom Internet, rätten att få information om institutionernas verksamhet, tillträde till de demokratiska rättigheterna, dvs. just de samhälleliga rättigheter som kan utnyttjas via nätet.

Paasilinna (PSE).
Herr talman, kolleger! Jag tackar kommissionär Liikanen för en - återigen - väl utförd föredragning, som också var samhällsklok, liksom även föredragande Belder för ett väl utfört arbete. Nättjänster för alla - det är den europeiska utgångspunkten där vi konkurrerar med amerikanerna. Om inte alla deltar blir vårt samhälle haltande. Talrika särgrupper såsom handikappade, äldre människor, ensamförsörjare, fattiga, arbetslösa och så vidare intar här en särställning. Antalet äldre människor stiger. Även vi i Europeiska unionen går snart med käpp. De tekniska hindren måste undanröjas. Det kan ingenjörerna sköta, bara den politiska viljan finns. Ekonomin utgör inget hinder. Det finns olika lösningar, bland annat i Sverige och Finland, men alla, även vi, måste försöka nå Liikanens mål.
Det är viktigt att det är lätt att komma in på nätet. Numera är text på papper alltför svårbegriplig, och därför är texten också svårbegriplig för många på bildskärmen, men detta är ett mått på demokratin; den moderna demokratin, ett mått på det elektroniska Europa, Europas kamp mot de övriga. Ett mått på vår demokratis utveckling och mognad är hur demokratiska vi är på nätet. Det är då inte fråga om tillgänglighet utan om vi får komma med, om vi aktivt kan delta, om vi kan bidra med vår egen insats. Demokratin är ju inte enkelriktad - vilket den ju lätt är på nätet - de äldre, de handikappade och alla medborgare, speciellt särgrupperna, alla måste själva kunna få delta och bidra med sin egen insats på nätet. Det är alltså dit vi måste försöka nå. Om inte detta sker är demokratin bara en formalitet.

Martin, Hans-Peter (PSE)
Herr talman, värderade närvarande väljare, som har kommit hit med förväntningar på en intressant debatt, värderade nyss gäspande herr kommissionär! Sedan vi i går inte ens lyckats fatta ett minimum av beslut som skulle möjliggöra livliga debatter, tillåter jag mig i framtiden att även tilltala de närvarande kollegerna med omnämnande av deras antal, alltså värderade 15 närvarande kolleger!
Det handlar om Internet, om alternativet till det som ni här får er förevisat, och om direkt tillträde för er till det som direkt kan vara åsiktsbildningens demokratiska process! Man talar om eEuropa, och har ni redan provat på det? Har ni redan gått in på parlamentets, rådets och kommissionens webbplatser? Om ni har varit där, gick det likadant för er som för mig? Man känner sig där som framför en vägg full av dokumentpärmar. En del tycker att dokumentpärmar är erotiska, de flesta inte! Just barn, just ungdomar, söker något annat, de söker information och debatt. Det är möjligt, Europa har chans till det, men vi måste anstränga oss oerhört - även här i detta parlament - med utformningen av våra webbplatser och även med innehållet. De flesta och viktigaste upplysningarna fattas. Och ändå är Internet verkligen viktigt för demokratin. Detta leder mig till min ceterum censeo: Det kan inte heller finnas någon demokrati utan öppenhet!

Cappato (NI).
Herr talman! Jag vill bara korrigera informationen från Hans-Peter Martin: Det var arton kolleger som uppmärksamt lyssnade på hans inlägg!

Liikanen
. (EN) Herr talman! Det finns 37 miljoner människor med funktionshinder inom Europeiska unionen, samtidigt som antalet äldre européer stadigt ökar. Belder kunde uttrycka sig mycket mera vältaligt här, men jag instämmer i slutsatsen. Dessa grupper riskerar att utestängas från samhällslivet på grund av en rad tekniska hinder som de möter när de använder Internet. Kommissionen är helhjärtat engagerad i att vidta åtgärder för att identifiera och avskaffa dessa hinder på europeisk nivå för att garantera ett integrerande samhälle som erbjuder lika möjligheter för alla.
Kommissionens meddelande om webbtillgänglighet är en integrerad del av handlingsplanen eEurope 2002 som antogs vid Europeiska rådets möte i Feira i juni 2000. Ett av dess tydligt angivna mål är att garantera att människor med funktionshinder kan dra fördel fullt ut av den nya tekniken och Internet.
Omfattande samråd har ägt rum med organisationer som företräder funktionshindrade människor, som European Disability Forum, och vi kommer att gå vidare med dessa samråd i frågor som delaktighet i IT-samhället och e-tillgänglighet i genomförandet av handlingsplanen eEurope 2005, som skall antas av Europeiska rådet i Sevilla nästa vecka. Alla de områden där vi föreslår nya åtgärder måste vara tillgängliga för alla de som har något funktionshinder.
Kommissionen är i synnerhet engagerad i att främja riktlinjerna från initiativet för webbtillgänglighet (WAI), som erbjuder en frivillig mekanism för offentliga leverantörer av information och konstruktörer av webbsidor för att anpassa sig till en serie informella regler för konstruktion och uppbyggnad av webbplatser. Många av medlemsstaterna har redan vidtagit åtgärder i denna riktning.
Kommissionen välkomnar därför det intresse och den tillfredsställelse som detta meddelande har mött från Europaparlamentet. Jag vill i synnerhet tacka föredraganden, Belder, som har utarbetat ett mycket balanserat och uttömmande betänkande i denna fråga.
När det gäller de särskilda frågor som tas upp i detta betänkande, instämmer kommissionen i uppmaningen till medlemsstaterna att se till att de grundläggande målen om ökad webbtillgänglighet förverkligas, att öka medvetenheten och takten i genomförandet av riktlinjerna samt att organisera uppföljning av åtgärderna på detta område. De flesta av dessa mål anges även i resolutionen från ministerrådet (telekommunikationer) i denna fråga.
Kommissionen har redan vidtagit åtgärder för att systematiskt övervaka framstegen i antagandet och genomförandet av riktlinjerna på europeisk nivå som en del av ansträngningarna med att ge testresultat för eEurope.
Vi instämmer i kravet om att webbplatser som utvecklas av kommissionen och andra europeiska institutioner skall följa dessa riktlinjer.
Under Europeiska handikappåret 2003 kommer kommissionen att sprida medvetenhet om webbtillgänglighet och utbildningsmöjligheter för konstruktörer av webbplatser och innehållsleverantörer.
Kommissionen kommer att fortsätta sin givande dialog med organisationer som företräder människor med särskilda behov, inklusive de funktionshindrade och de äldre, för att få del av deras erfarenheter och vägledning i dessa frågor.
Jag är övertygad om att Europaparlamentets resolution i denna fråga kommer att vara en betydelsefull milstolpe när det gäller att förstå den roll som tillgänglighet spelar för ett integrerande informationssamhälle och hur viktigt det är.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.50 och återupptogs kl. 12.00.)

Dupuis (NI).
Herr talman! Vi genomförde en viktig omröstning i Strasbourg igår. Man behöver dock inte ha något särdeles utvecklat luktsinne för att upptäcka att det inte doftar rosor i Strasbourg. Jag vill att ni uppmanar behöriga tjänsteavdelningar att göra något så att dessa oangenäma dofter försvinner.

Miller (PSE). -
Herr talman! Jag har en ordningsfråga i samma ämne. Det är en påtagligt obehaglig odör som sprider sig i denna byggnad, inte bara i denna kammare, utan även utanför. Förra månaden berättade kvestorerna för oss att denna lukt beror på att ett djur har dött i ett av avloppen. Förväntar man sig att vi skall acceptera samma ursäkt den här månaden? Det är inte acceptabelt. Man borde inte kräva att vi skall arbeta under sådana här förhållanden. Man borde inte kräva av personalen att den skall arbeta under sådana här förhållanden. Det är hög tid att något görs åt detta.
(Applåder)

Talmannen. -
Jag skall meddela kvestorerna om frågan.

Evans, Jonathan (PPE-DE). -
Herr talman! Jag vill bara förklara att på grund av ett ekonomiskt intresse som har anmälts till parlamentets organ kommer jag inte att delta i denna omröstning.

Talmannen. -
Jag uppmanar kommissionen att meddela sin ståndpunkt när det gäller ändringsförslagen.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill instämma i min kollega kommissionär Bolkesteins tack till Europaparlamentet, och i synnerhet till föredraganden Berenguer Fuster, för deras samarbete och effektiva handläggning av denna akt.
Kommissionen stöder, som ni känner till, rådets gemensamma ståndpunkt, eftersom den står i fullständig överensstämmelse med de grundläggande målen för kommissionens förslag. Den tar även hänsyn till de viktigaste ändringsförslagen från första behandlingen.
Kommissionen vill bekräfta att den godtar ändringsförslag 1, 3 till 8, 10, 11, 12, 15 och 16.
När det gäller ändringsförslag 17, kan kommissionen godkänna det, även om den anser att formuleringarna behöver ändras något för att undvika eventuella rättsliga feltolkningar.
Kommissionen kan emellertid inte godkänna ändringsförslag 2, 9, 13, 14 och 18, av följande skäl: Ändringsförslag 2 undantar ett stort antal försäkringsförmedlare från förslaget, vilket minimerar direktivets tillämpningsområde. Därför kan det inte accepteras. Ändringsförslag 9 inför övergångsbestämmelser för att skydda existerande rättigheter för redan verksamma försäkringsförmedlare. Kommissionen har redan godtagit ändringsförslag 15, som uttrycker samma mål på ett bättre sätt och som dessutom uppfyller allt det som är av vikt för direktivet.
Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 13, som inför principen om bästa möjliga råd. Det skapar allvarliga hinder för rättssäkerheten och skulle i praktiken bli en orsak till rättsliga tvister. Ändringsförslag 16, som kommissionen godtar, går i samma riktning som den gemensamma ståndpunkten och förbättrar den.
Ändringsförslag 14 och 18 äventyrar det grundläggande målet att ge ett högt konsumentskydd, vilket är något som kommissionen inte kan godta. Om dessa ändringsförslag godkändes skulle de beröva kunden den fundamentala rätten till information. Ändringsförslag 18, i synnerhet, skulle medföra att kunden hamnar i en oklar position, eftersom han inte skulle förses med skriftliga råd om den försäkringsprodukt som rekommenderas av förmedlaren. Målet om en verkligt gemensam marknad med en hög nivå av konsumentskydd skulle inte förverkligas. Kommissionen är starkt emot detta ändringsförslag.
Jag tackar er för er tämligen begränsade uppmärksamhet.
(Skratt, applåder)

Talmannen. -
Jag ber om ursäkt för oväsendet.
Angående ändringsförslag 17:

Berenguer Fuster (PSE)
. (ES) Herr talman! I enlighet med kommissionens kommentarer vill jag lägga fram ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 17, vilket innebär att man flyttar om texten. Det vill säga, det stycke som förekommer i ändringsförslag 17 skulle i stället för att vara placerat i slutet av skälet flyttas och stå efter orden ?annan yrkesverksamhet?. I ändringsförslaget skulle det alltså stå: ?Direktivet bör inte omfatta personer med annan yrkesverksamhet, till exempel skatte- eller redovisningsexperter som då och då ger råd om försäkringsskydd inom ramen för denna andra verksamhet? - och här skulle det stycke som föreslås i ändringsförslaget sättas in - ?och inte heller dem som endast tillhandahåller allmän information om försäkringsprodukter?. Resten av texten i skälet skulle stå kvar såsom det är formulerat i den gemensamma ståndpunkten.

Alyssandrakis (GUE/NGL). -
Herr talman! Jag vill än en gång påpeka att det finns ett fel i den franska översättningen av ändringsförslag 4, där frasen ?både är säkra och som samhället kan acceptera? har översatts som ?både är hälsosamma och som samhället kan acceptera?.
Talmannen. -
Vi kommer att uppmana de behöriga enheterna att granska samtliga översättningar.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Betänkande (A5-0208/2002) av Konrad K. Schwaiger för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget och det ändrade förslaget till rådets beslut om antagande av ett särskilt forsknings- och utbildningsprogram 2002-2006 som skall genomföras av Gemensamma forskningscentret genom direkta åtgärder för Europeiska atomenergigemenskapen (KOM(2001) 279 - C5-0334/2001 + KOM(2002) 43 - C5-0216/2002 - 2001/0126(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Betänkande (A5-0193/2002) av Sérgio Marques för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till rådets beslut om den ordning rörande AIEM-skatt som är tillämplig på Kanarieöarna (KOM(2001) 732 - C5-0691/2001 - 2001/0284(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Malmström (ELDR).
Herr talman! I punkt 48 vill socialisterna lägga till namnet ?The Former Yugoslav Republic of Macedonia?. I originalversionen heter det enbart ?Makedonien?.
Detta är givetvis inte något språkligt misstag, utan en högpolitisk fråga. Liberalerna föreslår att vi röstar om originalversionen.
Talmannen. -
Om det inte finns några invändningar behandlas frågan vid ett lämpligt tillfälle.

Pack (PPE-DE)
Herr talman! I fråga om punkt 48 har jag också något att anmärka på, som är viktigare. Där står nämligen något felaktigt. Det står där: ?...ett fördrag som slöts mellan Republiken Jugoslavien och Makedonien i förra månaden?. Fördraget slöts emellertid förra året. Det var den utlösande faktorn för krisen i Kosovo. Jag ber att man korrigerar detta grova fel.

Malmström (ELDR).
Herr talman! Det uppstod nog något fel vid översättningen.
I originaltexten står det ?Makedonien?, men socialisterna har lagt fram en kommentar om att lägga till ?The Former Yugoslav Republic of Macedonia?. Detta är ingen språklig ändring, utan en politisk sådan.
Vi vill att omröstningen skall gälla det som står i den nuvarande texten, alltså enbart ?Makedonien?.
Sakellariou (PSE)
Herr talman! Vi hade vid förhandlingarna godtagit texten i dess ursprungliga utformning. Vi uppmärksammade den klara felaktigheten med att inte benämna en stat vid dess namn. Därför rättades detta också till och det står nu: ?Före detta republiken Makedonien?. Det är det officiella namnet på denna stat.
Vi anser att parlamentet bara gör sig löjligt om det utifrån särskilda stämningar eller politiska riktningar ger en stat ett annat namn än det som tillhör den!
(Applåder)

Talmannen. -
Det hela är mycket enkelt. Kammaren kan besluta om den vill godkänna den ändring som föreslagits av Malmström eller inte.

Sakellariou (PSE)
Herr talman! Det måste stå klart vad vi röstar om. Jag tror att den text som ni har framför er lyder ?före detta jugoslaviska Republiken Makedonien?. Om detta stämmer rör det sig om en delad omröstning för att rösta bort formuleringen ?före detta jugoslaviska Republiken?

Swoboda (PSE)
Herr talman! Hur man än uttrycker sig privat eller personligen - jag för min del säger också alltid ?Makedonien? - så måste vi i officiella dokument från detta parlament använda de officiella namnen!
Som jag ser det är detta därför ingen fråga för omröstning utan en fråga om det officiella språkbruket.
(Applåder)
Därför bör man över huvud taget inte rösta om detta.
(Applåder)

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Vi har just röstat om texter i vilka det står t.ex. ?Indien? och inte ?Republiken Indien? eller något annat och i denna text står det ?Makedonien?. Om någon av igenkännliga politiska skäl vill ändra på detta, är det frågan om ett muntligt ändringsförslag som måste behandlas enligt gängse förfaranden.
(Applåder)

Ludford (ELDR). -
Herr talman! Det som är löjligt är att denna kammare, som är en politisk organisation, benämner en stat med en akronym. Det förefaller mig emellertid som om den befintliga texten erbjuder en intressant balans. I den engelska versionen står det förvisso ?FYROM? i rubriken, medan det i texten, förnuftigt nog, heter ?Makedonien?. Vi kan säkerligen göra så att alla blir nöjda med denna text. Låt oss hålla fast vid denna text.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Jag talar för PPE-DE-gruppens räkning. Som samordnare och förhandlare måste jag säga att vi i fråga om officiella akter alltid hänvisar till officiella namn. Hur gärna jag än skulle vilja använda mig av ordet Makedonien enstaka gånger, så tycks det mig ändå tydligare att i den här officiella texten använda det officiella namn som är internationellt gångbart. Det är nu en gång för alla FYROM och låt oss använda oss av det.

Talmannen. -
Tänker parlamentet godkänna användningen av termen FYROM, enligt den terminologi som föreslagits av Oostlander?
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Betänkande (A5-0190/2002) av Elmar Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om läget i utvidgningsförhandlingarna (KOM(2001) 700 - C5-0024/2002 - 2002/2023(COS)) 
Före omröstningen:

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Tvärt emot det just gjorda påståendet står det i föreliggande betänkande från början till slut ?Cypern, Slovenien, Slovakien?! Jag föreslår att dessa i samtliga fall ersätts med de officiella statsnamnen.
(Applåder)

Schroedter (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skulle gärna vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 38 från liberalerna. Där heter det att kandidatländerna skall börja lagstifta mot diskriminering. Jag föreslår emellertid att de skall påskynda lagstiftningen. Detta inbegriper de kandidatländer som redan har börjat lagstifta. Det betyder att i stället för det engelska intrycket ?to start preparing? (att påbörja förberedelserna med) används det engelska uttrycket ?to speed up? (att påskynda).

Sörensen (Verts/ALE).
Herr talman! Innan vi röstar om ändringsförslag 88 vill jag uppmärksamma kollegerna på ett fel som har slunkit in i översättningen av ändringsförslag 91. Här står det att ändringsförslag 91 faller om ändringsförslag 88 godkänns, men det är en väsentlig skillnad. I ändringsförslag 88 förekommer ordet ?prostitution? - bekämpningen av prostitution. I ändringsförslag 91 har ordet strukits i den engelska översättningen. Alla andra översättningar är fel. Alltså sägs det i ändringsförslag 91 att man är emot människohandel och emot prostitution av minderåriga, men inte emot prostitution i sig. Det är den stora skillnaden mellan ändringsförslagen 88 och 91.

Olsson (ELDR).
Herr talman! Det finns ett fel i den svenska texten. Det står ?ökat tillträde för Medelhavsländerna?, men det skall vara ?utvecklingsländerna?. Jag hoppas att övriga språkversioner är korrekta.

Talmannen. -
Vi skall underrätta språktjänsten.
Angående punkterna 33 och 34:

Poos (PSE).
Herr talman! Jag vill för parlamentet lägga fram ett muntligt ändringsförslag om punkt 33 och 34, detta för att beakta det faktum att Cypern i början av veckan avslutade konkurrensärendet.
Punkt 33 måste därför uppdateras och ange att det finns 28 tillfälligt avslutade förhandlingskapitel, istället för 27. Början av punkt 34 måste också korrigeras, så att den lyder: ?Därmed återstår endast de förhandlingskapitel som kommer att behandlas på ett övergripande sätt för samtliga kandidatländer, dvs. jordbruk, finansiella och budgetmässiga villkor?. Resten av texten i denna punkt utgår.

Olsson (ELDR)
. Herr talman! Det finns ett fel i ändringsförslag 1 i den svenska texten. Rätt version är ?ökningen av den totala EU-kvoten hålls inom de gränser som kommissionen föreslagit?, men i den svenska texten står det ?minskningen?.
Talmannen. -
Vi skall kontrollera detta.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Talmannen. -
Jag vet att det spelas en fotbollsmatch, Ebner, men vi måste gå vidare.

Betänkande (A5-0154/2002) av Ewa Hedkvist Petersen för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande ?Fotgängarskydd - Åtagande från den europeiska bilindustrins sida? (KOM(2001) 389 - C5-0537/2001 - 2001/2216(COS)) 
Före omröstningen:

Swoboda (PSE)
Herr talman! I punkt 18 står det i den tyska versionen att olycksoffren bland fotgängarna skall kontrolleras. Kanske skall bilförarna kontrolleras, men säkert inte olycksoffren. Därför bör man rätta till detta!

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
. (FR) För att förbättra skattesystemens funktionssätt på den inre marknaden vill Garcia-Margallo y Marfill i sitt betänkande särskilt ?stödja den strategi för mervärdesskatt som kommissionen antog 2000?. Föredraganden säger sig vara ?övertygad? om att ?EU måste fortsätta att sträva mot ett definitivt mervärdesskattesystem?.
Vi har röstat mot detta betänkande, för vi förstår inte varför man måste använda de europeiska skattebetalarnas pengar till att utbilda tjänstemän som skall sprida och likrikta ett skattesystem som är bland de mest orättvisa som finns.
Oavsett om skattebetalarna är rika eller fattiga betalar de exakt samma skatt på varor, (närmare 20 procent av priset på de flesta franska produkter). Skatten slår därför jämförelsevis hårdare mot de som har de lägsta inkomsterna. Den dominerande roll momsen spelar för budgetintäkterna för ett land som Frankrike avspeglar det förhållande att det är de arbetande klasserna som finansierar merparten av statens utgifter. Bara genom att slopa den indirekta skatten skulle man ta ett steg som gynnar befolkningsmajoritetens intressen. Statens utgifter måste garanteras genom en hård beskattning av företagens vinster, och genom direkt inkomstskatt, som skall beräknas enligt en enhetlig och strikt progressiv skattetabell som framför allt beskattar de övre inkomstskikten.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Även om vi håller med om mycket som står i betänkandet och i det stora hela stöder det, speglar våra röster hur försiktiga vi alltid är i sådana frågor och att man alltid måste vara uppmärksam på alla typer av förändringar av status quo som uttryckligen eller indirekt pekar mot en allt gemensammare skattepolitik, vilket vi inte tycker om.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Vi röstar mot Konstantinos Alyssandrakis betänkande om forsknings- och utbildningsprogrammet inom kärnenergins område. Betänkandet stöder Europeiska kommissionens ståndpunkt inom detta område och ligger helt i linje med Euratomfördraget - ett föråldrat fördrag som högst officiellt syftar till att främja användningen av atomkraft och vars själva berättigande bör ifrågasättas. Finansieringen skall därför i första hand gå till forskning om kärnfusion, som det industriella etablissemanget idag tillmäter samma förtjänster som igår gällde kärnklyvning, med de resultat vi idag känner till.
Självklart måste fortsatta medel satsas på forskning om radioaktivt avfall, nu när detta så oansvarigt har framställts i mycket stor skala. Men denna forskning kommer att bedrivas på olika sätt beroende på vilket politiskt synsätt som anläggs. Genom att betona att avfallet skall grävas ned i djupt liggande geologiska lager, försöker det aktuella programmet att göra det socialt acceptabelt att fortsätta kärnkraftsproduktionen genom att hoppa över själva tvistefrågan. Om man på allvar vill tackla problemet är den första brådskande åtgärden att sluta att framställa detta avfall, för att därefter styra forskningen mot en avfallshantering på plats med målsättningen att avveckla kärnkraften.

Raschhofer (NI)
. (DE) Så länge som kärnkraftverk drivs i Europa gäller högsta prioritet för skyddet av EU-medborgarnas hälsa och deras miljö. I och med antagandet av min kollega Schwaigers betänkande har vi lämnat ett viktigt bidrag för att ett ännu intensivare forskningsarbete skall kunna bedrivas under de närmaste åren för en säker hantering av kärnkraften.
Jag fäster här särskilt min uppmärksamhet på säkerheten hos befintliga reaktorer i Europa och i kandidatländerna. Det gäller att före den förestående utvidgningen över hela Europa skapa säkerhetsnormer för kärnkraftverk, så att vi även i en utvidgad union kan erbjuda våra medborgare en hög säkerhetsnivå på detta område. Jag ser det som en uppgift för Gemensamma forskningscentret att lägga grunden för sådana gemensamma säkerhetsnormer. Av den anledningen röstade den frihetliga delegationen för detta betänkande och särskilt för ändringsförslag 1, 2 och 4.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Att jag inte röstade för betänkandet om ordningen rörande AIEM-skatt som är tillämplig på Kanarieöarna beror på att jag inte vill följa kommissionär Bolkestein och föredraganden och lägga mig inför hela den ?Spanish connection? som bildats för att gravt bryta mot principerna om den gemensamma marknaden och den fria rörligheten för varor.
Jag är positiv till att anta särskilda åtgärder för randområden på grundval av artikel 299 i fördraget. Men de olämpliga och diskriminerande åtgärder och konkurrenssnedvridningar för vissa produkter som de spanska myndigheterna håller på att koka ihop och som inte har något att göra med skyddet av lokala produkter, kommer åtminstone att leda till full sysselsättning bland juristerna, för de som drabbas av detta, och exempelvis producenterna av rom, gin och vodka i det egentliga Spanien, kommer inte att finna sig i det.
Sedan är det ändå märkligt att den kommissionär som är så bestämd när det gäller att värna om den fria rörligheten för varor på den gemensamma marknaden i samband med andra ärenden, går med på att lägga fram ett så diskriminerande förslag som skall tillämpas retroaktivt under en överdrivet lång period på tio år, fram till december 2011, och allt detta utan att hänvisa till den ekonomiska och sociala utvecklingen på öarna och främjandet av lokala verksamheter. Jag vill varna kommissionen och medlemsstaterna för det farliga precedensfall de håller på att skapa när de faller till föga för en veritabel utpressning från rådets ordförandeskap. Rådet gör klokt i att inte godkänna första artikeln i detta beslut, när parlamentet väl har yttrat sig. Och det hade varit en bättre idé för parlamentet att följa yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor, som för övrigt borde ha varit det ansvariga utskottet.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
. (FR) Under förevändning att skydda fiskbestånden i Europeiska unionens vatten vill kommissionen minska fiskekapaciteten, något som kommer att leda till att 28 000 direkta arbetstillfällen försvinner fram till 2006.
I betänkandet betonas att de undersökningar som kommissionen stöder sig på är föga tillförlitliga. Ändå ifrågasätts inte ett förfarande där de som förorenar mest inte behöver betala. Jag talar då framför allt om utsläppen från förorenande industrier och stora industrifiskeanläggningar, trots att de orsakar mer skada på haven är det småskaliga fisket.
Även om vi har röstat ja till de få och blygsamma stödåtgärderna för arbetstagarna inom sektorn och säkerheten ombord, har vi lagt ner vår röst när det gäller betänkandet som helhet. För framtidens skull är det visserligen nödvändigt att skydda jordens fiskeresurser. Men genom att vägra att ta itu med de verkligt ansvariga för detta hot, och i ett vidare perspektiv med ett kaotiskt ekonomiskt system där konkurrens och strävande efter personlig vinning gör alla försök till rationell planering till en illusion, löser man inte problemet, och man nöjer sig med att låta de småskaliga fiskarna betala, vilket är helt oacceptabelt.

Darras (PSE)
. (FR) Även om jag tycker att det är självklart att det krävs en reform av den gemensamma fiskepolitiken, som måste genomföras snabbt, och även om jag erkänner att tillståndet för de fiskebestånd som avses i detta förslag till förordning är känsligt, tycker jag ändå att denna reform såsom den här presenteras är obalanserad och riskerar att få oss att glömma att det nödvändiga skyddet av fiskeresurserna på inga villkor får ske på bekostnad av fiskarna.
Jag har den bestämda känslan av att detta betänkande inte fäster tillräcklig vikt vid de män och kvinnor som redan har gjort enorma ansträngningar i denna riktning, med insikten om att deras yrkes överlevnad framför allt hänger på hur resurserna förvaltas och skyddas.
Jag tycker rentav att detta betänkande verkar utgöra en sorts trojansk häst för den framtida gemensamma fiskepolitiken, sådan den för närvarande läggs fram av den ansvarige kommissionär Fischler.
Jag kommer därför att rösta mot detta resolutionsförslag, det vill säga mot ett förslag som glömmer människan och föreslår åtgärder som får chockartade och brutala konsekvenser för fiskesektorn.

Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin (PSE)
. Vi röstade nej i slutomröstningen till detta betänkande trots att det innehöll vissa delar som förbättrade kommissionens förslag, bland annat det nya kapitlet om de viktiga socio-ekonomiska konsekvensbeskrivningarna och den något större minskningen av fiskeansträngningen med avseende på tobisfiskar och vitlinglyra.
Men vi anser ändå, i synnerhet mot bakgrund av det mycket nödvändiga reformprogram av den gemensamma fiskeripolitiken som nyligen framlagts av kommissionen, att detta betänkande på flera punkter på ett olyckligt sätt föregriper den helhetssyn på denna reform som krävs.
Utifrån denna utgångspunkt tycker vi att det i synnerhet är mycket olyckligt att betänkandet slår fast att den ersättning som skall utgå till de fiskare och redare som drabbas av ett tillfälligt upphörande av verksamheten ?i sin helhet skulle utbetalas av EU?. Detta låser på ett olämpligt sätt fast en viss inriktning vad gäller strukturåtgärder, och vi anser att kommissionens förslag, som förordar samfinansiering av sådan ersättning, helt klart är att föredra.
Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) När det gäller kummel, med de nuvarande fiskeribestämmelserna, oberoende av den begränsade basinformationens tillförlitlighet, är fiskeansträngningarna alldeles för höga, och därför skulle en tillfällig minskning av fisket vara att föredra, och det verkar vara oundvikligt med en minskning för perioden 2002-2006 för ett lämpligt fiske av detta bestånd.
Så därför är kommissionens intresse av att begränsa fisket förståelig, men det går absolut inte att godta att denna minskning skall ske i form av en nedskärning av antalet fartyg, vilket skulle medföra att fisketillstånden försvinner för gott. Det finns andra lika effektiva metoder att förvalta fiskerinäringen så att en lämplig fiskenivå uppnås, som t.ex. att minska antalet årliga fiskedagar till dess att beståndet har återhämtat sig och hamnat på en acceptabel nivå. På så sätt minskar de samhällsekonomiska problemen för de företag som nu har fiskerättigheter.
När det gäller torsken verkar situationen för bestånden vara allvarligare, och det behövs lite strängare åtgärder än de som föreslagits för kummeln, även om de kan vara annorlunda beroende på arten. Dessa åtgärder bör hur som helst också vara tidsbegränsade och aldrig innebära att man drar in på antalet fisketillstånd definitivt. Vi beklagar att man inte har accepterat att behandla de två fallen med kummeln och torsken för sig, och därför röstar vi emot.

Souchet (NI)
. (FR) Behandlingen av frågan om de hotade torsk- och kummelbestånden är typisk för det autistiska agerandet hos en europeisk kommission som ställer dåliga diagnoser, för att den är avskärmad från verkligheten, och följaktligen fattar dåliga beslut.
Dålig diagnos: Det är riktigt att situationen för torskbestånden i vissa fiskeområden är känslig, men det är fel att lägga hela skulden på överfisket, eftersom många andra faktorer spelar in. När det gäller kummeln råder en speciell och annorlunda situation. Kummelns biologiska cykler är mycket kortare, återhämtningen har redan påbörjats och de åtgärder som kommissionen föreslår kommer att ligga helt fel i tid.
Dåliga beslut: Att förvalta de totalt tillåtna fångstmängderna (TAC) på flerårig basis är en bra åtgärd som vi länge har krävt, men de årliga variationerna måste begränsas och avgifterna måste vara möjliga att bära för de berörda yrkena.
När det gäller de strukturella åtgärder som föreslås bortser de från de ekonomiska och sociala konsekvenserna för de olika yrkesgrupper som berörs, och avspeglar samma malthusianska anda som förslaget till reform av den gemensamma fiskepolitiken. Åtgärderna är helt oacceptabla.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE)
. (ES) Ändringsförslag 1 (ändringsförslag av Varela, antaget av fiskeriutskottet) som förkastades av kammaren återställs i sin helhet i artikel 1 i kommissionens förslag som handlar om kummel och dessutom om ett mål för en säkerhetsnivå för biomassa på 165 000 ton. Med tanke på att detta mål har ifrågasatts i de senaste vetenskapliga rekommendationerna, där man sänkt nivån till 145 000 ton och att kommissionen själv förklarat vid de möten som har hållits i workshopen för nordlig kummel att ett mål på 120 000 ton skulle kunna vara godtagbart, kan vi inte rösta för ett förslag som inbegriper kummel och där målet fastställs till 165 000 ton. Det finns dessutom en motsägelse i Stihlerbetänkandet, eftersom föredraganden själv i sin motivering erkänner att mängden 165 000 ton ?kanske är för hög? (målet för biomassa) och hon i slutsatserna förklarar att ?en tänjning av målen för kummel bör medges?.
Kammaren har dock även antagit ändringsförslag som förbättrar kommissionens förslag och som vi stöder, vi kan följaktligen inte förkasta dessa förbättringar som, även om de är otillräckliga, emellertid gör att vi inte kan rösta emot betänkandet. Därför har vi lagt ned våra röster i den slutliga omröstningen om detta betänkande.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
. (DE) Föredraganden Ayuso har utarbetat en text som tillmötesgår kompromissförslaget mellan rådet och kommissionen angående etylalkohol som framställts av jordbruksprodukter.
Att nu i Strasbourg behandla detta ämne som ett brådskande ärende öppnar en möjlighet till att ett beslut äntligen skall kunna fattas  efter omröstningen! Endast på detta sätt kan vi komma fram till den säkerhet vad gäller planeringen som är absolut nödvändig för våra lantbrukare och den traditionellt småskaliga tillverkningsindustrin.
Det är ingen mening med att å ena sidan diskriminera de producenter som framställer alkohol av jordbruksprodukter och å andra sidan inte inbegripa alkohol som framställs på syntetisk väg. Därför återförvisade vi för flera veckor sedan detta ämne till utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Den språkliga ändringen i kommissionens nya förslag tillåter äntligen medlemsstaterna att införa egna nationella tilläggsbestämmelser. Endast på detta sätt kan de små tillverkarna inom EU överleva.
Odling av potatis och spannmål för alkoholframställning liksom användning av frukt från blomstrande ängar, allt detta säkrar fortbeståndet av dessa värdefulla kulturlandskap, som utan nationella tilläggsbestämmelser är i högsta grad hotade.

Klaß (PPE-DE)
. (DE) Beträffande en gemensam organisation av marknaden för etanol från jordbruksprodukter föreligger en enhällig omröstning i Europaparlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag avvisar en gemensam organisation av marknaden för alkohol som framställs av jordbruksprodukter och kräver en ?lätt reglering?. Därför stöder jag i dess helhet det kompromissförslag som det spanska rådsordförandeskapet har lagt fram, det vill säga utan artikeln om bidrag.
Ett avskaffande av dagens bestämmelser i Tyskland och skapandet av nya möjligheter till stöd via ersättningar för markareal vore en totalt ny ansats, som varken skulle vara ekonomiskt likvärdig eller skulle kunna utgöra ett verksamt stödinstrument. Produktionen av alkohol från jordbruksprodukter tillför i dag en extra inkomst och därmed så att säga ett andra ben att stå på för många bönders familjeföretag.
Frukten och omsorgen om kulturlandskapen är gott och väl - det finns emellertid också många små och medelstora företag, som i form av ett andra ben att stå på behöver sitt bränneri för den viktiga extrainkomst som detta ger till deras familjejordbruk. Därför ber jag kommissionen att godkänna det spanska kompromissförslaget och Europaparlamentets yttrande.

Banotti (PPE-DE)
. (EN) Jag röstade för den gemensamma resolutionen trots att Nicefördraget ännu inte har ratificerats av Irland. Detta förblir den rättsliga ställningen tills, eller om inte, ännu en folkomröstning genomförs.

Berthu (NI)
. (FR) I sin resolution om förberedandet av Europeiska rådets möte i Sevilla (21-22 juni 2002) formulerar Europaparlamentet ett upprop till en gemensam europeisk invandringspolitik på grundval av bestämmelserna i Amsterdamfördraget.
Det finns en allvarlig missuppfattning i denna fråga. Att situationen på invandringsfronten i Europa spårar ur beror inte på att det saknas en överstatlig politik. Det beror på att varken medlemsstaterna eller kommissionen under lång tid har velat ge absolut prioritet åt medborgarnas säkerhet och åt att kontrollera invandringen, vilket med nödvändighet förutsätter att den illegala invandringen bekämpas och att de lagliga migrationsströmmarna regleras.
Både i medlemsstaterna och i kommissionen har man tvärtom prioriterat okontrollerad rörlighet, avskaffandet av de inre gränserna, välvilja gentemot asylsökande, även när det rör sig om uppenbart missbruk, och tron att massiv invandring kommer att lösa våra samhällsdynamiska och demografiska problem.
Idag ser vi resultatet. Men lösningen är inte en överstatlig integration av invandringspolitiken som grundas på felaktiga prioriteringar. Den första lösningen är att göra omprioriteringar. Men dit är steget fortfarande mycket långt idag.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
. (FR) I den gemensamma resolutionen om Europeiska rådets möte i Sevilla förväntar man sig än en gång att de stora internationella organisationerna som FN och Nato skall göra brandkårsutryckningar i olika internationella konflikter, vare sig det handlar om Mellanöstern eller gränsen mellan Indien och Pakistan.
I alla konflikter på senare tid (utan att gå längre tillbaka i tiden) har dessa internationella institutioner tyvärr varit instrument i stormakternas händer avsedda att tjäna deras politiska syften, som alltid i huvudsak går ut på att upprätthålla deras världsherravälde.
Brandsoldater med pyromani förtjänar inget förtroende.
När det gäller resten av de framtidsutsikter som målas upp för Europa i denna resolution, är de på ljusårs avstånd från vad Europas folk skulle behöva.
Den sociala sidan av resolutionen är i bästa fall ihålig och inskränker sig till ?livslångt lärande?, när de europeiska arbetstagarna hellre skulle se att man garanterade dem ett arbete under hela deras yrkesverksamma liv. I sämsta fall är resolutionen full av nya hot mot arbetslivet, i det att den försvarar tanken med ?att öppna marknaderna för allmännyttiga tjänster? för inflytande från privat kapital.
Inte är det genom att stänga tillträdet till Europa och exempelvis inrätta extra europeiska gränsvakter enligt vad som här föreslås, som vi kommer att hitta en mänsklig lösning på invandringsfrågan.
Vi har inte deltagit i omröstningen om denna resolution.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vår röst emot en gemensam resolution beror på att vissa oacceptabla ställningstaganden har antagits, bland annat att fortsätta pressa Irlands befolkning att ratificera Nicefördraget och därmed sätta ett nära samband mellan ratificeringen och utvidgningen, eller att insistera på ett avtal mellan EU och Nato om vilka medel som skall användas och om den gemensamma säkerhets- och försvarspolitikens gångbarhet. Det är inte heller acceptabelt att man försöker snabba på den gemensamma politiken när det gäller invandring och asyl, som är ännu mer restriktiv än den som finns i flera medlemsstater.
Det väsentliga vore att större uppmärksamhet ägnades åt den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan medlemsstaterna, vilket föreslogs i resolutionen från GUE/NGL-gruppen, som inte antogs, att den ekonomiska och monetära politiken sågs över, särskilt stabilitetspakten, att liberaliserings- och avregleringsprocessen upphörde, att särskilda hänsyn togs till den sociala dimensionen i utvidgningen av Europeiska unionen och att skärpan och beslutsamheten borde vara större när det gäller initiativ som rör utvecklingsländer och fredsbevarande arbete, med betoning på att försvara det palestinska folket.

Sudre (PPE-DE)
. (FR) Europeiska rådets möte i Sevilla, som är avslutningen på ett mycket lyckat spanskt ordförandeskap, kommer att lägga tyngdpunkten vid bekämpningen av illegal invandring och unionens utvidgning och framtid, med ett anförande av ordförande Valéry Giscard d'Estaing om hur konventets arbete framskrider.
När rådet ?allmänna frågor? sammanträdde igår i Luxemburg framkom all den oförståelse som förslagen om reformen av den gemensamma fiskepolitiken väcker i de länder där fiskesektorn har en ekonomisk, social och kulturell roll. Vi förväntar oss av rådet att det betonar förnuft, återhållsamhet och samråd. Europeiska rådet måste ta sig an problemet med den olagliga invandringen ur ett vidare perspektiv som omfattar den gemensamma asyl- och invandringspolitiken. Det bör koncentrera sig på den gemensamma förvaltningen av medlemsstaternas yttre gränser och på att integrera migrationspolitiken i unionens yttre förbindelser. Rådet måste uppfylla medborgarnas förväntningar utan demagogi, men med hela den fasthet som en mycket oroande situation kräver.
Förhandlingarna om utvidgningen har gjort stora framsteg under det spanska ordförandeskapet. Men den oro inom jordbruket och hos landsbygdsbefolkningen som igår kom till uttryck i Strasbourg visar att dialogen har en avgörande roll innan vi fattar beslut som påverkar miljoner européer.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Att diskutera EU-toppmöten är en ren stilövning. För det är under dessa högmässor, dit inte några företrädare som valts i allmänna val är inbjudna och än mindre några medborgare, som man i största hemlighet diskuterar framtiden för 380 miljoner människor. Toppmötet i Sevilla är precis som de i Genua, Nice och Bryssel en ny och tråkig illustration av den demokratiska bankrutt som kännetecknar Europabygget. Detta toppmöte kommer politiskt och ideologiskt att präglas av den liberala högern och extremhögern. Extremhögern, som stärkt av sina senaste valframgångar i Frankrike och Nederländerna har lyckats pådyvla rådet sin populism och främlingsfientliga demagogi, särskilt när det gäller invandring och asylrätt. Det enda man kommer att tala om är att stärka Europafästningen, trots att det är bråttom att bekämpa den illegala handeln, maffian och den undre världen genom en politik för att öppna gränserna, ordna situationen för oregistrerade flyktingar och ge inhemska och utländska medborgare samma medborgerliga och sociala rättigheter. Invandrare och asylsökande fungerar som bekväma syndabockar för befolkningar som drabbats av liberalismen och den kapitalistiska globaliseringen. Den antiinvandringshysteri som organiserats av statscheferna döljer i slutändan de verkliga riktlinjerna för Sevilla-toppmötet, nämligen riktlinjerna från det antisociala toppmötet i Barcelona och de från det nykoloniala toppmötet i Madrid. Den gemensamma resolutionen ingår i denna strategi.

van der Laan (ELDR)
. (EN) Det gläder mig att parlamentet med överväldigande majoritet har godkänt punkt 49 som beklagar att Förenta staternas senat antagit en lag som skulle kunna göra det möjligt för landet att genom våld förhindra att amerikanska medborgare ställs inför rätta av den internationella brottmålsdomstolen. Det överväldigande stödet för den punkten (385 ledamöter för) visar att det var rätt av D66 att ta upp den här frågan i parlamentet, för det är en europeisk fråga att den internationella brottmålsdomstolen blir framgångsrik.
Trots detta och andra viktiga ståndpunkter som jag stöder tvekade jag på om jag skulle rösta för, på grund av följande passus: ?6. Europaparlamentet understryker att samtliga medlemsstaters ratificering av Nicefördraget kommer att bidra till en lyckad utvidgningsprocess?.
Det stämmer inte med fakta att påstå att ratificeringen av Nicefördraget kommer att bidra till utvidgningsprocessen. Under toppmötet i Nice valde ledarna för våra regeringar att göra Europa något mindre demokratiskt och mindre effektivt. Dessutom, genom att fortsätta på den mellanstatliga vägen (och följaktligen med mindre insyn), leder Nicefördraget Europa i motsatt riktning mot den vi borde följa.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Sörensen (Verts/ALE).
Herr talman! Jag har naturligtvis röstat för Broks betänkande, men tycker ändå att det är beklagligt att resultaten och rekommendationerna från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor inte har innefattats i själva betänkandet, utan endast kommit med i form av ändringsförslag.
Vi måste trots allt inse att hälften av alla människor i kandidatländerna är kvinnor. Vi har litet eller ingenting att erbjuda de här länderna: Inga pengar, inga omedelbara utsikter till fler jobb eller andra saker. Vad har vi då att erbjuda? Det gemensamma regelverket och jämställdhetspolitiken, och jag tycker att det är synd att så litet har ordats om det. Detta är ett sine qua non. Det här måste vi innefatta, jag kan inte uttrycka det på annat vis. Jag hoppas att dagens resultat och ändringsförslagen kommer att inbegripas i debatten om utvidgningen, och att debatten om lika möjligheter för kvinnor kommer att fortgå.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag har begränsat mig till en enda röstförklaring, men åtminstone den skulle jag vilja att talmannen inte raderade!
Jag röstade för Broks betänkande och som företrädare för den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Bulgarien skulle jag vilja göra ett förtydligande. I den franska versionen av motiveringen finns det ett översättningsfel. Det skall stå att ?Bulgarien uppfyller Köpenhamnskriterierna? som det sägs i det engelska originalet, inte ?försöker uppfylla?.
Jag tycker också det är viktigt att betona att man borde slå fast rent politiskt att samtliga kandidatländer från Central- och Östeuropa, alla på en gång, skall bli medlemmar av Europeiska unionen och att de som hamnar på efterkälken ur ekonomisk synpunkt skall få hjälp när de väl har blivit medlemmar. Jag anser det vara ett politiskt misstag att inte släppa in samtliga kandidatländer tillsammans. När det gäller Bulgarien är det särkilt oroande att stängningen av enheterna 3 och 4 i anläggningen i Kozloduy kommer att få allvarliga effekter för den bulgariska befolkningen, framför allt för de äldre, de arbetslösa och de unga som söker ett arbete.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Greklands kommunistiska parti har upprepade gånger betonat att EU:s så kallade utvidgning varken sker på grund av filantropiska skäl till gagn för folken eller är en historisk nödvändighet. Det handlar om ett klassikt fenomen av imperialistisk expansion som har funnit gynnsam jordmån efter det socialistiska systemets fall i Europa och upplösningen av Sovjetunionen. De eftersträvar att ifrågavarande små kraftlösa stater skall anslutas till och få skydd av Västeuropa som är en del av det internationella imperialistiska systemet. Som avslöjas i texten avseende Europaparlamentets beslut går utvidgningen hand i hand med Natos utbredning mot öster.
Hela anslutningsprocessen påminner om annektering av kolonial typ. Det är ingenting annat än ett överlämnande av dessa länders nationella rikedom till det västeuropeiska kapitalet, en anpassning till de kapitalistiska strukturförändringarna (det berömda ?gemenskapens regelverk?), en plundring av den offentliga egendomen och ett avskaffande av socialismens erövringar - och detta i samarbete med lokala maffialedare. Konsekvenserna för den stora gruppen små och medelstora jordbrukare i kandidatländerna är förödande.
Särskilt när det gäller Cyperns anslutning har vårt parti i god tid varnat för att Helsingfors-beslutet skulle göra det enklare för en lösning med ett beslut om delning att genomdrivas. Tyvärr är händelserna, särskilt de senaste månaderna, en bekräftelse av detta. Att bli kandidatland har fungerat som utpressning mot Cypern och uppmuntrat den turkiska oförsonligheten med EU som medskyldig. Att det i betänkandet finns positiva hänvisningar till endast en suverän cypriotisk stat upphäver inte ovannämnda verklighet.
Av ovannämnda skäl har vi, Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet, röstat nej till betänkandet.

Berthu (NI)
. (FR) I Brokbetänkandet manas medlemsstaterna och kandidatländerna att göra de ansträngningar som krävs för att kunna avsluta anslutningsförhandlingarna i slutet av året, för att kunna underteckna anslutningsfördragen runt april 2003, med sikte på att tio nya medlemmar skall gå med under 2004. Vi ställer oss helhjärtat bakom detta tillvägagångssätt.
Vid rådets möte i Berlin 1999 räknade man med att sex kandidatländer skulle ansluta sig till unionen under 2002. Nu är vi där och ingen har anslutit sig. Så kan vi inte fortsätta. Vi måste undanröja de sista hindren, och samtidigt förbli realistiska. Jag skall utveckla detta i min röstförklaring om Bögebetänkandet.
Hur som helst finns det åtminstone ett falskt problem - att det irländska folket inte ratificerar Nicefördraget. Om det skulle vara så att man än en gång förkastar detta dåliga fördrag i en andra folkomröstning (trots den förförelseakt som rådet i Sevilla håller på att förbereda, med en bedräglig deklaration där man uttrycker respekt för Irlands militära neutralitet), skulle detta för den skull inte skada utvidgningen. Det räcker att föra in relevanta delar av Nicefördraget i det kommande anslutningsfördraget. Det vore för övrigt ett tillfälle att se över texten, vilket vore en god sak.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
. (FR) Nedrustning av de allmännyttiga tjänsterna, industriella omstruktureringar som får arbetslösheten att skjuta i höjden, särskilt i Tjeckien, Slovakien, Litauen och Polen. Pågående eller planerade nedläggningar av energikällor i Litauen, Estland och Bulgarien, med allvarliga sociala och ekonomiska återverkningar, en planerad avveckling av miljontals jordbruk och de människor som försörjer sig på dem, med svårighet men dock, i Polen, Slovenien och Ungern, en politik för att minska jordbruksproduktionen som de europeiska myndigheterna överallt vill förstärka.
Det är ett katastrofalt slutresultat för dessa länder, och i än högre grad för arbetstagarna i städerna och på landsbygden.
Men det är ett slutresultat som EU:s myndigheter gläder sig åt, eftersom den största tobaksproducenten i Europa, Bulgartabak, kommer att privatiseras, och eftersom privatiseringen av banker, försäkringsbolag, telekommunikationer och industrier går vidare i takt med de direkta utländska investeringarna. Med andra ord hör detta till den systematiska utplundring av länderna i Central- och Östeuropa som det i huvudsak västeuropeiska storkapitalet bedriver. Drivkraften för EU-klubben av rika länder är i första hand att utvidga vinstmöjligheterna för dessa länders industri- och finanskoncerner.
Vår röst är inte ett nej till dessa länders inträde i Europeiska unionen, utan en protest mot hur inträdet genomförs, nämligen under storkapitalets ledning.

Esclopé (EDD)
. (FR) Vi har röstat mot Brokbetänkandet om utvidgningen. Vi är givetvis inte emot att nya länder ansluter sig till unionen. Men vi har förbehåll när det gäller hur förhandlingarna för närvarande avlöper. Vi oroar oss också över den belastning det blir för kandidatländerna att införliva gemenskapens regelverk, som beroende på översättningen motsvarar mellan 70 000 och 90 000 sidor text. På jordbruks-, hälso- och miljöområdet är uppgiften gigantisk. Dessutom är det orättvist att ställa som villkor för dessa länders anslutning att de strikt skall följa lagstiftningen om skydd av den biologiska mångfalden. Låt oss inte glömma att dessa länder söker sig till oss för att befästa freden på den europeiska kontinenten, utveckla sin infrastruktur och hämta in sin ekonomiska eftersläpning. Låt oss inte glömma det.

Martin, David (PSE)
. (EN) Jag välkomnar Broks betänkande som visar att det har gjorts verkliga framsteg i utvidgningsprocessen.
Det finns nu en reell möjlighet att tio nya medlemsstater skall ansluta sig under 2004 och delta i de europeiska valen det året. Det ser även ut att finnas en möjlighet att Rumänien och Bulgarien kan ansluta sig under 2007.
Det som nu krävs är att alla sidor visar prov på verklig politisk vilja och kompromissvilja för att se till att drivkraften bibehålls. Köpenhamn har förutsättningar att bli ett verkligt historiskt toppmöte.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Utvidgningen går långsammare än många av de mest uttalade förespråkarna i öst och väst hade hoppats. Fyra medlemsstater, Tyskland, Förenade kungariket, Nederländerna och Sverige, vill först sanera jordbruksfonderna och de regionala fonderna. Tyskland och Österrike ställer krav till förmån för tyskspråkiga personer som fördrivits ur Tjeckien och Polen, och de har vidtagit åtgärder mot tillströmningen av migranter från öst. Polen, Tjeckien och Bulgarien vill bygga motorvägar rakt igenom naturområden med pengar från EU. Det viskas om att en valseger för Slovakiens tidigare premiärminister Meciar kommer att placera landet utanför den första vågen länder som ansluter sig till EU. Stängningen av farliga kärnkraftverk i Litauen, Slovakien och Bulgarien kommer endast att äga rum om EU betalar för det. Öst förblir fattigt eftersom det måste exportera billiga jordbruksprodukter och gruvprodukter och importera dyr teknologi. I det nuvarande EU-området frodas politiska partier med föga sympati för ekonomiskt svagare stater, och som framför allt förknippar utvidgningen med högre kostnader och tillströmningen av migranter. Dessa partier får många väljares sympatier. En stor anslutningsvåg år 2004 blir därför allt mindre trolig. Tack vare ett antal positiva punkter skulle jag inte desto mindre ha kunnat rösta för det här förslaget, men det bifogade kravet på en utvidgning av Nato gör det slutligen oacceptabelt för min del.

Queiró och Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Det är vanligt att vi hör varandra stå och tala i Europas namn. Ändå blir denna gemensamma plats för samtal föremål för missbruk: I EU är vi bara femton. Europa består av många fler stater, folk och nationer än bara vi femton. Jag nämner det för att få rätt perspektiv på denna debatt: Utvidgningen är oundgänglig. Utvidgningen innebär en viktig politisk väg som vi inte kan vända tillbaka på. Visserligen innebär utvidgningen utmaningar och svårigheter, men vi måste bemöta och övervinna dem för så är ödet, för att det europeiska projektet, till vilket EU hör, skall få någon mening. För oss är det viktigt att vi européer står enade, vilket alla andra politiska planer måste böja sig för. Det är också därför som vi avvisar de kollegers obstinata institutionella fantasier som gör federalismen till en religion och dyrkar makten i Bryssel som en gud, som lägger sig i allt och vill reglera allt, i framtiden och till och med i det förflutna. På detta sätt skapar de bara onödiga motstånd och farliga spänningar. Unionen - vi får inte glömma det - inrättades inte för att vi skulle lägga oss i varandras liv, utan för att vi skulle samarbeta, med ömsesidig hänsyn, och ge varandra gemensamma krafter.

Raschhofer (NI)
. (DE) Utvidgningen måste inte förberedas så snabbt som möjligt utan så bra som möjligt. Betänkandet är bristfälligt på väsentliga områden. Vi har lagt ned våra röster eftersom det ändå innehåller förslag som tillgodoser våra ståndpunkter.
Punkt 50 berör inte den tjeckiska lagen om straffrihet från 1946. 1999 krävde parlamentet beträffande Bene?dekreten bestämt deras upphävande. Den nuvarande formuleringen innebär därmed ett steg tillbaka.
Glädjande är visserligen att man nämner stängningsdatum för kraftverken Ignalina, Bohunice och Kozloduy. Vad Temelin beträffar är betänkandet en besvikelse, om man tänker på att Europaparlamentet så sent som förra året krävde en internationell konferens om stängning.
Ändringsförslag 45 gäller reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Det motsvarar ett mångårigt krav från den frihetliga delegationen. Positivt är ändringsförslaget om programmet för stöd till gränsregionerna.

Schmid, Herman och Seppänen (GUE/NGL)
 - (EN) Vi har röstat för betänkandet eftersom vi är för utvidgningen av EU, där det i sista hand är kandidatländernas befolkning som har att besluta om medlemskap.
Betänkandet innehåller emellertid vissa delar som vi inte kan stödja.
För det första, det generella stödet för kandidatländernas närmande till Nato och hänvisningen till Nato som en viktig del av Europas säkerhets- och stabilitetsstruktur.
Vi anser att Natos roll är mycket mer komplicerad än så. Det hade därför, enligt vår mening, varit klokare om denna diskussion hade hållits utanför detta betänkande.
För det andra: Vi har röstat emot samtliga ändringsförslag till artikel 50, eftersom Bene?dekretet var en tillämpning av de allierades beslut vid Potsdamkonferensen. Det svarade för fördrivningen av samtliga tyskar, som hellre önskade leva i Tyskland och därför ville förtrycka sina icke-tyska landsmän. Denna fördrivning bör stödjas även om, och just på grund av att den fortfarande har rättsliga konsekvenser i dag.

van der Laan (ELDR)
. (EN) Som en entusiastisk men kritisk anhängare av utvidgningsprocessen ansåg jag mig tvungen att rösta mot betänkandet av Brok om kandidatländernas framsteg.
För det första hävdar Brok i sitt betänkande felaktigt att kandidatländerna fortsätter att uppfylla de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn 1993. Det stämmer inte. Om parlamentet tog kommissionens landrapporter på allvar skulle vi inte kunna ignorera de talrika exemplen på korruption, diskriminering av minoriteter, avsaknad av skydd för mänskliga rättigheter och svaga rättssystem i några av kandidatländerna. Jag anser att mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen måste placeras högst bland parlamentets prioriteter i debatten om utvidgningen. Jag anser därför att betänkandet, som uttryckligen förnekar problemen på detta område, är oacceptabelt.
Det gläder mig att ändringsförslag som understryker de politiska kriteriernas absoluta prioritet har antagits, i linje med mina egna ändringsförslag antagna av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor i sitt yttrande. Nu måste parlamentet ta sina egna ord på allvar och undersöka situationen rörande mänskliga rättigheter i kandidatländerna i detalj.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Berthu (NI)
. (FR) I den finansieringsram som fastställdes för perioden 2000-2006 i Berlin 1999 räknade man med att sex nya medlemsländer skulle gå med i unionen under denna period, från och med 2002. I verkligheten kan det komma att bli tio länder, men först 2004. Vad som sparas in på kortare medlemskap skulle därmed kompensera merkostnaden för de ytterligare medlemmarna. Vi är positiva till denna utjämning, som gör det möjligt att hålla sig under budgettaket på 1,27 procent av medlemsstaternas BNP.
Vi kan också acceptera den gradvisa anpassningen av de nya medlemmarnas jordbruksavgifter för den gemensamma jordbrukspolitiken, enligt vad som föreskrivs i Bögebetänkandet, i vetskap om att man här utgår från att den nuvarande politiken behålls. Men vi vill också se en reform av denna politik, för att förvandla den till en ?hållbar gemensam jordbrukspolitik? (se min röstförklaring om Olssons betänkande).
Däremot är vi emot att de medlemsstater som idag får stöd från struktur- och sammanhållningsfonderna skall göra så små ansträngningar. De borde bättre inse behovet av att flytta dessa anslag österut. Vi måste tydligt planera att slopa den nuvarande sammanhållningsfonden, som för övrigt var avsedd att underlätta dessa länders tillträde till den gemensamma valutan, något som idag är ett avslutat uppdrag.

Colom i Naval (PSE)
. (ES) Även om jag röstade för betänkandet vill jag att det skall framgå mycket tydligt att jag motsätter mig texten i stycke 16 och att jag beklagar att den har antagits. Begäran om att öppna OLAF-kontor i kandidatländerna innan juni månads utgång anser jag vara minst sagt absurd och nästan en förolämpning mot kandidatländerna. Dessutom är det ogenomförbart.
Detta finns inte heller i de nuvarande medlemsstaterna och man vet dessutom inte vilka befogenheter OLAF kan få utanför Europeiska unionen, utom befogenheten att inspektera våra egna kontor. Sammanfattningsvis är detta en blunder som betänkandet inte förtjänar.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) År 1989 betraktade sig Västeuropa som vinnare i en långvarig konflikt. Den segern skulle krönas med införlivandet av öst. Många av invånarna ville det, med förväntningar om omfattande ekonomiskt stöd och annalkande rikedomar. Nu när 2004 närmar sig visar det sig hur svår anslutningen av nya medlemsstater är. Många av svårigheterna har med pengar att göra. Vår jordbrukspolitik, som befrämjar storskalighet och som på konstgjord väg håller livsmedelspriserna nere för att bromsa arbetstagarnas lönekrav, blir för dyr om de små bönderna i Polen får vara med. Våra regionala fonder, alla de pengar från de rika medlemsstaterna som byråkratin i Bryssel pumpar tillbaka till samma rika medlemsstater, skulle på grundval av de nuvarande kriterierna gå nästan uteslutande till de nya medlemsstaterna, framför allt på bekostnad av de områden i Spanien, Portugal och Grekland som nu ännu är de fattigaste. Pengarna som reserverats för anslutningen fördelas över ett mycket större antal kandidatländer än vad man förutsett till en början. Snart kommer det inte att finnas några pengar att pumpa runt mellan de rika medlemsstaterna i propagandasyfte. Fattiga medlemsstater vill jag precis som föredraganden skydda mot en roll som nettobetalare, men att utan vidare friställa nykomlingar från att betala för att locka med dem verkar överdrivet.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
. (FR) Om man bortser från det självbelåtna ryggdunkandet hos Europeiska unionens styrande organ, är bilden av kandidatländernas situation i Central- och Östeuropa ganska mörk. Även om man i betänkandet säger att det finns ?en djup välståndsklyfta som skulle kunna graderas på en skala från 1 till tio? mellan regioner på olika sidor om gränsen för den kommande utvidgningen, tjänar detta beklagligtvis realistiska konstaterande ett syfte som man inte ens bemödar sig om att försöka dölja.
Kommissionen har redan accepterat att till stor del subventionera dessa regioner och särskilt deras företag, med förklaringen att EU:s nuvarande gränsområden inte kommer att kunna undgå att locka till sig fattig arbetskraft från de nya medlemsstaterna efter utvidgningen. Föredraganden tillägger för sin del att det ?bara är en droppe i havet av behov?, inte för de fattiga befolkningarna i Central- och Östeuropa, nej då, utan för de rika regionerna och deras företag. Utifrån detta föreslår han att subventionerna till dem skall ökas, samtidigt som han godkänner de så kallade övergångsåtgärderna, som även efter utvidgningen kommer att hindra den fria rörligheten inom EU för arbetstagare från de nya medlemsländerna. Dessa nya länder införlivas nämligen bara i unionen med restriktioner som gör dem till en andra klassens medborgare. Därför har vi givetvis röstat nej till detta betänkande.

Markov (GUE/NGL)
. (DE) Min grupp stöder vår kollega Sommers betänkande, eftersom det tar upp det specifika problem som kommer att uppstå i 23 gränsregioner med 33 miljoner invånare i Europeiska unionen sedan de Mellan- och Östeuropeiska länderna har anslutits. Vi gläder oss också över att en rad förslag till betänkandet från GUE/NGL-gruppen har tagits upp, som t.ex. betoningen av det nödvändiga i att anslå mer medel till stöd åt små och medelstora företag och kravet på att höja EU:s andel när det gäller medfinansiering för att ta hänsyn till den drastiska skillnaden i fråga om utveckling.
Vi delar föredragandens grunduppfattning om att de medel på 195 miljoner euro som Europeiska kommissionen har ställt till förfogande inte på långa vägar är tillräckliga, och stöder med all kraft kravet på ytterligare finansiella medel. Detta desto mer som de medel som nu har ställts till förfogande förbrukas i samband med omstruktureringar, medan finansministrarna i olika länder samtidigt kan glädja sig åt att på grund av uteblivet utnyttjande få tillbaka miljardbelopp ur struktur- och regionalfonder.
Vi beklagar att man inte har lyckats få igenom en egen rättslig grund för stödet till gränsregionerna, eftersom möjligheten till finansiering av åtgärder för en längre tidsperiod därmed saknas. Däremot välkomnar vi en orientering i riktning mot att större hänsyn tas till den regionala trafikens anknytning till transeuropeiska nät.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Problemet med gränstrakterna är utan tvivel ett av de problem som kommer att uppstå i samband med utvidgningen. Naturligtvis är inte de finansiella anslagen till detta initiativ tillräckliga - och de kommer aldrig att kunna vara det. Men ända, om man är medveten om dessa begränsningar, visar det vilken uppmärksamhet som bör ägnas åt de regioner som kommer att drabbas av ?en geografisk förflyttning? inom det framtida Europeiska unionen, och som kan komma att drabbas av en omkastad konkurrenseffekt från EU:s nya grannregioner. Därför hoppas vi att det blir möjligt att få till stånd en ny dynamik i dessa regioner - på något sätt, kanske genom att dra bästa möjliga nytta av de medel som står till buds - och att denna nya dynamik också får en positiv effekt på de regioner som nu ligger strax utanför EU:s aktuella gränser.

Markov (GUE/NGL)
. (DE) Min grupp röstar för betänkandet av vår kollega Turco, som har gjort ett gott arbete. Struktur- och sammanhållningsfonderna är ytterst viktiga instrument för Europeiska unionen för att föra fram mindre utvecklade regioner inom EU till den utvecklingsnivå som de välmående regionerna har. Vi är av den uppfattningen att dessa instrument för den europeiska stödpolitiken är den del av EU:s politik som har det största omedelbara och synbara inflytandet på människornas olika livsområden, och därför under alla förhållanden måste förbli en beståndsdel av den framtida politiken efter utvidgningen. Det solidariska stödet från de starkare till förmån för de svagare regionerna bortom de nationella gränserna är sinnebilden för den europeiska enigheten. Därför vänder vi oss mot varje diskussion som, om än bara till viss del, syftar till att föra över regional- och strukturpolitiken till nationerna, eftersom solidaritetsprincipen därigenom försvagas, och man inte kan förutse vart en sådan politik kommer att leda.
Vi är naturligtvis medvetna om de allvarliga problemen med förverkligandet av struktur- och regionalpolitiken, och anser i detta hänseende att Europeiska kommissionen och även medlemsstaterna bär ansvaret. Med tanke på den låga genomförandegraden och de ständigt växande utestående åtagandena (RAL), vilka år 2000 uppgår till den otroliga summan 112 miljarder euro, får man på allvar begära en grundläggande granskning av hittillsvarande förfaranden och strukturer.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Marques (PPE-DE)
. (PT) Jag tackar kollegan Maurizio Turco för hans betänkande, som är ett positivt bidrag till debatten om hur viktig sammanhållningspolitiken är, och om hur viktigt det är att den bevaras och förstärks. Jag skulle samtidigt vilja understryka två punkter som jag tycker är viktiga för den här diskussionen:
Behovet av att fullfölja ansträngningarna med att förenkla och påskynda genomförandet av strukturåtgärder, vilka är mycket viktiga för sunda och effektiva sådana, som tryggas genom ett utvärderingssystem och en adekvat kontroll.
Principen om komplementaritet, som är en garanti för en sammanhängande strukturpolitik, måste spegla det mervärde som gemenskapens strukturpolitik ger den regionala och nationella politiken.

Berthu (NI)
. (FR) Olssonbetänkandet och kommissionen föreslår att den gemensamma jordbrukspolitiken gradvis skall utvidgas till att omfatta de nya medlemsstaterna, under en tioårsperiod efter anslutningen. Vid sidan av detta skall man fundera över en ny gemensam jordbrukspolitik som skall gälla samtliga medlemsstater, och som i alla händelser inte kan träda i kraft förrän tidigast 2006, av ekonomiska och tekniska skäl.
Det verkar svårt att göra på något annat sätt inom en omedelbar framtid. Det är inte möjligt att omedelbart tillämpa de regler som gäller inom unionen för alla, eftersom det vore ekonomiskt ohållbart, och det är heller inte möjligt att varaktigt acceptera en gemensam jordbrukspolitik med två olika nivåer, eftersom det vore politiskt oacceptabelt. Men samtidigt måste vi undvika att vi under förevändning att vidta oundvikliga övergångsåtgärder på sikt finner oss driva ett ur administrativ och ekonomisk synpunkt konkursmässigt företag som omfattar hela den europeiska kontinenten.
Låt oss därför redan nu slå fast de framtida principerna för en ny gemensam jordbrukspolitik. Att sträva efter kvalitet, respektera naturen, ge stöd till många olika funktioner hos jordbruket, och upprätthålla den sociala jämvikten på landsbygden - kort sagt att försvara den europeiska jordbruksmodellen, vilket skall ske genom gränsskydd, som alltså finansieras av konsumenterna, snarare än via en oändligt expanderande gemenskapsbudget, som finansieras av skattebetalarna.

Patakis (GUE/NGL)
. (EL) Det framkommer av förslagen om anslutning av nya länder att satsningen på annektering av länderna i Central- och Östeuropa är av kolonial typ. I praktiken kommer det inte att finnas någon enhetlig gemensam jordbrukspolitik, samtidigt som den som skall bedrivas i de nya länderna kommer att vara ännu sämre än den jordbrukspolitik som redan bedrivs i de befintliga medlemsstaterna. Utvidgningen blir ett medel för de mäktiga från norr för att avskaffa det direkta inkomststödet och frånta detta egenskapen av att tillhöra ?gemenskapens regelverk?, ett faktum som kommer att tillintetgöra grundläggande jordbrukssektorer såväl i Central- och Östeuropa som i EU.
Det som eftersträvas är att trygga kapitalmarknaderna, och att utveckla nya kapitalistiska jordbruksmodeller som marginaliserar jordbrukarna och försämrar deras sociala och miljömässiga roll (jag hänvisar er utan ytterligare kommentarer till punkt 24 i betänkandet).
EU kommer att ge smulor till jordbrukarna i Central- och Östeuropa och samtidigt omvandla dem till marknader för EU:s egna produkter - och inte tvärtom som sägs i propagandan - vilket får till resultat att jordbruksekonomin försämras, de små och medelstora utplånas samt att sysselsättningen och den ekonomiska och sociala strukturen oåterkalleligt kommer att skadas.
Greklands kommunistiska parti är emot en anslutning av alla länder till EU eftersom anslutningen inte gynnar de små och medelstora jordbrukarna och de folkliga skikten. Eftersom dessa länder ändå skall anslutas till EU bör de emellertid ha samma rättigheter och få samma bidrag från första anslutningsåret, samt få kvoterna fastställda på grundval av de verkliga möjligheter och livsmedelsbehov dessa länders folk har.

Wyn (Verts/ALE)
. (EN) Olsson har redan nämnt jordbrukets politiska och ekonomiska betydelse i samtliga central- och östeuropeiska länder, och de strukturella förändringar som är nödvändiga på deras landsbygdsområden. Det är också avgörande att jordbruket och livsmedelsindustrin anpassas till EU:s krav, i synnerhet vad beträffar hygieniska och veterinära krav. Men vi måste också acceptera att många kandidatländer använder långt mindre intensiva odlingsmetoder, och ge landsbygdsutvecklingen en mera framträdande ställning.
För att ge en positiv signal för utvidgningen bör vi ge kandidatländerna lika mycket att säga till om i diskussionerna om jordbrukspolitikens framtid. Vi bör även koncentrera oss på frågan om direktstöd och på förslaget om en infasning av direktstöden. Detta får inte vara ett hinder för utvidgningen. Samtidigt som vi instämmer i att ett gradvist införande av direktstöd skulle förhindra ett plötsligt och alltför stort kontant inflöde, med överproduktion som slutresultat, skulle det även innebära att de nya medlemsstaterna behandlas ojämlikt under den tioåriga övergångsperioden, vilket skulle vara mycket nedslående för dem.
EU bör klargöra att det på längre sikt bara kan finnas en enhetlig gemensam jordbrukspolitik för samtliga medlemsstater, där samtliga aktörer deltar på jämlika villkor.

Darras (PSE)
Det främsta skälet till att jag stöder detta betänkande är balansen mellan å ena sidan det frivilliga och med nödvändighet tillfälliga åtagandet från den europeiska bilindustrin om att förbättra överlevnadschanserna för fotgängare och cyklister vid en kollision, och å andra sidan den kommande gemenskapslagstiftningen, som blir en hårdare och mer solid lagstiftning som ersätter det frivilliga åtagandet.
Även om den frivilliga överenskommelse mellan olika biltillverkare som vi nu behandlar, ganska snabbt kan genomföras och leda fram till konkreta åtgärder, tycker jag ändå att det enda tillfredsställande sättet att skydda fotgängare och cyklister på sikt måste vara en gedigen rättslig grund. Ett ramdirektiv med en exakt och realistisk tidsplan syns mig vara ett lämpligt verktyg för att åstadkomma en verkligt seriös trafiksäkerhetspolitik.
Den frivilliga överenskommelsen verkar å sin sida inte kunna erbjuda de garantier som krävs för en seriös trafiksäkerhetspolitik. Bortsett från att en sådan överenskommelse är verkningslös om en av parterna beslutar att dra sig ur, och bortsett från bristen på öppenhet och insyn, är en annan allvarlig brist att överenskommelsen inte är helt bindande.
Alla dessa skäl som talar för ett ramdirektiv som syftar till att inrätta en verklig politik till skydd för fotgängare och cyklister, talar också för att jag skall stödja detta betänkande, där kommissionen uppmanas att föreslå ett sådant direktiv.

Maes (Verts/ALE)
. (NL) Det stora antalet döda och skadade i trafiken har till slut gjort trafiksäkerhet till ett politiskt problem. Den allmänna opinionen är med rätta upprörd över de många utsatta vägtrafikanterna som faller offer för den mördande biltrafiken. Petersens betänkande bidrar till att göra någonting åt saken. Bilar måste inte enbart bli säkrare för bilförarna. De måste också bli säkrare för de utsatta vägtrafikanterna. Jag instämmer helt med önskan i Petersens betänkande om att Europaparlamentet måste göras delaktigt i lagstiftningen när det gäller den här frågan. Trafiksäkerhet kan inte vara något som endast rör den verkställande makten och bilkonstruktörer! Så länge högre hastighet är ett försäljningsargument kommer jag att hysa vissa betänkligheter mot sektorn. Man kan ju inte minska antalet olycksoffer i trafiken nämnvärt om man inte sänker hastigheten på vägarna, om bilförarna inte anpassar sitt körbeteende och infrastrukturen inte bidrar till försiktighet och säkerhet. Trafikolyckor är inga naturkatastrofer. Vi måste förhindra dem.

Miranda (GUE/NGL)
. (PT) I detta betänkande borde man dra slutsatser av de tester som gjorts, så att vi får ett stopp på denna tragedi som de nästan 2 000 döda och mer än 18 000 allvarligt sårade i trafiken per år i EU innebär. Efter mer än tjugo års diskussioner anser kommissionen sig nöjd med ett frivilligt avtal med den europeiska bilindustrin - samtidigt som kommissionen avstår från att lägga fram ett lagförslag, vilket vi tycker är oacceptabelt. Konsekvenserna för denna passivitet är allvarliga. Och minskningen i fas A av testerna från fyra till två, i strid mot förslaget från den europeiska kommittén för experimentfordon, innebär en nedgång med 75 procent av de liv som räddas, och till att det kommer att dröja tio år innan de mål som detta organ föreslagit kan uppnås. Endast ett ramdirektiv skulle kunna garantera målet med ett effektivt skydd för fotgängare i EU. Vi kommer därför att avstå från att rösta för det betänkande som nu antagits, i vilket man insisterar på ett sådant frivilligt avtal.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Vår röst speglar den synpunkten att vi tycker att den kompromiss som uppnåtts i utskottet för regionalpolitik, transport och turism är acceptabel. I detta så känsliga och ofta så bortglömda och föraktade ämne - i grund och botten ett strukturerat skydd av fotgängare, är vi överens om att ett ramdirektiv borde utarbetas där man tydligt fastställer tidsplanen och formerna för ett avtal med bilindustrin, särskilt när det gäller ovan nämnda kontrolltester. På så vis bibehålls delvis kommissionens angreppssätt, som har den fördelen att det påskyndar en process som annars skulle kunna släpa efter på obestämd tid så att målen inte uppnås förrän då man nått fram till en mycket försenad avtalsfas. Naturligtvis måste man därefter analysera detta ramdirektiv, i vilket kommissionen som sagt var borde konkretisera de allmänna villkoren för det avtal som förhandlats fram med bilindustrin. Det är först då som man i bästa fall kan gå vidare med en noggrann och informativ utvärdering av innehållet.

Titley (PSE)
. (EN) Jag välkomnar detta betänkande där man kräver en frivillig överenskommelse om vägsäkerhet och fotgängarskydd, med sikte på en mera bindande lagstiftning i framtiden. Betänkandet har gjort betydande framsteg när det gäller att nå fram till en överenskommelse mellan branschen och medborgarna i viktiga frågor som viltfångare och fotgängarvänliga frontpartier. Förhoppningsvis kommer dessa överenskommelser snart att ge resultat i form av påtagligt färre skador på fotgängare. Dessa åtgärder kommer lyckligtvis att genomföras inom kort. Vi får dock inte slå oss till ro, utan på längre sikt måste vi se till att en mer bindande lagstiftning som erbjuder bättre insyn införs. Frivilliga överenskommelser är användbara verktyg för att se till att förändringar genomförs relativt snabbt, men de är inte någon långsiktigt lösning på något så viktigt som skyddet av Europas medborgare.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
 - (FR) Vi har röstat mot denna text, som är ännu en plädering för att EU-institutionerna i än högre grad skall ställas i det privata kapitalets tjänst, för att kapitalet inte längre skall möta några hinder i Europa och för att öppnandet av marknaderna skall bli verklighet inom de sektorer där privatiseringarna ännu inte har slutförts: telekommunikationer, energi, posttjänster och transport.
I betänkandet intresserar man sig inte för brukarna, som riskerar att få se kvaliteten på de allmännyttiga tjänsterna urholkas fullständigt om dessa privatiseringar till sist går igenom. Vad som är intressant är ett ?dynamiskt företags- och investeringsklimat? som det är meningen skall främjas genom att ?skattetrycket? minskas, och genom ?tillgången till finansiering?, särskilt för så kallade små och medelstora företag.
I betänkandet vill man att dessa skall få större uppmärksamhet ... och mer stöd av Europeiska unionen. Och även om betänkandets ?motivering? innehåller information om ?småföretagen? i Europa, förtiger den det faktum att merparten av dessa företag ingår som dotterbolag i företagskoncerner. Detta innebär i praktiken att stödet från Europeiska unionen framför allt kommer att förstärka de stora företagens inflytande.
De valda företrädarna uppmanas alltså att med sina röster stå som en demokratisk garant för den lilla minoriteten kapitalägares privata intressen.

Montfort (NI)
 - (FR) Kommissionens meddelande ?Fortsatt uppslutning, högre takt? har gjort det möjligt att få en fullständig översikt över de särskilda bestämmelserna i ?Lissabonstrategin inom entreprenörskapets område?, och lyfta fram de brister som fortfarande finns när det gäller småföretag och hantverk.
Stora framsteg återstår att göra för att stödja och utveckla lärlingskap, som har dåligt rykte i många europeiska länder. Det är dags att främja lärlingskap som en modern och dynamisk utbildningsform.
Det gläder mig också att Europaparlamentet genom att anta Vlastos betänkande erbjuder sig att inrätta en verklig politik till förmån för lärlingskap via de åtgärder som jag har föreslagit i olika ändringsförslag. Ett utbytesprogram av Erasmustyp för att stimulera rörligheten bland lärlingarna, europeiska regler för lärlingarnas anställningsvillkor och utbildningsbörser för kontakter mellan studerande/lärlingar och företagare, stöd till småföretag och hantverkare inom ramen för de ?europeiska utbildningsvägar? som jag har lyft fram, och slutligen, inrättande av yrkesutbildningsnät i samband med dessa utbildningsvägar, som kan fungera som förmedlingar inom ramen för systemet för livslångt lärande.

Malmström och Paulsen (ELDR)
. Vi har avstått från att rösta i slutomröstningen om Belders betänkande om tillgänglighet till offentliga webbplatser.
Betänkandet pekar på en rad problem som upplevs av funktionshindrade och äldre, vilket är viktigt och bör uppmärksammas. Att skapa förutsättningar för att funktionshindrade fullt ut skall kunna delta i samhällslivet står också mycket högt på vår liberala agenda.
Däremot anser vi att det måste vara medlemsstaternas uppgift att svara för åtgärder som syftar till anpassning av offentliga webbplatser. Rent generellt bör man även vara ytterst restriktiv med en reglering av Internettjänster, då den dynamiska utvecklingen av World Wide Web beror just på att verksamheten skett utan reglering eller subsidier.
Vi tror på principen om subsidiaritet, att beslut skall fattas så nära den det berör som möjligt. Det är därför vi aktivt driver frågan om en konstitution för Europeiska unionen, där ansvarsfördelningen är tydlig för envar. Det måste stå fullkomligt klart för alla medborgare att EU enbart skall syssla med de frågor man kan bäst - de gränsöverskridande. Alla andra frågor bör hanteras på lokal, regional eller nationell nivå.

Read (PSE)
. (EN) Jag har röstat emot ändringsförslag 9, fastän jag hyser stor sympati för den framförda principen, men det kostar att ha tillgång till Internet, och om vi skall gå vidare med principen ?utan kostnad för användaren? måste det skapas klarhet i frågan om vem som skall stå för kostnaden. Detta ändringsförslag introducerar en vittomfattande fråga av stor betydelse i ett betänkande som handlar om en mycket speciell aspekt av tillgång till Internet.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Vi tackar för kommissionens meddelande, och för det berömvärda betänkandet från vår kollega Bas Belder, bägge inriktade på att konkretisera och utveckla ett grundläggande syfte, som lanserades vid toppmötet i Santa Maria da Feira och som sedan bekräftades vid toppmötet i Nice, nämligen att bekämpa alla former av utslagning, särskilt de som rör funktionshinder och ålder. De nya möjligheterna som de nya teknologierna innebär får inte gå till spillo, och ej heller paradoxalt nog börja fungera i motsatt riktning på grund av en omkastad utslagning från informationssamhället, till följd av vår oförståelse. Vi anser att det är mycket viktigt att EU och medlemsstaterna 2001 antog ?Riktlinjer? för webbplatser, och vi menar att det är viktigt att fortsätta med arbetet och ansträngningarna, i det här sammanhanget, med att utbyta information, utvärdera, se över tillämplig lagstiftning, stimulera till god praxis och skapa framstående centra på detta område.

Talmannen. -
Därmed är omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.41 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0334/2002 av Sörensen m.fl. för Verts/ALE-gruppen om barnarbete inom fotbollsindustrin,
B5-0337/2002 av Muscardini för UEN-gruppen om barnarbete i tillverkningen av fotbollar,
B5-0347/2002 av Sanders-ten Holte för ELDR-gruppen om barnarbete i sweatshops,
B5-0351/2002 av Hughes m.fl. för PSE-gruppen om barnarbete inom fotbollsindustrin,
B5-0360/2002 av Martens m.fl. för PPE-DE-gruppen om barnarbete i sweatshops,
B5-0370/2002 av Vinci m.fl. för GUE/NGL-gruppen om barnarbete i sweatshops.

Sörensen (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger! Först vill jag betona att jag instämmer helt med den här kompromisstexten om barnarbete inom fotbollsindustrin. Jag hoppas att Europeiska kommissionen instämmer, för Europa bär ansvaret för att utrota det här fenomenet. Jag tänker inta tala om barnarbete i allmänhet för det är vi alla emot. Oaktat alla tidigare avtal, konventioner och uppförandekoder har man även under detta världsmästerskap i fotboll på ett oacceptabelt vis använt sig av produkter som - på licens - har tillverkats av barn.
Jag vill uppmärksamma rådet och kommissionen på att världsmästerskapet 2006 kommer att äga rum i Tyskland. Jag kan ändå inte föreställa mig att rådet och kommissionen kan acceptera att barn än en gång används för att tillverka produkter för detta världsmästerskap som kommer att äga rum på europeiskt territorium. Under perioden fram till VM år 2006 förväntar jag mig således av FIFA - industrins uppdragsgivare - och Europeiska kommissionen att de inte bara förbinder sig att göra ansträngningar, utan att de också förbinder sig att erhålla resultat. På så vis kan vi vara säkra på att barn bara rör en fotboll för att leka med den och för att ha roligt med den. Därför måste vi också insistera på alternativ för barnen som nu måste arbeta. I första hand i utvecklingsländernas intresse. Även de måste motsätta sig den här praktiken. De måste se till att barnen får lära sig och att de får arbeta, men arbeta i skolan, att de får undervisning. Varför? Eftersom barn är utvecklingsländernas ekonomiska framtid. Därför tror och hoppas jag på att den här resolutionen kommer att få ett brett gensvar, inte minst med tanke på framtiden.

Karamanou (PSE).
Herr talman! Världscupen i fotboll utgör verkligen en internationell idrottshändelse som drar till sig intresset från miljontals människor i hela världen. I skuggan av denna händelse använder tusentals barn sin dyrbara tid åt att dagligen tillverka fotbollar som används i fotbollsmatcherna. Dessa barn berövas varje möjlighet att skaffa sig en bättre skolutbildning eller leka som andra barn i deras ålder. Barnarbetet och de omänskliga arbetsförhållanden även för de vuxna som tillverkar fotbollar fortsätter tyvärr att vara allmänt förekommande trots de avtal som Internationella fotbollsförbundet har slutit med de företag som tillverkar sportartiklar.
Enligt den rapport med den talande titeln ?Fotbollens mörka sida? som organisationen ?Internationellt nätverk mot barnarbete? har utarbetat är Pakistan det land i världen som har störst produktion av fotbollar följt av Indien. Bara i en av Indiens regioner, Punjab, arbetar ungefär 10 000 barn i åldern 6 till 12 år med att sy fotbollar och i regionen Stalkot i Pakistan arbetar 15 000 barn. Dessa bollar är tillverkade av barnhänder för några cent, och är samma bollar som säljs för tiotals dollar i affärerna för sportartiklar i väst, bollar som bär kända företags logotyper och till och med FIFA:s logotyp.
Trots att både internationella organisationer och företagen som tillverkar sportartiklar själva har gjort insatser för att komma tillrätta med detta trista fenomen genom program och system för kontroll, konstateras att produktionen har flyttats till små orter där polisövervakningen antingen är bristfällig, eller där barnen inte längre arbetar på fabrikerna utan i hemmet. Vidare har man enligt Londontidningen the Times funnit många barn som tillverkar fotbollar som bär välkända multinationella företags namn.
Vi begär att Världscupen, som har tillägnats barnen, skall bli ett tillfälle för de internationella organisationerna, företagen för tillverkning av sportartiklar och regeringarna att arbeta gemensamt för att anta ett pålitligt kontrollsystem för bevarande av arbetsregler. Eftersom barnarbete varken är en hobby eller en lek hoppas jag att både FIFA och industrierna skall gå i bräschen för att göra fotbollen till ett verkligt rättvist spel för alla. Vi bör ge ett budskap i dag om att arbete bör ges till de vuxna medan barnen skall gå i skolan. De vuxna på arbetet, barnen i skolan.

Martens (PPE-DE).
Herr talman! Det är inte för att mitt land inte kvalificerade sig till världsmästerskapet, men med mina kolleger i andra grupper och i vår grupp anser jag att vi i euforin runt världsmästerskapet i fotboll i Korea och Japan måste stanna upp och se till de eviga förlorarna: barnen på sex, tio, tolv år som sitter och syr fotbollar i Indien, Pakistan och andra länder.
Förra månaden presenterades tre rapporter under en presskonferens som Global March Against Child Labour arrangerade i New Delhi. De lade fram bevis för att barnarbete i produktionen av sportartiklar är något som fortfarande förekommer. En rapport från den nederländska riksarbetsgruppen för Indien visar till exempel att antalet barn som arbetar heltid inom den indiska sportartikelproduktionen knappast har minskat alls under de senaste fyra åren. Detta trots det inspektionssystem som FIFA har infört. I andra rapporter kritiseras situationen i Pakistan och Kina. År 1996 visade FIFA naturligtvis sin goda vilja genom att ingå ett avtal med den internationella fackrörelsen om en uppförandekod för att göra slut på barnarbete och dåliga arbetsförhållanden. Fram till dags dato har den här koden emellertid inte tillämpats, och de tidigare nämnda rapporterna visar att vi fortfarande har mycket långt kvar till den fastställda målsättningen. Av den anledningen vill jag med eftertryck rikta en uppmaning till FIFA att påskynda genomförandet av den här koden.
Vi vet alla att barnarbete är en invecklad angelägenhet. Våra handlingar får inte begränsa sig till att retoriskt kräva att FIFA och tillverkarna tar sitt ansvar. Sportartikelproduktionen är absolut inte den enda och inte ens den viktigaste branschen som barn arbetar i. För att angripa problemet vid rötterna behövs ett samarbete mellan industrin, samhällets mittfält, berörda regeringar och internationella organisationer. Alternativ måste finnas, vad gäller arbete, vad gäller uppfostran, vad gäller inkomster, vad gäller undervisning. De berörda länderna måste uppmärksammas på plikten att övervaka de befintliga bestämmelserna på ett tillfredsställande sätt.
Jag vill understryka att den här resolutionen inte får betraktas som ett anfall mot en specifik form av barnmissbruk, riktat mot en specifik näringsgren och en produkt. Världsmästerskapet är emellertid en illustration av de skarpa kontrasterna i vår värld. Mellan friska barn med rödblommiga kinder som spelar fotboll på gatorna i de rikare länderna och barnen på den indiska subkontinenten som sitter i ateljéer och syr ihop läderfotbollar hela dagarna. Världsmästerskapet 2002 är en anknytningspunkt för att visa alla - tillverkare, myndigheter, internationella organisationer och publiken - på deras egen ansvarighet. Därför stöder jag helhjärtat det här brådskande förfarandet.

González Álvarez (GUE/NGL).
Titeln på denna resolution om barnarbete, som även vi stöder, är motsägelsefull, eftersom barn i den åldern bör gå i skolan och inte arbeta.
Sanningen är att det finns konventioner, förklaringar, FIFA-koden, det vill säga att det finns mekanismer för att förbjuda barnarbete. Barnarbetet ökar dock, som mina kolleger sagt, varje år och det gäller barn upp till 10 år. Barnarbete får även andra allvarliga biverkningar: Lönerna sänks till exempel i regioner där tusentals barn arbetar, vuxna förlorar arbetstillfällen, det medför fattigdom för familjer och framför allt, barnen fråntas rätten att gå i skolan, en rättighet som de föds med.
De senaste uppgifterna tyder på att det finns tusentals barn i Indien och Pakistan, tioåringar eller yngre, som arbetar med att tillverka bollar och vi anser att ett av våra huvudsakliga krav i Europeiska unionens samtal med Världshandelsorganisationen och i de bilaterala samtalen med nämnda länder bör vara att barnarbetet upphör, men som en av de kolleger som talade tidigare sade, räcker det inte bara med att ställa krav när det gäller frågan om barnarbete, man måste erbjuda alternativ till familjerna för att de skall kunna överleva. Naturligtvis måste kontroll- och övervakningssystem införas för att vi skall kunna garantera att barnarbetet försvinner, och det skulle vara bra att sätta så mycket press - även här i parlamentet, med tanke på att fotbolls-VM spelas nu - att vi vid nästa fotbolls-VM år 2006 kan säga att barnarbete inte längre förekommer, åtminstone inte i en del av världen.

Mann, Thomas (PPE-DE)
Herr talman! I går utropades på initiativ av Internationella arbetsorganisationen, ILO, den första världsdagen mot barnarbete. 250 miljoner barn betraktas av sina föräldrar som en investering för hela familjens överlevnad. Redan tidigt utsätts de för de svåraste kroppsliga belastningar. Därigenom tar man ifrån dem all den sorglöshet som hör till barndomen. De har satts in som billig arbetskraft, inte bara på plantager, i stenbrott, i gruvor, utan de utnyttjas även av tillverkare av sportartiklar.
Just nu, under fotbolls-VM i Japan och Sydkorea, får man inte glömma att många av dessa fotbollar har tillverkats av barn. FIFA förpliktade sig redan 1998 till att fördöma barnarbete vid tillverkning av officiellt licensierade produkter. Detta världens rikaste och mest betydande fotbollsförbund har nu emellertid tvingats erkänna att det inte kan ge någon garanti för detta. PPE-DE-gruppen fördömer, i likhet med vad alla andra har sagt, varje form av barnarbete. FIFA och tillverkarna av sportartiklar måste äntligen införa en uppförandekod, och sedan också kontrollera att den efterlevs för att få ett slut på detta missförhållande. Därvid skall industrin och förbunden samarbeta med regeringarna, som vår kollega Maria Martens, och även de andra kollegerna just har betonat.
Europeiska unionen och ILO måste kontrollera att dessa riktlinjer för arbete konsekvent efterlevs. Ett steg i rätt riktning är aktionen ?rött kort mot barnarbete?, som initierades inom ramen för det afrikanska mästerskapet i januari i år. Vi uppmanar FIFA, landslagen och tillverkarna av sportartiklar att göra allt för att Europamästerskapet i Portugal 2004 skall bli den första internationella fotbollsturneringen som är fri från barnarbete. Utöver detta, även här ger jag de föregående talarna rätt, måste vi stärka kampen mot orsakerna till barnarbete, vilka är fattigdom, brist på bildning och brist på utbildning.
(Applåder)

Malliori (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Trots att Internationella arbetsorganisationen valde den 12 juni, alltså gårdagen, till Internationella dagen mot barnarbete, har det pågående Världsmästerskapet i fotboll gjort att överträdelser av barnens rättigheter ännu en gång har tydliggjorts. Bilder av barn från tredje världen som dagligen tvingas arbeta och som lider av undernäring kommer ibland fram i offentlighetens ljus. I våra moderna samhällen måste sådana förhållanden fördömas.
Vi bör emellertid fråga oss om och i vilken utsträckning också vi bidrar till detta. På grundval av de uppgifter som Internationella arbetsorganisationen förfogar över arbetar ungefär 211 miljoner barn i åldern 5 till 14 år trots att de borde få utbildning. I Asien, Afrika och Sydamerika använder multinationella företag från Västvärlden små barn till olika slags hårt arbete, exempelvis till att skörda tobak, bananer och bomull eller till att tillverka mattor, sy fotbollar eller sportkläder under oacceptabla förhållanden och med arbete som ofta pågår mer än 12 timmar.
Trots alla åtgärder mot barnarbete som världsorganisationer har vidtagit är resultatet inte alls uppmuntrande. Därför, herr talman, måste vi ta tillvara alla krafter och allt inflytande vi har så att detta skamliga fenomen får ett slut. Vi bör finna sätt att hindra att företags verksamhet flyttas till länder där den billiga arbetskraften utgörs av barn. Jag föreslår alltså att parlamentets ansvariga utskott utarbetar ett initiativbetänkande i denna fråga samt att mer resurser anslås till Internationella arbetsorganisationens internationella program för avskaffande av barnarbete.
Barnen, herr talman, står över de andra sociala grupperna och behöver särskilt skydd eftersom framtiden tillhör dem. Jag hoppas att dagens diskussion och den omröstning som skall följa kommer att ge resultat den här gången.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommission delar den oro som har kommit till uttryck om användningen av barnarbete vid fotbollstillverkning. Den fördömer utnyttjandet av barn i alla former liksom de värsta formerna av barnarbete. Den stöder kraven på FIFA och sportutrustningsföretagen att se till att inga barn används i tillverkningen av FIFA-licensierade idrottskläder och fotbollar.
Kommissionen har hittills inte haft någon kontakt med FIFA i denna fråga. Den är redo att stödja icke-statliga organisationer som arbetar med lokala partners för att avskaffa barnarbete. Den har redan finansierat flera initiativ för att bekämpa barnarbete, i synnerhet i Afrika.
Kommissionen anser att bistånd till och skydd för utsatta barn bör ses mot bakgrund av fattigdomsbekämpningen i stort, och följaktligen inom ramen för gemenskapens utvecklingssamarbete. Barn är därför en viktig grupp att fokusera på när det gäller gemenskapens yttre bistånd, särskilt i politiken för sektorer som utbildning och hälsa.
Gemenskapen har engagerat sig för att ILO:s grundläggande arbetsnormer skall tillämpas, och har gått med på att genomföra dessa normer inom ramen för bilaterala och multilaterala avtal med utvecklingsländer. Ett bra exempel är artikel 50 i Cotonoukonventionen. I denna artikel bekräftar gemenskapen och AVS-länderna sitt engagemang för ILO:s grundläggande arbetsnormer, inklusive kampen mot de värsta formerna av barnarbete.
Gemenskapen ökar sitt stöd till allmän och obligatorisk utbildning i samtliga utvecklingsländer som en del av dess åtagande för initiativet ?utbildning för alla? och för millenniets utvecklingsmål, ?Millennium development goals?, för utbildning och jämställdhet. Den betraktar detta som ett av de effektivaste medlen som står till dess förfogande för att rädda barn från den onda exploateringscirkeln.
Bistånd till och skydd för barn går genom ett antal kommissionsprogram, inklusive Europeiska initiativet för mänskliga rättigheter och demokrati. Främjandet av barnens rättigheter var ett av de ändamål som prioriterades för finansiering under 2001, och det kommer att ingå överallt i finansieringen för perioden 2002 till 2004. Kommissionen har dessutom gjort barn till en övergripande prioritet för humanitärt bistånd. I sitt meddelande om att främja grundläggande arbetsnormer och förbättra det sociala styret lade kommissionen fram en omfattande strategi och föreslog åtgärder på europeisk och internationell nivå. På medellång sikt bör detta garantera ett bättre genomförande av ILO:s grundläggande arbetsnormer genom institutionellt stöd, kapacitetsutbyggnad och handel i utvecklingsländer.
När det gäller handel, antog rådet i december 2001 ett omarbetat allmänt preferenssystem (GSP), enligt vilket de länder som respekterar grundläggande arbetsnormer beviljas ytterligare handelsförmåner. Det innefattar ett förbättrat program för sociala incitament och vidgar basen för upphävande av GSP-förmånerna till att omfatta allvarliga kränkningar av samtliga grundläggande ILO-konventioner.
Slutligen spelade kommissionen en aktiv roll vid det särskilda sammanträdet om barn i Förenta nationernas generalförsamling. I detta sammanhang anser EU att en rättighetsbaserad strategi är av grundläggande betydelse för att främja barnens intressen, eftersom FN-konventionen om Barnets rättigheter är det mest ratificerade internationella fördraget i världen och erbjuder ett redan överenskommet regelverk. Den handlingsplan som man enades om vid detta särskilda sammanträde innehåller kraftfulla element ägnade åt att bekämpa barnarbete.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0335/2002 av Maes m.fl. för Verts/ALE-gruppen om tragedin i Kisangani och situationen i demokratiska republiken Kongo,
B5-0343/2002 av Sanders-ten Holte m.fl. för ELDR-gruppen om massakern i Kisangani,
B5-0349/2002 av Andrews för UEN-gruppen om situationen i demokratiska republiken Kongo (massakern i Kisangani),
B5-0352/2002 av Sauquillo Pérez del Arco m.fl. för PSE-gruppen om tragedin i Kisangani och situationen i demokratiska republiken Kongo,
B5-0359/2002 av Johan Van Hecke m.fl. för PPE-DE-gruppen om den nyligen inträffade massakern i Kisangani i demokratiska republiken Kongo,
B5-0371/2002 av Miranda m.fl. för GUE/NGL-gruppen om tragedin i Kisangani och situationen i demokratiska republiken Kongo.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Sedan 1998 rasar kriget i Kongo. 3,5 miljoner människor har fallit offer. Två tredjedelar av territoriet är fortfarande ockuperat. Nyligen väcktes den internationella opinionens bestörtning av rapporten om en masslakt med 200 döda i Kisangani. Denna slakt ägde rum två år efter att 1 200 människor dödats i samma stad till följd av stridigheter mellan två rivaliserande militära grupper. Det är naturligtvis civilbefolkningen som drabbas, men de ansvariga straffas aldrig. Amnesty International konstaterar också ett samband mellan händelserna då och nu. Den internationella opinionens intresse för kriget i Kongo är fortfarande alltför litet. Under det belgiska ordförandeskapet intensifierades Europeiska unionens ansträngningar för att skapa en dialog. Men trots det ställer jag mig frågor. Varför förstärks inte FN:s mission för Kongo, MONUC? MONUC till och med förnedras, funktionärer utvisas av RDC-Goma. Varför har Kisangani trots säkerhetsrådets resolutioner fortfarande inte demilitariserats? Vad gör vi egentligen för att fredsprocessen skall lyckas med tanke på att viktiga parter fortfarande inte sitter runt bordet? Vad gör vi egentligen för att öppna Kongofloden? Befolkningen gömmer sig i inlandet utan tillgång till mat och läkemedel. Ingen kan nå fram till dessa människor, för det kan man antagligen bara göra på Kongofloden. Att förbereda återuppbyggnaden av Kongo är önsketänkande under de här omständigheterna. Så sker inte heller. Tvärtom, demilitariseringen fortgår inte. Bara Namibia har gjort något. Jag förstår att Rwanda vill vara säkert, men varför beskyddar inte den internationella opinionen Rwanda, och varför tvingar man inte alla att lämna landet för de är ju ändå bara där för att plundra landet på råvaror. De kämpar inte mot varandra, utan de berövar civilbefolkningen på det lilla de har.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Den interkongolesiska dialogen har inte avslutats. Den skenbara avslutningen av dialogen i Sun City (Sydafrika) med en partiell överenskommelse kommer att medföra att motsättningarna fortsätter och kommer i slutändan att leda till massakrer som den i Kisangani.
Det mänskliga dramat utspelas i dag i Kisangani, i Kivu och i Bunia, men i grunden är det politiska problemet sedan 40 år tillbaka olagliga regeringar och institutioner i Demokratiska republiken Kongo, som Maes betonade. Endast en hederlig demokratisk övergångsprocess där alla oppositionspartier deltar kan leda till fred och nationell självständighet.
Den socialistiska gruppen kritiserar massakern i Kisangani och närvaron av olika utländska trupper i Demokratiska republiken Kongo, och stöder de fredsansträngningar som görs av Masire, Ajello och MONUC för att återuppta en allomfattande dialog, och uppnå en demilitarisering av de områden i Kongo som är ockuperade av beväpnade grupper samt reguljära trupper från grannländerna.
I den andan föreslår vi följande muntliga ändringsförslag till kompromisstexten:
1. Följande stycke bör läggas till skäl H, som sammanfaller med Europeiska unionens råds förklaring om Sun City: ?Det är beklagligt att vissa deltagare inte har accepterat att ansluta sig till detta avtal och alla kongolesiska parter uppmanas till ansvar, kompromiss och respekt för den ram som upprättats i Lusaka-avtalet och de tidigare resolutionerna från Förenta nationerna.? Med detta tillägg tas allt som Europeiska unionen sagt om Sun City upp. Att endast citera den första delen skulle ge en skev uppfattning om Europeiska unionens ståndpunkt, som vi naturligtvis stöder.
2. Följande stycke bör läggas till artikel 5, efter orden ?det civila samhället?: ?beklagar att oppositionspartierna (UDPS, Fonus, Palu och MNC/L) liksom andra partier och plattformar som representerar det civila samhället inte har undertecknat avtalet av den 19 april.? Stycke 5 skulle då ha följande utformning: ?Europaparlamentet välkomnar den politiska överenskommelse om genomförande i samförstånd av övergången till demokrati i Kongo-Kinshasa som undertecknades den 19 april 2002 mellan landets regering, Jean Pierre Bembas MLC, RCD-ML, RCD-N och av de flesta delegater som företräder obeväpnade oppositionsgrupper och det civila samhället; beklagar att oppositionspartierna (UDPS, Fonus, Palu och MNC/L) liksom andra partier och plattformar som representerar det civila samhället inte har undertecknat avtalet av den 19 april. Europaparlamentet stödjer Europeiska unionens särskilda representants försök att få Alliansen för skydd av den inom-kongolesiska dialogen, vilken omfattar RCD-Goma och fem obeväpnade oppositionspartier, att ansluta sig till överenskommelsen.?
Den socialistiska gruppen kommer att rösta emot skäl E, eftersom vi inte anser att befolkningen i Kisangani, eller i någon annan provins, har kunnat uttrycka sin demokratiska vilja under de rådande omständigheterna i Demokratiska republiken Kongo.
I texten måste även datumet för överenskommelsen i Sun City rättas till. Överenskommelsen undertecknades den 19 april och inte den 19 maj som det felaktigt står i resolutionen.
I en sådan komplicerad konflikt som den i Kongo, där så många falska förespeglingar spelar in, bör Europaparlamentets roll vara att medla och integrera och i den utsträckning det är möjligt, värna om att en verklig och inte en imiterad demokrati inrättas.
Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Den som någon gång har sett Kongos väldiga flodlandskap eller de angränsande stora sjöarna från luften vet att det här rör sig om ett av de mest fascinerande områdena på jorden. Det är egentligen ett slags kontinent inom kontinenten. Utifrån detta måste man tyvärr konstatera att det inte handlar om ett normalt inomstatligt problem, utan den dimension som detta krig i Kongo har kan jämföras med det trettioåriga krigets tid i Europa. Precis som man under trettioåriga kriget i Europa missbrukade religiösa motiv för benhårda politiska och ekonomiska intressen, missbrukas människornas etniska tillhörighet i Kongos vidsträckta marker och i Demokratiska republiken Kongo då man använder denna tillhörighet i koncerners intresse, av intresse för råvaror, i stormakters intresse. Liksom under trettioåriga kriget är grannstaterna inblandade i detta inbördeskrig med trupper, som över huvud taget inte återvänder längre till sina moderländer, utan själva blir till en del av de plundrande rövarbanden i denna väldiga statsbildning.
Därför är detta tyvärr ett problem som det kommer att ta lång tid att lösa. Först måste vi sammanfoga detta väldiga rike, som har uppstått ur avkoloniseringen, till en statsbildning. Det kommer bara att gå med hjälp av en stegvis process. Denna stegvisa process måste anknytas till det som har överenskommits i Sun City, men vi måste ha klart för oss att detta inte kommer att vara möjligt från den ena dagen till den andra, utan att det behövs många, många små steg, och att vi först då kan tala om demokrati, när vi har säkerställt statens elementära funktionsduglighet. Till detta hör framför allt ett minimum av förvaltning, ett minimum av kommunikation, och återupptagandet av sjöfarten på Kongofloden, som är detta väldiga rikes pulsåder, och utan dessa åtgärder kan landet inte byggas upp.
(Applåder)

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommissionen delar oron över våldet och förtrycket i Kisangani och fördömer de fruktansvärda händelserna den 14 maj.
Vi erinrar, i likhet med den förklaring som gjordes för Europeiska unionen, om de förpliktelser som härrör från FN-resolutionerna om demilitarisering av Kisangani, såväl som de åtaganden som parterna ingick inom ramen för avtalet om eldupphör i Lusaka. Kommissionen upprepar att Lusakaavtalet för närvarande är det enda åtagandet för en förhandlingslösning, och det internationella samfundet har vid många tillfällen betonat att det absolut måste respekteras.
Unionen har välkomnat den överenskommelse om maktfördelning som träffats av regeringen och Rörelsen för Kongos befrielse (MLC). Kommissionen betonar emellertid vikten av att samtliga parter ansluter sig till ett övergångsavtal i Demokratiska republiken Kongo som bygger på samförstånd och ger en helhetslösning. Kommissionen anser att samtliga parter och det internationella samfundet bör eftersträva en politisk lösning av krisen. Vi stöder till fullo initiativet från FN:s generalsekreterare med att ge ytterligare stöd till den interkongolesiska dialogen genom att utse ett särskilt sändebud.
Kommissionen är för en internationell undersökning av den påstådda massakern i Kisangani, men vi anser att MONUC och andra FN-organ på plats kan tillhandahålla tillräckliga element och bevis. I detta kritiska läge anser kommissionen det riktigt att prioritera de internationella försöken att fortsätta fredssamtalen och förhandlingarna mellan parterna, inklusive de främmande länder som är indragna i konflikten.
Vi uppmanar alla undertecknare av Lusakaavtalet om eldupphör att respektera vapenstilleståndet och avhålla sig från alla handlingar som kan hindra sökandet efter en helhetslösning på konflikten.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Ekvatorialguinea
B5-0336/2002 av Rod m.fl. för Verts/ALE-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Ekvatorialguinea,
B5-0348/2002 av Van den Bos m.fl. för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Ekvatorialguinea,
B5-0353/2002 av Sauquillo Pérez del Arco m.fl. för PSE-gruppen om rättegången mot den demokratiska oppositionen i Ekvatorialguinea,
B5-0361/2002 av Bartolozzi och Posselt för PPE-DE-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Ekvatorialguinea,
B5-0372/2002 av Miranda m.fl. för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Ekvatorialguinea,
Vitryssland (fallet Andrew Carpenter)
B5-0340/2002 av Schroedter och Isler Béguin för Verts/ALE-gruppen om den rådgivande och övervakande OSSE-gruppens resa till republiken Vitryssland,
B5-0344/2002 av Van den Bos för ELDR-gruppen om republiken Vitryssland,
B5-0354/2002 av Wiersma för PSE-gruppen om den rådgivande och övervakande OSSE-gruppens resa till republiken Vitryssland,
B5-0362/2002 av Sacrédeus m.fl. för PPE-DE-gruppen om den politiska situationen i republiken Vitryssland,
B5-0366/2002 av Belder för EDD-gruppen om republiken Vitryssland,
B5-0373/2002 av Marset Campos för GUE/NGL-gruppen om republiken Vitryssland,
Syrien (fallet Riad Turk)
B5-0342/2002 av Nicholson of Winterbourne för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Syrien och fallet Riad al Turk,
B5-0350/2002 av Boumediene-Thiery m.fl. för Verts/ALE-gruppen om fallet Riad al-Turk och situationen för de mänskliga rättigheterna i Syrien,
B5-0355/2002 av Napoletano och Van den Berg för PSE-gruppen om fallet Riad al-Turk (Syrien),
B5-0363/2002 av Tannock och Posselt för PPE-DE-gruppen om situationen för de demokratiska rättigheterna i Syrien, särskilt fallet Riad al Turk,
B5-0374/2002 av Eriksson och Boudjenah för GUE/NGL-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Syrien,
Malaysia
B5-0339/2002 av McKenna för Verts/ALE-gruppen om fängslande utan rättegång enligt den nya lagen för inre säkerhet i Malysia,
B5-0346/2002 av Van den Bos för ELDR-gruppen om Malaysia,
B5-0356/2002 av Van den Berg för PSE-gruppen om situationen i Malaysia,
B5-0364/2002 av Cushnahan m.fl. för PPE-DE-gruppen om den nuvarande situationen i Malaysia,
B5-0375/2002 av Morgantini och Frahm för GUE/NGL-gruppen om Malaysia,
Avskaffande av dödsstraffet i Japan, Sydkorea och Taiwan
B5-0338/2002 av Frassoni och Wuori för Verts/ALE-gruppen om avskaffande av dödsstraffet i Japan, Sydkorea och Taiwan,
B5-0341/2002 av Malmström för ELDR-gruppen om avskaffande av dödsstraffet i Japan, Sydkorea och Taiwan,
B5-0357/2002 av Díez González m.fl. för PSE-gruppen om avskaffande av dödsstraffet i Japan, Sydkorea och Taiwan,
B5-0376/2002 av Boudjenah och Manisco för GUE/NGL-gruppen om dödsstraffet.
Ekvatorialguinea
Rod (Verts/ALE).
Ekvatorialguinea är för närvarande en spelplats för oacceptabla kränkningar av de grundläggande mänskliga rättigheterna. Ett tiotal motståndare till president Teodoro Obiangs regim har godtyckligt fängslats och förts inför rätta anklagade för konspiration, anstiftan till uppror och mordförsök på presidenten.
I realiteten är det enda syftet med den rättegång som inleddes den 23 maj att sätta oppositionens ledare ur spel. Dessa hålls fängslade tillsammans med sina familjer under omänskliga förhållanden och utsätts för brutal tortyr. Yttrande- och pressfriheten kränks systematiskt och de oberoende journalisterna utsätts dagligen för försåtliga påtryckningar. En repressiv och brutal politik förs mot alla medborgare som har en avvikande politisk åsikt. De sextioåtta oppositionsledarna har dömts till fängelsestraff i en orättvis rättegång där de mest grundläggande rättigheter till försvar åsidosätts och där vissa av dem till och med riskerar dödsstraff.
Det är helt nödvändigt att Ekvatorialguinea respekterar sina åtaganden gentemot det internationella samfundet och Europeiska unionen, och inleder en verklig demokratiseringsprocess via anordnandet av fria val och en fullständig respekt för de mänskliga rättigheterna. En dialog måste inledas mellan oppositionens krafter, i syfte att garantera de politiska rättigheterna, demokrati och pluralism. Mot den bakgrunden måste rättegången avbrytas och de politiska fångarna omedelbart friges. Vad gäller pressen måste den kunna bevaka händelserna på ett fritt och säkert sätt. För att kunna göra detta är det av avgörande betydelse att den gemensamma AVS-EU-församlingen brådskande tar upp frågan om Ekvatorialguinea när den sammanträder, och att rådet och kommissionen visar prov på den allra största beslutsamhet i sina förbindelser med landets regering.
För att säkerställa en snabb återgång till rättssamhället och respekten för de mänskliga rättigheterna, finns det skäl att snarast möjligt inleda ett samrådsförfarande mellan Ekvatorialguineas regering och Europeiska unionen, enligt artikel 96 i Cotonouavtalet. Som européer kan vi inte förhålla oss likgiltiga till vad som händer i Ekvatorialguinea och till angreppen på de mänskliga rättigheterna.

Sánchez García (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! I Europeiska unionens externa politik finns det ögonblick och omständigheter som man bör tala öppet om.
Om vi ser till det som sker i Ekvatorialguinea, som har haft två märkliga presidenter sedan landet blev självständigt och där det i dag råder en atypisk politisk situation, om vi läser den senaste rapporten från Förenta nationerna och den internationella pressen, inser vi att vi står inför ett motsägelsefullt panorama: medan det internationella samfundet ekonomiskt och tekniskt stöder Ekvatorialguinea - kanske är det landets oljerikedomar som intresserar - respekterar inte landets myndigheter ens de mest elementära mänskliga rättigheter. Denna resolution, där kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i denna afrikanska republik kritiseras, hade i många år faktiskt förbindelser med min region, Kanarieöarna, som är en bro mellan Afrika och Europa. Detta förklarar mitt politiska intresse för att stödja och värna om resolutionen.
Den liberala gruppen instämmer i rådets ståndpunkt där det sägs att man är allvarligt oroad över den politiska försämringen, de processuella avvikelserna och de guineanska myndigheternas bristande respekt för de mänskliga rättigheterna. Europeiska unionen bör således se över sina politiska förbindelser med denna afrikanska republik och uppmana president Obiang att återinrätta rättsstaten och att inleda en demokratisk öppningsprocess för sitt lands bästa.

Martínez Martínez (PSE).
Herr talman! Den rättegång som har genomförts mot 140 medborgare i Ekvatorialguinea är en fars som Europeiska unionen inte kan förbli stillatigande inför. Den totalitära regim som styr i Malabo har velat göra sig av med dem som skulle kunna utgöra ett demokratiskt alternativ. Det är sant att detta för några skulle ha inneburit att motståndarna avrättades, och det är även riktigt att det faktum att landet har blivit medlem av AVS-gemenskapen, eftersom man har undertecknat Cotonouavtalet, har lett till att regeringen i ökad grad respekterar reglerna för rättsstaten och att en rättegång genomförts vid vilken internationella observatörer tilläts närvara.
Rättegången har dock visat sig vara ett groteskt montage i fråga om bristen på juridisk legitimitet. Det talades om en komplott för att störta regimen och till och med för att mörda statschefen, utan att man kommit med det minsta bevis. Vittnen och svarande har brutalt torterats, åklagaren höjde det första straffet med åtta dödsdomar till arton, och i det slutliga domstolsutslaget, som var mindre extremt, dömdes dock de huvudanklagade till långvariga fängelsestraff, och därigenom undanröjde man dessa personer som kunde bli starka motståndare i en valkamp.
Kontrasten mellan diktaturens aktörer, domare, statsministerium, poliser och så vidare, och svarandena och advokaternas beundransvärda värdighet är uppseendeväckande. Det är mycket underligt att inget av vittnena eller svarandena bekräftade vid rättegången att vittnesmålen hade tvingats ur dem på polisstationer, trots de övergrepp som begåtts.
Jag vill för det första klart och tydligt ge uttryck för vår avsky inför en regim som är lika korrupt som otidsenlig, och förklara vår solidaritet och vårt förtroende för Ekvatorialguineas demokratiska framtid. Där finns människor med obestridliga förtjänster och övertygelse som utan tvivel utgör en bättre framtid för landets folk. Det är på denna framtid som Europeiska unionen bör satsa, utan att fastna i kalkyler som innebär att unionen förråder sina egna värden. För tillfället finns det klausuler i Cotonouavtalet som vi bör aktivera för att man skall förstå i Malabo att ageranden som den rättegång jag tog upp helt enkelt är oförenliga med landets associering till Europeiska unionen.

Cushnahan (PPE-DE). -
Herr talman! Det är viktigt att Europaparlamentet uttrycker sina åsikter om den alltmer försämrade situationen för de mänskliga rättigheterna i Ekvatorialguinea. Sedan mars i år har motståndare till president Obiangs regim blivit kvarhållna i häkte och dömts under bedrövliga och oacceptabla förhållanden. Gripna personer har utsatts för brutal och omänsklig tortyr och många gånger hindrats från att ta kontakt med sina familjer och advokater. I några fall har anhöriga till de gripna arresterats blott och bart på grund av deras anknytning till den anklagade. Oberoende journalister som rapporterar om politiska rättegångar har utsatts för extrema påtryckningar, samtidigt som flera organisationer för mänskliga rättigheter rapporterar att dödsfall på grund av skador från tortyr har inträffat bland människor som befunnit sig i fängsligt förvar.
Tidpunkten för arresteringarna och deras karaktär får mig att se detta som ett cyniskt försök från myndigheternas sida att sprida skräck inför de val som skall hållas nästa år. Jag anser att Röda korset omedelbart bör få komma i kontakt med de gripna, att man bör införa internationella övervakare och att det måste bli slut på godtyckliga fängslanden. Ekvatorialguinea bryter utan tvekan mot varenda konvention om mänskliga rättigheter som landet har undertecknat. Det urholkar sina egna åtaganden med unionen om demokratisering och ett fullständigt genomförande av de mänskliga rättigheterna. Unionen måste inta en fast ståndpunkt gentemot myndigheterna i Ekvatorialguinea och kräva att man lever upp till tidigare åtaganden.
Att tala om rättvisa i Ekvatorialguinea är att tala tortyrens och den systematiska brutalitetens språk. Detta förräderi mot grundläggande mänskliga värden bör tjäna oss som en påminnelse om den ofta tragiska klyftan mellan ord och handling och mänskliga rättigheter i många delar av världen. Denna kammare måste möta utmaningen med att överbrygga denna klyfta med kraft och myndighet. Vi kräver att hela EU meddelar myndigheterna i Ekvatorialguinea sin oro och kräver ett stopp för de nuvarande kränkningarna av de mänskliga rättigheterna.

Marset Campos (GUE/NGL).
Herr talman! Tyvärr är det inte första gången vi tar upp frågan om Ekvatorialguinea här i parlamentet, alltid för att fördöma den diktatur som i praktiken härskar i landet och även för att beklaga den bristande effektiviteten i de gemensamma åtgärder vi genomför.
Den nyligen genomförda rättegången, som var en fars och som dessutom - enligt vad alla observatörer säger och Amnesty International bekräftar - innehöll många bevis för tortyr, är en förolämpning mot de värden som parlamentet värnar om.
Vi måste därför visa vår solidaritet med alla anhållna och med alla demokratiska partier som genomför ett fantastiskt arbete under dessa förhållanden för att lösa dessa problem genom de demokratiska värdena. Jag säger att de genomför ett fantastiskt arbete, eftersom även Ekvatorialguineas ungdom börjar bli desperat, och början till vad som kan bli ett våldsamt svar på så mycket brutalitet och diktatur ligger och pyr.
Jag anser att vi bör anstränga oss till det yttersta för att underlätta Ekvatorialguineas väg mot demokrati och inte bara fördöma diktaturer, utan även de västländer som direkt eller indirekt i praktiken främjar att diktatorn sitter kvar vid makten. Därför anser jag att det är på sin plats att betona personer som Onbam Ndongs och Plácido Mikós agerande, som genomför ett viktigt arbete, den senare som generalsekreterare för partiet Alliansen för socialdemokrati (Convergencia para la Democracia Social).
Vi, liksom de övriga partierna, ansluter oss till denna resolution, som innehåller krav på att denna rättegång upphävs och annulleras, att alla anhållna försätts på fri fot och att landet börjar arbeta för en demokratisk framtid.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Även om man inte kan göra något åt den tortyr som de politiska oppositionsmedlemmarna utsatts för, vilka dömts utan garantier i Ekvatorialguinea, bör landet annullera rättegången, domarna och de åtgärder som har vidtagits under rättegångens förlopp, till exempel upplösandet av advokatsamfundet, om landet fortfarande vill ingå i associeringen med Europeiska unionen.
Parlamentet bör kräva att de dömda och deras familjemedlemmar friges och att advokatsamfundet återupprättas. Regimen i Ekvatorialguinea har med denna juridiska fars överskridit alla gränser som ett land som undertecknat Cotonouavtalet kan tillåtas - som Miguel Angel Martínez redan sade - eftersom Cotonouavtalet inte bara är ett avtal om ekonomiskt samarbete, utan även om politisk dialog.
Ekvatorialguinea har nu gjort ett åtagande på intern nivå med Europeiska unionen och hela det internationella samfundet, eftersom landet undertecknat konventionen mot tortyr. Landet har även åtagit sig att inleda övergången till demokrati, det vill säga att hålla fria val inom ramen för respekt för de mänskliga rättigheterna. Att Ekvatorialguinea inte har uppfyllt denna internationella skyldighet bör leda till sanktioner och vi begär att kommissionen och ministerrådet Europeiska unionen-AVS genomför dessa inom ramen för Cotonouavtalet. I detta sammanhang är det demokratiska villkoret ett nyckelinstrument för Europeiska unionens utvecklingspolitik när det används på ett konstruktivt sätt.
Den socialistiska gruppen vill föra en djupgående debatt om den här frågan med våra afrikanska kolleger vid gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingens nästa möte.

Liikanen
. (EN) Kommissionen är mycket bekymrad över situationen för mänskliga rättigheter i Ekvatorialguinea och välkomnar att parlamentet har uppmärksammat den i denna debatt.
Kommissionen anser att det senaste domstolsfallet visar regimens tillkortakommanden när det gäller övergången till demokrati och respekten för rättsstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna.
Kommissionen anser att domsluten har varit hårda och påminner om den förklaring den gjorde å unionens vägnar där oegentliga förfarandena och svagheterna i den företedda bevisningen fördöms.
Kommissionen beklagar beslutet från Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter att ta bort Ekvatorialguinea från listan över länder som bör övervakas av särskilda företrädare.
Kommissionen anser att FN:s särskilda rapportörer för frågor som tortyr, domstolarnas oberoende och pressfrihet bör besöka landet snarast.
Gemenskapsstöd blockerades från 1993 till 1997 på grund av bristande respekt för de mänskliga rättigheterna, och har bara delvis återupptagits. Den åttonde Europeiska utvecklingsfondens (EUF) nationella vägledande program betonar stöd för demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen. Detta har uppenbarligen endast haft begränsade effekter, men det gör det möjligt för kommissionen att ställa upp respekten för de mänskliga rättigheterna som ett villkor för stöd utan att tillgripa artikel 96 i Cotonouavtalet.
Kommissionen fruktar att det finns risk för att de ekonomiska påtryckningar som kan utövas med utvecklingssamarbete kommer att visa sig vara ineffektiva i jämförelse med de resurser som kommer från olja. Den anser det därför lämpligare vid denna tidpunkt att upprätthålla en kraftfull dialog med regeringen, såväl som ett konstant internationellt och offentligt tryck.
Kommissionen följer noga situationen i landet och vill inte utesluta möjligheten att inleda samråd enligt artikel 96 i Cotonouavtalet.

Schroedter (Verts/ALE)
Herr talman! Vitryssland är ju det enda grannland till den utvidgade Europeiska unionen som vi inte kan ha några normala förbindelser med. Och president Lukasjenko sätter sedan sitt makttillträde alla demokratiska regler ur spel. Parlamentsval och presidentval anordnades bara för att stödja och utåt legitimera hans envälde. Efter 1996, sedan han även satt den demokratiska författningen ur spel, skickade OSSE en observatörsstyrka till landet med syfte att återupprätta en dialog och hjälpa till med att återupprätta grundvalarna för en demokratisk rättsordning. Den har ett mycket anspråkslöst mandat, men även det var för mycket för president Lukasjenko.
Europaparlamentet, kommissionen och rådet arbetade nära samman med OSSE-observatörerna, och genom detta samarbete steg vår högaktning för dessa observatörers insats, då de gång på gång i ett hopplöst läge försökte öppna dörren på glänt till en dialog för att åtminstone utveckla de minimikriterier som vi ställt upp för att åter finna en väg som leder till normala förbindelser. Men även detta var för mycket för herr Lukasjenko, och efter presidentvalet - och det tillkännagav han tydligt i sitt stora tal förra månaden - vill han inte längre ha några OSSE-observatörer i landet.
Det är ju inte så att det här handlade om ett land som inte är med i OSSE och som inte har godkänt reglerna, utan han har ju själv undertecknat reglerna för OSSE, för demokratin. Trots detta sätter han medierna ur spel, och var och en som har en avvikande uppfattning utsätts för hans godtycke. Jag anser att vi här måste protestera kraftfullt, och det står klart att normala förbindelser med Europeiska unionen inte kommer att vara möjliga utan att en dialog inleds med OSSE-observatörernas principer som grund.

Wiersma (PSE).
Tack, herr talman! Jag instämmer helt med min kollega Schroedters ord. Minsk-regimens brutalitet tycks inte känna några gränser, och sättet på vilket de nu håller på att stänga OSSE-kontoret i Minsk genom att inte utfärda visum till de diplomater som arbetar där är i sig ett skandalöst handlingssätt som bara visar hur illa det är ställt med demokratins kvalitet på platsen.
Det är också en smula personligt för oss, för många av oss här i kammaren känner de personer som nu tvingas upphöra med sina arbeten i landet. Under två val har vi på ett angenämt och effektivt vis samarbetat med OSSE-kontoret i Minsk. Två gånger har vi tillsammans med OSSE tvingats dra slutsatsen att valresultaten inte var legitima, och det är i själva verket det som är problemet. Vi har också alltid sagt att Europeiska unionen och OSSE måste vara aktiva i stödet till civilbefolkningen och oppositionen. Det är det som Lukasjenko anser vara oacceptabelt och som han vill omöjliggöra. Det är av den anledningen vi riktar en uppmaning, även till Europeiska unionen, att se när kontoret verkligen stänger och om vi inte borde överväga att avsluta Tacis-aktiviteterna, för då har de antagligen blivit meningslösa, med tanke på att de syftar till samma sak som OSSE:s arbete.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Jag instämmer helt med Schroedter och Wiersma och skall i några punkter sammanfatta hur vi kristdemokrater ser på stängningen av OSSE-kontoret i Minsk.
För det första är stängningen ingen styrkehandling från vitrysk sida. Händelsen är snarare ett uttryck för svaghet. För det andra signalerar Vitryssland egentligen att man söker kontakt med EU, om än på ett desperat sätt. För det tredje söker Vitryssland ett förhandlingskort, något att spela ut mot Europeiska Unionen. För det fjärde försöker Vitryssland på detta sätt aktualisera sitt grundläggande behov att med Europeiska Unionen också ta upp gränsfrågorna och flyktingsituationen inne i Vitryssland.
Utifrån denna analys kan vi frimodigt gå in i överläggningar med Vitryssland, i vilka vi givetvis utgår från vår starka och grundläggande kritik mot den oacceptabla händelsen i Minsk vid OSSE-kontoret.
Jag vädjar till kommissionen och till Liikanen, vilken jag uppmanar att personligen vända sig till kommissionär Patten, att intensifiera alla kontakter med Vitryssland.
Det som har skett i Minsk med OSSE-kontoret är ett tecken på att Vitryssland ytterst vädjar om någon form av kontakt. De gör det på ett oacceptabelt sätt, men vi kan inte acceptera att grannar till en utvidgad europeisk union beter sig på det sätt som skett i detta fall.
Det är också viktigt att Europaparlamentet tydligt talar om att president Putin i Ryssland inom ramen för unionen mellan Vitryssland och Ryssland har ett stort och särskilt ansvar för att utöva påtryckningar för att Vitryssland skall agera på ett internationellt trovärdigt sätt.

Belder (EDD).
Herr talman! Under de senaste fyra åren har OSSE-delegationen i Vitryssland uträttat ett imponerande arbete, och det under utomordentligt svåra omständigheter. Med rätta betygar de framlagda resolutionsförslagen sin djupa respekt för detta. Vari består då den här rådgivande och övervakande gruppens förtjänster? Gruppens tidigare chef och stora drivkraft, Hans-Georg Wieck, sammanfattar det här engagemanget i punktform: Övervakning av situationen för mänskliga rättigheter och rättskipning i Vitryssland, rättshjälp till drabbade familjer, rapportering om processer och ingripande i lagbrottsfall, humanitär hjälp till offer för statens förföljelser på politiska grunder och med administrativa och straffrättsliga medel, utveckling av politiska partiers verksamhets- och samarbetsradie, inrättandet av en koalition av partier och samhällskrafter, valövervakning i samarbete med den lokala befolkningen, och slutligen projekt för att stärka det civila samhället. Alla dessa aktiviteter var naturligtvis en vagel i ögat på Vitrysslands auktoritära president Aleksander Lukasjenko. I möjligaste mån har han således också ignorerat, motarbetat eller, än värre, svartmålat det arbete som OSSE-delegationen i Minsk har uträttat. Det har verkligen inte gjort den erkända valregissören Lukasjenko populärare. Tvärtom. Medan hans egen stjärna fortsätter att dala i opinionsmätningarna, stiger den av honom så avskydda OSSE-delegationens stjärna. Därför är det inte underligt att den vitryska statschefen vill tvinga OSSE-delegationen i Minsk att ge upp genom att vägra dem visum. Det är rådets och kommissionens uppgift att förhindra detta, om möjligt i nära samarbete med den ryska federationen, för i det här avgörande ögonblicket får vi inte lämna det politiskt och socialt spirande civila samhället i Vitryssland i sticket. Således instämmer jag med Hans-Georg Wieck om att det här inte är något mindre än de europeiska inrättningarnas trovärdighet som står på spel.

Marset Campos (GUE/NGL).
Herr talman! Jag instämmer i alla uttalanden som de andra kollegerna gjort om denna resolution. När det gäller ett eventuellt associeringsavtal med Vitryssland vill jag i egenskap av föredragande, utsedd av utskottet för utrikespolitik, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, säga att jag är mycket missnöjd med utvecklingen i landet. Vid de besök vi har gjort med Wiersma, Sacrédeus, Schröder och andra parlamentsledamöter för att studera situationen på nära håll har vi fått indikationer på att det finns en bred majoritet och en lång rad sociala, politiska, kulturella och yrkesmässiga krafter i det vitryska samhället som är för demokrati och västeuropeiska värden, och att man hyser en stark önskan om att närma sina ståndpunkter till Europeiska unionens.
Därför anser jag att vi har ett dubbelt åtagande eller en dubbel utmaning när det gäller Vitryssland: Å ena sidan att förstärka förbindelserna och bidra till att övergången till demokrati sker snabbt och brådskande, och å andra sidan att göra de nödvändiga diplomatiska ansträngningarna för att denna positiva inställning till en övergång till demokrati även kan vidareutvecklas från Rysslands och andra aktörers sida.
Vad som skedde med OSSE:s uppdrag är, som det redan sagts, oacceptabelt. Det arbete som genomfördes av den förre uppdragschefen, ambassadör Hans-Georg Wieck, samt efterföljande chefer är lovvärt, och vi bör därför även fortsättningsvis utöva starka påtryckningar för att fullfölja arbetet i den riktningen.
Vår grupp instämmer därför i denna ståndpunkt, och ställer oss bakom de samlade demokratiska oppositionskrafterna, som vill ha ett annat, annorlunda Vitryssland.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Jag är av den uppfattningen att vår kollega Sacrédeus har tagit upp något mycket väsentligt. Vitryssland, Belarus, kommer inom den allra närmaste framtiden att vara granne till Europeiska unionen. Det som man på medeltiden betecknade som Polen, var i själva verket en federation som bestod av Polen, Litauen och Vitryssland med tre likaberättigade delar. Litauen och Polen kommer redan om ett eller två år att kunna vara medlemmar i Europeiska unionen, medan Vitryssland i dag tycks vara längre borta än Demokratiska republiken Kongo, som vi tidigare talade om.
Detta är tragiskt, och ansvaret för detta vilar framför allt på herr Lukasjenko. För det vitryska folket var delaktigt i den demokratirörelse som ledde till kommunismens fall, i den demokratirörelse som ledde till Sovjetunionens upplösning. Därför måste vi kraftigt stödja demokratirörelsen, människorättsrörelsen i detta land, vilken i dag stöds från Prag, från Warszawa, från andra orter, av före detta medborgarrättskämpar och även av oss, då vi sänder den signalen till dessa människor, att vi vet att de är européer som egentligen hör till oss. Naturligtvis måste vi med alla demokratiska och diplomatiska medel arbeta för att OSSE verkligen blir funktionsdugligt där, att försöket att undanröja kontrollen misslyckas, och att försöket att dölja dessa repressiva åtgärder bakom skymmande auktoritära åtgärder misslyckas.
Men jag skulle vara mycket försiktig med att koppla in Moskva i denna process, för Moskva bär som före detta kolonialmakt naturligtvis också ett ansvar för vad som i dag händer i Vitryssland. Vi måste samarbeta med alla, även med Ryssland. Men jag ser ett särskilt ansvar hos Europeiska unionen, som måste klargöra att även detta europeiska folk en dag skall ha sin plats hos oss, men att först OSSE, sedan Europarådet måste göra sitt arbete, och framför allt, vilket är helt avgörande, att de mänskliga rättigheterna måste hjälpas fram till ett genombrott. Man får inte tillåta att en regim så att säga avskärmar och gömmer allt i dimridåer.
(Applåder)

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar denna lägliga debatt och delar den djupa oro som har väckts av Vitrysslands skrämmande meritlista i fråga om mänskliga rättigheter och demokrati.
EU och dess medlemsstater har stött alla OSSE:s åtgärder för att hålla OSSE:s biståndskontor i Vitryssland öppna och i gång. EU har gjort ett antal uttalanden, antingen inom OSSE i Wien eller från ordförandeskapet i Madrid, som mycket kraftfullt fördömer de vitryska myndigheternas åtgärder för att stänga OSSE-kontoret i Minsk. Kommissionen har varit mycket aktiv i diskussionerna om OSSE:s ställning gentemot Vitryssland, antingen genom sin delegation i Wien eller vid arbetsgruppmöten i rådet.
En stängning av OSSE-kontoret i Minsk skulle äventyra många av kontorets verksamheter, i synnerhet observationen av Vitrysslands åtaganden för mänskliga rättigheter enligt OSSE:s bestämmelser. Om kontoret stängs kommer denna rapportering inte längre att vara möjlig. Fallet med Andrew Carpenter är bara ett exempel på de metoder som de vitryska myndigheterna använder sig av för att sätta munkorg på OSSE-observatörer som arbetar i deras land i fullständig överensstämmelse med OSSE:s och diplomatins regler.
Kommissionen har i sina kontakter med de vitryska myndigheterna klargjort att den betraktar fallet med OSSE:s rådgivnings- och övervakningsgrupp som ett betydelsefullt prov på myndigheternas inställning till utvecklingen av demokrati, det civila samhället och mänskliga rättigheter i Vitryssland. Om Vitryssland har för avsikt att ansluta sig till den demokratiska familjen med europeiska nationer och etablera fullständiga förbindelser med EU på alla nivåer, bör man visa det genom att acceptera rådgivnings- och övervakningsgruppens mandat och tjänster.
Vi kommer att följa utvecklingen mycket nära, och om så behövs föreslå ytterligare åtgärder för att stödja OSSE:s föresatser.

Tannock (PPE-DE). -
Herr talman! Vi är här för att debattera situationen i Syrien och i synnerhet de förändringar som har ägt rum sedan president Bashir al-Assad tog över efter sin far för ungefär tre år sedan.
Efter arresteringen av Riad al-Turk, en 72-årig advokat och generalsekreterare i det förbjudna kommunistpartiet, finns det de som tror att Syrien kan vara på väg in i en ny repressiv fas, efter ett gradvist upptinande av förbindelserna med väst och ett önskvärt men begränsat uppöppnande av den syriska ekonomin för marknadskrafter.
Även om jag inte är någon expert skulle jag förvisso stödja kraven på ett frigivande av samtliga samvetsfångar, i Syrien och annorstädes. Det är absolut nödvändigt att den syriska regeringen inser nödvändigheten av att skilja mellan de som förespråkar våld eller uppror och de som bara förespråkar politiska förändringar. Jag stöder även helhjärtat de punkter i förslaget som uppmanar de syriska myndigheterna att se till att fångar inte utsätts för tortyr i fängelserna.
Mänskliga rättigheter kan inte betraktas avskilt från den politiska utvecklingen i stort i regionen. Så sent som i går hade jag förmånen att få höra det fina tal som hölls av kungen i det närbelägna Jordanien, en utmärkt förebild på besinning och visdom.
I många år stod Syrien bakom terrorism i både Israel och Turkiet, och var den stat som i första hand vägrade att gå med på någon form av kompromisslösning på den israelisk-palestinska konflikten på grundval av principen land för fred. Det finns tecken som tyder på att slutet på det kalla kriget och de nya geopolitiska realiteterna i regionen har framtvingat en mera förnuftig och till och med pragmatisk utrikespolitik i Damaskus. Syriska ledare måste inse betydelsen av det nya läget i den internationella opinionen och, i synnerhet, betydelsen av det utbredda stödet för en livskraftig demokratisk palestinsk stat, och arbeta med - inte mot - det internationella samfundet för att nå en regional helhetslösning, som även omfattar ett återlämnande av Golanhöjderna. Först då kommer Syrien att kunna förverkliga sin fulla potential som nation och ge sitt folk den fred och det välstånd som de sannerligen förtjänar.

Volcic (PSE).
Herr talman! Låt mig börja med ett individuellt fall. Efter att ha suttit arton år i fängelse för åsiktsbrott släpptes advokaten Riad Turk 1998. För ett par månader sedan fängslades han på nytt för samma åsiktsbrott. Processen pågår just nu och den åtalade riskerar femton års fängelse. Detta sker i Syrien där friheten tyvärr inte har blivit större, trots hoppet om förnyelse som väcktes av den nye presidenten Bashar Al-Assad.
Låt oss alltså tala om Riad Turk, en oppositionsledare som har betalat ett mycket högt pris för att kunna försvara sina egna idéer. Advokaten, som nu är gammal och har vacklande hälsa - och vi kan föreställa oss vad det skulle innebära att tillbringa tjugo år i fängelse i det landet - har fått se sina förhållanden försämras under de senaste månaderna sedan han arresterades på nytt. Det är få som känner till honom i Väst, för han har aldrig velat särbehandlas. Han har alltid levat med stor värdighet och man förbjöd honom till och med att läsa böcker. För att inte förlora känslan av tid och verklighet, för att överleva, för att försöka att inte förlora koncentrationen, gjorde han teckningar med de små stenar han hittade i sin cell. Tillsammans med honom i fängelset fanns dessutom, anklagade för samma sak, två ledamöter av det syrianska parlamentet. Brotten var att de deltagit i politiska möten som inte sanktionerats av regimen.
Vi ser med intresse och vaksamhet på detta nyckelland i regionen och vi är positiva till det associeringsavtal som kommissionen håller på att förhandla fram. Men respekten för de mänskliga rättigheterna måste vara ett avgörande villkor för dessa avtal. Vi förväntar oss därför att förhandlarna från Europeiska kommissionen med bestämdhet tar upp även fallet med den gamle advokaten Riad Turk. Ingen kan hänvisa till kulturskillnader. Det handlar om de grundläggande villkor som en rättsstat är skyldig att respektera.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommissionen deltar fullt ut i Europeiska unionens bemödanden om att stödja mänskliga rättigheter i Syrien. Vårt syfte är att upprätta en konstruktiv dialog med de syriska myndigheterna i frågor som rör mänskliga rättigheter på grundval av de principer som kommer till uttryck i Barcelonaförklaringen.
Demarscherna från Europeiska unionens trojka gjordes efter arresteringen av personer inom oppositionen, däribland al-Turk, i augusti/september i fjol, och sedan de två parlamentsledamöterna, al-Homsi och Riad Seif, blivit dömda i mars/april i år.
Genom EG-delegationen i Damaskus deltar kommissionen även i EU:s observation av rättegångar. Vi beklagar att EU-observatörer på senaste tiden vid några tillfällen har utestängts från rättegången mot al-Turk. Samtidigt som vi välkomnar möjligheten att observera rättegångar i Syrien, måste vi även inse att blotta närvaron av observatörer vid rättegångarna inte får bli en ersättning för rättvisa domstolsförfaranden.
Med detta i åtanke kommer kommissionen att följa rättegången mot al-Turk så nära som möjligt, genom sin delegation i Syrien, tillsammans med medlemsstaternas ambassader. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att föra sin oro på tal med de syriska myndigheterna, både när det gäller situationen för mänskliga rättigheter i stort och i enskilda fall, och man kommer att uppmana Syrien att respektera yttrandefrihet och organisationsfrihet i enlighet med Barcelonaförklaringen.

Rod (Verts/ALE).
Herr talman! Jag är bestört inför hur den människorättsliga situationen utvecklas i Malaysia, särskilt efter händelserna den 11 september. Under förevändning att bekämpa terrorismen har Malaysias premiärminister Mohamad Mahathi flitigt använt lagen om inre säkerhet (Internal Security Act), som gör det möjligt att utan rättegång fängsla alla personer som misstänks för brott mot den nationella säkerheten, för att intensifiera repressiva åtgärder som strider mot individens friheter, särskilt yttrandefriheten, och lägga munkavle på hela den politiska oppositionen.
På bara några månader har bilden av ett land i full utveckling, lett av civiliserade människor, bytts ut mot den av ett land där de styrande med egna händer raserar vad de har byggt upp. Därför är det parlamentets skyldighet att fördöma dessa avarter och uppmana Malaysias regering att garantera respekten för individens rättigheter, men även avskaffa denna beryktade lag om inre säkerhet och snarast möjligt ratificera konventionen om mänskliga, politiska och medborgerliga rättigheter, den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och konventionen mot tortyr.
Det är likaså nödvändigt att Europaparlamentet skickar en delegation till Malaysia, för att undersöka under vilka förhållanden de politiska fångarna hålls fängslade och i vilken mån deras mänskliga rättigheter kränks. Europeiska unionen måste slutligen sätta denna fråga på dagordningen för de kommande mötena mellan Europeiska unionen och Asean.

Cushnahan (PPE-DE). -
Herr talman! Sedan attackerna den 11 september har regeringen trappat upp sina åtgärder för inre säkerhet, som påstås vara riktade mot misstänkta militanta islamister. Den använder sig i allt högre grad av lagen om statens inre säkerhet (Internal Security Act), som gör det möjligt att fängsla människor på obestämd tid utan rättegång, om de enligt regeringens uppfattning misstänks för att hota den nationella säkerheten.
Människorättsgrupper har konsekvent kritiserat missbruket av denna drakoniska lagstiftning. Malaysias högsta domstol har också begärt att parlamentet skall se över hur den används. Denna resolution kräver helt korrekt att lagen om statens inre säkerhet, och alla andra lagar som gör det möjligt att fängsla människor utan rättegång, skall avskaffas.
Det är också tydligt att regeringen använder kampen mot terrorismen som en förevändning för att slå ned regeringens motståndare och kritiker. Användningen av lagen om statens inre säkerhet har ofta varit politiskt motiverad och politiskt selektiv. Den har använts för att arrestera olika medlemmar av det civila samhället i Malaysia och hålla dem fängslade utan rättegång, inklusive oppositionsledare, akademiker, fackföreningsfolk och studenter, många gånger utan att åtala dem och de har ofta förvägrats att ta kontakt med en advokat.
Resolutionen sätter strålkastarljuset på det faktum att omkring 40 politiska aktivister har arresterats sedan 2001 i enlighet med denna lag. Resolutionen kräver att alla politiska samvetsfångar, inklusive de sex politiska fångar som uttryckligen nämns vid namn i resolutionen, som har fängslats för att de har utövat sin legitima rätt till politisk organisering och att hysa en avvikande mening, skall friges eller åtalas. Vi vill se att de antingen friges eller åtalas formellt och får en snabb och rättvis rättegång.
Avslutningsvis vill jag yrka på att allt framtida politiskt samarbete med Malaysia skall bero på om den malaysiska regeringen avskaffar lagen om statens inre säkerhet, och även friger samtliga politiska fångar så att alla malaysier kan känna sig säkra på att deras grundläggande mänskliga rättigheter respekteras så som det stadgas i deras författning.

Talmannen. -
Mina damer och herrar! Jag har nu äran att på Europaparlamentets vägnar välkomna en delegation med ledamöter från Folkrepubliken Laos nationalförsamling, som har tagit plats på hedersläktaren.
(Applåder)
Delegationen anförs av vicepresident Pany Yathotou och besöker Strasbourg med anledning av det tredje interparlamentariska mötet mellan Europaparlamentet och Laos. Vi önskar er ett informativt besök här vid Europaparlamentet.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Malaysia skulle på många sätt kunna vara en modell för stora delar av Asien, ja av Europa. När man betraktar författningen, som skapats av den kloke statsgrundaren Tunku Abdurahman, där de olika staterna förenas, där de nio sultanerna vart femte år väljer ett gemensamt statsöverhuvud, där de olika raserna och religionerna existerar tillsammans tämligen fritt från konflikter och våld, då skulle man kunna säga att Malaysia skulle duga som mönsterstat, och även när det gäller ekonomin har man ju - trots bakslagen de senaste åren - under årtionden gång på gång kunnat iaktta en enastående utveckling i detta land.
Desto mera dramatiskt är det att se vilka autokratiska drag Mahathirs regim börjar anta. Ena gången försöker han i ett politiserat islams namn att agera mot oliktänkande. Sedan missbrukar han å andra sidan kampen mot terrorismen, kampen mot islamismen, för att åter ingripa mot oliktänkande, bara under annan beteckning. Ena gången är han demokratins företrädare och försöker att vinna erkännande över hela världen, en annan gång är han en brutal autokrat som vägrar tillämpa ett minimum av rättsstatlighet. Det är ju vad det handlar om i samband med denna Internal Security Act, att över huvud taget en skälig rättslig prövning måste äga rum, att över huvud taget ett vederbörligt bevismaterial måste finnas, att man över huvud taget garanterar rimliga villkor i samband med frihetsberövande, att det också finns möjligheter som hör hemma i en rättsstat att protestera mot dessa fängslanden. Inget av detta garanteras för de politiska fångarna i Malaysia.
Därför måste vi använda både nästa toppmöte mellan EU och Asean och nästa toppmöte mellan EU och Asien för att energiskt yrka på att just en så viktig partner som Malaysia respekterar de mänskliga rättigheterna, återvänder till sina rötter, förnyar den fredliga samexistensen mellan de olika religionerna och folkgrupperna, och att dessa repressiva åtgärder äntligen försvinner, som de senaste åren ständigt har skärpts, vilket resulterar i ett ökande antal politiska fångar, vilket inte är förenligt med Malaysias ställning som prioriterad partner till Europeiska unionen.

Ford, Glyn (PSE). -
Herr talman! För inte så länge sedan representerade jag de europeiska socialisternas grupp vid Socialistiska internationalens utskott för Asien-Stillahavsområdet i Manila, där vi hade möjlighet att själva få höra om den alltmer repressiva regimen i Malaysia. Regeringen har utnyttjat de tragiska händelserna den 11 september som en ursäkt för att slå ned på fredliga demokratiska motståndare till den nuvarande regimen, människor som inte har någon anknytning vare sig till al-Qaida eller till någon terroristgrupp eller fundamentalistisk grupp.
Lagen om statens inre säkerhet, förordningen om undantagstillstånd (allmän ordning och brottsförebyggande) och lagen om farliga droger (särskilda förebyggande åtgärder) gör det alla möjligt att fängsla människor utan rättegång. Det är viktigt att rådet, kommissionen och parlamentet utövar påtryckningar mot den malaysiska regeringen för att den skall frige de som hålls fängslade enligt dessa lagar, upphäva lagarna och fullständigt återupprätta rätten till en rättvis och offentlig rättegång och respekten för mänskliga rättigheter i landet.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar Malaysias engagemang för att kämpa mot terrorismen och de konkreta åtgärder som har vidtagits för att fullgöra detta åtagande. Kommissionen tar emellertid oron över att kampen mot terrorismen emellanåt har haft en negativ inverkan på respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilket återspeglas i dagens debatt och i Malaysia, på största allvar.
Även om kommissionen ännu inte har en permanent närvaro i Kuala Lumpur så följer kommissionen, tillsammans med de medlemsstater som är närvarande i Malaysia, situationen för mänskliga rättigheter i landet, inklusive tillämpningen av lagen om statens inre säkerhet, genom kontakter med regeringen, oppositionspartierna, det malaysiska civila samhället och den nationella kommissionen för mänskliga rättigheter.
Som min kollega David Byrne klargjorde i debatten om denna fråga i fjol är kommissionen fortsatt bekymrad över användningen av lagen om statens inre säkerhet, i synnerhet om den används för att undertrycka legitima politiska meningsskiljaktigheter. Kommissionen anser att de malaysiska myndigheterna antingen bör frige politiska motståndare som hålls fängslade enligt lagen om statens inre säkerhet, eller ge dem möjlighet att få rättvisa i en öppen domstol.
Kommissionen fortsätter att stödja demarscher från Europeiska unionen i människorättsfrågor vid alla tillfällen. Den 8 maj antog kommissionen sitt strategidokument för Malaysia, där det föreslås att lämpliga finansieringsinstrument inom EG skall användas för att stödja styrelseformerna och det civila samhällets roll i Malaysia.
I genomförandet av denna strategi kommer vi att sträva efter en konstruktiv dialog i dessa frågor med Malaysias regering.

Maaten (ELDR).
Tack, herr talman! Mer än hälften av världens länder har avskaffat dödsstraffet i lagstiftningen eller i praktiken, och detta antal länder ökar. För övrigt handlar det här framför allt om länder som tidigare utgjorde en del av Sovjetunionen och andra närliggande länder. I Europa tar man också viktiga steg mot att avskaffa dödsstraffet, även i krigstid. Mer än trettiosex europeiska länder har röstat för det. Även i Asien ser vi att både regeringar och människorättsorganisationer börjar ta steg i den här riktningen.
Trots det, och trots de positiva steg som man nu tar i det japanska parlamentet, är situationen i Japan fortfarande mycket bekymrande. Antalet avrättningar per år är mindre än i många andra länder. Mellan 1993 och 2000 har trettionio fångar avrättats. Ändå är det omgivande systemet annorlunda än vad man hade kunnat förvänta sig av ett civiliserat och ledande industriland. Avrättningarna utförs genom hängning. Det dröjer femton till tjugo minuter innan den dödsdömde slutligen dör. I vissa fall har advokaterna till slut inte ens kunnat få tillbaka kroppen, utan bara de kremerade benresterna av fångarna.
Med utomordentligt stor entusiasm välkomnar jag det taiwanesiska justitieministeriets tillkännagivande av att dödsstraffet kommer att avskaffas i Taiwan år 2004. I Taiwan ägde avrättningar rum ända fram till 1998. Nu har man upphört med det, och i januari i år avskaffades lagen om ?Mandatory Death Penalty? (obligatoriskt dödsstraff) från 1944. Även i Sydkorea ser vi mycket hoppfulla tecken på att dödsstraffet kommer att avskaffas. Även det ser vi som något oerhört positivt.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag är säker på att vi alla minns alla de resolutioner som Europaparlamentet utarbetat mot dödsstraffet, som har lett till att det antal länder som har avskaffat dödsstraffet har ökat under de senaste åren, eller åtminstone att inga avrättningar ägt rum under de senaste åren i de länder som har utfärdat ett praktiskt moratorium.
I dag talar vi konkret om tre länder: Sydkorea, Taiwan och Japan. I dessa länder har vissa åtgärder vidtagits som åtminstone är hoppfulla.
I Japan har man lagt fram ett lagförslag och det japanska parlamentet har bildat en sammanslutning mot dödsstraffet. I Sydkorea har man lagt fram ett lagförslag som 155 av de 273 ledamöterna har undertecknat. I Taiwan har antalet brott som bestraffas med döden minskats. Jag anser att vi i och med dessa tre uppgifter kan hoppas på att dödsstraffet kan avskaffas i dessa tre länder inom en inte alltför avlägsen framtid.
Vi bör inte bara tänka på de hårda förhållanden som de dömda fångarna lever i, utan även på att det finns 70 fångar i Sydkorea och över 50 i Taiwan som väntar på avrättning. Europeiska unionen anser att dödsstraffet är grymt och oacceptabelt. Vi stöder följaktligen Europeiska rådets förslag om att det skall bli möjligt att nå ett allmänt avskaffande av dödsstraffet inom kort, vilket leder till att vi kan se mer hoppfullt på framtiden.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Dödsstraffets avskaffande utgör en hörnsten i det moraliska budskap som EU vill förmedla globalt, inte bara till demokratiska och fria länder, utan även, och inte minst, till diktaturer. Dödsstraffets avskaffande uttrycker också den människosyn om det lika, unika och okränkbara människovärdet, som har sina djupaste rötter i den judisk-kristna etiken i vår västerländska civilisation.
EU:s ställningstagande mot dödsstraffet bygger alltså på en medveten och djupt förankrad etisk och moralisk grund på vilken vår civilisations människosyn vilar. Unionens utvidgning innebär också att principen om dödsstraffets avskaffande utsträcks till nya länder i Östeuropa och det forna Sovjetunionen.
Vi kristdemokrater och liberalkonservativa i PPE-DE-gruppen beklagar att hävdandet av denna enande princip om dödsstraffets avskaffande som vi stöder fullt ut, i den aktuella resolutionen enbart är riktat till fria och demokratiska stater som Japan och Sydkorea, där just nu fotbolls-VM arrangeras, samt Taiwan.
Av någon anledning har socialistgruppen tillsammans med liberalerna de gröna och de vänstersocialistiska och forna kommunistiska partierna här i Europaparlamentet valt att överhuvudtaget inte uttrycka något om dödsstraffets avskaffande i grannländer som Kina och Nordkorea. Vi finner detta väldigt svårbegripligt och ensidigt och väljer därför att i den omröstning som stundar kl. 17.30 lägga ner våra röster.
I kampen för dödsstraffets avskaffande skall vi stå på en enad moralisk grund. Att uteslutande peka ut fria och demokratiska stater ger ett ensidigt intryck. Detta är djupt beklagligt.

Ford, Glyn (PSE). -
Herr talman! Jag har en viss sympati för Sacrédeus. Jag är emot dödsstraffet. Det måste avskaffas i hela världen, eventuellt med undantag för krigstid. Jag vädjade själv till talmannen Fontaine i denna kammare i fjol om att hon skulle skriva till de amerikanska myndigheterna för att protestera mot dödsstraffet för högerterroristen Timothy McVeigh. Ändå måste jag erkänna att jag röstade mot att denna fråga skulle tas med på föredragningslistan. Jag är inte övertygad om att det brådskar mot bakgrund av att Kim Dae-jung-regeringen i Sydkorea inte har tillåtit några dödsdomar att verkställas sedan han tillträdde i februari 1998.
I Taiwan har det, som sägs i resolutionen, nyligen genomförts en reform av strafflagen som innebär att dödsstraffet inte längre är obligatoriskt för vissa typer av våldsbrott, samtidigt som justitieministern har förklarat att detta är det första steget mot ett avskaffande av dödstraffet inom de tre kommande åren.
I Japan har det sedan 1993 funnits ett förbund för parlamentsledamöter som vill att dödsstraffet skall avskaffas. På sätt och vis finner jag det lustigt att resolutionen nio år senare välkomnar detta förbunds inrättande. Det motiverar nästan en plats i Guinness rekordbok som ett av historiens mest senkomna välkomnanden, och jag väntar med tillförsikt på att i framtiden få höra att Mafeking har blivit undsatt i en av våra resolutioner.
Förbundet för parlamentsledamöter för dödsstraffets avskaffande har 113 medlemmar från samtliga partier i båda kamrarna i Japan, vilket utgör nästan en sjättedel av parlamentsledamöterna. Förra året verkställdes endast två dödsdomar, och regeringen har aviserat att den kommer att verka för en ny lag som skall göra det möjligt för domarna att ersätta dödsstraffet med livstidsstraff utan möjlighet till villkorlig frigivning för brott som är belagda med dödsstraff. I alla fall, när frågan nu finns med på föredragningslistan så kommer vi naturligtvis att rösta för resolutionen, men i framtiden skulle vi kanske kunna koncentrera oss på de länder där verkställandet av dödsstraff i det närmaste, eller faktiskt, är en daglig företeelse.

Dupuis (NI).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill särskilt tacka fru Frassoni, ordförande i Verts-gruppen, för att hon tog upp denna fråga till omröstning i måndags som ett tillägg till brådskande frågor, och jag vill tacka Napoletano i socialistgruppen och Malmström i den liberala gruppen, PPE-gruppen - med all respekt för vår vän Sacrédeus - samt kommunistgruppen för deras stöd för denna resolution.
Jag tycker att vi måste välkomna detta enastående initiativ från Europarådet som gäller vissa länder, inte alla länder, men observatörsländerna inom Europarådet, och särskilt USA och Japan.
En delegation från Europarådet reste nyligen till Japan för att delta i ett seminarium som hölls i Japans riksdag, och trots vad Ford säger, var den parlamentariska allians som mycket riktigt existerar sedan nio år tillbaka lite halvsovande och har helt nyligen återupptagit sitt arbete.
Med detta vill jag säga att jag anser att frågan om dödsstraff i demokratiska länder är en sak, och dödsstraff i icke-demokratiska länder och diktaturer en annan. Jag vill gärna erkänna att det stora flertalet av fall - siffran är 98 procent - gäller diktaturer, men när det gäller diktaturer menar jag att den främsta prioriteringen kanske inte är att avskaffa dödsstraffet, utan i första hand att återupprätta rättssamhället och demokratin. Det är en helt annan kamp, de krafter vi har att mäta oss mot är helt andra, men jag tror att detta initiativ som gäller tre demokratiska länder, tre länder i den demokratiska delen av Asien, är viktigt, och det av ett avgörande skäl.
När vi möter de höga ledarna för folkrepubliken Kina konstaterar vi att deras grundläggande argument är att det skulle finnas en asiatisk modell för de mänskliga rättigheterna, en sorts relativistisk syn på de mänskliga rättigheterna. Vad vi då måste hävda, är att det inte finns någon asiatisk modell för de mänskliga rättigheterna. Det finns en universell modell för mänskliga rättigheter och demokrati, och att vinna över så viktiga länder som Japan, Sydkorea och Taiwan till dödsstraffsmotståndarnas sida är därför av avgörande betydelse för att hävda de mänskliga rättigheternas universella karaktär.
Det är därför uppenbart - och jag hoppas därmed kunna lugna Sacrédeus - att vi inte avstår från kampen för att avskaffa dödsstraffet i diktaturerna, men där utgör detta problem ett problem bland många andra. Vad som idag är viktigt är att hävda principen om universell giltighet, och jag tror också, kära kolleger, att vi måste börja fundera över en förändring av Europarådet. Idag överlappar Europarådet och Europeiska unionen varandra i och med utvidgningen, och jag tror att vi måste tänka oss att förvandla Europarådet till ett övergripande råd för demokratiska stater, där vi kan införliva länder som Canada och USA, precis som Japan och Sydkorea, för att verkligen smida en spjutspets i kampen för att hävda demokratin i hela världen, med utgångspunkt i kampen för att avskaffa dödsstraffet och för en internationell brottsmålsdomstol.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar parlamentets förslag till resolution om dödsstraffets avskaffande i Japan, Republiken Korea och Taiwan. EU arbetar för att dödsstraffet skall avskaffas helt och hållet, och detta är en av stöttepelarna för dess politik för mänskliga rättigheter.
Samtidigt som EU verkar för att uppnå detta mål och i enlighet med EU:s riktlinjer för att dödsstraffet skall avskaffas, kräver EU att användningen av dödsstraffet gradvis skall inskränkas, där det fortfarande existerar, och insisterar på att det genomförs i enlighet med minimikrav. Där så är lämpligt utövar EU även påtryckningar för införandet av ett moratorium för genomförandet av avrättningar.
EU bekräftade sitt engagemang för dödsstraffets avskaffande genom att lägga fram en resolution för kommissionen för mänskliga rättigheter i Genève i år. Många aktiviteter som syftar till avskaffande av dödsstraffet har erhållit stöd inom ramen för Europeiska initiativet för mänskliga rättigheter och demokrati.
Finansieringen av sådana projekt har nyligen bekräftats som en prioritet i kommissionens meddelande, eller policydokument av den 8 maj 2001, om unionens roll för att främja mänskliga rättigheter och demokratisering i tredje land.
Kommissionen välkomnar vissa av de positiva steg som tagits av de tre berörda länderna, och, för det första, den rättframma diskussionen vid ett seminarium i Tokyo i maj 2002 om ?Rättvisa och mänskliga rättigheter i Europarådets observatörsstater: avskaffandet av dödsstraffet? och inrättandet av ett förbund för japanska parlamentsledamöter som vill att dödsstraffet skall avskaffas, för det andra, det lagförslag om dödsstraffets avskaffande som framlagts i Republiken Korea och som fick stöd av en majoritet i Nationalförsamlingen i fjol, och för det tredje, ändringen av strafflagen i Taiwan som minskar det antal brott för vilka dödsstraffet är obligatoriskt.
Likväl, då man var medveten om att en hel del återstår att göra för att avskaffa dödsstraffet i hela den asiatiska regionen, beslöt EU 2001 att förstärka sin strategi för att avskaffa dödsstraffet i den delen av världen på grundval av 1998 års riktlinjer om dödsstraffet. Europeiska unionens kommande årsrapport om de mänskliga rättigheterna för 2001/2002 kommer att innefatta en redogörelse över de åtgärder som vidtagits i regionen.
EU kommer att fortsätta sina ansträngningar för att avskaffa dödsstraffet i regionen.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär Liikanen!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om följande tre resolutionsförslag:
B5-0367/2002 av van Dam för EDD-gruppen om mul- och klövsjuka och om fotbolls-VM i Sydkorea,
B5-0369/2002 av Redondo Jiménez m.fl. för PPE-DE-gruppen, Kreissl-Dörfler m.fl. för PSE-gruppen, Mulder för ELDR-gruppen, Lucas och Wyn för Verts/ALE-gruppen, Berlato och Hyland för UEN-gruppen om mul- och klövsjuka och om fotbolls-VM i Sydkorea,
B5-0377/2002 av Jové Peres m.fl. för GUE/NGL-gruppen om mul- och klövsjuka och om fotbolls-VM i Sydkorea.

van Dam (EDD).
Herr talman! Många fotbollsälskare i Europa följer matcherna i Sydkorea med stor uppmärksamhet. Förvåning varvas med besvikelse. Vem hade till exempel väntat sig att Frankrikes lag skulle bli utslaget så snabbt? Zidane gjorde det i vilket fall som helst inte. Även kandidatlandet Sloveniens lag är för övrigt utslaget. När Zidane och hans lag kommer hem kommer de att utgöra en fara för miljontals djur i Europa. I Sydkorea härjar mul- och klövsjukan. Återvändande spelare och supportrar kan föra med sig viruset på skorna eller i livsmedel.
Herr talman! Kontrollen på europeiska flygplatser och vid de yttre gränsposterna är minimal. Kontrollen måste utföras mycket noggrannare, helst enligt amerikansk modell. Det måste bli en standardprocedur att resenärer som kommer från mul- och klövsjukekänsliga områden får fylla i ett frågeformulär och att de desinficeras. Det ena europeiska laget efter det andra försvinner från fältet i Korea. Det får inte vara så att alla får och kor också snart måste rymma fältet till följd av den slapphänta hållningen vid de europeiska gränserna.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Som van Dam sade, finns det fortfarande många människor kvar i Korea. Man beräknar att det för närvarande finns mellan 650 000-700 000 personer från Europeiska unionen där, som kommer att återvända till sina ursprungsländer, och i Korea har man haft mul- och klövsjuka för en mycket kort tid sedan.
Rådets direktiv 72/462 om hälsoproblem och problem som rör veterinärbesiktning vid import från tredje land av nötkreatur, svin och färskt kött tillämpas inte för det kött som turisterna har med i sitt personliga bagage, under förutsättning att mängden inte överstiger ett kilo, och att det är kött från nötkreatur, svin eller färskt kött som är för personlig konsumtion. Med tanke på att vi vet att mul- och klövsjukeviruset kan överföras från livsmedel som har producerats av smittat kött, och som transporteras av turisterna och att smittan är överförbar till människor, att människan kan vara smittbärare utan att själv smittas, som van Dam även sade, är de kontroller som medlemsstaterna genomför vid Europeiska unionens gränser, såväl externa som interna, slappa och det är ännu värre på flygplatserna. Dessa brister har redan betonats av kommissionens livsmedels- och veterinärkontor, som pekar på allvarliga brister i kontrollerna av importen av livsmedel och djur.
Parlamentet begär därför att kommissionen uppmanar medlemsstaterna att genomföra strängare kontroller på flygplatserna, att man även genomför en omfattande informationskampanj som riktas till alla turister som har rest dit om de risker de löper när de återvänder på grundval av de allmänna reglerna för djurhälsa från Internationella byrån för epizootiska sjukdomar, och att man kräver att resenärerna undertecknar en ansvarsförsäkran för att få komma in i Europeiska unionen om personen kommer från ett land som inte har varit fritt från denna sjukdom i minst tre månader.
Eftersom fotbolls-VM avslutas den 30 juni och personer då kommer att återvända bör kommissionen brådskande lägga fram ett lämpligt administrativt lagstiftningsförfarande som innehåller så stränga regler som möjligt för gränskontroller, liknande dem som tillämpas för andra tredje länder, för att se till att mul- och klövsjukeviruset inte kommer in i Europeiska unionen igen.

Kindermann (PSE)
Herr talman! Enligt befintliga vetenskapliga rön kan man ju utgå ifrån att mul- och klövsjukan är en av de farligaste sjukdomarna för våra klövdjursbesättningar. Det är ju så att om man får in denna farliga djursjukdom i besättningar som inte är vaccinerade leder detta till en explosionsartad spridning. Det har vi ju för bara kort tid sedan upplevt, när mul- och klövsjukan bröt ut i Storbritannien. Vilka skador som då uppkommer, det vet vi också.
Nu spelar det ingen roll om mul- och klövsjukan finns eller har brutit ut i Sydkorea eller i något annat land på denna jord. Genom den rörlighet som gäller för människor och varor, som ju med minsta tidsfrist kan flyttas från en ort till en annan, finns alltid en potentiell fara. Då frågar jag kommissionen om de förebyggande åtgärder som används verkligen är tillräckliga för att avvärja denna fara även på lång sikt. Vi vet att den europeiska strategin för bekämpning av epidemier bland djur fortfarande har sina brister. Kunskapsnivån, som normalt sett ju också måste bli högre med tiden, gäller ju fortfarande för det fall då vaccinering inte äger rum. Jag frågar kommissionen om man ändå inte borde försöka att inför framtiden ändra på strategin för bekämpning av epidemier bland djur, just i fråga om mul- och klövsjuka, så att det förebyggande arbetet kan kontrolleras mycket bättre. Det förebyggande arbetet börjar ju, som Redondo och även de föregående talarna sade, redan på flygplatsen eller på järnvägen. Det förebyggande arbetet ligger emellertid också till en mycket viktig del hos den enskilde djurhållaren, och jag måste säga att där förekommer också mycket negativa fenomen. För mig är det ställt utom allt tvivel, när jag ordnar en dag med öppen lantgård, det har jag gång på gång konstaterat, att stadsborna springer genom ladugården utan att det vidtas några som helst åtgärder till skydd mot epidemier.
Allt detta sammantaget skulle dock enligt min uppfattning vara en möjlighet att sätta stopp för denna farliga farsot. Att vi kan utrota den helt och hållet, och det har vi under de gångna åren gång på gång utgått ifrån, det tvivlar jag starkt på. Alltså pläderar jag för att man skall genomföra ett förebyggande arbete som också är värt namnet, och här ber jag kommissionen om ett välgrundat svar.

Maaten (ELDR)
Herr talman! Det är i alla avseenden bättre att förebygga än att läka. Det är ett av det tillfälliga utskottet för mul- och klövsjukas uppgift att, under Redondo Jiménez dynamiska ordförandeskap, undersöka den saken och lägga fram en rapport om det nästa år.
Men nu måste vi göra allt för att förhindra den här importen av mul- och klövsjukeviruset. Utbrottet i Sydkorea uppmärksammas nu eftersom VM i fotboll råkar äga rum där. Många supportrar åker dit. Vissa kommer tillbaka, och vissa långt tidigare än de hade önskat, och alltså finns det en risk för att de för med sig mul- och klövsjukeviruset.
Men redan nu - som dr Kindermann helt korrekt påpekar - kommer varje dag resenärer, turister tillbaka från Afrika och Asien där mul- och klövsjuka med dess många varianter är en daglig realitet.
Den stora frågan är vad Europeiska kommissionen och medlemsstaterna har gjort för att skydda de yttre gränserna sedan det förra utbrottet av mul- och klövsjuka. Dagliga resenärer märker över huvud taget ingen skillnad sedan dess. Och ändå orsakade det senaste utbrottet av mul- och klövsjuka skador för flera miljarder för den europeiska ekonomin. Bättre gränsbevakning kostar naturligtvis också mycket pengar, men det är mycket billigare jämfört med vad vi blivit tvungna att betala med anledning av det förra utbrottet av mul- och klövsjuka. Ekonomiskt sett är det en utomordentligt lönsam investering. Vi måste nu göra som man har gjort i USA, Japan, Australien och Nya Zeeland och införa stränga böter för import av livsmedel från länder som befinner sig i farozonen när det gäller smittsamma djursjukdomar.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Kommissionen vill tacka Europaparlamentet för denna lägliga påminnelse om de risker som är förknippade med mul- och klövsjukan. Utbrottet i Republiken Korea sammanfaller med VM i fotboll då tusentals européer kommer att vara närvarande för att stödja sina fotbollslag. Det är uppenbart att vi måste vara på vår vakt mot eventuella risker för att de kan komma i kontakt med sjukdomen och föra den med tillbaka till Europeiska unionen.
Vi bör dock inte koncentrera vår uppmärksamhet endast på Korea. Faktum är att mul- och klövsjukan är spridd över hela världen. Samtliga länder där det finns mul- och klövsjuka utgör en potentiell risk för medlemsstaterna, och därför måste problemet angripas på ett generellt sätt.
Även om det verkar som om utbrotten i Republiken Korea har inträffat åtminstone 40 km från närmaste fotbollsarena, kan vi inte ignorera det potentiella hotet mot medlemsstaterna. Denna fråga diskuterades därför med medlemsstaterna vid Ständiga kommittén för livsmedelskedjans möte den 8 maj 2002.
Jag känner också till att Redondo, ordförande för parlamentets utskott för mul- och klövsjuka, tog upp frågan direkt med min kollega David Byrne. Detta ägde utan tvekan rum som ett led i det pågående arbetet i parlamentets tillfälliga utskott för mul- och klövsjuka. Jag förstår att utskottets arbete i första hand fokuseras på frågan om kontroller, inklusive av passagerare vid införselorter till EU.
Kommissionen har därefter påmint samtliga medlemsstater om att de i enlighet med gemenskapsrätten inte har rätt att importera djur som är mottagliga för mul- och klövsjuka och produkter från dem (färskt kött, köttprodukter, köttberedningar, mjölk, mölkprodukter osv.). De har även underrättats om att passagerare inte får importera livsmedel från Korea enligt EU:s lagstiftning.
Kommissionen har begärt att samtliga medlemsstater skall se till att särskilda åtgärder för att höja den allmänna medvetenheten bland resenärer som besöker Korea vidtas på flygplatser, och att kontrollerna för varor från Republiken Korea vid införselorter till gemenskapen förstärks.
Efter mul- och klövsjukeepidemin 2001 har kommissionen utarbetat ett antal förslag som angriper de frågor som har att göra med mul- och klövsjuka, inklusive åtgärder för att höja den allmänna medvetenheten. Kommissionen har för avsikt att inom kort lägga fram ett förslag för att höja den allmänna medvetenheten och förstärka kontrollerna av passagerare på införselorter.
Man bör dock inte underskatta de tekniska och logistiska problem, och följaktligen de ekonomiska konsekvenser, som är förknippade med sådana förfaranden. Man får inte bortse från att EU, till skillnad från Australien eller Nya Zeeland, har en lång landgräns. Varje år reser flera miljoner människor mellan våra medlemsstater och tredje länder där mul- och klövsjukan är endemisk.
Utöver det finns det flygförbindelser med 90 länder som inte har erkänts internationellt som fria från mul- och klövsjuka och smitta. Utmaningens omfattning framgår även av de existerande svårigheterna med att bekämpa narkotikasmuggling i gränsöverskridande transporter.
Avslutningsvis vill jag tacka Europaparlamentet för att man har höjt den allmänna medvetenheten om de risker som härrör från mul- och klövsjuka. Jag är övertygad om att frågan kan ges en mera detaljerad behandling efter betänkandet från utskottet för mul- och klövsjuka och mot bakgrund av kommissionens kommande förslag om mul- och klövsjuka.
Jag skall vidarebefordra protokollet från denna debatt till min kollega David Byrne.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär Liikanen!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om följande sex resolutionsförslag:
B5-0333/2002 av Messner m.fl. för Verts/ALE-gruppen om Nepal,
B5-0345/2002 av van den Bos för ELDR-gruppen om situationen i Nepal,
B5-0358/2002 av van den Berg för PSE-gruppen om situationen i Nepal,
B5-0365/2002 av Thomas Mann und m.fl. för PPE-DE-gruppen om Nepal,
B5-0368/2002 av Collins för UEN-gruppen om situationen i Nepal,
B5-0378/2002 av Di Lello Finuoli och Seppänen för GUE/NGL-gruppen om situationen i Nepal.

Mann, Thomas (PPE-DE)
Herr talman! Den förnyade upptrappningen av våldet i Nepal är oroväckande och äventyrar stabiliteten i hela regionen. Vid ett nattligt anfall av de maoistiska rebellerna mot armélägret Nepalganj i slutet av maj dog över 100 rebeller och många soldater. Sedan konfliktens utbrott för sex år sedan har antalet dödsoffer ökat till 3 500.
Trots internationella fredsappeller finns det inga tecken som tyder på att våldet kommer att upphöra. Till yttermera visso, enligt uppgifter från familjer i Katmandu och i landets västra delar, som jag sedan år tillbaka står i kontakt med och som jag regelbundet besöker, skärps striderna från dag till dag. Rebellerna förstör målmedvetet infrastrukturen, avskärmar befolkningen från elförsörjningen och mördar å ena sidan de dåligt utbildade poliserna och å andra sidan regeringens ombud i provinserna.
Fortfarande står en överväldigande majoritet av nepaleserna bakom monarkin. De stöder kung Gyanendra, som under de senaste svåra månaderna har vunnit avsevärt i auktoritet. På anhållan av premiärminister Sher Bahadur Deuba har han upplöst parlamentet i förtid och utlyst nyval till den 13 november i år. Han har vädjat till alla befolkningsgrupper att genom ett högt valdeltagande entydigt bekänna sig till demokratin och därigenom bidra till inrikespolitisk stabilitet.
Europeiska unionen ger under de närmast följande fem åren Nepal ett understöd på omkring 15 miljoner euro, vilket är helt rätt. Men den bör, och nu talar jag för Europeiska folkpartiets och Europademokraternas grupp, sända oberoende observatörer för att övervaka att dessa val i november blir rättvisa, fria och hemliga.
Som en möjlig medlare i denna konflikt, herr kommissionär, bör Europeiska unionen mycket väl kunna stå till förfogande. Oberoende av detta får ansträngningarna inte minska med att ta vara på varje till buds stående chans till förhandlingar mellan de inblandade parterna. Vi förväntar oss också ett oklanderligt rättsförfarande för den fängslade Krishna Sen, en tongivande gerillaledare, och ytterligare fyra personer som beskylls för att vara medlemmar i det förbjudna kommunistiska partiet.
Nepal - jag känner landet mycket väl - är ett av de fattigaste länderna i världen, men också ett av de mest fascinerande. Det är för närvarande berövat sin huvudsakliga inkomstkälla, turismen. Varför? Med tanke på avsaknaden av säkerhet i denna härliga region i Himalaya avstår tusentals utländska besökare från att resa i landet.
Men vid sidan om ordnade förhållanden inom denna stat behöver Nepals befolkning framför allt konkreta åtgärder, hållbara åtgärder, ekonomiska och strukturella reformer i alla delar av landet för att äntligen komma ur sin fattigdom. Fattigdom är en av de viktiga orsakerna till våld.

Ford, Glyn (PSE). -
Herr talman! Beträffande den senaste debatten kan jag inte avstå från att konstatera att kommissionär Liikanen inte tackade de europeiska fotbollslag som lämnade sina bidrag till att minska sannolikheten att överföra mul- och klövsjuka från Sydkorea genom att lämna turneringen på ett tidigt stadium.
Jag talar för den socialistiska gruppen om resolutionen om situationen i Nepal, där vi har en situation där maoistiska rebeller hotar en mycket bräcklig konstitutionell monarki, och det finns en risk för att den situationen snabbt kan övergå i ett inbördeskrig. Flera tusen människor har dött och hundratals har arresterats. Vägen framåt är uppenbar: regeringen måste säkerställa en respekt för mänskliga rättigheter och inrikes lagar. Den påstådda massakern på 500 maoistiska gerillasoldater i maj, kommer, om det är sant, bara att förvärra situationen.
Vi måste erbjuda Europeiska unionens resurser för att försöka att finna en fredlig lösning på den nuvarande konflikten, och ekonomiska resurser för att hjälpa till med återuppbyggnaden av ekonomin, i synnerhet på landsbygden. Nepals regering måste själv återupprätta lag och ordning, och det finns ett behov av att ordna med en oberoende undersökning av anklagelserna mot säkerhetsstyrkorna.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag måste erkänna att jag höll på att säga att Finland lät England och Tyskland gå vidare till VM i fotboll eftersom det ville vara fritt från mul- och klövsjuka, men det verkliga skälet var otur i de två matcherna.
Jag övergår nu till Nepal. Kommissionen beklagar det ökande antalet offer för de kontinuerliga sammanstötningarna mellan maoistiska styrkor och regeringsstyrkor, i synnerhet sedan undantagstillståndet utlystes. EG är särskilt bekymrat över följderna av att författningsenliga garantier har upphävts och över rapporterna om övergrepp begångna i samband med terrorattacker och av säkerhetsstyrkorna.
Avbrottet i förhandlingarna med de maoistiska ledarna som inleddes av den nya premiärministern Deuba i november 2001 var en besvikelse för EU. Den nya vågen av terroristattacker har fått katastrofala följder för ekonomin och hela utvecklingsprocessen i Nepal håller successivt på att avbrytas.
Kommissionen är dessutom bekymrad över att upplösningen av Representanthuset utgör ett bakslag för demokratin i Nepal. Framflyttningen av de nya valen till den 13 november 2002, inrättandet av en ?övergångsregering? och utvidgandet av undantagstillståndet kommer inte att underlätta en lösning av det maoistiska problemet. Det kommer att öka de nepalesiska institutionernas demokratiska underskott ytterligare, samtidigt som de mest angelägna administrativa reformerna försenas ytterligare.
Kommissionen uppmanar den politiska klassen i Nepal att få slut på den inre splittring och personliga rivalitet som är en av orsakerna till det endemiska kristillståndet i Nepal.
Trots den politiska krisen, har kommissionen åtagit sig att stödja Nepals uthålliga utveckling. De viktigaste målen för EU:s nya samarbetsstrategi för Nepal för 2002-2006 kommer att vara ett befästande av demokrati, konfliktförebyggande och fattigdomsbekämpning. Utvecklingsbistånd kommer att lokaliseras till de mest eftersatta områdena i landet, inklusive områdena i väster, med förhoppningen att förbättra lokalbefolkningens socioekonomiska villkor, och därigenom reducera eventuella promaoistiska sympatier.
Kommissionen överväger för närvarande möjligheten att stödja valen den 13 november 2002 med EU-observatörer. Kommissionen har även planerat att mobilisera konfliktförebyggande resurser genom sin mekanism för akuta ingripanden, efter en helhetsbedömning av situationen och en detaljerad rapport som genomfördes i februari 2002.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär Liikanen!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 16.55 och återupptogs kl. 17.30.)

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Det rör sig bara om två tekniska rättelser. För det första, talas det i skäl K om 3,5 miljoner kongoleser. Detta antal känner ingen till exakt, därför ber vi att man bara skall tala om miljoner. Den andra anmärkningen hänför sig till stycke 5. Där talas det om ett avtal som skulle ha undertecknats den 19 maj, men det undertecknades den 19 april, vilket med rätta påpekades redan under debatten. Vi begär att dessa båda punkter skall korrigeras.

Talmannen. -
Posselt, jag måste säga till er att denna rättelse finns i akten, och vi kommer att få det bekräftat när vi kommer fram till stället ifråga.
angående skäl H:

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Vi har lagt fram ett muntligt ändringsförslag med ett tillägg till skäl H: ?Det är beklagligt att vissa deltagare inte har accepterat att ansluta sig till detta avtal och alla kongolesiska parter uppmanas till ansvar, kompromiss och respekt för den ram som upprättats i Lusaka-avtalet och de tidigare resolutionerna från Förenta nationerna?.
Detta ändringsförslag återspeglar de åsikter som har framkommit under debatten, och jag tror att det råder enighet om detta med de övriga grupperna. Det handlar om att ta med allt som Europeiska unionen sagt om Sun City, eftersom endast den första delen av resolutionen har tagits med.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Herr talman! Följande stycke bör fogas till artikel 5, efter orden ?det civila samhället?: ?beklagar att oppositionspartierna (UDPS, Fonus, Palu och MNC/L) liksom andra partier och plattformar som representerar det civila samhället inte har undertecknat avtalet av den 19 april.?
Talmannen. -
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.

Sacrédeus (PPE-DE)
 Jag har röstat nej till betänkandet. Regioner som gränsar till kandidatländerna kommer att uppleva effekterna av utvidgningen snabbare och mer direkt än de nuvarande medlemsländerna. Därför ser kristdemokraterna inget fel i att såsom kommissionen föreslår tilldela särskilda medel för att förbättra infrastrukturen samt exempelvis gynna ungdomsutbyten med angränsande regioner i kandidatländerna.
Däremot anser vi inte att ytterligare medel behöver tillföras jämfört med kommissionens förslag. Vi finner det dessutom omotiverat att små och medelstora företag skulle tilldelas ytterligare stöd för att klara konkurrensen från kandidatländerna under lång tid framåt. Tvärtom bör dessa företag se utvidgningen som en positiv utmaning.
Kristdemokraterna stöder inte betänkandets krav på tidsbegränsade övergångsperioder för friheten att tillhandahålla tjänster och den fria rörligheten för arbetstagare om man kommer överens med fackföreningar och lokala företag. I praktiken skulle det skapa ett andra klassens EU-medlemskap.
Avslutningsvis ifrågasätter vi om behovet av stöd till dessa totalt 23 regioner i Finland, Tyskland, Österrike, Italien och Grekland verkligen är större än motsvarande stödbehov till gränsregionerna mellan kandidatländerna och deras östliga grannar.
