Att genomföra hållbarhet inom EU:s fiske genom maximal hållbar avkastning (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Carmen Fraga Estévez, för fiskeriutskottet, om att genomföra hållbarhet inom EU:s fiske genom maximal hållbar avkastning.
Carmen Fraga Estévez  
föredragande. - (ES) Fru talman! Låt mig först av allt säga att en spansk fiskebåt i dag sjönk utanför Andalusiens kust och att tre människor dog och fem saknas. Jag ber parlamentet att stödja de anhöriga i deras sorg och att be för att de saknade besättningsmännen hittas levande.
Låt mig nu gå vidare med det betänkande som vi ska diskutera i dag. Det första som jag vill påpeka, som kommissionen själv erkänner och parlamentet har nämnt vid ett flertal tillfällen, är det tydliga misslyckandet inom gemenskapens fiskeförvaltningssystem som under de många år det har funnits inte har säkrat en hållbar förvaltning av fiskeresurserna, och t.o.m. har gjort ännu mindre för att stödja en effektiv och lönsam fiskesektor.
Paradoxalt nog är förvaltningssystemet det enda som inte var en grundläggande del av de stora reformerna 2002 och på grund av detta måste kommissionen skyla över bristerna här och där, hantera ohållbara bifångster, uppfinna kontrollåtgärder dag efter dag och upprätta återhämtningsplaner, men utan att ta itu med själva kärnfrågan, dvs. att upprätta en sammanhållen och uppdaterad ram för fiskeförvaltningsmodellen.
Det är i detta sammanhang som vi har mottagit kommissionens meddelande som handlar om att genomföra hållbarhet inom EU:s fiske genom maximal hållbar avkastning som en måttstock för långfristig fiskeverksamhet, en teoretisk modell där man försöker att kombinera det effektivaste utnyttjandet av en art med en garanti för biologisk hållbarhet. Problemet är att maximal hållbar avkastning, som i egenskap av ett intellektuellt och teoretiskt begrepp kan vara oklanderligt, har visat sig ha ett antal motstridigheter när det gäller den praktiska tillämpningen, och saken är den att en stor del av det vetenskapliga samfundet nu anser att denna modell i stort sett har ersatts av andra modeller.
Det handlar alltså om att omdefiniera modellen så att den kan anpassas till yrkesfiskarnas verklighet. Det uppstår då en rad frågor om hur detta ska gå till, vilket man försöker att belysa i betänkandet och som inte på något sätt besvaras i kommissionens mycket tvetydiga och vagt formulerade meddelande.
Vi kritiserar naturligtvis inte kommissionens avsikt att införa en ny förvaltningsmodell, utan dess oförmåga att förklara för oss hur den ska kunna klara av svårigheterna att tillämpa den och undvika fallgroparna vid den faktiska formuleringen av maximal hållbar avkastning. Bland dessa känner vi till att maximal hållbar avkastning kräver långa serier av pålitliga och korrekta vetenskapliga uppgifter, samtidigt som det för majoriteten av arterna inte är möjligt att få denna grad av tillförlitlighet.
För det andra utarbetades modellen på grundval av utnyttjandet av en enda population, samtidigt som huvuddelen av fisket inom gemenskapen riktar sig mot flera arter, vilket innebär att man i många fall fiskar för mycket eller för lite av en viss art. Detta är uppenbarligen inte förenligt med den faktiska definitionen av maximal hållbar avkastning. Den fungerar inte heller för pelagiska arter och vi känner nu också till att andra faktorer påverkar populationernas status, t.ex. dålig rekrytering eller miljön, vilket kan resultera i felaktiga definitioner av maximal hållbar avkastning.
Ett som är säkert är att en strikt tillämpning av maximal hållbar avkastning på kort sikt kommer att resultera i en ibland drastisk minskning av fiskemöjligheterna och följaktligen av EU-fiskeflottans verksamhet, inkomster och sysselsättning.
Jag vill tacka alla mina kolleger för deras bidrag och be dem anta detta betänkande, där fiskeriutskottet uppmanar kommissionen att först klara ut all denna osäkerhet innan den tvingar oss att införa en modelltyp för vissa arter av stor ekonomisk betydelse vars effektivitet för många fiskeföretag är tveksam på ett vetenskapligt och ekonomiskt plan. Utskottet vill också uppmana kommissionen att först allvarligt beakta ett tydligt fiskeförvaltningssystem med en ekosystemgrundad inriktning och sedan besluta hur man ska anpassa referenspunkterna och den valda modellen, vare sig detta är grundat på maximal hållbar avkastning eller något annat. Detta bör inte göras - och jag vill betona detta - utan att man först genomför en social och ekonomisk analys av effekterna av ett genomförande och åtgärder för att komma till rätta med negativa effekter. Alla dessa frågor är för närvarande av stor vikt för vår verksamhet och för oss.
Joe Borg
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden Carmen Fraga Estévez och alla ledamöter av fiskeriutskottet för ett mycket grundligt betänkande om att genomföra hållbarhet inom EU:s fiske genom maximal hållbar avkastning.
Det gläder mig att se att det råder ett brett samförstånd mellan oss, särskilt om behovet av att gå över från årligt beslutsfattande till ett mer gradvist tillvägagångssätt och om behovet av bättre planering inom sektorn. Ett mer långsiktigt tillvägagångssätt kommer dessutom att leda till ökad stabilitet och hållbarhet i utnyttjandet av fiskeresurserna.
Jag är säker på att vi är överens om att det är nödvändigt att vidta brådskande åtgärder för att förbättra det mycket dåliga tillståndet för fiskeresurserna i EU med målsättningen att se till att bestånden når hållbara nivåer, vilket samtidigt kommer att bidra till att fiskeindustrins lönsamhet på lång sikt förbättras.
Bortsett från fördelarna för fiskeindustrin måste även det internationella politiska åtagandet uppfyllas. Jag uppskattar och delar fiskeriutskottets åsikt att den gemensamma fiskeripolitiken behöver en ny förvaltningsmodell för fastställandet av fiskemöjligheter, återhämtning av utfiskade bestånd och anpassning av fiskeansträngningarna till hållbara och lönsamma nivåer.
Det är också viktigt att tänka på att anpassningen av fiskeansträngningarna till maximal hållbar avkastning är den viktigaste enskilda åtgärd som kan vidtas för att minska mängden fisk som kastas över bord i europeiska vatten.
Jag är medveten om att det finns bekymmer också. Jag delar många av dessa bekymmer och vet att vi måste ta itu med dem. Jag vet framför allt att det inte är lätt att utvärdera maximal hållbar avkastning. Det finns en viss grad av vetenskaplig osäkerhet och det är komplicerat på grund av effekterna på ekosystemen och det blandade fisket.
Inom fiskeriforskningen kan man fortfarande inte exakt förutsäga vilken den maximala hållbara avkastningen kommer att bli för ett visst bestånd eller blandningar av bestånd. Men vi får inte stirra oss blinda på svårigheterna. Forskningen kan ge oss svar på frågan om vilken riktning vi bör välja för fisket för att förbättra avkastningen och sänka kostnaderna. Även om det slutliga målet för resan är oklart, vet vi mycket väl åt vilket håll vi ska gå.
Vi måste slå in på den vägen och gradvis utvärdera och se över referensmåtten för maximal hållbar avkastning allteftersom fisket utvecklas.
Situationer med blandat fiske måste undersökas noggrant och bästa möjliga lösningar för den potentiella avkastningen för hela fiskerisystemet måste identifieras.
Denna gradvisa strategi kommer att göra det möjligt att undersöka miljömässiga, ekonomiska och sociala aspekter. Det är också den strategi som har valts för den långsiktiga planen för rödspätta och sjötunga i Nordsjön, som antogs i år och som enligt min mening utgör en bra modell för genomförandet av denna strategi. Som det betonas i betänkandet är det viktigt att vi agerar snabbt på det här området.
I detta sammanhang vill jag understryka att de långsiktiga förvaltningsplanerna praktiskt sett styr fiskeriförvaltningen i rätt riktning, det vill säga, bort från överutnyttjande, men inte nödvändigtvis mot ett fast mål för maximal hållbar avkastning.
Planerna innehåller bestämmelser om regelbundna översyner av målen som gör det möjligt att vid behov justera målen efter den maximala hållbara avkastningen, till exempel när det sker en förändring i den naturliga omgivningen eller om en översyn av de vetenskapliga råden genomförs.
För det andra instämmer jag i att det är viktigt att fiskefrågorna hanteras på lokal nivå och att man ser till att de berörda aktörerna görs delaktiga i viktiga beslut om val av mål, hur snabbt man bör gå mot dessa mål och den rätta kombinationen av åtgärder, som till exempel beskattning, förvaltning av fiskeansträngningen och tekniska justeringar.
Kommissionen kommer endast att ta fram planer för maximal hållbar avkastning på regional nivå och först efter att ha genomfört detaljerade samråd med de berörda sektorerna. De regionala rådgivande nämnderna kommer att spela en viktig roll i detta avseende och de har redan inlett sitt arbete. Ekonomiska och sociala analyser är också viktiga i processen och alla förslag från kommissionen kommer att åtföljas av konsekvensbedömningar med analyser av förslagens ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekter.
Ökat stöd för forskning om fiskefrågor är en nödvändig del av utvecklingen av planer för maximal hållbar avkastning. Ramprogrammen, det arbete som genomförs av Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen och stödet från Internationella havsforskningsrådet (ICES) kommer att vara vikiga aspekter i detta sammanhang, och detta kommer att vara ett prioriterat område under de närmaste åren.
En övergång till maximal hållbar avkastning kommer i många fall att medföra anpassningar av kapaciteten och minskade fiskeansträngningar. Europeiska fiskerifonden (EFF) utformades för att ge medlemsstaterna möjligheter att planera utvecklingen för den nationella flottkapaciteten och utnyttja samfinansiering från gemenskapsbudgeten för att justera flottstorleken efter de långsiktiga målen samt ta hänsyn till tillämpliga sociala och ekonomiska bestämmelser.
Jag vill även säga ett par ord om de tre ändringsförslag som har lagts fram av Carl Schlyter. Kommissionen anser att en gradvis strategi för en övergång till maximal hållbar avkastning i själva verket bör vara en allmän regel. Det finns inget behov av en drastisk övergång till maximal hållbar avkastning för alla typer av fiske. När det gäller den vetenskapliga metoden för att fastställa maximal hållbar avkastning kommer kommissionen att begära in vetenskapliga råd från fall till fall. Vi bör inte påverka den vetenskapliga debatten genom att ha förutfattade meningar om vilka metoder som är bättre eller sämre.
Avslutningsvis stämmer det som sagt att medlemsstaterna kommer att få ekonomiskt stöd från Euroepiska fiskerifonden för att kunna anslå offentliga stöd för omstruktureringar av fiskeflottorna i linje med strategin för maximal hållbar avkastning. Detta stöd ska emellertid inte ses som en kompensation, eftersom det är fiskerinäringen som slutligen kommer att gynnas av den nya politiken, utan som ett finansiellt incitament för att genomföra övergången.
Kommissionen kommer att fortsätta dialogen med fiskerinäringen och kommer att börja diskutera särskilda långsiktiga planer som bygger på maximal hållbar avkastning för ett antal fisken. Genomförandet av dessa planer kommer att förbättra fiskbeståndens och fiskerinäringens stabilitet och produktivitet.
Jag ser fram emot att fortsätta diskussionen om dessa planer med er längre fram, när kommissionen har genomfört konsekvensbedömningar, rådfrågat fiskerinäringen och tagit fram förslag. Vi har mycket arbete framför oss och jag kommer att vara mycket tacksam för ert stöd när det gäller att utveckla politiken på det här området.
Avril Doyle
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag välkomnar betänkandet från Carmen Fraga Estévez, och särskilt att hon betonar problemen med detta förslag från kommissionen, eftersom jag har allvarliga reservationer mot kommissionsledamotens förslag om att tillämpa en modell med maximal hållbar avkastning som referensmått för förvaltningen av fiskbestånden.
År 2015 är ett politiskt datum, inte ett vetenskapligt datum. Det är för tidigt för en del bestånd och för andra bestånd är det för sent på grund av överfiske. Syftet med förslaget är maximera avkastningen av fisket, och även att upprätthålla beståndens förmåga att producera en maximal hållbar avkastning på lång sikt, men jag är rädd för att de allvarliga felen i modellen kommer att leda till överutnyttjande i stället för minskade mängder fisk som slängs över bord, eftersom de antaganden som ligger till grund för beräkningen av fångstnivåerna bygger på enskilda arter och grundvattensfiske, utan hänsyn till den geografiska och biologiska mångfalden.
Jag välkomnar målet att öka effektiviteten när det gäller skyddet av fiskarter, det måste vi alla göra. Men enligt min åsikt har kommissionen inte forskat tillräckligt om detta. Det har inte gjorts någon djupgående utvärdering av de risker som är förknippade med de svaga punkterna i modellen med maximal hållbar avkastning. Dessutom anser en stor majoritet av forskarsamfundet, däribland FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO), att andra toppmoderna angreppssätt, där ekosystemen beaktas i sin helhet, har gått om den klassiska modellen med maximal hållbar avkastning. Dessa strategier är bättre än att förlita sig på än det omoderna konceptet med beståndens populationsdynamik.
Modellen med maximal hållbar avkastning är ett trubbigt instrument, som bygger på fiske av överskottsproduktion när fiskpopulationernas tillväxt är hög, innan de blir livskraftiga. Men instrumentet kan leda till överfiske när det tillämpas för blandat fiske, eftersom man inte kan nå optimala nivåer av alla arter samtidigt, eller när det tillämpas för pelagiska djuphavsarter eller pelagiska arter som lever i öppna vatten som Nordsjön och Atlanten.
Om modellen antas kommer den att leda till en samtidig kollaps av bestånden och marknaden. Jag uppmanar kommissionen att välja en sund, vetenskaplig och evidensbaserad strategi. Ni sade själv att man inte bör påverka den vetenskapliga debatten. Jag håller med er. Välj en vetenskaplig, faktabaserad strategi och se över detta förslag igen i stället för att - med all respekt - bara dansa, om än i otakt, efter Internationella havsforskningsrådets pipa.
Paulo Casaca
för PSE-gruppen. - (PT) Fru talman, herr kommissionsledamot, herr ordförande för fiskeriutskottet! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till hennes utmärkta arbete och även gratulera kommissionen till dess meddelande som uppfyller ett av de krav som den själv godkände vid toppmötet 2002 i Johannesburg och även motsvarar det första av de åtta mål som angavs vid denna konferens. Kommissionen har förvisso redan åstadkommit mycket inom ramen för dessa åtta mål, men jag måste påminna kommissionsledamoten om att vi nu 2007 sysslar med mål som planeras för 2015 som togs upp vid ett toppmöte som ägde rum 2002. Det faktum att vi fortfarande diskuterar detta meddelande på detta stadium verkar inte utgöra ett tillräckligt snabbt gensvar med tanke på omfattningen av de utmaningar som vi står inför.
Jag gläder mig över det som kommissionsledamoten har sagt angående behovet av en ny förvaltningsmodell och jag menar att vi är på rätt spår, eftersom man i förslaget lägger betoningen på begreppet ekosystemförvaltning. Om vi emellertid betraktar begreppet maximal hållbar avkastning som något verkligt nytt misstar vi oss eftersom detta begrepp, som är ett teoretiskt begrepp, alltid har legat till grund för fastställandet av alla kvoter och totalt tillåtna fångstmängder (TAC), som endast kunde fastställas på detta sätt. Problemet är att tillämpningen av detta begrepp medför många problem som dessutom beskrivits på ett mycket bra sätt av vår föredragande och av vår kollega Avril Doyle, och vi kan inte bara grunda våra åtgärder på en blind tillämpning av begreppet utan vi måste försöka att förbättra dess effektivitet och kontrollera var det misslyckades och var det gav bra resultat. Jag anser uppriktigt att man har åstadkommit detta i och med meddelandet; men vi måste använda alla övriga kompletterande medel för att kunna gå vidare.
Det är alltså denna utmaning som kommissionen står inför och vi hoppas att den snart kan ge oss goda nyheter.
Chris Davies
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag beklagar, men det här är ett av de tillfällen som gör att jag är glad över att parlamentet har så få befogenheter på detta område, särskilt som det är möjligt att detta betänkande röstas igenom i morgondagens omröstning.
Om det blir så kanske en del säger, ”jaha, parlamentet har uppmanat kommissionen att se över sina förslag igen”. Jag skulle helst vilja slippa det pr-tricket, och jag vill att kommissionen ska veta att det åtminstone finns några ledamöter som absolut inte instämmer i det som föreslås här.
Kommissionens rapport 2006 var svag - ett hemvävt hopplock, uppriktigt sagt - och var knappt värd att tryckas. Den innehöll en massa förslag på planer, men väldigt lite konkreta åtgärder. Det som föreslås här av föredraganden och av parlamentet är enligt min mening ännu värre. Jag tänker särskilt på ett skäl: ”Europaparlamentet anser att förslaget om att inrätta modellen med maximal hållbar avkastning ännu inte är moget.” Tydligen behöver vi fler analyser. Kommissionen vill ha fler planer och vi vill diskutera planerna vidare. När ska vi göra något åt saken egentligen? Om detta betänkande röstas igenom av parlamentet i morgon hoppas jag att kommissionen kommer att förkasta det i sin helhet, eftersom jag anser att detta är fullständigt ansvarslöst.
Det finns en fråga, en berättigad fråga, om den metod som ska tillämpas för att nå maximal hållbar avkastning. Vi vet uppriktigt sagt vad som behövs, det här är bara en lek med ord halva tiden. Om två tredjedelar av fiskebestånden har överskridit säkra biologiska nivåer måste man stoppa fisket och ställa av flottorna. Yrkesfiskarna blir arbetslösa, kanske med någon form av ersättning, och så måste det vara till dess att bestånden har återhämtat sig och alla får en möjlighet till en långsiktig och sund framtid. Man måste låta fiskbestånden återhämta sig.
Uppriktigt sagt måste vi vänta med att diskutera detaljer om hur vi kan finslipa metoderna för att fastställa maximal hållbar avkastning till perfektion tills fisken har återhämtat sig och beståndens långsiktiga hållbarhet är fullständigt säkrad.
Herr kommissionsledamot! Jag hyser en mycket stor respekt för er, det har jag gjort ända sedan vi lärde känna varandra, och jag håller med om det ni har sagt. Kan jag bara få säga ett par saker? För det första anser jag att ni håller en för låg profil, jag tror att ert kansli ser till att ni sitter upptagen i möten bakom kulisserna. Jag anser att EU behöver en förkämpe i fiskerifrågorna, och precis som ni måste reda ut en del problem, måste ni också finnas där framför tv-kamerorna i EU och tala om vad som behöver göras.
För det andra har det nu gått tre år av er femåriga mandatperiod. Det har funnits många goda idéer, men resultaten är för få. Jag skulle vilja att ni blev ett viktigt kapitel i EU:s historia om den bedrövliga gemensamma fiskeripolitiken och reformen av den. Så jag ber er att sluta att se på er själv som en fotnot i historien och gå ut i verkligheten och se till att det händer något!
För fem år sedan var jag vid toppmötet i Johannesburg då EU åtog sig att se till att gemenskapens fiskbestånd når nivåer som möjliggör en maximal hållbar avkastning före 2015. Vi talade inte om att utforma en politik till 2015, vi talade om att få upp fiskbestånden till de nivåerna till 2015. Det borde inte bara ha varit en del - det krävs mer än så.
Om det är meningen att vi ska göra detta på åtta år är det antagligen redan för sent. Vi måste börja arbeta för att nå resultat, och varenda dag som går innan vi lyckas med det måste ni betrakta som ett personligt misslyckande.
Lyssna inte till parlamentet, lyssna inte till ministrarna som försöker hindra er hela tiden - se till att det händer något i stället.
Carl Schlyter
för Verts/ALE-gruppen. - Fru talman! Jag kan hålla med om mycket av det Davies säger. Fisken håller på att dö! När den dör så blir det ingen inkomst för någon fiskare! Då är det väl mer intelligent att investera för framtiden genom att redan i dag ha just maximal hållbar avkastning, inte en maximal tillfällig avkastning, som varit unionens hittillsvarande politik. Den är helt ohållbar!
Sen kan man diskutera vetenskapliga brister med metoden och att den kanske är ett trubbigt verktyg, men EU har låg inflation som totalt mål för ekonomisk politik. Det är ett väldigt trubbigt verktyg, men det har man inte kritiserat på samma sätt. Det här är i sådana fall ett mycket mer skarpt verktyg och då vill jag tacka kommissionären. Ni har insett att politiken är helt fel, helt misslyckad, och försöker nu komma till rätta med den.
Senare kommer vi att diskutera problemet med ”discards” och en kombination av åtgärder kanske kan börja rätta till problemen. Men när vi pratar om socioekonomiska analyser måste man ha ett längre tidsperspektiv. Det är det mina ändringsförslag går ut på. För utan det så kan man säga: ”Jaha, dagens fiskare vill inte göra någonting!” Att göra alla framtida generationers fiskare arbetslösa, det är väl om någonting en dålig socioekonomisk analys.
Pedro Guerreiro
Som en allmän kommentar till de viktigaste punkterna i det aktuella betänkandet, som är av största betydelse för fiskesektorn, anser vi att det är relevant att påpeka skillnaderna i den lång- och kortfristiga tillämpningen av hållbarhetsprincipen inom fisket. Detta innebär att de långfristiga planerna syftar till att fastställa mål eller teman för att nå en stabil situation efter en förhållandevis lång period, samtidigt som kortfristiga åtgärder grundas på förslag som utarbetas årligen i syfte att under en kort period korrigera dödligheten inom fisket fram till dess att man når den nivå som föreslås som långfristigt mål.
När det gäller det långfristiga målet för fisket kan man godta det huvudsakliga mål som angavs i Johannesburg - det mål som handlar om att nå maximal hållbar fångst av fiskbestånd. Det är emellertid viktigt att betona att man, för att kunna formulera målet för maximal hållbar avkastning, måste tillämpa en vetenskaplig analys för att kunna fastställa den dödlighet inom fisket som garanterar den maximala fångst som fiskeresurserna kan tillhandahålla på ett hållbart sätt. Det är då nödvändigt att ta hänsyn till de naturliga egenskaperna hos varje fiskeresurs och att känna till vilka typer av fiskemetoder som används. För att bedöma den fiskenivå som är lämplig för det långfristiga målet är det nödvändigt att kontrollera de prognoser som forskarna har utarbetat, vilket innebär att dessa prognoser måste vara grundade på pålitlig information, att de kommer att användas av förvaltare och accepteras och följas av yrkesfiskarna, samtidigt som de alltid - och jag vill betona alltid - beaktar den socioekonomiska situationen i fiskesektorn och i fiskesamhällena.
I praktiken är målet att beräkna de långfristiga fångsterna och den motsvarande dödligheten inom fisket. Vi måste sålunda välja ett kriterium för hållbarhet och fastställa den fiskenivå som ger maximal hållbar fångstnivå. Det är här den verkliga diskussionen börjar.
Man har föreslagit olika värden för dödligheten för den långfristiga förvaltningen av bestånden i medlemsstaternas exklusiva ekonomiska zoner. Olika forskare anser att det är lämpligt att ange F0,1 som dödlighet snarare än t.ex. FMSY, som de betraktar som mindre lämplig. Man bör uppmärksamma att FMSY, som är den dödlighet inom fisket som på lång sikt ger maximal hållbar avkastning av ett bestånd, inte bör blandas ihop med MSY, dvs. maximal hållbar avkastning.
Slutligen håller jag med om att det är nödvändigt att åtgärderna för hållbarhet åtföljs av en utvärdering av de socioekonomiska konsekvenserna och kostnaderna för att genomföra dem.
Thomas Wise
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Det är inte ofta som en ledamot av UK Independence Party gratulerar en föredragande här i parlamentet. Den här gången kommer jag att göra ett sällsynt undantag.
Enligt uppskattningar av FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation har 70 procent av fiskarterna i världen redan nått eller överskridit maximal hållbar avkastning. Den gemensamma fiskeripolitiken, med det skandalösa problem med fångster som slängs över bord som politiken har lett till, har i hög grad bidragit till något som kan bli en allvarlig ekologisk katastrof, särskilt i Nordsjön.
På 1980-talet varnade yrkesfiskarna den kanadensiska regeringen för att torsken höll på att bli allvarligt överfiskad. Regeringen nonchalerade varningarna och 1992 kollapsade torskfisket fullständigt. En liknande situation tycks nu utvecklas i de europeiska fiskevattnen.
Föredraganden nämner de bristfälliga analyserna och de olämpliga lösningarna i kommissionens meddelande, och beskriver det som lite enkelspårigt. Kommissionen har nyligen kritiserats för hur den samlar in och tolkar statistik om maritima frågor. Under en genomgång nyligen talade den brittiska regeringen om en ”avsaknad av nödvändiga uppgifter om vilka de lämpliga målen borde vara”. Kommissionens tolkning av maximal hållbar avkastning bygger på omoderna modeller och dogmatiska ekologiska koncept. Kommissionen visar tydligt att den vill ha ännu fler befogenheter till vilket pris som helst.
Förlusten av våra fiskbestånd är ett för högt pris att betala, och jag tackar föredraganden för att hon har varit ärlig i sitt förkastande av kommissionens meddelande. Det är verkligen talande att den EU-vänliga PPE-DE-gruppen går på UKIP:s linje. Men i och för sig, alla kommer dit förr eller senare!
Jean-Claude Martinez
Fru talman, herr kommissionsledamot! Betänkandena av våra två kolleger, inbegripet det av Carmen Fraga Estévez, handlar om det olösliga fiskeproblemet - det är olösligt eftersom fiskbestånden är begränsade och efterfrågan ständigt ökar. Fiskeripolitiken är följaktligen inte den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP).
Sedan 1968 och Sicco Mansholt har kommissionen i 40 år gjort ett strategiskt misstag i och med GJP, vilket är liktydigt med ett brott mot mänskligheten: mänskligheten behöver säd och mjölk, men utbudet är litet som prisökningen visar.
Det är annorlunda med fiskeripolitiken. Kommissionens misstag emanerar helt enkelt från dess sedvanliga, teknokratiska synd, men inte från ett strategiskt brott. Förvaltningen av fiskbestånden med TAC, kvoter, FIUF och FUP har misslyckats. Kommissionen har lagstiftat om allt: nät, tonnage, fiskeflottans kapacitet och antalet fiskefartyg, och nu när vi kan dra slutsatserna - som föredraganden berättar för oss - finns det färre yrkesfiskare, mindre torsk och t.o.m. mindre blåfenad tonfisk i Medelhavet, därav yrkesfiskarnas ilska i juni och juli. Där jag kommer från, t.ex. i hamnstaden Sète eller Le Grau-du-Roi, protesterade de yrkesfiskare som använder det traditionella kustfiskeredskapet thonaille mot att de inte fick fiska från juli och framåt.
Trots alla dessa kontroller, all denna förstörelse, alla dessa sanktioner - en dag kanske de t.o.m. tvingar yrkesfiskarna att bära elektroniska sändare så att man kan kontrollera var de befinner sig - är bestånden ändå hotade enligt föredraganden. Den gemensamma fiskeripolitiken har inte fungerat och hur kommer detta sig? Därför att problemet är världsomspännande: Kina, Indonesien, Filippinerna och Peru fiskar. Precis som med vinet, när vi rycker upp plantor och resten av världen i stället planterar dem, skrotar vi våra fartyg samtidigt som Förenta staterna bygger fler och samtidigt som Ryssland, Island och Norge ökar storlekarna på sina fartygsmotorer.
Man kan uppfinna indikatorer, en typ av maximal hållbar avkastning, men om din granne fiskar mer kommer ditt minskade fiske inte att göra så att bestånden ökar. Eftersom fiskodling, eller vattenbruk, inte är en verklig lösning på grund av fiskmjöl, är fisket därför den perfekta demonstrationen på att gemenskapsnivån är för hög när fisket sker vid kusten och beslutet bör fattas lokalt, och för låg när det handlar om djuphavsfiske. I dessa fall, antingen vi mycket snabbt kommer upp till global nivå med forskarnas hjälp eller i slutet av 2000-talet, kommer vi att gå på bio för att fiska efter den siste Nemo.
Jim Allister
(EN) Fru talman! Jag välkomnar och stöder detta betänkande och gratulerar föredraganden till ett bra arbete. Vi har talat om hållbart fiske i åratal, och har lika många år av byråkratiska kontroller bakom oss. Trots detta har bestånden i stort sett inte förbättrats, och yrkesfiskarna har blivit mycket färre och fattigare. Det är svårt att låta bli att dra slutsatsen att fiskeripolitiken hittills har varit ett hopplöst misslyckande.
Yrkesfiskarna har sagt det i åratal, men hittills har kommissionen inte lyssnat - och det tycks inte Chris Davies heller ha gjort, eftersom han verkar vilja ha mer av samma misslyckande. Att tillämpa totala tillåtna fångstmängder (TAC) och kvoter som ett centralt kontrollinstrument har varit en katastrof och har gett upphov till skandalen med fångst som kastas över bord, och många yrkesfiskare har helt enkelt blivit fattiga. Trots detta har den bristfälliga överlappningen mellan TAC-kvoter och fiskeansträngningar behållits i den nya modellen med maximal hållbar avkastning. De måste frikopplas från varandra. Vi kan inte ha båda. Vi vill alla ha ett hållbart fiske, men det innebär hållbarhet även för yrkesfiskarna. Det betyder att vi måste motverka att fångst kastas över bord. Det innebär att vi måste förenkla de tekniska åtgärderna och skapa flexibilitet. Vi måste ta oss dit så snabbt vi kan.
Rosa Miguélez Ramos
(ES) Fru talman! Jag tycker att det är väldigt sent, vi är alla mycket trötta och kanske lite chockade över dessa hemska nyheter om de tre yrkesfiskarnas död och de saknade fem eller fler i vattnen utanför Cádiz - båten tillhörde flottan från Barbate - och jag anser att nyheter som denna bör få oss alla att tänka efter, eftersom de visar svårigheterna i ett yrke som t.o.m. i dag kan drabba åtta personer i ett enda slag.
Jag anser därför, herr kommissionsledamot, att ett av de främsta problemen med detta meddelande är att, då man försöker att vidta åtgärder för resurserna och bara begränsa fiskeverksamheten utan att lägga några skyldigheter på övriga ekonomiska aktörer med verksamhet med anknytning till ekosystemet, det förlorar - och vi alla förlorar - politisk legitimitet, särskilt som det generaldirektorat inom kommissionen som är ansvarigt för fiskefrågor också är ansvarigt för havsfrågor.
Min andra fråga handlar om hur kommissionen avser att tillämpa maximal hållbar avkastning rent praktiskt, eftersom allt tyder på att den kommer att skapa problem, allvarliga problem, särskilt när det gäller blandat fiske där olika arter interagerar och fångstnivån som bestämmer ansträngningsnivån inte motsvarar den maximala hållbara avkastningen för varje enskild art. Ytterligare ett problem har att göra med de populationer för vilka vi inte har gjort någon form av bedömning.
Ett som är säkert är att de som arbetar inom sektorn är oroliga och de har rätt när de säger att de luckor som lämnas av gemenskapsflottan för att följa den maximala hållbara avkastningen, detta politiska engagemang för den maximala hållbara avkastningen, omedelbart kommer att fyllas av fiskefartyg från tredjeländer eftersom fiskemarknaden kontrolleras av behovet att tillhandahålla ett ständigt utbud.
Ian Hudghton
(EN) Fru talman! Under årens lopp har jag inte alltid varit enig med vår föredragande Carmen Fraga Estévez, men jag kan hålla med om mycket av det som sägs i betänkandet. I betänkandet förklaras det att gemenskapssystemet har komplicerat kontrollen och uppmuntrat till att fångster kastas över bord. Det står att parlamentet välkomnar meddelandet från kommissionen och uppskattar att kommissionen medger att den nuvarande fiskeriförvaltningspolitiken är ett misslyckande. Parlamentet konstaterar att det kommer att bli svårt att tillämpa modellen med maximal hållbar avkastning på blandat fiske, vilket de flesta skotska yrkesfiskarna arbetar med. Parlamentet konstaterar vidare att modellen är opassande för pelagiskt fiske.
Jag instämmer inte i orden ”avskaffar diskriminering” och jag kommer att begära delad omröstning i morgon för att dessa ord ska strykas, eftersom jag vet från tidigare diskussioner med föredraganden att detta är ett kodord för att angripa den relativa stabiliteten, som måste behållas så länge som vi har en gemensam fiskeripolitik. Men jag håller även med om kommissionsledamotens kommentarer tidigare om att vi måste börja gå i rätt riktning. Efter alla dessa år av problem som direkt har orsakats av den gemensamma fiskeripolitiken, borde vi ha kommit mycket längre än så här.
Urszula Krupa
(PL) Fru talman! Med bara en minut på mig för mitt inlägg, har jag uppmanats att uttala mig på de polska yrkesfiskarnas vägnar, som vill meddela att den förordning som har införts om ett förbud mot torskfiske verkar diskriminerande mot polska yrkesfiskare, särskilt mot bakgrund av den allmänna vetskapen om andra länders fångster.
Yrkesfiskarna hoppas att formuleringarna i förordningen härrör från okunskap från kommissionens sida om enskilda länders verkliga fiskevolymer i Östersjön. De kräver inte bara att förordningen ska upphävas utan att en särskild oberoende kommission utses under Europaparlamentets överinseende för att undersöka och förklara principen och metoden för fiskräkning i Östersjön efter EU:s utvidgning 2004, och för att förstå oegentligheternas omfattning.
Catherine Stihler
(EN) Fru talman! Det är få av oss som bestrider vikten av långsiktig hållbarhet för kommersiella fiskbestånd. Vid toppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg 2002 åtog EU sig att se till att gemenskapens fiskbestånd når nivåer som möjliggör en maximal hållbar avkastning före 2015.
Det är mycket viktigt att vi inleder debatten nu om hur vi ska nå målet att minska fiskeansträngningen för sårbara arter, och detta betänkande av Carmen Fraga Estévez är en viktig del i den processen.
Fördelarna med att fiska vid låga nivåer av fiskdödlighet och bygga upp ett mer livskraftigt yngelbestånd lyfts även fram i en rapport om nettofördelar som har utarbetats av den brittiske premiärministerns strategigrupp.
Som skotska känner jag alltför väl till belastningarna på sårbara fiskbestånd som Nordsjötorsken, för att inte tala om de praktiska svårigheterna med att tillämpa förvaltningsplaner för områden med blandat fiske, t.ex. utanför de skotska kusterna. Vi är dock skyldiga att agera, trots svårigheterna.
Jag välkomnar att kommissionen erkänner behovet av att de berörda aktörerna medverkar och att de regionala rådgivande nämnderna görs delaktiga i den föreslagna processen för att gå vidare med detta. En del av de rådgivande nämnderna har redan börjat överväga långsiktig förvaltning och frågan om maximal hållbar avkastning, och det är viktigt att strategin tas fram tillsammans med de berörda aktörerna.
I detta skede är det viktigt att vi inte kommer in på ett sidospår och börjar diskutera tekniska aspekter av vad maximal hållbar avkastning egentligen är och hur modellen bör tillämpas. Det är viktigare att vi inriktar oss på att förbättra balansen mellan fiskemöjligheterna och de tillgängliga bestånden för en mer hållbar framtid.
Marianne Mikko
(ET) Mina damer och herrar! För fem år sedan vid toppmötet för hållbar utveckling i Johannesburg åtog vi oss att bevara fiskbestånden och snabbt återställa dem till den nivå som garanterar maximal hållbar avkastning. Övergången till det förvaltningssystem som planeras innebär betydligt mer ambitiösa mål i jämförelse med de nuvarande säkra nivåerna och försiktighetsprincipen. För- och nackdelarna med bytet måste emellertid avvägas mycket noga.
EU behöver ett flexibelt system för att förvalta fiskbestånden och mekanismerna för att kunna reagera snabbt. Det måste också i de långfristiga planerna finnas plats för förnuftiga och flexibla anpassningar. Kommissionen antar att fiskbestånden först och främst påverkas av fångster, trots att vädret, rovdjur, utländska arter och problem som skapas av människor kan få stora konsekvenser för bestånden. Miljökonsekvenserna av gasrörledningen mellan Ryssland och Tyskland för Östersjön har ännu inte utvärderats, trots att byggandet redan har inletts.
Jag är mycket oroad över att kammaneten nyligen har upptäckts i Östersjön, eftersom arten, som kommer från Amerika, nästan orsakade en fullständig kollaps för fiskbestånden i Svarta havet under 1980-talet och nu sprider död och förintelse i Kaspiska havet. På ett år har den spridit sig från Sveriges kust till Östersjöns centrala delar. Vi får inte sitta och rulla tummarna samtidigt som den också förstör fiskbestånden i Östersjön.
Effekterna av det nya förvaltningssystemet måste därför främst undersökas på regional nivå snarare än på EU-nivå, eftersom varje medlemsstats fiskeflotta har sina egna särdrag. Det är oerhört viktigt att låta regionala rådgivande organ delta om vi ska kunna genomföra en framåtblickande fiskeripolitik. Bytet till förvaltningssystemet kräver minskade fiskeflottor och en minskning av deras fångster och innebär därför stora förluster för fiskeföretagen. Europeiska fiskerifonden har helt enkelt inte tillräckliga medel för att kunna hantera så pass stora förluster.
(Talmannen avbröt talaren.)
Joe Borg
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Först och främst vill jag kommentera den olycka som Carmen Fraga Estévez och Rosa Miguélez Ramos nämnde. Jag delar deras oro och sorg över dödsfallen och hoppas att de fiskare som saknas kan föras i säkerhet.
Jag vill kommentera några av de frågor som togs upp under debatten, en debatt som minst sagt har varit varierad eftersom åsikterna om hur vi bör gå vidare i hög grad går isär. Debatten visar emellertid att vi är eniga om att fisket måste nå hållbara nivåer så snabbt som möjligt. Detta innebär inte att vi föreslår drastiska och omedelbara åtgärder. Vi ställer upp ett mål för att nå maximal hållbar avkastning på ett gradvist och flexibelt sätt. Vi kommer att genomföra nya utvärderingar och bedömningar av de mål som vi har fastställt i varje skede av processen och kommer vid behov att anpassa dem till hur situationen förändras.
Med andra ord utgör strategin för maximal hållbar avkastning en inriktning för arbetet, och inte nödvändigtvis ett fast mål. Jag upprepar att fiskeförvaltningen styrs i rätt riktning med hjälp av de långsiktiga förvaltningsplanerna, det vill säga bort från överutnyttjande och mot förhållanden som erbjuder större och mer stabila fångster till lägre kostnader.
Detta tillvägagångssätt måste vara anpassningsbart så att vi kan inhämta mer kunskap - eller tillämpa ny kunskap inom ramen för strategin vid ändrade miljöförhållanden och förändringar i ekosystemen.
Det har påpekats att modellen med maximal hållbar avkastning inte fungerar, att den är olämplig för pelagiska bestånd och att konceptet är omodernt. Jag vill påpeka att detta koncept har tillämpats framgångsrikt i fiskeförvaltningsstrategier i Europa och andra delar av världen. Att konceptet inte är nytt innebär inte att det är omodernt. Det viktiga är att modellen ger fiskeriförvaltningen en inriktning och att den är tillräckligt flexibel för att möjliggöra regelbundna översyner. Då har den goda möjligheter att lyckas.
Modellen har till exempel fungerat bra för bestånd som sej, Nordsjökolja och makrill, som fiskas till en nivå nära maximal hållbar avkastning och är allmänt stabila och lönsamma.
Jag vill betona en punkt. Syftet med detta förslag är inte att straffa yrkesfiskare som onekligen måste genomföra ett antal justeringar av verksamheten, utan snarare att nå ett bestämt mål och öka sektorns stabilitet och lönsamhet. Som jag förklarade i mitt inledningsanförande gör Europeiska fiskerifonden det möjligt för medlemsstaterna att vidta åtgärder för att justera kapaciteten och fiskeansträngningen inom ramen för långsiktiga planer, däribland att införa sociala och ekonomiska bestämmelser om den lämpliga tillämpningen av offentliga medel, i sina operativa program.
En annan fråga som togs upp var att modellen med maximal hållbar avkastning inte kommer att fungera för blandat fiske. Om man tillämpar maximal hållbar avkastning på målarten kan det nämligen leda till överfiskning av de andra arterna. Jag anser att vi måste se realistiskt på situationen och på merparten av det blandade fisket. De berörda bestånden utnyttjas även de till ohållbara nivåer. Det är uppenbart att det kommer att bli svårt att tillämpa modellen med maximal hållbar avkastning för blandat fiske, och detta måste undersökas från fall till fall. Det är ett faktum att det finns problem med blandat fiske, men om vi inte tar itu med problematiken kan vi inte förbättra situationen och gå i rätt riktning.
När det gäller samråd vill jag påpeka att kommissionen kommer att se till att de berörda aktörerna medverkar och rådfrågas. Vi har redan hunnit genomföra ett antal samråd sedan målet med maximal hållbar avkastning antogs vid toppmötet i Johannesburg. Samråden omfattar medlemsstaterna, forskare och de regionala rådgivande nämnderna, som även de granskar vårt förslag för att kunna ge oss råd om hur vi på bästa sätt går vidare. Planerna kommer att diskuteras när kommissionen har genomfört konsekvensbedömningar, rådfrågat fiskerinäringen och tagit fram förslag. Jag ser fram emot att fortsätta diskussionen om dessa planer med er längre fram.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 6 september 2007.
