Flerårigt program 2010-2014 om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa (Stockholmsprogrammet) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om det fleråriga programmet 2010-2014 om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa (Stockholmsprogrammet).
Beatrice Ask
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Ärade utskottsordförande, parlamentsledamöter! Vid Europeiska rådets möte den 10-11 december kommer ett nytt femårigt program för området frihet, säkerhet och rättvisa att antas. Programmet ska efterträda det nu gällande Haagprogrammet från 2004. Det nya programmet har föregåtts av en lång förberedelseprocess som inleddes för över två år sedan genom de så kallade framtidsgrupperna.
Programmet kommer att bygga på kommissionens meddelande men också på de många synpunkter som framförts från nationella parlament, det civila samhället och olika EU-organ och -byråer under processens gång. Programmet är naturligtvis också ett resultat av intensiva kontakter och ingående förhandlingar med EU:s medlemsstater, men också med Europaparlamentet. Europaparlamentets inställning till det framtida samarbetet är betydelsefullt, inte minst mot bakgrund av den förstärkta roll som parlamentet får genom Lissabonfördraget.
Utifrån de tidigare arbetsprogrammen Tammerfors- respektive Haagprogrammen så har betydande framsteg gjorts av EU på området för frihet, säkerhet och rättvisa. Men Europa står fortfarande inför utmaningar som vi måste lösa gemensamt på europeisk nivå. Ikraftträdandet av Lissabonfördraget ger oss nya möjligheter att göra det, och det nya fleråriga arbetsprogrammet Stockholmsprogrammet kommer därför att baseras på de nya möjligheter som Lissabonfördraget ger.
Visionen för Stockholmsprogrammet är ett tryggare och öppnare Europa, där enskildas rättigheter värnas. Medborgarnas, de enskilda människornas, behov ska tydligare än tidigare vara utgångspunkten för det framtida samarbetet på området. Vi arbetar på uppdrag av medborgarna, och det framtida EU-samarbetet måste kännas angeläget för våra medborgare. Det bör därför utgå från verkliga problem, ställa relevanta frågor och inriktas på konkreta åtgärder som ger ett mervärde i människors vardagsliv.
Det framtida samarbetet på området ska också bygga på en bättre balans mellan åtgärder som syftar till att skapa ett säkert och tryggt Europa och åtgärder som syftar till att skydda den enskildes rättigheter.
Utifrån ett medborgarperspektiv är brottsbekämpning viktigt. Medborgarna förväntar sig att EU-samarbetet underlättar insatser mot den gränsöverskridande kriminaliteten, men de förväntar sig också frihet och rättvisa. Som jag betonat förr inför Europaparlamentet så måste åtgärder som syftar till att åstadkomma ökad trygghet och åtgärder för att säkerställa rättssäkerhet och individens rättigheter gå hand i hand, och det är naturligtvis också möjligt.
När det gäller bekämpandet av den gränsöverskridande brottsligheten är utmaningarna stora. Narkotikahandel, människohandel och terrorism är en realitet på vår kontinent, samtidigt som vi har fått nya typer av brottslighet, exempelvis på grund av Internet. Vi kan inte låta nations- eller myndighetsgränser hindra de brottsbekämpande myndigheterna från att effektivt utföra sitt arbete.
Det gränsöverskridande brottsbekämpningssamarbetet har utvecklats, men vi har mer kvar att göra för att uppnå ett effektivt europeiskt polisiärt och straffrättsligt samarbete. Det behövs gemensamma lösningar på gemensamma problem. Ett väl utvecklat polissamarbete, ett effektivt informations- och erfarenhetsutbyte och välutvecklade arbetsmetoder är grundläggande för att hantera dessa problem.
En central del i brottsbekämpningen är naturligtvis ett effektivt och behovsanpassat informationsutbyte. På europeisk nivå bör man i vissa fall standardisera, behovsanpassa och effektivisera informationsutbytet. Samtidigt är det ytterst viktigt att säkerställa att informationsutbytet väl uppfyller de grundläggande krav på data- och integritetsskydd som vi måste ställa och att inte mer information samlas in och lagras än vad som behövs för att uppfylla syftet. Vi ska skapa ett säkert Europa där den gränsöverskridande brottsligheten bekämpas effektivt samtidigt som den personliga integriteten respekteras. Det är fullt möjligt och helt nödvändigt att göra båda sakerna. Det handlar om att rätt balansera olika insatser.
Principen om ömsesidigt erkännande ska fortsättningsvis vara en grundprincip för det rättsliga samarbetet. En förutsättning för att medlemsstaterna ska vilja erkänna och verkställa andra staters domar och beslut är att det finns ett ömsesidigt förtroende för de rättsliga systemen. Det handlar också om förtroende mellan våra nationella myndigheter och om att medborgarna ska känna förtroende för de åtgärder som man beslutar om. Ett sätt att öka förtroendet är att öka kunskapen om varandras rättsliga system. Det kan röra sig om utbildningsinsatser, utbytesprogram, förstärkning av befintliga nätverk och välutvecklade utvärderingsmekanismer.
Men den kanske viktigaste förtroendeskapande åtgärden är att garantera vissa minimirättigheter oavsett var man befinner sig i unionen. Det handlar om enkla saker som att t.ex. på ett språk som man förstår få reda på vad man är anklagad för och vilka rättigheter man har som misstänkt eller brottsoffer i en rättsprocess. Det är mycket glädjande att vi inom rådet har kunnat enas om en färdplan för hur de processuella rättigheterna för misstänkta och tilltalade ska tas om hand och genomföras steg för steg. Det är önskvärt att färdplanen görs till en del av Stockholmsprogrammet och jag tror också att det kommer att bli så.
Stockholmsprogrammet bör även ha ett tydligt brottsofferperspektiv. Medborgare som blir utsatta för brott i det egna landet eller i en annan medlemsstat bör få relevant information på ett språk som de förstår och erbjudas lämpligt stöd, information och skydd före, under och efter det straffrättsliga förfarandet. Därutöver bör brottsoffer också erbjudas adekvat ersättning för den skada som de orsakats.
Slutligen vill jag säga ett par ord om de civilrättsliga frågorna, som i hög utsträckning påverkar och berör enskilda medborgares vardagsliv. En konkret fråga är översynen av Bryssel I-förordningen om erkännande och verkställighet av avgöranden från andra medlemsstater. Det kan låta som väldigt tekniska frågor, men de är av stor betydelse för enskilda medborgare.
En av de viktigaste frågorna gäller avskaffandet av exekvaturförfarandet. Idag måste den som vill ha ett avgörande verkställt i en annan medlemsstat först ansöka om och sedan beviljas verkställighet av en domstol i det landet. Det tar tid och medför kostnader för den enskilde. Vi har noterat att det finns ett stort stöd för avskaffandet av exekvaturförfarandet men att det måste förenas med processuella garantier och regler om lagval.
Detta var några av de stora och viktiga frågor som lyfts fram av Sverige, liksom av många medlemsstater. Jag vill tacka så mycket för uppmärksamheten och ser fram emot att få lyssna till era kommentarer och svara på frågor. Men innan jag gör det vill jag lämna över ordet till min ministerkollega Tobias Billström, som har ansvar för och ska presentera några av de asyl- och migrationsfrågor som är betydelsefulla i det kommande Stockholmsprogrammet.
Tobias Billström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka Europaparlamentet för ett mycket gott samarbete i fråga om det europeiska stödkontoret för asylfrågor. Det återstår några formaliteter att reda ut, men snart finns förutsättningarna på plats för att inrätta kontoret. Rådet ser mycket positivt på det konstruktiva samarbetet med Europaparlamentet som lett till att vi uppnått detta resultat. Det bådar gott inför det utökade samarbete som vi står inför i och med Lissabonfördragets ikraftträdande. Att vi har kunnat komma fram till ett snabbt beslut i fråga om stödkontoret är ett gott exempel på en effektiv och väl fungerande medbeslutandeprocess.
Det vi ska debattera här i dag är ju det kommande femårsprogrammet för arbetet med de rättsliga och inrikes frågorna. Jag vill börja med att konstatera att det har hänt mycket inom EU på asyl- och migrationsområdet de senaste åren. Vi har till exempel fattat beslut om gemensam lagstiftning både i fråga om de första grunderna för en gemensam invandringspolitik och för ett gemensamt asylsystem. Det är en målsättning som för övrigt slogs fast i de båda föregående arbetsprogrammen från Tammerfors och Haag. När Europeiska rådet förra året antog den europeiska pakten för asyl och invandring gavs ny politisk kraft åt detta politikområde. Nu är det dags att slå fast kursen för den fortsatta utvecklingen av politiken på detta område. Utgångspunkten i vårt arbete är att väl hanterad migration kan vara positivt för alla berörda aktörer, inte bara för de enskilda medlemsstaterna och för EU som helhet, utan även för ursprungsländerna och de enskilda migranterna. Om vi ska kunna leva upp till målen i Lissabonstrategin om att EU ska vara en dynamisk och konkurrenskraftig ekonomi, kommer vi sannolikt att behöva öppna för arbetskraftsinvandring i större utsträckning än vad som görs i dag, inte minst med tanke på den demografiska utmaning som vi står inför.
För att understryka migrationens internationella dimension bör frågan om samarbete med ursprungs- och transitländer inom ramen för den globala ansatsen för migration och utveckling vara avstampet i Stockholmsprogrammet. De instrument som utvecklats, som exempelvis partnerskap för rörlighet, bör fortsätta att utvecklas och konsolideras på ett strategiskt sätt. Kopplingen mellan migration och utveckling måste bättre tillvaratas, och lämpliga åtgärder för att bättre ta tillvara migrationens positiva effekter på utvecklingen måste stärkas.
I arbetet med Stockholmsprogrammet har det framkommit att det råder enighet kring uppfattningen att medlemsstaterna tillsammans och på ett samordnat sätt måste motverka den olagliga invandringen till EU. Utvecklandet av en effektiv återvändandepolitik är en viktig faktor i detta arbete. Det råder ingen tvekan om att Frontex har en viktig funktion att fylla i det sammanhanget, och det är tydligt att medlemsstaterna vill se byrån förstärkt. Att öka samarbetet med ursprungs- och transitländerna är också av största intresse. Jag vill dock understryka att det i arbetet mot den olagliga invandringen är viktigt att vi upprätthåller en balans, så att säkerhetsinriktade åtgärder inte genomförs på bekostnad av att laglig invandring till EU kompliceras eller att asylsökandes tillgång till asylprocessen försvåras. Riskerna för sårbara grupper, exempelvis ensamkommande barn, måste också minimeras. Kommissionen kommer att ta fram en handlingsplan med åtgärder som beaktar barnets bästa.
Frågan om solidaritet och ansvarsfördelning kommer att tas upp i Stockholmsprogrammet. Det finns inga enkla lösningar. Vår utgångspunkt bör vara att sträva efter breda och hållbara lösningar, utifrån den globala ansatsen för migration och insikten att gemensamt samarbete med tredje land är en avgörande faktor. Någon form av solidaritetsmekanism för att kunna hjälpa de medlemsstater som befinner sig under särskilt tryck och tar emot en oproportionerligt stor andel asylsökande behöver utvecklas. Medlemsstaterna måste också få stöd för vidare kapacitetsuppbyggnad. Frontex måste stärkas och få en större roll i återvändandearbetet. Målsättningen är att vi på ett bättre sätt ska kunna visa solidaritet både med de medlemsstater och de tredje länder som är mest utsatta för ett migrationstryck. Samtidigt måste vi vara tydliga med att det krävs en heltäckande ansats som är hållbar på både kort och lång sikt.
Det är viktigt att det i Stockholmsprogrammet slås fast att det sedan tidigare utsatta målet att skapa ett gemensamt europeiskt asylsystem senast 2012 står kvar. Grundpelaren i det gemensamma asylsystemet måste vara att en enskild asylsökande ska få ett likvärdigt mottagande och få sin ansökan bedömd efter samma kriterier, oavsett till vilken medlemsstat han eller hon anländer. För att vi ska kunna åstadkomma detta är ett välfungerande praktiskt samarbete fundamentalt. I detta sammanhang kommer stödkontoret för asylfrågor att ha en viktig uppgift att fylla.
En annan viktig del av det gemensamma asylsystemet är den så kallade yttre dimensionen. Jag tänker då främst på vidarebosättning av flyktingar från tredje land. Kommissionen har nyligen presenterat ett förslag till ett gemensamt EU-program om vidarebosättning. Det är en aspekt som flertalet medlemsstater gärna ser avspeglas i Stockholmsprogrammet.
För att målsättningen att vi ska ha ett gemensamt asylsystem 2012 ska kunna uppfyllas krävs det ett nära samarbete mellan rådet och parlamentet. Det ligger ett antal förslag till rättsakter på bordet. Vi måste först och främst komma vidare med dem.
Kopplingen mellan EU:s interna arbete med de rättsliga och inrikes frågorna och unionens yttre förbindelser har blivit allt viktigare för att framsteg ska kunna göras, inte bara inom asyl- och migrationspolitiken. EU:s roll som global aktör på detta område bör därför stärkas, och särskild fokus bör ligga på partnerskap och på samarbete med tredje länder. RIF-perspektivet i EU:s yttre förbindelser behöver utvecklas.
Detta är huvuddragen i ordförandeskapets utkast till Stockholmsprogrammet. Vi befinner oss nu i slutet av en mycket intensiv förhandlingsperiod, och programmet kommer förhoppningsvis att antas inom ett par veckor.
Avslutningsvis vill jag säga några ord om Lissabonfördraget. Det nya fördraget innebär stora förändringar på området frihet, säkerhet och rättvisa genom att ett antal nya rättsliga grunder införs. Det så kallade ordinarie lagstiftningsförfarande som introduceras innebär att Europaparlamentet ges en stärkt roll i lagstiftningsprocessen på en rad områden. Minister Ask och jag ser fram emot det ökade samarbetet med Europaparlamentet. Jag tror också att de nationella parlamentens nya uppgifter kommer att vara viktiga för att stärka den demokratiska kontrollen över detta politikområde. Tack så mycket för uppmärksamheten. Precis som min kollega Beatrice Ask sade, ser vi nu fram emot era synpunkter.
Jacques Barrot
Herr talman! Efter de utmärkta inläggen från Beatrice Ask och Tobias Billström ska jag inrikta mig på de viktigaste frågorna.
Först av allt vill jag tacka för att ordföranden i sitt meddelande har behållit Stockholmsprogrammets anda och ställt de europeiska medborgarna i centrum för åtgärderna inom programmet. Texten ska antas vid RIF-rådets nästa möte och därefter vidarebefordras till Europeiska rådets möte i december, och vi hoppas att det kommer att bli en ambitiös och balanserad text, och naturligtvis också att den kommer att återspegla den nya balansen mellan institutionerna.
Ni kommer nu att bli medlagstiftare inom snart sagt alla områden som rör rättsliga och inrikes frågor, och det är därför sant att den här parlamentariseringen av EU innebär att Europaparlamentet får större makt inom beslutsprocessen, men också att de nationella parlamenten får större kontroll över sina respektive regeringar. Parlamentens ökade delaktighet innebär en möjlighet för det viktiga området frihet, säkerhet och rättvisa.
Nu ska jag komma till de prioriterade frågor som ni lyfter fram i ert resolutionsförslag. Ni understryker vikten av att respektera de grundläggande rättigheterna. Ni gör rätt i att lyfta fram vikten av fri rörlighet, vilket är en stor tillgång som naturligtvis inte får ifrågasättas.
När det gäller de grundläggande rättigheterna har vi fått två viktiga genombrott i och med Lissabonfördraget: stadgan om de grundläggande rättigheterna blir bindande, och unionen som helhet har nu möjlighet att underteckna den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Som ni påpekar i er resolution måste vi skapa ett omfattande dataskyddssystem som innefattar tekniska framsteg. Kommissionen kommer att presentera ett meddelande i det här ämnet under 2010. Jag tror också att det här dataskyddssystemet måste täcka all politik som unionen för inom olika områden.
Ni lyfter också fram skyddet för barn. Under Sveriges ordförandeskap firade vi än en gång den internationella konventionen om barnets rättigheter, som nu är inne på sitt tjugonde år. EU måste även fortsättningsvis ligga i framkant i den här frågan. Därför kommer vi att presentera en färdplan för ensamkommande barn i början av 2010.
I allmänhet har kommissionen och parlamentet samma önskan när det gäller att bekämpa alla former av diskriminering och att främja jämställdhet mellan män och kvinnor. Det gläder mig att parlamentet och kommissionen väljer samma angreppssätt och ställer de europeiska medborgarna i centrum för sina åtgärder när det gäller fri rörlighet, rösträtt, konsulärt skydd och så vidare. Vi kommer nu att kunna genomföra allt detta i praktiken. Genom Lissabonfördraget sanktioneras proceduren för medborgarinitiativ, och kommissionen har just offentliggjort en grönbok i den frågan. Ett förslag med utgångspunkt från resultaten av de samråd som hållits kommer att läggas fram under 2010.
Som Beatrice Ask nyss förklarade på ett mycket bra sätt måste vi få domarna i våra medlemsstater att vara delaktiga i en gemensam rättskultur. För att uppnå det krävs utbildning. Vi har gett ett löfte i och med Stockholmsprogrammet: minst hälften av alla domare och åklagare inom EU ska ha fått Europautbildning eller deltagit i ett utbyte med en annan medlemsstat.
Ni lyfter även fram behovet av att öka möjligheterna till rättslig prövning och att se till att ekonomin fungerar på ett tillfredsställande sätt. Ni sätter fokus på att skydda brottsoffer: offer för våld i hemmet och offer för terrorism. Kommissionen kommer även att lägga fram förslag i den frågan, tack vare de möjligheter som erbjuds i och med Lissabonfördraget.
När det gäller skydd och säkerhet lyfter ni fram bristen på en övergripande strategi för säkerhetsarkitektur och gränsförvaltning. Därför, som Beatrice Ask just förklarade på ett utmärkt sätt, innehåller Stockholmsprogrammet en verklig strategi för inre säkerhet - en strategi som naturligtvis respekterar de grundläggande rättigheterna och som kompletterar strategin för yttre säkerhet.
Denna övergripande strategi för inre säkerhet bygger på polisiärt och straffrättsligt samarbete och på att styra tillträdet till europeiskt territorium.
Som Tobias Billström så riktigt påpekade alldeles nyss måste integrationspolitiken vara en del av en långsiktig vision för att optimera invandrarnas bidrag till den ekonomiska och sociala utvecklingen. Vi måste ge lagliga invandrare en tydlig och enhetlig status. Vi måste dessutom förebygga och minska illegal invandring samtidigt som vi respekterar mänskliga rättigheter och människors värdighet. Jag kan tillägga att vi i den frågan har lagt fram innehållet i det övergripande angreppssätt som ska göra det möjligt att sammanlänka utveckling och invandring.
Vad gäller asylfrågan vill jag instämma i er uppmaning till äkta solidaritet mellan medlemsstaterna. Vår union måste bli ett verkligt enat skyddsområde som bygger på respekt för grundläggande rättigheter och hög säkerhetsstandard, och asyl måste, som Tobias Billström påpekade, erbjudas enligt samma kriterier inom hela Europa. Solidaritet måste visas fullt ut mellan medlemsstaterna, och i synnerhet gentemot dem som tar emot störst antal flyktingar.
Detta område med frihet, säkerhet och rättvisa kräver naturligtvis en stark yttre dimension som följer EU:s utrikespolitik. I er resolution nämns flera gånger vikten av att övervaka och genomföra utvärderingar. Vi håller med er även på den punkten. Vi måste minska den betydande klyfta som finns mellan de standarder och program som antas på EU-nivå och det sätt på vilket de tillämpas på nationell nivå. Vi måste också ta hänsyn till de olika lagförslagens möjliga inverkan på medborgarna, och vi måste förbättra vårt sätt att utvärdera de instrument som antas.
Sammanfattningsvis är kommissionen alltså fullt delaktig i förhandlingarna om Stockholmsprogrammet. Jag har redan nämnt hur nöjd jag är med samarbetet med det svenska ordförandeskapet, som verkligen har gjort ett ordentligt och seriöst arbete tillsammans med oss. Parlamentets åsikt är naturligtvis mycket viktig för oss, inte minst i dessa sista skälvande ögonblick innan Stockholmsprogrammet antas av Europeiska rådet. Det är därför som jag uppriktigt vill tacka er, och det är också därför som jag i min tur kommer att lyssna mycket uppmärksamt på er. Tack, parlamentet.
Manfred Weber
Herr talman, herr vice ordförande, ministrar, mina damer och herrar! Jag har suttit i parlamentet i fem år nu, och jag arbetar inom området rättsliga och inrikes frågor. I dag är därför en glädjens dag för mig, eftersom vi har tillfälle att debattera programmen för de kommande fem åren, då vi kommer att kunna hålla rådslag om framtiden i egenskap av ett europaparlament som står på jämlik fot när det gäller lagstiftningen.
I dag diskuterar vi ett ärende, ett ämnesområde, som engagerar allmänheten: ett område där allmänheten väntar sig svar från oss, ett område där de till och med säger att vi behöver mer av Europa. Så är det inte med alla ämnesområden, men i det här fallet är det så. De ställer krav på oss. De vill ha svar från oss. Därför vill jag mycket kort beskriva den förändring som kommer att bli resultatet av den nya arbetsgrunden och dessa ämnen.
För det första gäller det samarbetet med rådet. Vi har alltid företrädare för rådet här, och i egenskap av ordförande för rådet säger de alltid till oss att parlamentet är väldigt viktigt och att vi måste samarbeta. Men när de lämnar den rollen så brukar den förståelsen för det mesta ebba ut. Det är upp till oss parlamentsledamöter att kräva av rådet att de inte längre tillåter sig att tappa bort den här förståelsen eller att - som i fallet med Swift-avtalet - skapa prejudikat utan att låta oss i parlamentet vara delaktiga i godkännandeprocessen. Så kan det inte få gå till, och så ska det heller inte gå till i framtiden. Det var ett exempel på hur institutionerna misslyckades med att ta varandra på allvar.
För det andra måste vi skapa nya idéer. Det nya fördraget ger oss möjlighet att lägga fram lagstiftningsinitiativ. Om vi vill stärka Frontex kan vi inte bara efterlysa förändringar och komma med förslag, utan vi måste också lägga fram en lagstiftning. I framtiden kommer vi att få möjlighet att göra det.
För det tredje vill jag säga att vi måste vara en seriös partner och inte bara komma med önskelistor. Om vi till exempel ägnar oss åt kampen mot illegal invandring kan vi inte bara anta de utomparlamentariska organisationernas hållning, utan vi måste vara en seriös partner. Slutligen måste Europaparlamentet ta subsidiariteten på allvar. Om vi har kompetens måste vi också överväga vilka ämnesområden som kan skötas bättre på nationell eller regional nivå.
Dessa fyra punkter tror jag är betydelsefulla inför de kommande åren. Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) (hade gärna sett att förslagen till Stockholmsprogrammet var ännu mer ambitiösa, men i dag ska vi glädja oss åt att vi nu går in i denna nya fas, och allt som återstår att säga är: låt oss skrida till verket!
Monika Flašíková Beňová
Introduktionen av Lissabonfördraget kommer att bli ett viktigt bidrag till att göra hela det här initiativet framgångsrikt.
Den process som fördraget för med sig kommer att stärka unionen både inifrån och i ett globalt sammanhang, och den har också en nära koppling till vår strävan att stärka samarbetet inom området för den aktuella tredje pelaren. EU kommer att bli öppnare, mer effektivt och mer demokratiskt. Den främsta utmaningen och prioriteten är att säkra de grundläggande fri- och rättigheterna samt integriteten och säkerheten i Europa genom att fullt ut stödja en effektiv tillämpning och en tillräcklig respekt för och förbättring av de befintliga rättsliga instrumenten, samtidigt som vi tar hänsyn till mänskliga rättigheter och medborgarnas friheter.
Stockholmsprogrammet lyfter fram hävdandet av dessa rättigheter, särskilt inom områdena säkerhet och rättvisa. Vi måste prioritera mekanismer som underlättar medborgarnas tillträde till domstolarna, så att deras rättigheter och intressen kan drivas igenom i hela unionen. Vi måste också ha som strategi att förstärka polissamarbetet och genomdrivandet av rättigheter samt att förbättra säkerheten i Europa.
Därmed vill jag tacka alla föredragandena för deras slutsatser och er, herr talman, för er tid.
Jeanine Hennis-Plasschaert
Herr talman! Jag skulle nu officiellt kunna sammanfatta de delar av vår 27-sidiga resolution som har störst relevans för de övriga grupperna, men det tänker jag inte göra. Jag skulle vilja berätta följande historia för er.
På en British Airways-flygning från Johannesburg fick en välbärgad, medelålders, vit sydafrikansk dam sitta bredvid en svart man. Hon kallade på flygvärdinnan för att klaga på sin sittplats. ”Vad är det för problem, frun?” ”Men ser ni inte det?”, sade hon. ”Jag kan verkligen inte sitta bredvid den här motbjudande människan. Ge mig en annan plats!” Några minuter senare kom flygvärdinnan tillbaka. ”Frun, tyvärr är det fullt i ekonomiklass, som jag misstänkte. Jag har talat med kabinchefen och klubbavdelningen är också full. Men vi har en plats i första klass.” Innan den sydafrikanska damen hann svara fortsatte flygvärdinnan: ”Det är mycket ovanligt med sådana här uppgraderingar, men med tanke på omständigheterna tyckte kaptenen att det var skandalöst att någon skulle tvingas sitta bredvid en så anstötlig människa.” Därefter vände hon sig till den svarte mannen som satt bredvid den sydafrikanska damen och sade: ”Herrn, om ni vill ta med er era saker har jag en plats färdig för er längst fram i första klass.” Passagerarna runt omkring gav stående ovationer medan den svarte mannen gick fram till första klass.
Vad har då det här med oss att göra? Ser vi andra som underlägsna? Den vita sydafrikanska damen skulle chockera oss alla. Men det var givetvis ett extremt exempel. Jag tror emellertid att vissa av våra kolleger, framför allt i PPE men även i rådet, mycket väl förstår vad jag försöker säga här. Den andra gruppen, min grupp, tror fullt och fast på ett EU som människor kan förstå, lita på och tro på. Ett sådant EU måste baseras på mänskliga rättigheter, grundläggande friheter, demokrati, rättsstatsprincipen och, ja, verklig jämlikhet för alla. Det är hög tid att ta itu med alla former av diskriminering på alla grunder, även på grund av sexuell läggning.
Jan Philipp Albrecht
Herr talman! Vi i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen frågor oss redan verkligen hur det kan komma sig att vi här fattar beslut om en resolution som rör ett program som redan är inaktuellt? Så sent som i går lade det svenska ordförandeskapet fram ett nytt och i stora delar ändrat förslag till Stockholmsprogram. Jag utgår från att det stora flertalet ledamöter av parlamentet inte har haft möjlighet att läsa förslaget i fråga. Det är enligt min mening en oacceptabel situation i detta mycket känsliga ärende.
Dessutom var det förfarande i parlamentet som ledde fram till denna resolution till stora delar ogenomskådligt och ibland kaotiskt. De mindre grupperna lämnades i möjligaste mån utanför processen med att utarbeta resolutionen, och den stora mängden ändringsförslag gällande förfarandena för de gemensamma kommittéerna innebar att det demokratiska beslutsfattandet försvårades avsevärt. Så var snälla och ta hänsyn till våra krav på en hel rad delade omröstningar. Parlamentet måste allvarligt överväga hur det vill hantera dessa villkor, med avseende på både rådet och de egna ledamöterna.
Jag ska nu övergå till att tala om Stockholmsprogrammets innehåll. Delar av detta arbetsprogram bör utan tvekan ses som framsteg. När det gäller rättvisa och gemensam utformning av civilrättsliga bestämmelser ser även vi inom De gröna positiva ansatser för de kommande åren. När det gäller medborgarnas förhållande till staten är programmet dock en manifestation av de oerhört svagt konstruerade ramarna. Med avseende på migrations- och asylpolitik, medborgerliga rättigheter och uppgiftsskydd har behovet av säkerhet i EU prioriterats framför mänskliga rättigheter och frihet. Det sägs öppet att mer frihet i EU automatiskt skulle leda till mindre säkerhet.
Jag vill fråga er: Vad hände i det här fallet med den myt som ligger till grund för Europatanken? Här handlar det om att underblåsa rädsla, och inte - som det sägs i programmet - befogad rädsla för organiserad brottslighet eller terrorism, utan rädsla för våra medmänniskor här i EU, rädsla för dem som vill komma till EU och, framför allt, rädsla för allt som vi på något sätt uppfattar som främmande.
I Stockholmsprogrammet, och tyvärr också i den föreslagna resolutionen, fortsätter man att koppla samman inrikes- och utrikespolitik för att underlätta övervakningen av alla i EU, och man fortsätter att frånta människorna vid våra yttre gränser deras rättigheter, något som ska genomdrivas av Frontex. EU måste äntligen lämna denna utveckling bakom sig och sätta de senaste årens felaktiga åtgärder under luppen.
Det betyder också att vi medvetet står för och förespråkar det vi tror på. Det gäller t.ex. våra debatter om Swift-avtalet. Varför ger vi än en gång efter för den amerikanska politiken när det gäller säkerhetspolitiska frågor - som i fallet med Swift-avtalet - utan skäl och utan en ny uttömmande debatt om frågan här i parlamentet? Varför låter vi i parlamentet rådet omringa oss gång på gång? Det måste vi definitivt göra något åt. Sänd ett budskap för mänskliga rättigheter och för frihet här och nu - även till era regeringar - och rösta för alla våra ändringsförslag. Vi inom De gröna kan inte rösta ja till resolutionen som den ser ut nu.
Timothy Kirkhope
Herr talman! Jag måste säga att det förslag till resolution som vi hänvisar till i denna debatt är ett utmärkt exempel på Europaparlamentet när det är som sämst. Jag inser visserligen att föredragandena arbetat hårt och utan tvekan har ädla avsikter när de försöker få med allt i den 27-sidiga texten, men förslaget är rörigt och har enligt min mening inte alls det värde som Stockholmsprogrammet och det svenska ordförandeskapet förtjänar.
Låt mig betona att även vi vill se ett ökat samarbete i strävan efter att finna lösningar, och att vi vill ha solidaritet i fråga om invandring, korruptionsbekämpning och informationsutbyte, men det bör inte nödvändigtvis åstadkommas på bekostnad av den nationella suveräniteten, och inte heller bör det bli alltför normativt.
En korrekt tillämpning i hela Europa av FN:s flyktingkonvention från 1951 är fortfarande det bästa sättet att hantera asylfrågor. Vi stöder informationsutbyte för att se till att vår hållning när det gäller användning av uppgifter verkligen ligger i linje med politiken i rättsliga och inrikes frågor och vilar på en grund av starkt uppgiftsskydd samt utgår från principer om proportionalitet, nödvändighet och insyn.
Vi stöder också principen om ömsesidigt erkännande, och rätten till fri rörlighet bör garanteras för EU-medborgarna. Missbruk av denna rättighet måste dock förhindras genom stränga gränskontroller och genom att EU:s tyngd utnyttjas för att säkra snabbare återvändanden samt genom utveckling av Frontex, som skyddar EU:s yttre gränser. Informationsutbytet bidrar till kampen mot terrorismen.
Vi stöder också EU:s strategi mot allvarlig organiserad brottslighet, som är inriktad på ligor som handlar med människor, vapen och hundar. Det handlar om att beslagta olagliga vinster och samarbeta med europeiska organisationer vid EU:s gräns. Vi kan dock inte stödja inslag som vi ser som uppenbara ingrepp i suveräniteten, om de inte i sig själva leder till ett ökat samarbete. Visst finns det en viss ironi i efterlysandet av obligatorisk och oåterkallelig solidaritet - solidaritet är väl något som erbjuds, inte något obligatoriskt.
På det hela taget tycker jag att det svenska ordförandeskapet, och även själva förslaget, har goda idéer, men tyvärr fortsätter vi i vanlig ordning att ge oss själva gigantiska julgranar och åstadkommer därför mycket lite.
Cornelia Ernst
Herr talman, mina damer och herrar! Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster kommer inte att stödja resolutionen. Stockholmsprogrammet innebär ett fullständigt misslyckande med att ta itu med dagens verkliga utmaningar. Dess främsta fel är att det skapas ett EU med rättigheter dit EU-medborgarna ges tillträde men inte andra som lever i EU. Dessa andra människor kommer inte att ha rätt till samma mänskliga och medborgerliga rättigheter.
EU vill ansluta sig till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna - och det välkomnar vi - men samtidigt ska invandrare skiljas ut enligt principen ”laglig eller olaglig”. Frontex rustas därför för krig mot så kallad olaglig invandring, varigenom tanken på en fördomsfri invandringspolitik helt kommer i skymundan. Det är där Stockholm innebär ett misslyckande.
Ett annat problem är den totala obalansen mellan frihet och säkerhet. Det är sant att det inte finns någon frihet utan säkerhet, men det finns inte heller någon säkerhet utan frihet. Frihet är inte något man förhandlar om - det är en universell rättighet för varje människa. Stockholm symboliserar i stället EU:s maniska begär efter säkerhet, som innebär att gigantiska överstatliga databaser ska skapas utan tillräckliga kontrollmöjligheter, varefter underrättelsetjänst- och polisuppgifter kommer att blandas på Europatäckande nivå. Det kommer att betyda att människors rätt till självbestämmande när det gäller de egna personuppgifterna trasas sönder och att visionen om en genomskinlig människa faktiskt blir verklighet.
Som ledamot från östra Tyskland vill jag gärna avslutningsvis konstatera att jag, 20 år efter Berlinmurens fall, finner det outhärdligt att se Europa bli mer och mer likt en fästning.
Mario Borghezio
Herr talman, mina damer och herrar! Dokumentet om Stockholmsprogrammet är begränsat jämfört med Europeiska rådets slutsatser och innefattar exempelvis inte de väsentliga krav som ställts av den italienska regeringen på vissa områden. I själva verket är det en rad EU-strategier för att komma åt tillgångarna från organiserad brottslighet som inte behandlas i dokumentet.
I dag har jag hört mycket sägas om olika oroande aspekter av brottslighet - och jag har hört det många gånger tidigare. Vi måste gå från ord till handling. EU bör agera som Italien, vars angrepp mot maffians tillgångar kan tjäna som ett exempel för hela Europa, tack vare minister Roberto Maroni. EU tycks inte vilja gå i samma riktning.
Vi måste skapa ett enhetligt europeiskt rättssystem om vi på EU-nivå vill bekämpa brottslighet som blivit internationell och enkelt rör sig mellan banker, skatteparadis, finansmarknader och marknader för rörliga och fasta tillgångar.
Dessutom ägnas ingen större uppmärksamhet åt att stoppa invandring vid EU:s södra gräns, där t.ex. avtalet med Libyen, som nu fungerar vad Italien beträffar, skulle kunna möta svårigheter. Det skulle ske om EU inte upprätthöll sitt åtagande att delfinansiera satellitövervakningssystemet vid Libyens södra gräns, som passeras av enorma mängder olagliga invandrare.
Slutligen vill jag, när det gäller incidenten med rasism mot en icke-vit person, peka på det oerhört stora antalet lika allvarliga fall av rasism mot vita som äger rum i den olagliga invandringens enklaver, för att inte tala om den jakt på vita som sker under president Robert Mugabes regim och även i Sydafrika. De som talar så mycket om rasism mot svarta borde även känna till rasism riktad mot européer och vita.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Kampen mot terrorismen, den organiserade brottsligheten och den olagliga invandringen är definitivt en viktig fråga för EU. Det måste dock sägas att Stockholmsprogrammet tyvärr är en konsekvent fortsättning på den väg mot konstant nedvärdering av och ständiga ingrepp i garanterade mänskliga rättigheter och medborgerliga rättigheter och friheter som vi följt sedan den 11 september 2001. Oro i fråga om uppgiftsskydd viftas helt enkelt bort i kampen mot påstådd terrorism.
När detta sker är det de enskilda medborgarna, just de människor som EU gång på gång sätter högst upp på dagordningen, som får sina uppgifter registrerade och insamlade, även när det inte finns någon misstanke om brottslig verksamhet, och vars uppgifter sedan riskerar att missbrukas. Officiellt är syftet med detta att bekämpa organiserad brottslighet. Det är gott och väl, men vi ser redan de första tecknen och tendenserna, meningsyttringarna, som inte stämmer överens med det vi enats om att kalla politiskt korrekt. Det handlar om att begränsa, förbjuda och, vem vet, förr eller senare kanske bestraffa. George Orwell varnade oss för detta - och vi måste se till att det inte händer.
Carlo Casini
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Utskottet för konstitutionella frågor, som jag har äran att vara ordförande för, gav mig i uppgift att agera föredragande för detta dokument, tillsammans med föredragandena från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och utskottet för rättsliga frågor, genom gemensamma sammanträden.
Det här är första gången som artikel 51 i arbetsordningen tillämpas, och jag måste säga att jag tycker att resultatet varit mycket tillfredsställande när det gäller de tre föredragandenas samarbete kring denna uppgift.
Det har dock förekommit svårigheter, en del av dem allvarliga, med anknytning till tidsramen och, framför allt, skuggföredragandenas medverkan och översättning av de nästan 500 ändringsförslagen i tid. Det beror emellertid inte på artikel 51 i sig, utan snarare på de mycket korta tidsfrister vi fastställde för oss själva för att få fram ett dokument som vi kunde överlämna till rådet inför toppmötet den 10 december. Problemen med anknytning till arbetstakten kunde därför inte undvikas. För övrigt anser jag att vi bör erkänna att artikel 51, som använts för första gången, är till nytta.
Det går inte att redogöra för det dokument som parlamentet nu behandlar på de få sekunder jag har kvar. Jag måste dock uttrycka min tillfredsställelse över att medbeslutandeförfarandet har utvidgats och blivit det normala lagstiftningsförfarandet, att invandring nu anses vara en EU-fråga - jag hoppas att kommissionen och rådet ser det så - och inte ett problem för enskilda medlemsstater som agerar i solidaritet med varandra, att inställningen till samarbete med de nationella parlamenten inte är att de är väktare som fastställer gränser utan att de i stället är positiva medarbetare i lagstiftningsprocessen, och, slutligen, att vi har den oerhört viktiga hänvisningen till mänskliga rättigheter, som genomsyrar EU.
Eftersom avsikten med detta dokument inte var att gå in på detaljer när det gäller genomförandet av Stockholmsprogrammet utan bara att fastställa generella grunddrag, anser jag därför att det definitivt är ett positivt steg. Vi kommer att få tid och möjlighet att göra det mer uttömmande och ta med fler detaljer.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! Jag vill till att börja med ge ett erkännande åt det arbete som utförts av rådets svenska ordförandeskap och av kommissionen för att få till stånd det fleråriga programmet för de kommande fem åren i fråga om frihet, säkerhet och rättvisa.
Framför allt vill jag dock framhålla parlamentets arbete. Tre utskott, utskottet för rättsliga frågor, utskottet för konstitutionella frågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, har nämligen för första gången arbetat sida vid sida inom ramen för förfarandet enligt artikel 51, och det har vi gjort för att bli färdiga i tid. Orsaken är att det är viktigt, oerhört viktigt, att göra framsteg när det gäller området med frihet, säkerhet och rättvisa, med tanke på att Lissabonfördraget kommer att träda i kraft, vilket utgör ett stort steg framåt. Det blir ett stort steg eftersom det kommer att stärka parlamentet, som blir medlagstiftare och beslutsfattare på ett helt område som hittills varit föremål för mellanstatligt samarbete, men också eftersom Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och mandatet att ratificera Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna träder i kraft. Det kommer att främja ett harmoniskt förhållande mellan frihet och säkerhet.
Säkerheten är varken underordnad friheten eller ett hot mot den. Säkerhet är en medborgerlig rättighet, precis som frihet. Så ser det ut i många av medlemsstaternas konstitutioner, och medlemsstaterna måste gå samman i en gemensam insats för att inkludera statusen som EU-medborgare, medborgarnas grundläggande rättigheter, invandring, asyl, skydd, förvaltning av EU:s yttre gränser samt rättsligt samarbete. Detta måste göras för att stärka det ömsesidiga förtroendet och det ömsesidiga erkännandet av våra medborgerliga rättigheter och avtalsrätten, som främjar ekonomisk tillväxt och skapande av sysselsättning, samt, framför allt, polissamarbetet och det straffrättsliga samarbetet för att tillsammans bekämpa verkliga gemensamma fiender: organiserad brottslighet och terrorism.
Parlamentet har arbetat hårt och har förbättrat det dokument som lagts fram av rådet. Vi har förbättrat det genom att stärka bestämmelserna om icke-diskriminering, framför allt gällande kvinnor och barn, och det finns ett åtagande att bekämpa det könsrelaterade våldet och skydda offren för sådant våld genom att stärka solidaritetsklausulen med avseende på asyl. Det visar att varken invandring eller asyl är problem som påverkar bara en medlemsstat, utan att de kräver samarbete mellan alla medlemsstater - annars kommer vi inte att kunna komma till rätta med dem.
Parlamentet har också förbättrat texten genom att betona vikten av att utbilda jurister i att samarbeta och föra våra rättsliga strukturer närmare varandra genom ömsesidigt erkännande och ömsesidig tillit, så att vi kan integrera våra reaktionsinstrument och på så sätt göra EU till ett verkligt område med frihet, säkerhet och rättvisa.
Därför anser jag att det är mödan värt för parlamentet att sända ett tydligt budskap till de medborgare som ser på när vi i morgon röstar om det betänkande som de tre utskotten utarbetat tillsammans. Budskapet är att deras grundläggande rättigheter är viktiga för oss, att deras frihet är viktig för oss, att deras säkerhet är viktig för oss, att det är viktigt för oss att samarbeta i kampen mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, våld och terrorism, och att skydda alla offer för brott av detta slag, särskilt offren för terrorism.
Jag tror inte att medborgarna skulle förstå om vi svek dem i den här frågan. Därför ber jag om bredast möjliga stöd från parlamentet för det betänkande som vi lägger fram i morgon och som vi måste rösta om under denna sammanträdesperiod.
Sophia in 't Veld
(NL) Först och främst välkomnar jag de varma orden från rådet om samarbetet med parlamentet, men jag skulle hellre se att rådet tog till sig parlamentets rekommendationer. Jag noterar ju, i likhet med Jan Philipp Albrecht, att rådet i själva verket i viss mån slår dövörat till och helt enkelt fortsätter att gå sin egen väg, medan parlamentet arbetar hårt för att nå fram till en ståndpunkt som sedan ändå inte kommer med i rådets program.
Min andra punkt illustreras mycket väl av min kollega Jeanine Hennis-Plasschaert. Jag vill erinra parlamentet, särskilt de två stora grupperna, om att jämlikhet är odelbar. Vi kan inte ge lite jämlikhet till en del grupper och inte till andra. I det förflutna har staten lagt sig i människors val av partner och förbjudit äktenskap mellan människor med vissa religioner och mellan människor av olika raser. De dagarna är lyckligtvis förbi, och ingen medlemsstat i EU bör heller, enligt min mening, vägra att erkänna äktenskap som lagligen ingåtts i en annan medlemsstat - det gäller även äktenskap mellan två personer av samma kön. Jag vill därför vädja till de två stora grupperna att dra tillbaka det kompromissändringsförslag genom vilket de försöker försvaga homosexuella pars rättigheter. Jag vänder mig framför allt till våra vänner i gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet.
Vi lever på 2000-talet, och jag anser att alla EU-medborgare förtjänar vårt skydd, oavsett ras, religion, ålder eller sexuell läggning. Det är hög tid att parlamentet en gång för alla erkänner detta.
Rui Tavares
(PT) Herr talman! Jag tror att parlamentet skulle välkomna ett konkret och kortfattat Stockholmsprogram, som verkligen kan främja ett medborgarnas Europa.
Tyvärr tror jag inte att vi har kommit riktigt så långt som vi hade kunnat. Stockholmsprogrammet har definitivt en olycklig tendens att vara vagt, luddigt och generaliserande, och jag måste säga att parlamentets avsaknad av demokratisk kontroll eller makt att ingripa på något konkret sätt som skulle kunna leda till förändring eller få praktisk betydelse är en del av det problem som lett till ett otydligt och alltför förenklat program.
Ett exempel är invandringspolitiken. Vi har alla med stort intresse följt inrättandet av Europeiska byrån för samarbete i asylfrågor, men jag tror exempelvis att mycket få steg har tagits mot att öppna lagliga invandringskanaler, vilket är absolut nödvändigt, eller mot det direktiv om säsongsbetonad invandring som vi väntat så länge på men som inte ens tycks ha tagits upp i Stockholmsprogrammet.
Gerard Batten
(EN) Herr talman! Stockholmsprogrammet är ett led i upprättandet av ett gemensamt rättssystem i EU. I dokumentet talas det om att ”förenkla medborgarnas liv: ett lagens och rättvisans Europa”.
Låt mig berätta vad vårt gemensamma rättssystem har gjort för en persons liv. Andrew Symeou, en 20-årig man från London, utlämnades till Grekland i somras, åtalad för dråp. Han tynar nu bort i ett grekiskt fängelse i väntan på rättegång. Bevisningen mot honom skulle inte hålla för fem minuters granskning av en brittisk domstol. Den identifierande bevisningen är motstridig. Vittnesmålen bär alla tecken på att ha skrivits av polisen. Två vittnen hävdar att de slagits och misshandlats och tvingats underteckna vittnesmål som de sedan omedelbart tog tillbaka.
Appellationsdomstolen i London visste mycket väl att det inte fanns någon riktig bevisning mot Andrew Symeou, men de tvingades utlämna honom eftersom de enligt den europeiska arresteringsorden inte hade befogenhet att stoppa utlämningen. De brittiska domstolarna kan inte längre skydda brittiska medborgare mot obefogad arrestering och fängsling av utländska domstolar.
Vi hade ett alldeles utmärkt område med frihet, säkerhet och rättvisa i Storbritannien innan vi gick med i EU. EU förstör det rättsliga skydd vi åtnjutit i England i århundraden. Det kommer samtidigt att förstöra människors liv. Stockholmsprogrammet kanske handlar om lagstiftning, men det handlar inte om rättvisa. Om det brittiska folket vill behålla sina friheter måste de lämna EU.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Stockholmsprogrammet innefattar utan tvekan ett antal bra initiativ, och jag stöder helt och hållet en intensifierad kamp mot barnporr och terroristnätverk på Internet. Åtgärder mot olagliga invandrare och mot organiserad brottslighet har också mitt stöd. Obegränsad tillgång för säkerhetstjänsterna till EU:s fingeravtrycksdatabas är berättigad i det här avseendet. Men övervakningen får inte gå så långt att EU blir en kontrollstat som sedan också vidarebefordrar sina uppgifter till Förenta staterna.
Vi måste därför se till att de uppgifter som samlas in inte missbrukas. Det handlar i slutändan om varje EU-medborgares centrala grundläggande rätt till skydd för sitt privatliv, och i detta sammanhang måste vi notera att frihet betyder frihet från staten och inte frihet genom staten.
Jag vill också säga något om harmoniseringen av EU:s asyllagstiftning. Det är definitivt rätt väg att gå. Men vi måste göra det fullständigt klart att det inte kommer att fungera utan harmonisering av de olika ländernas ekonomiska förhållanden, eftersom människor naturligt nog kommer att söka sig dit där de kan få den bästa sociala tryggheten, de högsta inkomsterna, de renaste gatorna och de säkraste städerna. En sak är klar: vi bör definitivt ha harmonisering, men EU får inte bli ett område med självbetjäning inom asylpolitiken.
Simon Busuttil
(MT) Vi ser frågan om frihet, säkerhet och rättvisa som EU:s nästa stora projekt. Som jag ser det måste detta projekt hanteras på samma sätt som EU:s stora inremarknadsprojekt. Vi måste skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för alla EU-medborgare.
Hur ska vi åstadkomma det? Vi kommer att lyckas med hjälp av Stockholmsprogrammet, som är ett femårigt arbetsprogram. Det är ett långtgående program som omfattar flera områden inom ramen för frihet, säkerhet och rättvisa. I parlamentets resolution fastställs Europaparlamentets politiska prioriteringar på det här området. När det gäller invandring prioriterar vi exempelvis kampen mot olaglig invandring och en gemensam asylpolitik som bygger på verklig och obligatorisk solidaritet. Jag måste också tillägga att Europaparlamentet har en mycket viktig och konstruktiv roll att spela genom de medbeslutandebefogenheter det kommer att få när Lissabonfördraget väl träder i kraft.
Det finns också en del politiska meningsskiljaktigheter internt i parlamentet. Och varför inte? Det finns olika politiska grupper och olika politiska åsikter. Låt mig dock säga, med särskild hänvisning till min kollega Jeanine Hennis-Plasschaert, som jag har stor respekt för, att mänskliga rättigheter är en politisk prioritering för Europeiska folkpartiets grupp, och att den liberala gruppen i parlamentet inte har monopol på det området. Vi kan inte godta att den liberala gruppen förutsätter sig ha ensamrätt till principen om icke-diskriminering. Vi tror på den principen, men vi tror också på subsidiaritetsprincipen, som innebär att vi också är skyldiga att respektera sådant som är viktigt för EU:s enskilda medlemsstater. Vi får inte glömma att den här unionen bygger på enhet i mångfald och inte på enhet i enhetlighet.
Luigi Berlinguer
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Två nyheter har införts genom Stockholmsprogrammet jämfört med Haagprogrammet: en rimlig balans mellan rättigheter och säkerhet samt rättsligt skydd på både det straffrättsliga och det civilrättsliga området.
Säkerhet är en rättighet: det handlar om att slippa bli angripen på sin egen arbetsplats, att kunna gå på gatorna utan att riskera livet, att inte som kvinna drabbas av våld och att inte utsättas för terroristhandlingar.
Medlemsstaterna och EU måste garantera säkerhet. Men säkerhetsåtgärder som försvagar garantierna för frihet är åtgärder som motverkar rättssäkerheten, och de blir därmed en källa till osäkerhet och grymheter. Tänk på Guantánamo.
Europa är rättigheternas fädernesland. Dessa rättigheter definieras i dag ingående i Stockholmsprogrammet. Det finns en rimlig balans mellan å ena sidan systemet av åtgärder för att förhindra brott och å andra sidan medborgarnas dagliga liv och deras förbindelser i fråga om familj, sociala frågor, ekonomi, arbete och studier, som alla regleras i civilrätten och det civilrättsliga systemet.
Det är det som är medborgarnas Europa. Det bör byggas inom medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna. Det europeiska samhället är mer enat, och rörligheten är större än vad man i allmänhet tror. Rörlighet är nu en rättighet. Gränserna mellan medlemsstaterna är inte ogenomträngliga väggar utan nät genom vilka samhället dagligen filtreras. Stockholmsprogrammet utgör den institutionella hörnstenen för rättsligt samarbete och ömsesidigt erkännande, ett europeiskt rättssystem (som består av de nationella systemen och gemenskapssystemet), både nationell rätt och gemenskapsrätt, EU-medborgare och europeiska domstolar (både nationella domstolar och gemenskapsdomstolar).
Europeisk lagstiftning bestäms av gemenskapslagstiftning och de europeiska domstolarnas rättspraxis, men den är också ett resultat av agerandet hos arbetstagare, företag, studenter och domare, både nationella domare och domare som tillhör de europeiska nätverken mellan rättsutövare. Det är en nedifrån-och-upp-process som Stockholmsprogrammet vill stödja.
Parlamentet har gjort ett fantastiskt arbete med denna resolution, som jag hoppas kommer att antas enhälligt i omröstningen - vi har arbetat oerhört hårt för detta, och rådet bör ta vederbörlig hänsyn till det. Lissabonfördraget har ännu inte trätt i kraft, men det är på plats. Herr minister! Nu hoppas vi att rådet är ambitiöst och att det tar till sig vad vi skisserat här och de många krav som det leder till.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Det svenska ordförandeskapet bör gratuleras till sitt sätt att driva den försenade frågan om tilltalades rätt till rättvis behandling i hela EU. Detta är ett absolut nödvändigt komplement till den europeiska arresteringsordern. Vi måste se till att ömsesidigt erkännande verkligen kan baseras på ömsesidigt förtroende för alla nationella straffrättsliga system. Så är inte fallet i dag, och det finns allvarliga brister.
Jag har också en väljare, Andrew Symeou, som suttit i fängelse i Grekland sedan i juli och förvägrades frisläppande mot borgen eftersom han är utlänning. Hans grekiska advokat har ingett ett klagomål som gäller polismisshandel och bevisförstöring. En anmälan kommer att göras till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, och det är rätt skamligt att det behövs, för här handlar det om en annan medlemsstats behandling av en EU-medborgare. Det är chockerande att detta måste gå till Strasbourg.
Jag stöder alltså den europeiska arresteringsordern, men den måste definitivt kompletteras med rättigheter för tilltalade. Annars får vi skandaler som den med Andrew Symeou, som ödelägger allmänhetens stöd för den europeiska arresteringsordern, såsom sker i mitt land.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Herr talman! Vi har nu i några månader talat om behovet av att finna den rätta balansen mellan att upprätthålla säkerheten och försvara medborgarnas personliga rättigheter, och vi har betonat att medborgarna måste stå i centrum för Stockholmsprogrammet. Men EU antar och tillämpar i stället åtgärder som stör balansen mellan säkerhet och rättigheter, leder till att det inrättas organ för övervakning och insamling av personuppgifter av alla slag och kränker vår värdighet genom att göra oss alla till misstänkta. Dessutom är det oacceptabelt att invandrare behandlas som brottslingar och möjliga terrorister. Vi stöder inte förslaget till resolution, för det lägger grunderna för att vi ska kunna bygga ett modernt europeiskt panoptikon där, precis som i det fängelse som skapades av Jeremy Bentham, allas handlingar ständigt övervakas utan att fångarna vet hur långt kontrollen sträcker sig, vilket ger dem en falsk känsla av avskildhet.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Herr talman! Jag tvekar inte att säga att när det gäller rättvisa i EU är Stockholmsprogrammet de senaste årens mest ambitiösa initiativ. Det gläder mig desto mer eftersom en av programmets grundtankar är att förenkla livet för EU:s invånare. Ett korrekt genomförande av Stockholmsprogrammet på rättvisans område kommer naturligtvis att kräva att en verkligt europeisk rättskultur skapas, att förändringar görs av det praktiska förhållningssättet när det gäller införande av ny lagstiftning och även att e-juridikportalen fungerar som den ska.
Principen om ömsesidigt erkännande, som för mig är grundläggande, kräver ömsesidigt förtroende, men även förtroende för andra länders rättssystem, som det talats om här i dag. Dessa värden kan bara komma ur ömsesidigt erkännande och ömsesidig förståelse, som sedan kan leda fram till en europeisk rättskultur. Ömsesidig kännedom och förståelse kan i sig bara komma till stånd som en följd av en aktiv, gynnsam politik, inklusive erfarenhetsutbyte, besök, informationsutbyte och kurser för personer som arbetar inom rättssystemet, särskilt tingsrättsdomare. Det kräver dessutom en grundlig modernisering av universitetsutbildningsprogram inom EU - detta är oerhört viktigt.
Dessutom måste vikten av den flerspråkiga e-juridikportalen betonas. Portalen bör ge åtkomst till juridiska databaser och till rättsliga och icke-rättsliga elektroniska överklagandemöjligheter. Den bör också ge åtkomst till intelligenta system som utvecklats som hjälpmedel för medborgare som söker efter lösningar på juridiska problem eller som använder omfattande register, förteckningar över personer som arbetar inom rättssystemet eller bara enkla vägledningar till varje medlemsstats rättssystem. Så det gläder mig mycket att Beatrice Ask och José Manuel Barroso talade om detta.
Jag vill också framhålla behovet av att utveckla EU-lagstiftning av högsta kvalitet i fråga om rättsligt samarbete i civilmål, med utgångspunkt i lämpligt genomförda konsekvensbedömningar, för att ge medborgare och företag effektiva instrument för att lösa en rad olika juridiska problem på den inre marknaden.
I ett läge där EU-skepsisen ökar i många av EU:s medlemsstater erbjuder Stockholmsprogrammet oss möjlighet att visa medborgarna att EU-institutionerna kan bemöta deras aktuella behov.
Zita Gurmai
(EN) Herr talman! Jag vill särskilt tacka de tre sekretariaten, som fick denna resolution färdig inför plenarsammanträdet.
Stockholmsprogrammet kan ses som en pragmatisk handlingsplan för ett säkrare och öppnare EU grundat på gemensamma värden, principer och åtgärder. Det bidrar till det praktiska samarbetet mellan brottsbekämpande myndigheter, domstolar och invandringsmyndigheter. Det balanserar åtgärder och upprätthåller gemensam säkerhet, rättsstatsprincipen och individens rättigheter. Men det handlar också om en oerhört komplex fråga.
Jag vill framhålla införandet av konvergensprincipen. Det är ytterligare ett steg i uppbyggnaden av EU-staten. Det är inget annat än en sammanslagning av suveränitet. Utgångspunkten är principen om tillgång till alla uppgifter, all information och alla underrättelser som finns hos alla myndigheter i hela EU.
EU:s informationssystem måste bli kompatibla så att alla myndigheter får tillgång till varandras uppgifter. Parlamentet ger kommissionens förslag ett mervärde. Frågor inom alla områden med anknytning till jämlikhet, kön och diskriminering tas upp och behandlas ingående i dokumentet.
När Lissabonfördraget trätt i kraft kan vi utnyttja det historiska tillfället för att skapa ett livskraftigt och starkt område med frihet, säkerhet och rättvisa. Parlamentet betonar med rätta sin nya roll som medlagstiftare likställd med rådet när Lissabonfördraget trätt i kraft. Det gläder mig att en rad europeiska gemensamma värden nämns i texten, t.ex. frihet, rättvisa, grundläggande rättigheter, demokrati, kvalitet och, i det här sammanhanget, privatliv.
Jag vet att dessa värden har olika betydelser beroende på det allmänna politiska klimatet, men i denna resolution har man funnit den rätta balansen mellan dem. Jag vill hänvisa till kampanjen ”Put the Children First”, som drivs av Europeiska Socialdemokraters Parti. Jag noterar med glädje de barn- och familjerelaterade punkterna i dokumentet. Min politiska avsikt är att säkra lika rättigheter och engagemang för alla medborgare i EU.
Våra medborgare behöver en pragmatisk, framåtblickande och heltäckande europeisk invandringspolitik grundad på gemensamma värden och regler, inklusive principer om solidaritet och öppenhet.
Välförvaltad invandring kan vara gynnsam för alla intressenter och bidrar till ekonomisk tillväxt i EU och i de andra medlemsstater som behöver arbetskraftsmigration.
Talmannen
Tack, Zita. Du lyckades tala i två minuter, men jag vet inte om tolkningen hängde med för jag fick hela tiden rött ljus. Låt oss i vilket fall som helst gratulera tolkarna om de lyckades följa dig.
Pascale Gruny
(FR) Herr talman, ärade ministrar, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag tänker inte upprepa alla de viktiga punkter som tagits upp av mina kolleger i parlamentet när det gäller rättvisa och invandring, men jag skulle vilja påpeka att ett europeiskt rättsligt område endast kan upprättas genom att stärka det ömsesidiga förtroendet medlemsstaterna emellan, eftersom det kommer att underlätta principen om ömsesidigt erkännande, som är hörnstenen i ett rättvisans Europa.
Stora framsteg har gjorts de senaste 15 åren, men det finns fortfarande många brister. Det gläder mig oerhört att Lissabonfördraget slutligen ratificerats av alla medlemsstater under förhandlingarna om denna text. Europaparlamentet kommer att få lika mycket att säga till om som rådet i rättsliga och inrikes frågor. Den demokratiska legitimiteten kommer därmed att öka till förmån för medborgarna.
Som föredragande för yttrandet från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) för utskottet för framställningar vill jag betona att utskottet för framställningar får alltför många klagomål som gäller hinder för den fria rörligheten för medborgare inom själva EU.
Jag vill också nämna problemen i anslutning till det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationer och rätten till sociala förmåner, liksom diskrimineringsproblemen. Erkännandet av samkönade äktenskap är däremot en fråga som tillhör medlemsstaternas jurisdiktion. Unionen måste respektera denna nationella behörighet.
Jag uppmanar Europeiska kommissionen att så snart som möjligt offentliggöra sina riktlinjer, så att medlemsstaternas myndigheter får hjälp att effektivt åtgärda brott mot principen om fri rörlighet. Medborgarna måste kunna röra sig fritt och till fullo utnyttja sina rättigheter i detta område utan inre gränser.
Det gläder mig oerhört att se i resolutionen att EU:s strategi för narkotikabekämpning har en plats i upprättandet av detta europeiska rättsliga område. Jag hoppas dock att EU kommer att visa större initiativkraft i detta avseende. Varför skaffar sig inte unionen nya vapen för att bekämpa denna växande trend, som påverkar våra barn i allt lägre åldrar? De är framtiden. Vad gör vi för att skydda dem? Låt oss äntligen vara lite pragmatiska inom våra institutioner! Det är vad våra medborgare förväntar sig av oss.
Claude Moraes
(EN) Herr talman! Det här har varit en lång resa, från Tammerfors, där vi bara såg konturerna av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa - kanske talar vi för mycket - till detta ovanliga läge där Stockholm och Lissabon krockar. Jag säger med respekt för alla som anser att vi inte behöver en plan för att kämpa för vår sak när det gäller det område med frihet, säkerhet och rättvisa som vi vill ha: vi tar inte våra spelare av banan när matchen börjar. Vi kämpar för vår progressiva sak, och för vår grupps räkning kommer vi att kämpa för vår progressiva politik.
Men vi måste till att börja med ha en Stockholmsplan. Vi har Lissabon, så vi - alla ledamöter här, hur de än röstar - måste ta vårt ansvar för att efter jul lagstifta om det som är viktigt för oss. Det är ett stort ansvar, och min grupp har sina prioriteringar - som fastställts av våra hårt arbetande föredragande Juan Fernando López Aguilar och Luigi Berlinguer. Vi kommer sedan att få ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i en demokrati som vi vinner eller förlorar.
När det gäller våra prioriteringar vill vi sända ett budskap till rådet om icke-diskriminering. Vi vill ha ett övergripande direktiv. Vi måste kämpa för denna framåtsträvande linje. När det gäller straffrätten säger vi: ömsesidigt erkännande är viktigt för att den europeiska arresteringsordern ska fungera i praktiken. I fråga om asyl säger vi ja till solidaritet mellan medlemsstater, men en framåtsträvande lösning innebär för oss att sårbara asylsökande måste komma i första hand.
Detta är alltså vår grupps prioriteringar, detta är vårt mervärde i fråga om hatbrott, ändringar av migrationspolitiken, våld mot kvinnor och en europeisk skyddsorder. Alla dessa frågor visar hur vi som politisk grupp - hur alla politiska grupper - kan ge Stockholmsprogrammet ett mervärde och skapa meningsfull lagstiftning.
I slutändan spelar vi spelet därför att det här inte är något spel för våra medborgare. Det handlar om att äntligen, efter lång tid, ge dem de rättigheter de efterfrågat så länge: grundläggande rättigheter i fråga om uppgiftsskydd, säkerhet och terrorismbekämpning. Allt detta blir meningsfullt när vi här i parlamentet tar på oss ansvaret att lagstifta. Det kommer vi att göra först när vi röstar igenom Stockholmsprogrammet. Vi kommer då att kämpa för ett framåtsträvande Stockholmsprogram och framåtsträvande lagstiftning.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman! Jag vill ge vice ordförande Jacques Barrot och det svenska ordförandeskapet ett varmt välkomnande för Stockholmsprogrammet. Stockholmsprogrammet är goda nyheter för dem som stöder tanken på EU som mer än bara en gemensam marknad.
Uppbyggnaden av ett medborgarnas Europa avser ett verkligt område med frihet, säkerhet och rättvisa. Jag välkomnar att alla tre sidor i denna triangel ges lika vikt. Jag anser, i motsats till mer radikala förhållningssätt, att alla tre är nödvändiga. Säkerhet utan frihet är diktatur, frihet utan säkerhet är anarki, och rättvisa är omöjlig utan frihet eller säkerhet.
Detta femåriga program går tillbaka på målen från Tammerfors, och verkliga framsteg eftersträvas på många områden. Det är dock viktigt att se till att målen nås. Den lagstiftning och de instrument som antagits måste genomföras effektivt. Europas folk kommer inte att ta oss på allvar om vi inte klarar detta effektivitetstest. Det är t.ex. omöjligt att försöka få till stånd ett system för in- och utresa och uppmana kommissionen att lägga fram förslag om ett sådant system som ska börja fungera 2015 när vi inte vet om andra generationen av Schengens informationssystem eller informationssystemet för viseringar kommer att kunna tas i bruk, eftersom de är förenade med svårigheter och drabbats av stora förseningar.
Jag hoppas att ett gemensamt europeiskt asylsystem ska kunna inrättas före 2012, liksom en invandringspolitik med en gemensam hållning, både när det gäller mottagande och integration av invandrare och effektiv bekämpning av olaglig invandring.
Slutligen återstår mycket gemensamt arbete för att skapa ett medborgarnas Europa. Det är meningslöst att slösa tid på frågor som inte är vårt ansvar. Att försöka ingripa i familjerätten, som är förbehållen medlemsstaterna, är inte bara lönlöst i rättsligt hänseende utan även politiskt galet, eftersom det leder oss in i meningslösa konflikter och avleder oss från verkligt viktiga frågor, nämligen det centrala Stockholmsprogrammet.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Herr talman! Jag vill också gratulera det svenska ordförandeskapet och hela parlamentet till det betänkande vi utarbetat. Jag vill emellertid utfärda tre varningar som jag tror är viktiga inför framtiden.
För det första, om vi inte får några lagstiftningsinitiativ, om inte rådet och kommissionen lägger fram rättsakter för att fylla ut programmet, kan det givetvis inte bli framgångsrikt.
Den andra varningen, som mina kolleger redan tagit upp, är att parlamentet kommer att få en ny roll. Det kommer inte att utarbeta betänkanden enbart i samrådssyfte, såsom varit fallet hittills. Parlamentet kommer att vara medlagstiftare, det kommer att ge sitt samtycke, det kommer att behöva göra den där avvägningen - som ibland är så svår - mellan säkerhet och frihet. Det här är en ny uppgift och ett nytt ansvar för Europaparlamentets alla ledamöter.
Slutligen vill jag utfärda en varning för fundamentalistisk tillämpning av subsidiaritetsprincipen. Jag hör mina kolleger i parlamentet tala om behovet av respekt för de nationella parlamenten, och jag håller med, men jag måste varna er för att en stelbent och fundamentalistisk tolkning av subsidiariteten inte kommer att göra det möjligt att gå framåt med Stockholmsprogrammet. Om medlemsstaterna håller fast vid en alltför långtgående tolkning av subsidiariteten kommer det inte att bli någon gemensam lagstiftning om Stockholmsprogrammet.
Monica Luisa Macovei
(EN) Herr talman! Jag vill helt kort nämna avsnittet om ekonomisk brottslighet och korruption i Stockholmsprogrammet. Texten har blivit något tandlös under förhandlingarna i Coreper. Dagens text innehåller exempelvis hänvisningar till Grecos normer för korruptionsbekämpning, och Greco är ett organ inom Europarådet. Det är visserligen nödvändigt att samarbeta med Greco och Europarådet, men EU:s normer för korruptionsbekämpning ligger på en högre nivå än Europarådets, som ju som vi alla vet har 47 medlemsstater.
Följaktligen vill jag i all vänlighet be och samtidigt anmoda rådet att behålla en text med ett starkt engagemang för korruptionsbekämpning. Vi behöver en EU-politik och en EU-mekanism för att bekämpa korruption och bedrägerier på ett kraftfullt sätt i EU, och Stockholmsprogrammet måste spegla det behovet och engagemanget.
Michael Cashman
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera alla som arbetat med detta betänkande och även det svenska ordförandeskapet. Samhällen förändras inte med hjälp av medelmåttighet utan med hjälp av mod, övertygelse och visioner. Och det har vi fått se prov på här i parlamentet i eftermiddag.
Vi talar om frihet, säkerhet och rättvisa - tre grundläggande principer. Men utan jämlikhet och likabehandling får vi aldrig någon frihet eller säkerhet och definitivt ingen rättvisa. Det gäller i synnerhet minoriteter, som så ofta baktalas och ställs i dålig dager.
Jämlikhet och likabehandling är de enda hållbara byggstenarna för ett civiliserat samhälle. Och därför är jag stolt över att stödja och ansluta mig till ett EU där vi alla är jämlika, oavsett ras, etnisk tillhörighet, religion, tro, ålder, funktionshinder, kön eller sexuell läggning - ett EU av jämlikar och av grundläggande värden.
Zbigniew Ziobro
(PL) Herr talman! Stockholmsprogrammet är ett svar på den viktiga frågan om att garantera EU-medborgarnas säkerhet. Det är dock inte alltid ett tillfredsställande svar, för vi behöver inte någon fullständig standardisering av straff- och civilrätten. Vi behöver bara harmonisering av dessa rättsområden, och bara i tydligt definierade, avgränsade frågor.
Vad EU mest av allt behöver är ett gott samarbete mellan polisstyrkor och rättsliga myndigheter, så att domar kan verkställas och brottslingar åtalas på ett effektivt sätt, utan hänsyn till EU:s inre gränser. Stockholmsprogrammet bör därför innehålla ett antal incitament och inriktas på dessa områden. I dag vill jag uppmärksamma tre frågor som rör samordning av medlemsstaternas åtgärder.
När det för det första gäller fri rörlighet, som är ett av våra främsta värden, är det väsentligt att vi samarbetar kring informationsutbyte om brott som utgör ett särskilt hot mot den allmänna ordningen. Här tänker jag framför allt på brott av sexuell karaktär som hotar de svagaste och mest försvarslösa, nämligen barnen, och detta uppmärksammas med rätta i Stockholmsprogrammet.
Det är nödvändigt att snarast möjligt inleda arbetet med upprättandet av ett europeiskt register över sexualförbrytare, och särskilt människor som begår dessa aggressiva och oerhört farliga brott mot barn. Berörda parter och organisationer bör ha bredast möjliga tillgång till dessa uppgifter. Fri rörlighet måste gå hand i hand med rörlighet för kunskap och information om eventuella faror, så att samhället och de som är utsatta för de största riskerna, i det här fallet barnen, ges ett tillräckligt skydd.
För det andra måste vi garantera ett effektivt verkställande av beslut som gäller beslagtagande av brottslingars tillgångar. Det handlar framför allt om att effektivisera kampen mot organiserad brottslighet, och det innebär att beslut av en domstol i ett land skulle göra det möjligt att spåra och effektivt beslagta tillgångar som en brottsling gömt i ett annat land. Det gäller även direkta vinster av brott, liksom indirekta vinster av brott i ett senare skede.
För det tredje håller jag med om att icke frihetsberövande domar visserligen är en lämplig reaktion på mindre allvarliga brott, men vi får inte glömma bort att ett frihetsstraff, som isolerar förbrytaren från samhället, i vissa särskilt motiverade fall är det enda riktiga och genomförbara sättet att skydda samhället mot de farligaste brotten. Därför måste vi också komma ihåg att straff av detta slag också är en rättvis reaktion på de mest hänsynslösa brotten.
Avslutningsvis vill jag uttrycka min aktning för det dokument som utarbetats och framhålla att syftet med programmet bör vara att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna samtidigt som deras rättssystems nationella karaktär bibehålls.
Talmannen
Det är nu dags för ögonkontaktsförfarandet. Jag tänker hålla mig strikt till arbetsordningen.
Jag vill säga att fem ledamöter kommer att ges ordet i en minut var, och vi kommer att stänga av mikrofonen när den minuten gått. Eftersom mer än femton ledamöter begärt ordet kommer vi att lyssna till de första fem.
Anna Maria Corazza Bildt
(EN) Herr talman! Till att börja med vill jag välkomna Stockholmsprogrammet som den bästa vägen framåt mot ett medborgarcentrerat EU, och jag vill tacka ministrarna Beatrice Ask och Tobias Billström för deras vision. Äntligen kan vi åka hem och berätta för alla utan åtskillnad att EU är till för dem; EU är med dem; EU är vi.
Stockholmsprogrammet blir givetvis vad vi gör det till. Låt oss ge det en chans. Låt oss ge det ett så brett stöd som möjligt och inleda arbetet med att genomföra det.
Jag vill särskilt tacka för att barn satts i centrum, vilket innebär att vi äntligen kan utarbeta förstärkta åtgärder för skydd av barn, även invandrarbarn. Det är också mycket bra att vi har större möjlighet att bekämpa gränsöverskridande brottslighet samtidigt som individuella rättigheter respekteras.
(Talmannen avbröt talaren.)
Anna Hedh
Herr talman! Jag är glad att man i den senaste upplagan av Stockholmsprogrammet från rådet har utvecklat frågan om barns rättigheter, våld mot kvinnor och förebyggande när det gäller människohandel. Jag var lite orolig att ordförandeskapet skulle frångå sina prioriteringar. Nu har man ju också möjligheten att förbättra efter parlamentets omröstning.
Däremot är jag besviken över att man inte nämner något om att utarbeta en barnstrategi för Europa, som parlamentet föreslog ganska nyligen. Precis som kommissionär Barrot nämnde måste unionen fortsätta att gå i bräschen när det gäller barns rättigheter. När det gäller skrivningarna om människohandel är jag också besviken över att ordförandeskapet inte har stått på sig när det gäller kopplingen till sexköp, köp av tjänster och möjligheter att lagstifta på detta område. EU behöver också en rättslig grund för kampen mot våld mot kvinnor.
Franziska Keller
(EN) Herr talman! Jag vill bara nämna två frågor som min grupp anser är mycket viktiga i samband med Stockholmsprogrammet. För det första anser vi att den avvägning som mycket ofta görs i detta program går i lite fel riktning. Säkerhet är för oss bara ett verktyg för att åstadkomma frihet - inte frihetens motsats. Om vi inte är fria är vi inte säkra. Vi ser den balansen som något missvisande.
För det andra, när det gäller Frontex, vad menar ni egentligen, minister Billström, när ni talar om att stärka Frontex? Vad menar ni med det? Det har nämligen inte klargjorts i någon av de versioner av Stockholmsprogrammet som jag har sett.
Och anser ni inte att det kan vara oerhört viktigt - ännu viktigare till och med - att stärka den parlamentariska kontrollen över Frontex och hindra Frontex från att skicka tillbaka människor som mycket väl kan ha ett skäl att söka asyl, som Frontex gjort under året? Jag skulle hellre se en förstärkning där. Jag anser att Stockholmsprogrammet bör gynna alla EU:s invånare, inte bara några få.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
(ES) Herr talman! I dag råder det ingen tvekan om EU:s engagemang för kampen mot terrorismen, och tack vare Stockholmsprogrammet kommer vi att fortsätta att göra framsteg när det gäller det viktiga området med frihet, säkerhet och rättvisa.
Som jag ser det har denna kamp grundats på ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna, men nu, med de möjligheter som Lissabonfördraget öppnar, är det hög tid att harmonisera den nationella lagstiftningen så att preskriptionstiden försvinner för terroristbrott, som bör betraktas som brott mot mänskligheten.
När detta sker kommer ingen här i parlamentet eller i något annat parlament att försvara terrorister, vilket har hänt, händer i dag och kan fortsätta att hända, till skada för terrorismens offer som ser hur de som mördat deras älskade behandlas som hjältar, medan de själva lider i tysthet.
Jag ber därför parlamentet att gå vidare eller anta en europeisk stadga om rättigheter för terrorismens offer, grundad på försvaret av minnet ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Sylvie Guillaume
(FR) Herr talman! Att döma av kommentarerna i dag anser många talare att Stockholmsprogrammet förtjänar ansträngningar för att söka bredast möjliga samförstånd och utforma ett ambitiöst program. Det kommer att vara målet med morgondagens resolution som vi ska rösta om.
Jag beklagar att hänvisningen till rösträtt för medborgare i länder utanför EU och till den garanterade tillgången till sjukvård för sjuka migranter inte tagits med i resolutionen. Jag vill dock nämna några viktiga punkter som tagits med: kravet på att direktivet om icke-diskriminering ska antas; fri rörlighet för EU-medborgare och deras familjer - som jag uppfattar det gäller det alla familjer; kravet på att undanröja hinder för utövandet av rätten till familjeåterförening; förbudet mot kvarhållande av underåriga utan sällskap.
Enligt min mening kan Stockholmsprogrammets framgång mätas i den respekt som visas för fyra frågor: åstadkommandet av konkreta resultat som gynnar medborgarna; strikt respekt för Europaparlamentets nya roll, eftersom medbeslutande är en faktor som ger mervärde; kvaliteten i de nationella parlamentens tillämpning av Stockholmsprogrammet; medvetenheten om dess värden bland medborgarna, särskilt bland EU:s ungdomar.
Från och med nu måste antagandet och det framtida genomförandet präglas av samma dynamik ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Vi har nu avslutat anförandena inom ramen för ögonkontaktsförfarandet. Jag beklagar att ytterligare tio eller tolv ledamöter inte kunde få tala, men det är omöjligt med tanke på hur försenade vi är och på grund av den arbetsordning vi måste följa.
Beatrice Ask
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Tack för alla synpunkter! Jag beklagar egentligen inte att tio ledamöter inte fick ordet. Jag är väldigt glad över det engagemang som ledamöterna visar dessa viktiga frågor.
Någon sade att detta program är ambitiöst. Det gläder mig, för det har varit ett ambitiöst arbete och också ett praktiskt arbete, där vi har velat förena visionen med ett pragmatiskt ställningstagande om hur man kan göra saker bättre utifrån ett medborgarperspektiv. När jag lyssnar känns det som att många delar åtminstone huvuddragen i det utkast till program som just nu förhandlas.
Låt mig kommentera två områden. För det första formfrågan. I dagens debatt har det varit lite rörigt - om jag får uttrycka mig så - eftersom några säger Stockholmsprogrammet men menar det intressanta förslag till resolution som ni ska diskutera och ta beslut om i parlamentet, dvs. era synpunkter på det utkast som ordförandeskapet har lagt fram.
Någon sade i inledningen av debatten ”Varför vi ska diskutera ett utkast när det redan finns ett nytt?”. Sanningen är att Europaparlamentet är mitt i den diskussion och förhandling som pågår. Det förändras hela tiden, på fredag eller i helgen kommer ytterligare ett utkast. Men jag kan berätta för den ledamot som tyckte att han hade en gammal handling att vi på ordförandeskapets webbsida hela tiden har presenterat det senaste utkastet. De ledamöter som vill hänga med och se vad som händer och på vilket sätt er diskussion också påverkar slutresultatet, ska naturligtvis ta del av de dokument som vi publicerar.
För ordförandeskapet har det varit oerhört centralt att arbeta med transparens och öppenhet. Det är därför vi har haft väldigt många diskussioner. Ni tio som inte hade möjlighet att yttra er här får hemskt gärna mejla mig eller Tobias. Det är väldigt enkelt, adressen är beatrice.ask@justice.ministry.se och likadant med Tobias. Då kan ni skicka in er synpunkter så är de med i matchen. Vi måste börja arbeta modernt, och öppenhet är modernitet för det svenska ordförandeskapet. Jag ser fram emot resolutionen och resultatet av den eftersom jag noterar mycket stöd för en del synpunkter, en del nyanser och en del understrykningar som resolutionen pekar på. Dem ska vi naturligtvis fundera noga över.
Sedan har vi några politiska frågor som jag bara vill nämna. För det första tog två ledamöter, den ena var Gerard Botten, upp enskilda exempel på hur medborgare drabbas - kanske i ett annat land, och så tycker man inte att förhållandena är riktigt bra. Det där är typexempel på bristande förtroende för varandras rättssystem. Då har man två val: Det ena är att berätta för sina medborgare att de ska stanna hemma, för hemma har man alltid de bästa reglerna. Men om man tror att ens medborgare kommer att fortsätta att utnyttja möjligheten till fri rörlighet så kanske det är dags att fundera över hur man förbättrar de processuella rättigheterna och annat i unionen som helhet. Det är precis det som Stockholmsprogrammet syftar till. Det är därför jag är så otroligt glad över att vi har kunnat ta det första steget när det gäller att stärka de processuella rättigheterna, för att nu garantera att alla som blir misstänkta eller offer och hamnar i en rättsprocess i Europa faktiskt får hjälp med översättning och tolkning. Den grundläggande rättigheten finns i Europarådskonventioner och annat, men inte i praktiken. Nu kan vi göra skillnad, och det är så vi ska jobba.
Monika Macovei tog upp frågan om korruption och ekonomisk brottslighet och tyckte att detta var för svagt formulerat. Jag vill gärna säga att det är ett väldigt tydligt och uppfordrande avsnitt. Att vi nämner Greco beror inte på - och det står inte heller - att vi på grund av deras synpunkter ska lägga oss på en lägre ambitionsnivå. Vad det står är att vi, bland många andra uppgifter, ska samarbeta nära med detta viktiga organ i dessa frågor eftersom vi måste go for the money om vi ska bekämpa organiserad brottslighet. Det tror jag är viktigt.
Subsidiariteten har många tagit upp. Jag menar att det förslag som nu diskuteras innebär ett väldigt tydligt ställningstagande där EU-samarbetet på det rättsliga området och inrikesområdet ska vara ett mervärde. Det man klarar lika bra i nationalstaten ska vi låta det stanna där. Det är när vi behöver samarbete som vi ska använda de europeiska institutionerna. Jag menar att vi inte alls tubbar på nationalstatens rättigheter, utan tillför ett mervärde som kan komma alla medborgare till del.
Till sist vill jag ta upp frågan om integritet och dataskydd, som är en stor och viktig debatt. Jag tror att det var Mario Borghezio som tog upp detta och menade att det fanns väldigt stora bekymmer med Stockholmsprogrammet som det ser ut. Han uttalade oro för övervakning och stora databaser och annat. Han jämförde också det vi arbetar med på detta område med situationen i det gamla Östtyskland och vid kommunistiska stater som vi hade förr. Jag menar att den typen av argumentation är direkt osaklig. I Östtyskland fanns det inget dataskydd, ingen demokrati och inga grundläggande rättigheter för medborgarna - tre viktiga faktorer som är grundläggande för vårt samarbete. När det gäller Stockholmprogrammet stärker och skärper vi reglerna för dataskydd och respekt för de individuella rättigheterna, och också demokratin i flera olika avseenden. Faktum är att den informationsstrategi som vi vill att EU ska arbeta fram balanserar ett metodiskt och effektivt informationsutbyte med stärkta krav på skydd för integritet och säkerhet i datahanteringen, men också på att inte uppgifter blir liggande för länge. Läs gärna de avsnitten lite mer, för de är väldigt tydliga. Detta är ett framsteg där vi också har fått visst beröm från den ombudsman inom EU som arbetar med detta.
Till slut sade någon att vi borde vara mer konkreta. Det finns väldigt mycket konkret och praktiskt i Stockholmsprogrammet, men det är nu matchen börjar. Några ledamöter har sagt att man fått arbeta med resolutionen under tidspress och att det har varit mycket jobbigt att hinna med alltihop. Jag kan berätta för er att det kommer att bli ännu värre. När vi har antagit Stockholmsprogrammet kommer ni att vara med i det viktiga arbete som måste komma när det gäller att implementera och gå in i de olika förslagen. Då kommer ni att ha mycket tidspress och mycket stress, men också väldigt stora utmaningar och väldigt stora möjligheter att göra skillnad. Tack så hemskt mycket för synpunkterna och använd som sagt gärna Internet om ni vill komma i kontakt med ordförandeskapet de kommande dagarna.
Tobias Billström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Ärade ledamöter! Jag ansluter mig naturligtvis helt till vad minister Ask har sagt om de övergripande slutsatserna om programmet. Tack så mycket för alla goda synpunkter som har presenterats här i dag.
Jag skulle också vilja tacka ordförandena i de tre utskotten, dvs. utskottet för konstitutionella frågor, rättsutskottet och inrikesutskottet, för ett mycket gott samarbete om dessa frågor. Jag tycker som jag sade inledningsvis att detta verkligen visar på ett stort ansvarstagande för alla ingående parter, vilket jag tycker att vi har anledning att vara stolta över.
Jag skulle vilja betona vikten av samarbete på alla betydelsefulla områden inom detta program. I sitt anförande gjorde Simon Busuttil jämförelser med magnituden av den inre marknaden, vilket jag tycker inte är så långt borta ifrån sanningen, eftersom detta är ett ungefär lika stort och viktigt projekt. Ett ord som varit genomgående i de politiska samtalen om asyl- och migrationsfrågorna har ju de senaste åren varit solidaritet. Samtliga medlemsstater är överens om att solidariteten måste stärkas. Det gäller inte bara solidariteten mellan medlemsstaterna utan också solidariteten mellan EU och tredje länder. Det är det budskapet som vi vill förmedla i Stockholmsprogrammet.
Som jag sade i min inledning anser vi att denna komplexa fråga kräver mycket breda och hållbara lösningar som genomsyrar hela politikområdet. Det är bl.a. därför som det inte finns något specifikt solidaritetsavsnitt i Stockholmsprogrammet. Det finns istället solidaritetselement under samtliga punkter.
Den globala ansatsen för migration bör vara en av de viktiga utgångspunkterna i detta sammanhang. Frontex roll bör stärkas. Keller tog ju upp detta i sitt inlägg. Jag skulle vilja vara mycket tydlig genom att säga att Frontex naturligtvis inte ensamt är svaret på problematiken. Frontex ansvarar för samordningen av medlemsstaternas gränskontroll men har inget mandat inom sjöräddningen till exempel. Situationen i Medelhavet är inte primärt ett gränskontrollproblem, utan det är istället ett problem som kräver flera olika typer av åtgärder. Ett ökat samarbete mellan ursprungs- och transitländerna är av största betydelse. Dessutom måste vi satsa på utvecklingssamarbete i form av bistånd. Jag tycker att det är viktigt att understryka att Europaparlamentet kommer att vara inblandat i allra högsta grad i alla dessa aspekter nu när vi får Lissabonfördraget på plats, och den demokratiska kontrollen kommer att öka på dessa punkter.
Med utgångspunkt från allt det som har sagts här i dag tycker jag också att det är viktigt att peka på att Lissabonfördraget verkligen innebär en faktisk och betydelsefull förändring. Det är ju stora förändringar som innebär att det ordinarie lagstiftningsförfarandet kommer att ersättas med ett som ger Europaparlamentet en stärkt roll i lagstiftningsprocessen på en rad områden. Jag känner alltså inte alls den oro som Franziska Keller uttrycker här i dag när det gäller dessa frågor. Tvärtom tycker jag att vi ser stora steg i riktning mot en ökad demokratisk kontroll på detta politikområde.
Herr talman, avslutningsvis vill jag bara säga liksom mina kollega Beatrice Ask att det går alldeles utmärkt att framföra synpunkter till oss per e-post om ni inte fick tillfälle att framföra dem här i dag.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag vill framhålla kvaliteten i det arbete som utförts av era tre utskott: utskottet för rättsliga frågor - Carlo Casini är här; utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor - Juan Fernando López Aguilar är här; utskottet för konstitutionella frågor. Det är ett mycket intressant arbete de lagt fram, och det kommer att hjälpa oss, och det svenska ordförandeskapet, att få till stånd en slutgiltig version av detta Stockholmsprogram.
Som Simon Busuttil sade är det sant att medborgarna har en inre marknad, men de har egentligen inte ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, även om fri rörlighet nu införts tack vare Schengenområdet. Vi måste ta vara på fördelarna med detta. Jag vill tillägga att riktlinjerna mot missbruk har offentliggjorts.
Jag tycker att den här texten verkar rätt balanserad. Efter att ha hört olika personers skiftande förväntningar tycker jag att texten är balanserad. Jag vill också säga att vi utarbetar Stockholmsprogrammet i en värld där organiserad brottslighet, it-brottslighet och terrorism breder ut sig, och där vi uppenbarligen måste skydda oss. Det är här EU kan ge ett mervärde.
Jag vill också påpeka att vi i detta rättsliga område har allt fler medborgare, par, med dubbelt medborgarskap, som därför även i det här avseendet måste kunna utöva sina rättigheter i de olika medlemsstater där de befinner sig.
Jag är också angelägen att betona att vi har gjort framsteg i fråga om rättssäkerhetsgarantier, som Beatrice Ask förklarade på ett mycket bra sätt, och det är ett oerhört viktigt inslag i Stockholmsprogrammet. Ni nämnde exemplet med en brittisk medborgare i Grekland. Om det fanns minimiförfaranden skulle det underlätta saker och ting mycket. Dessutom, för att använda samma fras som Carlos Coelho, skulle jag säga att vi gjort en lång resa sedan Tammerfors.
Jag vill tillägga att vi inte heller kan godta begreppet ”Fästning Europa”. Tobias Billström tog upp detta. Även här handlar det om att garantera en balanserad europeisk migrationspolitik. Om vi motsätter oss olaglig invandring är det på grund av all människohandel och all organiserad brottslighet som ligger bakom. Det kan inte förnekas att det är så. Vidare är det emellertid sant att vi har lyckats, tror jag, presentera en asylpolitik som är förenlig med den generositet som är ett europeiskt värde.
Jag kan givetvis inte besvara alla frågor eftersom tiden är knapp. Jag vill bara säga att detta Stockholmsprogram, som Beatrice Ask sade, är mycket pragmatiskt, att det alltså lämpar sig för en handlingsplan som det spanska ordförandeskapet kommer att genomföra, och ni, mina damer och herrar, kommer hädanefter att vara medlagstiftare. Jag ser definitivt detta som en kraftfull metod att åstadkomma det område med frihet, säkerhet och rättvisa som medborgarna så gärna vill ha.
Jag är tacksam för vad parlamentet redan har gjort och för vad det kommer att göra i framtiden, nu när det kommer att vara medlagstiftare på området för rättvisa och säkerhet.
Talmannen
Jag har avslutningsvis mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 110.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Försvaret och främjandet av mänskliga rättigheter har fått minskad betydelse på EU:s agenda de senaste åren, och medlemsstaternas säkerhet har blivit den politiska prioriteringen. EU:s område med frihet, säkerhet och rättvisa går nu in i en avgörande fas. Genom Maastrichtfördraget infördes inslag med anknytning till inrikes och rättsliga frågor på gemenskapsnivå, som dittills hanterats enbart på mellanstatlig nivå. Tammerfors- och Haagprogrammet gav viktiga politiska impulser för en konsolidering av politiken. I det fleråriga Stockholmsprogrammet fastställs nu prioriteringarna för de kommande fem åren, så att fördelarna med ett område med frihet, säkerhet och rättvisa blir en realitet för medborgarna. Programmet kommer att genomföras sedan Lissabonfördraget trätt i kraft. Genom att medbeslutandeförfarandet görs till det ordinarie lagstiftningsförfarandet blir EU:s politik i inrikes och rättsliga frågor och de åtgärder som antas i enlighet med den föremål för parlamentarisk granskning.
Kinga Gál
skriftlig. - (HU) Under utarbetandet av Stockholmsprogrammet var vårt mål att göra EU-medborgarna medvetna om de påtagliga fördelarna med ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Skapandet av ett medborgarnas Europa handlar dock om mycket mer än bara utarbetande av ett program. Lissabonfördraget ger medborgarna nya möjligheter att göra sina intressen gällande. De rättigheter, friheter och principer som ingår i stadgan om de grundläggande rättigheterna ges bindande kraft. EU kan nu ansluta sig till Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna. Denna rättsakt måste träda i kraft snarast möjligt. Vi måste ha en tydlig genomförandeplan när det gäller fullgörandet av dessa åtaganden, så att de nya rättsliga strukturer som står till förfogande ges ett ordentligt innehåll.
Detta blir det kommande spanska ordförandeskapets uppgift. Processen för mänskliga rättigheter, inklusive minoriteters rättigheter, inom ramen för gemenskapsrätten har inletts i och med Lissabonfördragets ikraftträdande. Genom Stockholmsprogrammet kommer detta att omvandlas till politiska prioriteringar som ger substans åt de specifika handlingsplaner som förutses för de kommande åren. Som ett led i hela processen kommer inte bara EU:s möjligheter, utan även dess ansvar, att ha ökat efter den 1 december.
Kinga Göncz  
Ett av Stockholmsprogrammets prioriterade områden kommer att vara skyddet av grundläggande rättigheter. När stadgan om de grundläggande rättigheterna blir bindande och EU ansluter sig till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna är EU:s skyldighet att stärka sitt engagemang för mänskliga rättigheter och att bidra till att EU-medborgarna blir så medvetna som möjligt om sina rättigheter.
Detta är definitivt ändamålsenliga åtgärder, eftersom de grundläggande människorättsliga principerna kräver ständig uppmärksamhet, och vi har fortfarande en hel del kvar att göra på det här området även i EU. Den tilltagande diskrimineringen och intoleransen utgör allt allvarligare sociala problem. Nationella och etniska minoriteter, särskilt romer, homosexuella och människor med funktionshinder, möter någon form av diskriminering varje dag. Det är därför viktigt att varje medlemsstat genomför de befintliga direktiven på ett konsekvent sätt och att rådet ser till att skydda varje grupp som är i riskzonen genom att anta det nya, övergripande förslaget till direktiv.
Som en följd av den ekonomiska krisen ökar rasismen och främlingsfientligheten, liksom antalet brott som orsakas av dessa problem. Enligt byrån för grundläggande rättigheter ger statistiken inte någon sann bild av den faktiska situationen, eftersom offren i de flesta fall inte känner till sina rättigheter och inte vänder sig till myndigheterna. Det är EU-institutionernas och medlemsstaternas gemensamma ansvar att ändra på denna situation. Vi måste på EU-nivå utarbeta bestämmelser som kan garantera att EU och dess medlemsstater fortsätter att skydda mångfalden och inte lämnar utrymme för våld.
Joanna Senyszyn  
Stockholmsprogrammet innebär att Europeiska kommissionen måste lägga fram ett förslag om EU:s anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Det är ett betydelsefullt steg som kommer att ge oss möjlighet att åstadkomma en enhetlig lägsta skyddsnivå för de grundläggande rättigheterna i EU. Genom att vi ansluter oss till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna kommer EU-institutionerna att bli föremål för extern, oberoende granskning av i vilken utsträckning EU:s lagstiftning och verksamhet är förenlig med konventionen. Samtidigt kommer EU att kunna försvara sin ståndpunkt inför Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Därmed elimineras möjligheten att det uppstår skillnader mellan de beslut som fattas av EG-domstolen respektive Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Med hänvisning till punkt 16 i resolutionsförslaget vädjar jag om ett snabbt inledande av förhandlingar om EU:s anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. När det gäller den resolution vi diskuterar kräver jag att Polen omedelbart drar sig ur protokollet om Polens och Förenade kungarikets tillämpning av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. I och med Lissabonfördragets ikraftträdande kommer stadgan om de grundläggande rättigheterna att gälla alla åtgärder som vidtas med anknytning till det gemensamma området med frihet, säkerhet och rättvisa. Det är skandalöst att de högervridna myndigheterna i Polen ger efter för påtryckningar från den katolska kyrkans hierarki och nekar polacker deras legitima rättigheter. Polens medborgare bör kunna åtnjuta dessa rättigheter på samma sätt som medborgarna i andra EU-medlemsstater. Om vi inte vill att polacker ska bli andra klassens medborgare i EU måste stadgan om de grundläggande rättigheterna antas i sin helhet.
Csaba Sógor  
En viktig del av Stockholmsprogrammet gäller det ökade skyddet av missgynnade grupper i riskzonen. Upprättandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa är otänkbart utan ett förbud mot alla former av diskriminering. Ett förbud är dock inte tillräckligt långtgående. EU måste vidta särskilda åtgärder mot all diskriminering, eftersom det är det enda möjliga sättet att tjäna alla EU-medborgare på detta område. Jag skulle vilja nämna bara en av dessa diskriminerande åtgärder, som drabbar traditionella nationella minoriteter. Dessutom pågår språkligt folkmord just nu i två EU-länder. Jag vill därför be Europarådet och det kommande spanska ordförandeskapet att ägna mer uppmärksamhet åt att förhindra diskriminerande åtgärder under genomförandet av Stockholmsprogrammet. Annars kommer inte detta program att tjäna alla EU-medborgares intressen, utan bara majoritetsbefolkningarnas intressen.
