Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Spencer
- och försvarsfrågor . (EN) Herr ordförande! Vi har fått veta att Ibrahim Rugova nu är i Rom, och jag undrar om ni kan fråga ordföranden om han på parlamentets vägnar kan framföra våra hälsningar till Rugova och hans familj. Ni känner till att vi under sammanträdesperioden i april antog en resolution enligt vilken vi bjöd in Rugova att hålla ett tal i utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor. Det har föreslagits att utskottet skall sammanträda den 21-22 juni i syfte att hålla en utfrågning med den höga representanten. Jag anser emellertid att det minsta vi kan göra är att bjuda in Rugova för att tala under sammanträdet. Vilka kommentarer har ni till detta förslag, och kan ni framföra denna idé till ordföranden?

Ordföranden
Herr Spencer! Tack för detta förslag! Vi har alla hört att Rugova har kommit till Rom, lyckligtvis med hela sin familj, och jag tycker att det är självklart att han kommer hit till parlamentet. Jag kommer att lämna ert förslag till ordföranden, och jag tror inte att det finns några som helst hinder för att bjuda in honom till parlamentet den 21 juni.

Maes
Herr ordförande! I förvirringen kring omröstningen om Rothleybetänkandet i går så röstade jag fel vid slutomröstningen. Jag röstade för men ville egentligen rösta emot. Jag undrar om ni skulle vilja ändra protokollet så det blir rätt. Det gör ingen skillnad för resultatet, kolleger, men det var verkligen en virrig tillställning. Det är denna ledamots uttryckliga önskan att det skall rättas till, om det går. Får jag även be er notera att jag verkligen röstade då omröstningen gällde ändringsförslag 18 från Fabre-Aubrespy, men min röst noterades inte i protokollet. Då röstade jag för.

Ordföranden
Fru Maes! Vi har noterat vad ni har sagt, och det kommer att tas med i protokollet.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! På sidan åtta i föredragningslistan under rubriken " val av kommissionens ordförande" anges omröstning av parlamentet angående godkännande av stats- och regeringschefernas nominering av Prodi. Det anges att ordföranden gratulerade den valde ordföranden.
Jag tror att man använder fel uttryck. För att det skall bli val måste det finnas flera kandidater och en demokratisk process. Jag tror att nomineringen av ordföranden skall ratificeras av parlamentet eller godkännas av det, men att till varje pris vilja tala om vald ordförande, då ordföranden har nominerats förefaller mig inte förenligt med Amsterdamfördraget.

Ordföranden
Jag kan upplysa er om, herr Fabre-Aubrespy, att den formulering som använts är i överensstämmelse med arbetsordningen, men vi kommer naturligtvis att kontrollera detta en extra gång. Det kan jag lova er.

Soulier
Herr ordförande, kära kolleger! Jag tror att det, kort sagt, inte är onödigt att i tillägg till vår kollega Spencers uttalande - och som är mycket välformulerat - nämna den särskilda omtanke som parlamentet har visat en person som stod under dess beskydd, nämligen Ibrahim Rugova.
Jag skulle vilja säga att förutom de kommentarer som hans besök i Rom naturligtvis framkallar bör vi i första hand ha såsom främsta mål att samtliga av hans landsmän skall kunna återvända till sitt land. Jag tror att det är ett bra förslag att Ibrahim Rugova, som har fått kammarens Sacharov-pris, skall kunna komma i juni och förklara sig under den tid som behövs.
Vi hade begärt att få besöka Pristina. De serbiska myndigheterna avslog det och sade att de inte kunde garantera vår säkerhet. Vi var tvungna att acceptera. Det är bra att nu alla vägar leder till Rom igen. Rugova måste komma och vi får väl se hur det står till. Det viktiga är att återställa freden i Balkan och att folket får återvända hem.

Ordföranden
Herr Soulier! Det tror jag en mycket stor majoritet kan stödja. Jag menar också att det är viktigt, om ordföranden accepterar Spencers förslag - vilket jag är säker på att han gör - att de då meddelas offentligt att det nya parlamentet som en av sina första handlingar kommer att ta emot Rugova.

Sarlis
Herr ordförande! Mitt namn finns inte med på närvarolistan för gårdagens sammanträde. Jag ber att få bli antecknad på närvarolistan för gårdagens sammanträde.

Ordföranden
Det har vi noterat, herr Sarlis.

Elles
Herr ordförande! Under vår debatt i går kväll om Colom I Navals betänkande om en ny budgetplan för år 2000-2006, fick jag veta att den vägledande omröstningslistan för denna förmiddag kl. 11.00, rekommenderar att detta interinstitutionella avtal kan godkännas med enkel majoritet. Budgetutskottet har skrivit till ordföranden och rekommenderat att detta bör ske med kvalificerad majoritet, eftersom vi överlämnar en rad befogenheter om vi godkänner detta avtal. Det måste ske med kvalificerad majoritet.
Jag föreslår, på många av mina kollegers vägnar, att ordföranden delar ut ett meddelande med motiveringen till varför han rekommenderar att detta skall göras med enkel majoritet. Detta bör förhindras före kl. 11.00, annars kan vi råka ut för en upprepning av den typ av problem som vi fick vid Rothley-omröstningen i går.

Ordföranden
Jag kan lova er, herr Elles, att parlamentets ordförande är mycket medveten om att det skall fattas ett beslut, och han kommer själv att sitta i denna stol från kl. 11.00. Jag skall meddela honom vad ni har sagt, så att han förstår vad ni menar. Han kommer som sagt att fatta ett beslut.

Imbeni
Herr ordförande! Jag vill gärna instämma i det positiva omdömet från Spencer och Soulier.
Låt mig emellertid också lägga fram en annan arbetshypotes, som inte bara innebär att vi bjuder in doktor Rugova, vilket just har blivit möjligt.
Eftersom detta är vår näst sista arbetsdag, vill jag uppmana ordföranden Gil-Robles att tillsammans med ordföranden för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor även undersöka möjligheten av att genast, under de kommande dagarna, låta en liten delegation från Europaparlamentet träffa doktor Rugova i Rom, där han befinner sig, för vi vet inte vad som kan ha hänt om en månad, en och en halv månad eller två månader.
Det finns en möjlighet att träffas snabbt. Det kan vara kollegerna Spencer och Soulier och Pack, som leder delegationen för förbindelserna med Sydösteuropa, som kan få i uppdrag att genomföra detta möte, ett möte som skulle kunna ske inom de närmaste dagarna.

Ordföranden
Herr Imbeni! Jag kommer att överlämna både ert och Spencers förslag till ordföranden, så att han - om möjligt senast i morgon - kan besluta hur vi skall reagera på denna situation som uppkommit efter det att Rugova med familj anlänt till Rom.

Pack
Det understöder jag gärna och jag tackar också för kollegan Renzo Imbenis förslag. I går natt talade jag i telefon med Rugova. Jag vill be om att vi på utskottets sammanträde får möjlighet att träffa honom före juli, för han kommer att behövas under kommande veckor, och jag är litet rädd för att bli utnyttjad. Det är därför, tror jag, viktigt att vi tar tillfället i akt att tala med honom snarast. Om ni har möjlighet att vidarebefordra detta till ordföranden, så vore det väldigt bra. Själv skulle jag kunna tänka mig att offra några möten i valkampanjen för den saken.

Ordföranden
Fru Pack! Tack för ert stöd till både Spencers och Imbenis förslag.

Bianco
Herr ordförande! Jag begärde ordet för att stödja Imbenis förslag, men nu har redan Pack gjort det. Jag instämmer. Det är allt.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja påminna några kolleger, särskilt Elles, att formandet av institutionernas vilja inte är dispositivt, enligt en väl konsoliderad praxis från domstolen i Luxemburg. Det är en fråga om den allmänna ordningen och finns i fördragen. Och i fördragen, om inget annat uttryckligen sägs, är det fastställt att detta parlament fattar beslut med enkel majoritet och det finns dessutom mer än tillräckligt med praxis som fastställer att en handling är vad den är och inte något en viss tolkning säger avseende konsekvenserna av sådana handlingar. Oavsett hur förnuftig denna tolkning än må vara.
Avslutningsvis, vet Elles att budgetutskottet - ett mycket respekterat och kompetent utskott - inte alls är det interna organ som har befogenhet att uttala sig om med vilka majoritetsförhållanden som beslut bör antas i denna kammare.

Ordföranden
Fru Palacio! Jag kommer också att referera er synpunkt till parlamentets ordförande, som ju själv kommer hit och leder sammanträdet och omröstningen kl. 11.00.
Protokollet justerades.

Schengen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är muntlig fråga (B4-0336/99 - O-0045/99) från Voggenhuber och Andersson för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor till rådet om Schengen.

Voggenhuber
Herr ordförande, mina damer och herrar! Det har inte skett något formellt välkomnande av rådsordförandeskapet, och jag vet därför inte till vilken företrädare jag skall vända mig. Jag hoppas dock att ordförandeskapet är närvarande. Herr ordförande, i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, för vilket jag talar, har det funnits starka farhågor att rådet inte skulle kunna enas om beslut för överföringen av Schengenavtalet till Europeiska unionen; av den anledningen skulle det rättsliga innehållet automatiskt falla under tredje pelaren. Det utlöste därför en viss lättnad när man uppnådde denna enighet och fattade motsvarande beslut. Det var den goda nyheten som jag kan meddela ordförandeskapet. Den dåliga är att en stor majoritet i utskottet har uttalat stark kritik, ja protester, mot det sätt och den metod som man har använt sig av när man fattat beslut och gjort konstateranden; jag hoppas att denna församling delar dessa protester, eftersom de är av stor betydelse för frågan om parlamentarisk kontroll och parlamentets medbestämmande på den inre säkerhetens område.
Redan i Amsterdamfördraget reglerades införlivandet av Schengenavtalet och dess institutionella frågor, uppdelning och förfaranden på ett högst tvivelaktigt och vagt sätt; det skedde inte alls i fördraget utan endast i ett protokoll. För att rätt förstå kritiken från utskottet och från parlamentet tror jag att man skall understryka denna process betydelse. Europeiska unionens övertagande av Schengenavtalet är nog den mest betydelsefulla och komplexa omvandling som skett av internationell rätt till EG-rätt. Det är förutsättningen för att den personliga friheten skall förverkligas och för att ett område av frihet, rätt och säkerhet skall föreverkligas, och det innebär den nog mest betydelsefulla befogenhetstillväxten på den inre säkerhetens område. Det är en överföring som i hög grad berör de medborgerliga fri- och rättigheterna.
Här ställer jag frågan till ordförandeskapet hur de europeiska institutionerna, och framför allt hur de valda europeiska ledamöterna, skall göra för att förklara för medborgarna i Europa att ett sådant projekt är i färd att genomföras utan att parlamentet får delta och utan information och rådfrågning av parlamentet. Hur skall vi förklara att detta parlament inte ens har rätt att yttra sig, att vi ännu inte har något detaljerat material och information om processen och att det här parlamentet tvingas diskutera frågan utan att ha detaljkunskaper?
Jag vill också uttala vad en absolut majoritet i utskottet anser, nämligen att det inte bara gäller parlamentets rättigheter - hur viktiga de än är - utan att parlamentet alltid tillika har sett sig som försvarare av de medborgerliga fri- och rättigheterna och de individuella rättigheterna i Europeiska unionen; majoriteten anser också att parlamentet har ett starkt motstånd mot att överta denna försvarande funktion för medborgarna i Europa när man på sätt som sker är utestängd från rådets förehavanden och det, menar vi, mot fördragets lydelse; därom kommer vi knappast att kunna enas nu, men man kan i alla fall konstatera att det står i klar motsättning till andan i fördragen.
Jag skulle kanske också hänvisa till att rådets sätt att agera ger upphov till frågan huruvida teorin om rådets indirekta berättigande som lagstiftare kan upprätthållas med tanke på den typen av händelser; det är ju inte bara Europaparlamentet som måste diskutera utan ordentligt diskussionsmaterial och inte bara Europaparlamentet som inte fått delta i rådets beslut och förberedelser - utan vi vet att även de nationella parlamenten har blivit ofullständigt och mycket sent informerade om dessa händelser. Dvs., det kan inte vara tal om någon verklig parlamentarisk kontroll beträffande den inre säkerheten och det polisiära och rättsliga samarbetet. Det är en speciell och indignerad protest från utskottet jag här framför, och jag uppmanar ordförandeskapet att även i utskottets namn ta ansvar för en helt ny samarbetskultur med parlamentet, och detta på ett område som är mycket ömtåligt för statlig våldsanvändning - de medborgerliga fri- och rättigheterna.

Schapper
Herr ordförande, ärade ledamöter! Den 1 maj trädde Amsterdamfördraget i kraft, och därmed införlivades Schengen i Europeiska unionen. Det tyska ordförandeskapet i EU har från början sett det som en hög uppgift att informera Europaparlamentet om framstegen i förberedelserna till integrationen av Schengen; det gläder mig att jag också i dag har tillfälle att göra det, då frågan om information och i vilken form denna skall ges har spelat en så stor roll. Herr ledamot, vid era framställningar skall jag ingående gå in på det.
Men först vill jag säga ett par ord om fastställandet och tillförandet av regelverket i Schengenavtalet. Överläggningarna för att fastställa regelverket i Schengenavtalet och lägga till detta till de rättsliga grunderna i EG- och EU-fördragen har kommit en bra bit på väg och kommer snart att avslutas. De motsvarande förslagen till rådsbeslut noterades och fastslogs av rådet (allmänna frågor) på sammanträdet den 26 april. Efter gårdagens avslutande diskussion i Ständiga representanternas kommitté eftersträvar ordförandeskapet att kunna utfärda dem på Ekofin-rådets möte den 10 maj.
Jag vill inte dölja att vi är stolta över att det tyska ordförandeskapet lyckats att i samförstånd med partnerländerna i huvudsak besvara de besvärliga frågorna om tillförande, där vi har tvingats att ta hänsyn till flera högst olikartade politiska synpunkter. Vägen ligger nu öppen för en långtgående ventilering av det i avtalet ingående regelverket, som kan motsvara de egentliga syftena med Amsterdamfördraget. Man har dock ej kunnat nå någon enighet angående tillförandet av de bestämmelser som rör informationssystemet i Schengenavtalet. Medan det finns en grupp länder som förespråkar ett dubbelt tillförande till såväl första som tredje pelaren, så ställer sig ett antal länder bakom ett införlivande i endast den tredje pelaren. Enligt ett kompromissförslag, som även ordförandeskapet har ställt sig bakom, skall tillförandet ske till den tredje pelaren, såvida det handlar om att upprätta och sköta SIS samt om flertalet kategorier för anbudsinfordran, medan kategorin inreseförbud och SIS-relaterade dataskyddsbestämmelser förs till den första pelaren.
Trots ytterst stora ansträngningar från ordförandeskapets sida har man inte kunnat nå enighet på den punkten, och någon enighet framstår inte heller som möjlig under den närmaste tiden. På detta område - och endast där - skall således tillförandefiktionen från Schengenprotokollet tillämpas, vilken tills vidare föreskriver tredje pelaren som rättslig grund. Utfärdandet av beslutet om tillförande kommer därigenom i övrigt ej att förhindras. Jag menar att vi inte behöver skämmas för resultatet, som dock måste slutgiltigt bekräftas av rådet. Med det uppnådda resultatet kan man undvika otaliga konfliktpunkter på viktiga områden av regelverket i Schengenavtalet som rör frågan på vilken rättslig grund en framtida vidareutveckling måste ske.
Att i detalj redogöra för hela tillförandet av det i Schengenavtalet ingående regelverket skulle spränga ramen för mitt anförande här. Jag kan dock hänvisa till att jag för ungefär en vecka sedan lät er få del av utkasten till rådets beslut, där Schengen-acquis definieras i ett första steg och skall ventileras i ett andra. Detaljuppgifter i frågan kan hämtas från dessa båda dokument.
Låt mig nu i korthet svara på frågan om associering av Island och Norge. Associeringen av Island och Norge i samband med genomförandet och vidareutvecklingen av Schengen-acquis skall ske på grundval av ett associeringsavtal, som står inför sitt snara undertecknande. Efter det att Schengenländernas verkställande kommitté hållit sitt senaste möte i förra veckan den 28 april, och det i Schengen ingående regelverket därmed kan slutgiltigt beslutas har det också blivit möjligt att lägga fast på vilka områden samarbetet med Norge och Island skall utspelas i framtiden. Överläggningarna i den frågan kommer nästan omedelbart att avslutas. Ordförandeskapet räknar med att rådet på sitt möte den 17-18 maj kommer att godkänna överenskommelsen och att undertecknande av det kan ske inom ramen för EES-rådet, som sammanträder samtidigt.
Själva kärnan i associeringsavtalet är skapandet av en så kallad Sammansatt kommitté, som etableras på samtliga nivåer i EU: s institutionella hierarki och där Norge och Island blir delaktiga i decision shaping . Inom ramen för Schengenavtalet har dessa båda länder direkt deltagit i det institutionella arbetet, varvid de har haft yttranderätt, men ingen formell medbeslutanderätt. Ett direkt överförande av denna samarbetsform på samarbetet inom EU: s ramar är ej möjligt. Deltagande i EU: s institutioner är principiellt sett endast öppet för medlemsländerna. Andra former av deltagande, såsom något slags observatörsstatus, skulle inte motsvara Islands och Norges legitima behov att också i framtiden delta i åsiktsbildningen i frågor på de områden som ingår i Schengen. På grund av det har associationspartnerna överenskommit om att skapa en särskild institutionell struktur vars huvuduppgift skall vara att utgöra plattform för diskussion av förslag och initiativ för vidareutveckling av Schengen-acquis som rör Norge och Island.
Sammansatta kommittén kommer endast i mycket begränsad utsträckning att ha beslutsbefogenhet. Befogenheten omfattar endast frågor om förfaranden som berör Sammansatta kommittén och dess verksamhet. Beslut som rör det sakliga innehållet i vidareutvecklingen av Schengenavtalets regelverk, som Island och Norge är bundna av, fattas uteslutande av EU-institutioner eller med andra ord rådet och i förekommande fall Ständiga representanternas kommitté.
Utöver det just beskrivna associeringsavtalet som jag nyligen sände er ett utkast för, föreskriver Schengenprotokollet att ytterligare ett avtal träffas för att slå fast de rättsliga förbindelserna vid deltagande i Schengen mellan på den ena sidan Norge och Island och på den andra Storbritannien och Irland. Förhandlingarna i det avseendet har redan inletts. Jag räknar med att de kommer att kunna avslutas inom kort.
Låt mig också säga ett par ord angående integrationen av Schengensekretariatet. I ett skriftligt förfarande beslutade rådet den 1 maj 1999 att integrera personalen i Schengensekretariatet i rådets generalsekretariat; jag hoppas att vi därmed kan dra ett streck under den senaste tidens debatter i det ämnet och att ordförandeskapet, medlemsländerna och även rådssekretariatets personal åter helt kan koncentrera sig på det sakliga arbetet under de återstående två månaderna av det tyska EU-ordförandeskapet.
Inför detta rådsbeslut blev det tydligt att delar av personalen på rådssekretariatet gör regelrätt motstånd mot att överta de Schengenanställda vilka inte behöver genomgå det sedvanliga urvalsförfarandet. För det har jag ingen förståelse, ty införlivandet av de före detta anställda vid Schengensekretariatet har ingenting med svågerpolitik att göra. Snarare är det ägnat att trygga tillvaron för en grupp människor som i åratal intensivt arbetat för Schengensamarbetet och som inte får åsamkas någon skada på grund av integrationen av Schengen i EU. Det är också så att den sakkunskap och den kompetens som finns hos den högt kvalificerade Schengenpersonalen i framtiden också kan komma EU till godo.
Och låt mig som avslutning säga något angående rådfrågningen av Europaparlamentet i frågor som gäller överföringen av Schengen till EU. Det tyska EU-ordförandeskapet erkänner villkorslöst att överföringen av Schengen till EU är av stor betydelse för Europaparlamentets framtida arbete och att parlamentet har ett berättigat intresse i de enskilda steg som krävs för den aktuella integrationen. Tyskland har hela tiden tillmötesgått detta intresse genom att utförligt rapportera om sakernas läge. Minister Schily, medarbetare vid det tyska inrikesministeriet liksom jag själv har vid flera tillfällen informerat parlamentet och dess ansvariga utskott. Låt mig peka på att minister Schily här i församlingen rapporterat den 14 januari, att han den 19 januari gjorde sammaledes i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor; också Eisel, ansvarig avdelningschef underställd mig, var två gånger i förra veckan i utskottet för att rapportera. Jag antar då att vi har gjort vad vi kunnat för att hålla parlamentet och utskottet informerat.
Jag vill även hänvisa till att det inte föreligger någon rättslig förpliktelse att verkställa en formell rådfrågning vad rör frågorna om införlivande av Schengen inom EU: s ramar. Grunden för införlivandet av Schengen i EU är uteslutande Schengenprotokollet, vilket inte innehåller någon bestämmelse om formell rådfrågning. De åligganden om rådfrågning som finns i Amsterdam- och Maastrichtfördragen gäller ej överföringen av Schengen. Jag kan dock än en gång försäkra er att ordförandeskapet även framdeles kommer att hålla Europaparlamentet regelbundet underrättat om integrationens förlopp.

Van lancker
Herr ordförande, kolleger, herr rådsordförande! Det avtal som rådet nått med avseende på införlivandet av Schengen-acquis i fördraget är återigen ett sådant där typiskt avtal som parlamentet hyser otroligt blandade känslor inför. Det är naturligtvis fantastiskt att det träffats ett avtal och ingen av oss, herr rådsordförande, hade egentligen vågat hoppas att det skulle ske nu under det tyska ordförandeskapet. Den 14 januari i år röstade vi för övrigt om en resolution i vilken vi uttryckte vår oro över att det inte träffats något sådant avtal. I det fallet skulle ju hela regelverket hamna i den tredje pelaren. Det faktum att det nu finns ett avtal är alltså en bedrift som jag vill lyckönska det tyska ordförandeskapet till.
I avtalet blir det dessutom så ordnat att en stor del av bestämmelserna i Schengen-acquis , nämligen bestämmelserna om fri rörlighet, asyl, migration och gränskontroller huvudsakligen blir frågor för gemenskapen och att parlamentet och domstolen i framtiden alltså skall vara engagerade i beslutsfattandet. Det är också bra. I det här finns det ändå några saker som vi har svårigheter med och som inte överensstämmer med de rekommendationer som vi gav här i parlamentet i januari.
Först och främst vill jag gå in på parlamentets roll, herr rådsordförande. Det är riktigt att det tyska ordförandeskapet fört flera olika diskussioner med parlamentet. Det är riktigt att vi fått information under förhandlingsperiodens gång och det vill jag tacka ordförandeskapet för. Ni kan dock inte förneka att parlamentet fick de definitiva texterna först i måndags, att vi först i måndags kunde diskutera om det definitiva resultatet av förhandlingarna och att rådfrågningen av parlamentet dessutom är ett rent skämt, eftersom allt redan har beslutats. Det finns en politisk överenskommelse som endast behöver bekräftas i rådet den 10 maj.
Ni har rätt. Formellt sett behöver ni inte rådfråga parlamentet men politiskt sett är det inte snyggt eftersom införlivandet av Schengen i fördraget, valet av rättslig grund avgör hur den framtida acquis skall utvecklas vidare och vilken roll kommissionen, parlamentet och domstolen skall ha. Det är alltså ett avgörande beslut som direkt gör intrång i parlamentets rättigheter och därför ansåg vi att vi skulle ha rådfrågats, men då på ett seriöst sätt. I vår resolution den 14 januari sade vi till och med att om det inte sker så måste parlamentet fundera över att starta en rättsprocess i EG-domstolen, och jag tycker fortfarande att nästa parlament borde överväga ett sådant steg.
Herr rådsordförande! Det här handlar inte om sårad stolthet. Det handlar om demokratisk kontroll, även med avseende på innehållet har nämligen parlamentet ett antal anmärkningar. För det första så har rådets ordförande själv medgivit att det inte finns någon överenskommelse om Schengens informationssystem. Ingen överenskommelse är emellertid bättre än om allt skulle dumpas i den tredje pelaren, eftersom det verkligen vore en katastrof. Tills vidare finns dock Schengens informationssystem kvar i den tredje pelaren. Det är fel eftersom SIS även omfattar väldigt många uppgifter som har att göra med migration, asyl och visering, där, herr ordförande, det dagligen uppstår jättelika problem. Jag skulle alltså gärna vilja fråga rådet vad det kan göra för att lösa det här dödläget. Skyddet av personuppgifter är förresten väldigt viktigt i Schengens informationssystem. Vi får inte glömma, kolleger, att den gemensamma kontrollmyndigheten lagt fram en förkrossande rapport. Jag skulle därför även vilja be om att ett förslag läggs fram på grundval av artikel 286 om inrättande av ett mycket bra kontrollorgan. Även ett förslag inom ramen för den tredje pelaren för skydd av personuppgifter, eftersom vi ännu inte har någon sådan garanti i den tredje pelaren.
Slutligen, kolleger, vill jag fästa uppmärksamheten på kommissionens nuvarande initiativrätt i hela Schengen-acquis . Kommissionen skulle kunna ordna en viktig gemenskapsdynamik men rådet har beslutat att den ständiga kommittén för Schengenavtalets tillämpning skall finnas kvar. Det skulle kunna försvaras vid utvidgningen av Schengen men det är oacceptabelt att den kommittén skulle ha befogenhet för kontroll över verkställandet av Schengen. Jag skulle alltså gärna vilja be rådet om mer klarhet i den frågan. Slutsatsen är att glaset är halvfullt och att det är halvtomt. Sammanfattningsvis, hoppas jag att både parlamentet och nästa kommission med den här överenskommelsen skall vara starkare engagerade i den politik som tidigare hörde till Schengen.

Cederschiöld
Herr ordförande! Först vill jag hälsa införlivandet av Schengen i fördraget med glädje. Den fria rörligheten för personer möjliggörs i hela EU genom Amsterdamfördraget, men det får naturligtvis inte leda till att det skapas en frizon för brottslighet. Skyddet av medborgarna måste prioriteras. Genom att Schengen blir en del av fördraget så skapas det ju nu ett effektivare skydd. Det har emellertid varit väldigt svårt att finna dessa tekniska lösningar. Det är ju klart att vi från parlamentets sida inte är tillfredsställda med den brist på delaktighet som finns för parlamentet på vissa områden.
Norden har länge haft fri rörlighet, vilket har underlättat kontakten mellan de nordiska folken, precis som Schengen gör mellan andra stater i Europa. Därför är det nu glädjande att EU värnar den nordiska passunionen. Den nordiska lagstiftningen slår vi i Norden nämligen verkligen vakt om, eftersom den har betytt väldigt mycket för oss.
Om den nordiska lagstiftning på något område inte skulle överensstämma med unionens - det finns det nämligen delade meningar om - så måste man naturligtvis se till att det sker en samordning. Island och Norge får nu ett mycket större ansvar för gränskontrollen, dvs. för bevakning av unionens yttre gränser. Det måste naturligtvis ske på ett effektivt sätt, och man måste ställa samma krav på Norge och Island som på unionsstaterna när det gäller gränskontroll och viss brottsbekämpning.
Ordförandeskapet har hållit god muntlig kontakt med utskottet i Schengenfrågorna - vi har fått information. Det är emellertid oerhört viktigt att påpeka att fördragets krav på konsultation med Europaparlamentet inte får åsidosättas. Medborgarnas representanter i parlamentet måste naturligtvis vara mycket mer delaktiga än de har varit i denna fråga. Parlamentets roll har varit för svag. Dessutom har tiden för behandling varit oacceptabelt knapp. Det har inte funnits översättningar, och folk har knappast vetat vad som har försiggått i utskottet. Så kan frågorna inte behandlas. Därför hoppas jag att rådet här nu vill visa att man delar uppfattningen att det i fortsättningen måste finnas rimlig tid för behandlingen av dessa frågor, och att ett verkligt utbyte mellan parlamentet och rådet skall kunna komma till stånd i dessa känsliga frågor.

Wiebenga
Herr ordförande! Det här är den sista debatten om europeisk rättspolitik den här valperioden. När vi började i juli 1994 så hade Maastrichtfördraget ännu inte trätt i kraft. Vi i den liberala partigruppen hoppades då att ministerrådet skulle skrida till verket direkt, för det är väl ändå inte oviktigt att bekämpa den stora internationella brottsligheten och att utforma den europeiska asyl- och invandringspolitiken. Om vi nu ser tillbaka på den här sessionsperioden så kan vi konstatera - tyvärr, herr ordförande - att ministerrådet inte gjort så mycket av det. Vad har egentligen uppnåtts under de här fem åren? I Kososvo är 500 000 människor på flykt, men finns det någon europeisk asylpolitik? Nej. Europeiska kommissionen tvingades nyligen avgå på grund av bedrägeriärenden. Har de fem bedrägerifördragen trätt i kraft? Inte det heller.
Herr ordförande! Det är inte Europaparlamentets fel. Inte heller den här gången har vi informerats särskilt ofta. Om vi någon gång blev informerade, så utförde vi ofta i högt tempo vårt lagstiftningsarbete för att sedan märka att ministerrådet inte brydde sig ett dugg om det. Till de styrande och även till tjänstemännen - jag vet att det inte är brukligt - skulle jag vilja säga: mina damer och herrar, ändra er inställning, ändra er mentalitet. Ta parlamentet på allvar och sluta med att förneka oss på ett så högfärdigt sätt.
Herr ordförande! Ärligt talat hade även Europeiska kommissionen kunnat vara aktivare på det här området. Bra saker har gjorts men det hade kunnat göras mer. Herr ordförande! Införlivandet av Schengen i Europeiska unionen har nu äntligen blivit av. Det är positivt, det måste vi också säga, trots att parlamentet inte rådfrågats i tillräckligt hög grad. Vi skulle vilja studera beslutsprocessen närmare även från vår sida.
Slutligen, herr ordförande, kan jag å den liberala gruppens vägnar tyvärr inte tacka ministerrådet för vad de gjort under den senaste perioden eftersom resultaten, som jag nyss sade, är allt annat än tillfredsställande. Jag vill dock tacka kommissionär Gradin, som tyvärr inte är närvarande, och hennes tjänstemän. Främst vill jag uppmana den nya europeiska kommissionen att göra toppmötet i Tammerfors i oktober till en framgång.

Pradier
Herr ordförande! Europeiska radikala alliansen är noga när det gäller frihetsfrågor. Schengen upptar således en viktig del av våra tankar såväl när det gäller unionsmedborgarnas fria rörlighet som den frihet som inte kan uppdelas för medborgare från tredje land som lever under ordnade förhållanden i ett eller annat av unionens länder.
Jag tror i det avseendet att man kanske kunde be de ministrar som deltar i rådet att framhålla för Frankrike att landet skall sluta att överdrivet använda undantagsbestämmelserna, i synnerhet i fråga om gränskontrollen mellan Belgien och Frankrike. Slut på parentesen. Jag tror att den verkställande Schengenkommittén således har ersatts av rådet. Rådets ordförandeskap har, stolt över sin nya ära, fastställt, reglerat och infört de rättsliga grunderna. Ordförandeskapet har i sin magnifika avskildhet fastställt associeringsvillkoren utan att samråda med och ibland rentav informera medborgarnas folkrepresentation, åtminstone när det gäller de slutliga texterna.
Parlamentet är förvisso inte tillfredsställt med en sådan inställning. Vi är nu än en gång i en situation då vi måste begära, vad säger jag, kräva att fördragstexterna iakttas. Det skulle vara hög tid att det nya ordförandeskapet fogar sig efter denna nya begäran. Det skulle vara hög tid att vi får det polisiära och rättsliga samarbetet klargjort för oss, och att vi får reda på exakt vem som gör vad och inom vilken ram.
Den nya kommissionen kommer själv att få mycket att göra för att lägga fram ett samstämmigt förslag i Tammerfors, så att Schengen äntligen leder till det frihets-, säkerhets- och rättsområde som alla vill ha.

Krarup
Jag har bara några få anmärkningar. Det är välkänt att Folkrörelsen mot EU, som jag företräder, är motståndare till Schengen-systemet. Personligen är jag det först och främst av rättssäkerhetsskäl. Jag tror inte att uppbyggnaden av ett överstatligt system för övervakning främjar demokratin i Europa. Målsättningen, att man vill upprätta en human flyktingpolitik, delar vi förmodligen allihop mer eller mindre helhjärtat, men jag är av den uppfattningen att demokratin " passar bäst i fickorna på medborgarna" , för att använda ett danskt slagord. Schengen finns med i Amsterdamfördraget, och man har tagit tillfället i akt och smusslat med Norge och Island, vars medborgare sagt nej till Europeiska unionen, i systemet. De har i kraft av associeringsavtalen något som i praktiken motsvarar ett 2/3 medlemskap i Europeiska unionen, utan något inflytande. Det är absurt. Men när nu Schengen-systemet finns, så föredrar jag att det placeras under den tredje pelaren, och som ett undantag befinner jag mig i den situationen att jag vill berömma ordförandeskapet för den osedvanliga bristen på effektivitet som ligger i förvaltningen av dessa bestämmelser. Jag vill tillägga att detta parlament naturligtvis är intresserat av - och det måste jag ju stödja - att största möjliga öppenhet tillämpas rörande dessa beslut. I detta avseende finns det mycket övrigt att önska vad gäller rådets beteende, antingen fördraget tolkas på det ena eller andra sättet.

Andersson
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera ordförandeskapet. Nu har man nämligen lyckats införliva Schengen i fördraget och också kunnat få en vettig fördelning mellan första och tredje pelaren. Därför tycker jag att man vad gäller sakfrågan skall gratulera ordförandeskapet. Det var väl få som hade väntat sig att det skulle gå så här fort.
Å andra sidan finns det en hel del att kritisera när det gäller informationen till Europaparlamentet och utnyttjandet av den kunskap som finns i den direktvalda församlingen. Det är självklart, som en tidigare talare sade, att man måste skilja mellan det formella och det politiska. Jag utesluter inte att rådet har rätt när man säger att man har följt de regler för rådfrågning som finns. Det är sannolikt så, men vi får undersöka fallet. Men i en så politiskt viktig fråga som införlivandet av Schengenfördraget och ett associeringsavtal med två länder som är oerhört speciellt, tycker jag att rådet borde ha rådfrågat parlamentet och tillvaratagit de synpunkter som kunde ha kommit från detta parlament. Där tycker jag att ni har brustit. Ni har kommit till utskottet, vi har kunnat tala med er, men vi kunde ha rådfrågats, så att ni hade kunnat få våra synpunkter också via betänkanden. På denna punkt anser jag alltså att det har brustit.
Jag skall inte tillägga så mycket mer när det gäller frågorna kring första och tredje pelaren, utan jag skall koncentrera mig på frågan om Islands och Norges associering. Föregående talare förvånade mig. Jag vet att föregående talare bor i Helsingör; jag bor i Helsingborg, fyra kilometer därifrån. Vi har levt med en fri rörlighet. Jag har gjort det i stort sett hela mitt liv och sett fördelarna med den fria rörligheten och den nordiska passunionen. Jag hälsar med tillfredsställelse att vi nu får en fri rörlighet också mellan andra länder. Det har fungerat bra mellan de nordiska länderna. Jag är säker på att det kommer att fungera bra i Europeiska unionen. Det är tillfredsställande att Norge och Island också kan associeras till detta avtal. Att Norge och Island kritiseras är ju ganska otroligt, eftersom det ju faktiskt är deras parlament som fattar besluten i demokratisk ordning. Vad jag förstår, så kommer dessa parlament att med stor majoritet fatta detta beslut. De tvingas dock inte in i detta, utan det är de demokratiska institutionerna där som fattar beslut om man vill ingå i detta samarbete. Sedan tror jag att Norge och Island kommer att anpassa lagarna i den mån de behöver till detta regelverk. Det kommer inte att vara något stort problem. Det kommer inte heller det blandande utskottet att vara, utan det kommer att fungera så att länderna får göra sin stämma hörd, även om de inte har formell beslutsrätt.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Ända sedan jag kom till detta parlament 1994 har denna kammare haft det mycket klart för sig att Europeiska unionens framtid avgörs här, i gränsområdet mellan den tredje pelaren, i området för rättigheter och friheter. Och ända sedan jag kom hit, till parlamentet, har vi ansträngt oss för att bredda de mycket smala gränserna i artikel K.6 i Maastrichtfördraget, gränser som vi onekligen måste erkänna att vi kommit över. Inte bara genom att införa en stor del av de tidigare områdena i den tredje pelaren i Romfördraget, dvs. i den första pelaren, utan också för det relativa framsteg den nuvarande artikel 39 innebär.
Jag måste säga att denna kammare har spelat en viktig roll för dessa framsteg. Jag tror att vi måste visa på ljuspunkter och skuggor. Jag tror att man måste vara konsekvent och lojal, och stoltsera med denna princip för lojalt samarbete mellan institutionerna och således erkänna det rådet gjort, särskilt vad det tyska ordförandeskapet gjort. Jag vill verkligen tacka för det arbete som har lagts ned för att förvandla det osammanhängande regelsystemet Schengen till ett sammanhängande regelsystem. För vi vet alla att Schengen var ett virrvarr av regler, ett virrvarr av normer och dessutom folkrätt, vilket komplicerade det hela ännu mer.
Och det är onekligen viktigt att presentera detta dokument - som jag ännu inte hunnit studera närmare - om de rättsliga grunderna i Schengen.
Och samtidigt med framstegen bör vi också vara medvetna om och erkänna svårigheterna det innebär att i den Europeiska unionen införliva Schengenavtalet, som är en sluten värld och som dessutom byggs kring den Europeiska unionen för att kunna fungera. Och vi måste också komma ihåg att detta är dess födelse.
Med allt detta sagt, herr ordförande, kan inte parlamentet stanna upp. Och det kan inte stanna på grund av allt det som redan nämnts. Vi har ett ansvar inför medborgarna, som är extra stort inom de områden som handlar om rättigheter och friheter och onekligen måste vi tycka till i det ögonblick Schengen införlivas i EU-fördraget. Det är sant att vi inte har någon laglig rätt, och någon har höjt sin röst någon gång - inte i denna kammare men i utskotten - och föreslagit att vi skulle vända oss till domstolen. Vi har ingen formell rätt, fördraget ger oss inget stöd, men det råder inte något tvivel om att vi politiskt måste vara med, vara informerade och onekligen borde vi ha rådfrågats om dessa beslut. Så har det inte varit. Det tyska ordförandeskapets ord, som uttrycker vad de försökt göra är inte tillräckliga och det måste vi låta stå väldigt klart.
Sammanfattningsvis, skulle jag vilja ta upp två aspekter som det tyska ordförandeskapet har erkänt att de ingår i den första pelaren: skyddet för personuppgifter och frågan om visering. Där, ledamöter, kan ni förstå att vi måste vara särskilt uppmärksamma. Vi får också hoppas att de initiativ som tas, särskilt från kommissionen, skisserar tydliga framtidsutsikter som gör det möjligt att nå framsteg vid nästa toppmöte i Tammerfors.

d'Ancona
Herr ordförande, herr rådsordförande! Som ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor är jag naturligtvis, tillsammans med alla mina kolleger som talat, glad att det lyckats och att ordförandeskapet kunnat meddela oss att Schengenavtalet verkligen införlivats i EU-fördraget. Vi famlar dock fortfarande i mörker när det gäller det exakta resultatet. Det verkar som om stora delar av Schengen-acquis överförs till den första pelaren men den exakta räckvidden av det är i det här läget svår att fastställa.
Bristen på kunskap och bedömningsförmåga kan dock skyllas på rådet. Rådets ordförande sade: vi har visat oss väldigt ofta. Det är sant. Vi har sett er väldigt ofta, men det är en annan sak än att ge information. Det är något annat än att engagera oss i beslutsprocessen. Det har inte skett och trots ordförandeskapets löften i mars 1998 så har parlamentet inte ens informerats.
Parlamentet måste ändå fullfölja sitt uppdrag och göra en juridisk och politisk bedömning av de beslut som rådet nu fattat. Ett par frågor: vilken juridisk status har egentligen den del som nu hamnar i den första pelaren? Är den i form av direktiv eller i form av förordningar? Klarhet i den frågan, herr ordförande, behövs för att undvika eventuella problem i domstolen.
Tyvärr måste det konstateras att inga avgörande steg tagits i fråga om Schengens informationssystem. Det systemet har tillfälligt placerats i den tredje pelaren. Hur länge är tillfälligt? Den oklarheten är beklagansvärd eftersom vi, om vi går vidare, får att göra med en mycket otrevlig befogenhet. Vem kontrollerar systemets funktion? Vem kontrollerar det? Kommissionen eller den verkställande Schengenkommittén?
Sista punkten och Wiebenga har också tagit upp den. Det behövs otroligt mycket beslutsamhet. Det finns väldigt mycket arbete att göra. Kommissionär Monti kommer att lägga fram ett nytt viseringsförslag när Amsterdamfördraget trätt i kraft. Vi väntar otåligt på en aktiv asylpolitik och utarbetandet av instrument för fastställande av skändningar av grundläggande rättigheter. Aktiveringen av artikel 286 i fördraget är i det avseendet en bra vägvisare. Personuppgifter skyddas och naturligtvis främst de människor som personuppgifterna gäller. De europeiska institutionerna måste anpassa sig efter det.
Sammanfattningsvis är vi nöjda med det här resultatet. Det är bättre än ingenting. Mycket behöver dock göras, i samarbete hoppas jag och först sedan parlamentet blivit ordentligt informerat i frågan.

Schapper
Herr ordförande! Låt mig ännu en gång säga i frågan gällande parlamentets delaktighet och översändning av dokument att man den 26 april uppnådde politisk enighet; jag ber om överseende med att dokumenten inte kunde sändas över vid ett tidigare tillfälle. Vi själva klarade först i sista minuten av att nå enighet. Också framdeles kommer vi givetvis att bemöda oss om att nå enighet om tillförandet av SIS; jag är dock inte särskilt säker på att vi - det tyska ordförandeskapet - kommer att lyckas med det. Jag vill framhålla att SIS på grund av Schengenprotokollets automatiska funktion numer fullständigt har tillförts den tredje pelaren. Detta innebär förstås att den gemensamma kontrollinstansen kommer att vara fortsatt verksam; kontrollinstansen - som även övervakade att informationssystemet i Schengen följdes - kommer även i fortsättningen att vaka över att dess dataskydd upprätthålls. Vad gäller tillförandet av enskilda bestämmelser till den första pelaren, fru d'Ancona, så har de ju lagts till enskilda fördragsbestämmelser i Amsterdamfördraget, och därmed har de nu blivit en del av det fördraget. Det är enligt min uppfattning ett mycket klart resultat som uppnåtts.
En sak till av generell betydelse vill jag säga: Mitt i den stora betydelse som de uppnådda resultaten har, så bör man säga att det egentliga politiska beslutet föll med Amsterdamfördraget. Det som nu har skett var bara genomförandet av det. Glädjande nog har det fallit någorlunda väl ut!

Ordföranden
Tack så mycket, herr Schapper.
Jag har tagit emot ett förslag till resolution , som lagts fram i enlighet med artikel 40.5 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Rättsliga aspekter på elektronisk handel
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0248/99) av Oddy för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden [KOM(1998)0586 - C4-0020/99-98/0325(COD)].
Föredragande av yttrande (Hughes-förfarandet): Hoppenstedt (utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik)Whitehead (utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd)

Oddy
Herr ordförande! Först och främst vill jag tacka mina kolleger i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt för den gedigna insats de har gjort. Jag har utsatt tjänstemännen och mina kolleger för en enorm press för att få igenom detta under sammanträdesperioden i maj. Jag vill särskilt tacka de tjänstemän som varit tvingade att arbeta extra mycket. Jag vill också nämna att mina kolleger varit enastående godmodiga, och gett sig in i diskussionen i en anda som genomsyrats av samarbete och målmedvetenhet. Det är av dessa skäl som vi har lyckats bli klara i tid.
Detta är ett mycket viktigt område. Området elektronisk handel växer alltmer. Det bör skapa mycket större välstånd för Europeiska unionen. Det är till nytta för både konsumenter och företag. Konsumenterna drar nytta genom att de kan handla på Internet från hemmet, och få varor levererade till hemmet. Det är snabbare och enklare, och konsumenterna kan på ett mycket enklare sätt söka igenom marknaden efter varor de vill ha.
Företag drar också nytta genom att de kan få större order. Det öppnar marknaderna över gränserna och ger konsumenterna en mycket större valmöjlighet, eftersom det är lättare att beställa varor - om du till exempel är från Storbritannien - från Frankrike, Tyskland eller Grekland.
Men det finns vissa svårigheter. Vi måste se till att den lagstiftning vi antar är tydlig, enkel och att man med den på ett lätt sätt kan komma till rätta med problem. Vi måste se till att konsumenterna kan vara säkra på att de inte har att göra med oseriösa företag, och att när de anger sitt kreditkortsnummer elektroniskt, faktiskt får de beställda varorna och inte bara gör upptäckten att företaget har försvunnit. Vid omröstningen i utskottet betonade vi starkt en tillämpning av etiska regler inom branschen och för större konsumentsamarbete. Jag menar att detta är viktigt.
När man tittar närmare på förslaget, när man försöker att harmonisera den gällande avtalsrätten i 15 länder, så blir detta svårt. Kommissionen ville att ett avtal skall anses ha ingåtts när det bekräftas med ett tredje klick. Utskottet för rättsliga frågor ser bekymmer med detta, eftersom det verkar vara en oskälig ansvarsbörda, och att det verkar troligt att det kommer att ske misstag.
När det gäller oförenlig lagstiftning, som är en oerhört komplicerad rättslig fråga, så måste vi se till att bestämmelserna är tydliga. Jag gillar kommissionens idé med den säkerhet som konsumenten kan känna genom att det är dennes nationella lagstiftning som skall tillämpas. Detta ger fördelar som enkelhet och tydlighet. Men återigen så måste vi vara medvetna om att konsumenterna behöver skydd.
Under en stor del av debatten har man diskuterat upphovsrätt och illegalt material. Vi måste få en balans här, mellan medborgerliga rättigheter, åsiktsfrihet, medborgarnas rätt att visa vad de vill på Internet, inget mer offentligt snokande på Internet än vad som sker i posten eller när man ringer, och det andra argumentet att företag inte skall råka ut för att folk överträder upphovsrättigheterna, deras logotyp-rättigheter och låtsas vara ett företag som de inte är. Det är faktiskt ett stort problem för välkända företag att andra företag kopierar utformningen av deras produkter och stjäl deras idéer.
Jag anser att vi i princip har skapat den rätta balansen i utskottet för rättsliga frågor. Jag vill återigen säga att detta beror på den godmodiga diskussion jag och mina kolleger har haft, när vi försökt att få till stånd en tillfredsställande och enkel lösning.
Den sista frågan jag vill ta upp är " spamming" , dvs. icke-efterfrågad e-post. Jag tycker inte att de konsumenter som vill förbjuda all e-post av detta slag har rätt. Personligen, i egenskap av konsument, vill jag gärna ha information om saker och ting som intresserar mig, t.ex. teaterrepertoaren. Jag vill inte se ett totalförbud. Jag föredrar " opt-out" -alternativet.

Whitehead
Herr ordförande! Jag vill varmt gratulera min kollega, Oddy, till detta betänkande, som hon på ett karakteristiskt sätt har genomfört under parlamentets sista dagar i ett utskott som varit sysselsatt med andra frågor, och där det funnits oerhörda rättsliga och tekniska komplikationer. Det är inget lätt ämne och vissa av oss känner att det kanske var litet förhastat att ta upp det under parlamentets sista månader, när det krävde ett avsevärt tankearbete och stora undersökningar. Vi har i vilket fall utarbetat ett yttrande, och jag menar att parlamentets utskott tillsammans har försökt att reda ut denna svåra fråga.
Jag håller med Oddy när det gäller de två huvudområden som hon tog upp i dag. För det första, frågan om ursprungsland. Detta är förnuftigt. Jag vet att vissa konsumentorganisationer inte håller med mig, men detta är det enda rationella sättet att spåra ansvaret.
Det andra området där jag håller med henne är när det gäller " opt-in" eller " opt-out" , så måste vi ge konsumenten rätten att välja " opt-out" -alternativet, men att föreskriva vad man får, eller inte får, lägga ut på nätet innebär en begränsning av utökningen av trafiken, som skulle få en skadlig effekt inom själva den inre marknaden.
Vi måste också vara mycket försiktiga, så att vi får en korrekt balans mellan frihet, å ena sidan, och tillstånd å den andra, mellan sfären av privata rättigheter och sfären av offentliga skyldigheter.
Det enda området där min, och miljöutskottets åsikt, som jag presenterat, går isär från våra vänners och kollegers i utskottet för rättsliga frågor, är när det gäller frågan om vi valt rätt väg rörande konsumentskydd. Enligt min mening så har vi inte gjort det inom vissa områden. Jag anser inte att man valt rätt väg i det ändringsförslag där man vill tillämpa samma bestämmelser som gäller för sändningsverksamhet på televisionsområdet, på något som i huvudsak är en transaktion mellan två individer. Vi bör inte stödja detta ändringsförslag.
Vi har också gått för långt när vi fört in vissa upphovsrättsfrågor i denna debatt där de inte på något sätt hör hemma. Jag anser att det skulle vara mycket bättre att bara helt enkelt anta de förslag på detta område som ursprungligen kom från kommissionen.

Hoppenstedt
Herr ordförande, kära kolleger! Elektronisk handel, e-commerce - begrepp som dessa går runt i världen. USA, Europa, Japan men också Kina befattar sig dels med verkligheten, men för ögonblicket även med visioner. Visionerna skall om två-tre år bli verklighet genom att det, om man skall tro siffrorna, redan år 2001 kommer att användas 110 miljoner pc-datorer för elektronisk handel, till en handelsvolym av 200 miljarder dollar. Det är en enorm summa! Det är enkelt att säga detta, men det är klart att många frågor återstår att besvara. En stor del av dem får dock sitt svar i kommissionens förslag och i rapporten från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt - jag menar att bägge här har presterat ett utmärkt arbete. Låt mig bara i all ödmjukhet tillägga att även delar av yttrandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, som f.n. är i Hughes-förfarandet, återfinns i rapporten.
Europeiska folkpartiets grupp samt även en stor del av utskottet för rättsliga frågor stöder därför kommissionsförslaget. Vi hyser dock en viss oro gällande en del ändringsförslag som bland annat rör frågan om mellanhänders ansvar. Däribland kan man nämna tre eller fyra ändringsförlag av Barzanti och ett av Glante. Jag menar att dessa ändringsförslag äventyrar strukturen och konstruktionen i hela betänkandet. Därför kommer vår grupp att rösta emot dessa ändringsförslag.
En mycket viktig men farlig del är ändringsförslag 63 av Glante, som handlar om att på nytt ta upp undantag för definition av radion. I artikel 1 i direktivet om televisionen uttryckte vi mycket tydligt vad nya tjänster innebär och hur de nya tjänsterna skall definieras. Likaså har vi uttryckt oss klart genom att säga att vi önskar låta dessa tjänster utvecklas, och att vi kommer att diskutera ramar för en revidering av televisionsdirektivet år 2002. Att vi i parlamentet naturligtvis av kommissionen förväntar oss den stora diskussion, som utlovats, om vad som skall hända med de audiovisuella tjänsterna i det nya systemet är självklart. Det är ett av de löften som givits. När dessa löften skall uppfyllas är inte känt. Men jag menar att man bör nämna det i detta sammanhang, eftersom det varit en av balansakterna här i artikel 1 för att godkänna det.
Av denna anledning kommer huvuddelen av vår grupp att rösta emot förslaget; det passar enligt min och vår uppfattning inte in. Att det framför allt är de tyska delstaterna som verkar för att radioliknande tjänster, som det formuleras, undantas från den elektroniska handelns tillämpningsområde, kan förklaras med den inrikes situationen i Tyskland. Jag menar att den offentlig-rättsliga radion - som ju även är en stark förespråkare för detta ändringsförslag - utan vidare kan förlita sig på den vidare diskussionen mellan kommissionen och oss. Jag har en begäran som finns med i vårt ändringsförlag, nämligen att vi röstar om bilaga 2 på samma sätt som beslutades i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik; jag anser nämligen att den gemensamma marknaden, den inre marknaden, kan utvecklas bättre med denna bilaga 2, som vi formulerade den i ekonomiutskottet. Det är ju också ett skydd för konsumenterna. Faktiskt är det en fördel för konsumenterna om vi kan se till att det ur den stora konflikten mellan den traditionella handelsverksamheten och de elektroniska näten utvecklas något positivt även för konsumenterna. Säljtilldragelsen måste få en ny utformning, och jag tror att vi är en god bit på väg med det.

Heinisch
Herr ordförande! Kära kolleger! Detta direktiv är ett i huvudsak bra instrument för att ta fram en minimireglering på området för elektronisk handel. Oddys betänkande har också en tydlighet som passar till kommissionstexten. Jag vill också ge henne mitt tack för övertagandet av kulturutskottets förslag.
På den punkten skulle jag vilja ta upp några saker. Det är nödvändigt att garantera yttrandefriheten i de nya informationstjänsterna; Ju öppnare näten blir, desto större blir den kulturella mångfald vi kommer i åtnjutande av. Men inte desto mindre måste direktivet, på de områden där ett agerande på gemenskapsnivå är påbjudet, garantera en hög skyddsnivå, särskilt när det gäller skyddet av ungdomar och skyddet av de mänskliga rättigheterna. Unionens medborgare kommer att använda sig av den elektroniska handelns instrument i den omfattning det visar sig vara av påtaglig nytta för dem för att uträtta de dagliga göromålen. Internet måste dock vara tillgängligt för alla. Tidig inlärning av dessa nya tekniker, men även insatser för vidareutbildning, skall förhindra att europeiska medborgare blir utestängda från dessa informationstekniker.
Jag vill så, i egenskap av apotekare och medlem av kulturutskottet, ta upp en sak till som hänger ihop med frågan om elektronisk handel och läkemedel. Det finns sedan över 30 år ett komplext regelsystem som framför allt är ägnat att skydda patienterna respektive konsumenterna. Såväl på nationell som på europeisk nivå råder stränga kontroller av marknadsföring, reklam och försäljning av läkemedel. Förekomsten av Internet skulle i viss utsträckning kunna sätta dessa regler ur spel. Det finns tvivel gällande säkerhet, genomförande, betalning, hantering av personlig information, missbruk av personuppgifter, produkternas kvalitet samt brist på rådgivning. För att skydda patienterna, alltså konsumenterna, där jag främst tänker på vår ungdom, måste tillämpning av rådets direktiv 92/28/EEG av den 31 mars 1992 om reklam för humanläkemedel garanteras även på den elektroniska handelns område.

Barzanti
Herr ordförande! Detta länge efterlängtade direktiv berikar det numera imponerande regelverk inom Europeiska unionen enligt vilket spelreglerna för informationssamhället bestäms. Detta är utan tvekan en av de känsligaste texterna. Så som direktivet har preciserats, kompletterats och ändrats av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt förefaller det både nyttigt och godtagbart.
Det handlar inte om att lägga på dem som levererar tjänsterna orimliga och olämpliga avgifter, ett överdrivet kontrollansvar. Det begränsade ansvaret bildar en förenklad rättslig ram, samtidigt som man är medveten om de allvarliga problem som finns. Låt mig understryka att dessa inskränkningar av ansvaret måste vara utförliga, för bara på det viset kan direktivet få en verkligt harmoniserande effekt.
Kära kolleger! Om vi vill bekämpa den tilltagande brottsligheten är det nödvändigt att de som erbjuder tjänster över nätet kan lämna all den information som behövs för att söka efter och identifiera personer som levererar olagliga produkter, samtidigt som man naturligtvis måste respektera det som sägs i gemenskapsrätten om skyddet av personuppgifter. Det krävs övervakningsmedel för rättsinnehavarna, strategier för att bekämpa olagligt beteende, rutiner för meddelande och radering med lämpliga elektroniska instrument.
Avsikten med direktivet är inte - vilket för övrigt inte är möjligt - att man skall ifrågasätta det som har uppnåtts i och med bestämmelserna om upphovsmannarätt och de därmed närstående rättigheterna, som vi nyligen röstade igenom, och det är inte heller tänkt - låt mig påpeka detta särskilt för kollegan Hoppenstedt - att tillämpas på det som redan reglerats och harmoniserats i direktivet " Television utan gränser" , och inte heller att ändra de definitioner som bestämdes där.
Direktivet har ett annat mycket distinkt tillämpningsområde. Jag tror inte någon har för avsikt att försöka skapa förvirring här. Det finns en grundläggande skillnad, som bör understrykas, mellan teknik, den tekniska hanteringen och skyddet av näten, och att främja innehåll och konstnärliga verk. Detta är den viktigaste slutsatsen man kan dra efter den långa och intensiva debatten om den sammansmältning av olika tekniska lösningar och olika sätt att sända meddelanden som sedan en tid håller på att genomföras. Cyberrymden tillhör inte - jag har sagt det flera gånger tidigare och jag upprepar det - någon enskild.
Herr ordförande, kära kolleger! Jag nämnde direktivet " Television utan gränser" i detta som är mitt sista inlägg som europaparlamentariker. Jag ägnade mitt första betänkande åt det direktivet 1988. Om jag skall försöka hitta en röd tråd i mitt engagemang, ödmjukt, men segt och passionerat, under de femton år som jag har arbetat, så tror jag det är viljan att ge Europa, vårt älskade Europa, effektiva instrument för att garantera informationens mångfald, skyddet av kreativiteten, stödet till spridandet av europeiska verk, en nytändning för den audiovisuella produktionen i vilken man värdesätter de kulturella skillnader som finns och att göra detta som verkar vara en svaghet till en styrka.
Jag tackar alla dem som genom sitt samarbete har bidragit till denna fruktbara erfarenhet som för mig har varit oförglömlig, och jag hoppas att man även i framtiden kommer att ägna dessa frågor det utrymme de kräver, med den beslutsamhet och konsekvens som alla är överens om utmärker vårt parlament.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! När jag för sista gången skall tala för PPE i ett svar till Barzanti, som tidigare talat för PSE kan jag bara i en enda mening säga vad jag tror att vi är många som känner, och det är att vi kommer att sakna er mycket. Jag tror att denna institution i sin helhet, och särskilt alla de som har haft äran att samarbeta med er, kommer att sakna er väldigt mycket. Vi kommer att sakna er mycket här, även om jag hoppas att vi kan fortsätta att räkna med era kunskaper och era råd.
Herr ordförande! För att gå in på ämnet för direktivet tror jag att man redan talat här om några av de största problem som tas upp i det. Det är ett förslag till direktiv där balansen är svår, balansen mellan leverantörer av tjänster och leverantörer av innehåll, balans mellan konsumenter och försäljare, balans, i slutändan, mellan intressen som konkurrerar på marknaden och som alla är skyddsvärda.
Utifrån det synsättet tror jag att man måste erkänna det stora arbete som kommissionen har lagt ned. Arbetet att veta hur långt man skall gå, för det speciella med detta direktiv är att det inte försöker reglera allt, men att det som regleras regleras med förnuft och en bakomliggande tanke, med en målinriktad idé; och jag tror att parlamentet skulle göra ett misstag om man försöker ändra dessa balanser, ett misstag om man försöker ändra denna så ömtåliga situation, som i mitt tycke är riktigt väl uppnått.
Eftersom min kollega Hoppenstedt har talat en hel del och det finns en absolut samordning i PPE-gruppen om speciella ändringsförslag vill jag bara säga att jag som språkrör för gruppen skriver under på allt det han sagt, och jag vill tillägga några preciseringar, särskilt om ansvarsfrågan.
PPE-gruppen kommer att rösta emot några ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om ansvaret. Det gäller ändringsförslag 45, 46, 47, 48 och 50 till 54. Vi kommer att rösta emot eftersom vi anser att de bryter denna balans för trots det Barzanti sagt, som vi som filosofi håller helt med om, tror jag att vi gör leverantörerna av innehåll en björntjänst, i allmänna termer för upphovsmännen, men även för andra områden och - som svar till Whitehead - konsumenterna om vi gör det frivilligt rent juridiskt. Så jag tror att det inte har någon betydelse att vinkla ansvarsbegränsningar till vissa attityder eller vissa verksamheter å tjänsteproducenternas sida och inte heller hoppas att det t.ex. skall finnas notifieringar av behöriga myndigheter.
Herr ordförande! Sammanfattningsvis stöder Europeiska folkpartiet i stort utskottets för rättsliga frågor betänkande, vi stöder något ändringsförslag från ELDR-gruppen och förutom de som både Hoppenstedt och jag nämnt kommer vi att rösta för dem i allmänna ordalag.

Thors
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Av den stora mängden betänkanden om regler för informationssamhället är detta sista det allra viktigaste, vilket också Oddy har pekat på. Men i motsats till exempelvis vad som var fallet för direktivet om upphovsrätt i informationssamhället, har vi på kort tid haft en debatt som gett mer upplysning. Dessutom tror jag att debatten om upphovsrätt mer präglades av hetta och iver än att vi faktiskt kom med nya fakta.
Jag vill tacka Oddy för hennes arbete. Hennes öppna attityd och skapande, självständiga väsen kommer vi att sakna i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt - även om vi två har haft delade meningar när det gäller mitt bruk av hennes modersmål, engelska.
Jag vill säga, som många andra talare, att jag finner att kommissionens förslag dock har varit mer balanserat. Det gäller exempelvis övervakningsskyldigheten, frågan om teknik och neutralitet vad gäller bruket av olika standarder. Också min grupp kommer att rösta mot många av ändringsförslagen på denna punkt. Jag vädjar däremot om stöd från de andra grupperna för en teknikneutral lösning också när det gäller ingående av avtal. Utskottet för rättsliga frågor har gjort betydande förbättringar i förslaget, men jag tror att det fortfarande finns en brist kvar - att vi tänker alltför mycket i den nuvarande situationen, att man skall " klicka" . Jag förutsätter att man kommer att kunna ingå avtal i elektronisk handel på många andra sätt.
Sedan en något senkommen tanke. Jag tror att frågan om att använda termen elektronisk handel gör att väldigt många inte vet vad det egentligen är frågan om. Vi borde därför finna ett bättre uttryck, eftersom det handlar om mycket mer än bara handel, t.ex. ansvar och basregler för hela informationssamhället.
Vidare måste jag med stor sorg i hjärtat konstatera att ingen är profet i sitt fädernesland. Det förslag som lades fram i juridiska utskottet om s.k. spamming är mitt förslag, men min grupp kommer att rösta för ett annat förslag. Jag tror ändå att diskussionen ger vid handen att mitt förslag har goda möjligheter att gå igenom. Jag tror dessutom att man gör livet alltför lätt för vissa telebolag om man nu skulle anta det ändringsförslag som har lagts fram. Jag beklagar att läget är på detta sätt.

Sandbæk
Herr ordförande! Internationella konsumentdagen i mars betonade temat elektronisk handel och konsumentskydd. Handeln på Internet ger inte i sig själv upphov till nya konsumentpolitiska problemställningar, men eftersom det är fråga om ett nytt medium så finns det behov av att det etableras säkerhet och förtroende. Handeln via digitala nät bör vara minst lika säker som handeln i den fysiska världen. Det är därför oacceptabelt att kommissionens förslag kommer att ställa de danska konsumenterna i ett sämre läge vid handel via digitala nät än vid handel i den fysiska världen. Ett av de största problemen i direktivet är att det är avsändarlandets bestämmelser som gäller. Detta kommer att medföra att länder med en hög skyddsnivå kan riskera att bli översvämmat med reklam och marknadsföring från företag och från länder med en lägre skyddsnivå. Skyddsnivån i de nordiska länderna är generellt högre än i andra länder, särskilt när det gäller marknadsföring som riktas till barn. Det kan resultera i en snedvridning av konkurrensen, när utländska företag kan använda sig av metoder som danska företag inte får använda sig av enligt den danska marknadsföringslagen.
Bakgrunden för principen om att använda avsändarlandets bestämmelser, är att det är för besvärligt för näringslivet att inhämta kunskaper om samtliga medlemsstaters lagstiftning på området. Men konsekvensen blir att denna börda bara läggs på konsumenternas axlar. Handeln på Internet får således för konsumenterna nästan karaktären av rysk roulett. Vilka bestämmelser gäller, och vilka rättigheter har vi om något går snett?
Jag stöder de ändringsförslag som förbättrar direktivet, men jag kan inte stödja hela lagtexten, och Junirörelsen kan inte stödja hela lagtexten, eftersom den fortfarande anammar principen om avsändarlandet.

Hager
Herr ordförande! Att skapa enhetliga rättsliga ramar för den elektroniska handeln är oundgängligt också för den europeiska ekonomins konkurrenskraft. Särskilt på detta område utgör gemensamma regler en viktig förutsättning för ett effektivt bedrivande av affärsverksamheten. I samband med detta bör dock tillbörlig uppmärksamhet ges säkerhetsaspekterna, skyddet mot olaglig verksamhet samt hälsofarorna.
Det planmässiga och kommersiella missbruket av Internet utgör tyvärr en oöverskådlig del av det virtuella rummet som företeelse. Det krävs därför effektiva kontrollmekanismer. Dels måste utvecklandet av program som känner igen olagliga innehåll främjas, om inte dessa kontroller skall förbli rena läppbekännelser. Främjandet av sådana forskningsprojekt bör därför drivas på. Och dels bör man enligt min åsikt fundera över om man inte i framtiden kommer att kunna genomföra den sannolikt enda effektiva kontrollen - den via leverantören själv - på ett tekniskt och ekonomiskt rimligt sätt. Den offentliga tillgängligheten hos den information som leverantören tillhandahåller motiverar ett särskilt ansvar för denne.
Låt mig också gå närmare in på ett särskilt litet problem. Den handel med läkemedel utan fackmässig rådgivning som blivit möjlig över Internet genom direktivförslaget utgör - som Heinisch påpekat - en avsevärd risk för hälsan, som inte bör underskattas. Dessutom möjliggör Internet ett stort anlagda bedrägerier till nackdel för patienterna, något som även WHO ständigt varnar för. Man bör ha dessa aspekter i åtanke. Sammantaget utgör det föreslagna direktivförslaget förvisso ett steg i riktning mot ett för samhället nyttigt Internet, men det målet är dock långt ifrån uppnått.

Medina Ortega
Herr ordförande! Det är tur att det är just ni som är ordförande i detta parlaments kammare just nu eftersom det är ett av de sista betänkandena, om inte det sista i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, och ni har under många år varit en mycket aktiv ledamot i detta utskott. I dag har sammanträdet en nostalgisk prägel, eftersom vi är i slutet av lagstiftningsperioden och vissa av våra kolleger kommer inte att komma tillbaka, andra kanske kommer tillbaka, men det nuvarande parlamentet upplöses och just nu är det litet nostalgiskt, en slags skymning.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt att visa att utskottet för rättsliga frågor alltid karakteriserats av det myckna inre arbetet, de stora samordningsansträngningarna vi gör oss emellan, och i det har många av de som deltar i diskussionen varit inblandade. I synnerhet vår föredragande Christine Oddy som med sitt goda arbete har underlättat och alltid underlättar arbetet i vårt utskott.
Just nu diskuterar vi ett direktiv, som är det direktiv som handlar om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden. Man försöker att harmonisera vissa aspekter i medlemsstaternas nationella lagstiftningar genom detta förfarande - ett direktiv - som i verkligheten är aspekter på privaträtten. Jag skulle vilja säga att i hela sektorn för den elektroniska handeln, elektroniska verksamheter inom upphovsrätten, det elektroniska undertecknandet, i allmänhet allt som är relaterat till informationstjänster, inklusive områdena för upphovsrätten, så rör vi oss i ett område där nationalstaterna blivit för små. Och inte bara medlemsstaterna och Europeiska unionen utan världen håller på att bli för liten. Med en hastighet på trehundratusen kilometer per sekund har gränserna inte längre någon betydelse.
Om inte den Europeiska unionen fanns skulle man ha behövt uppfinna den bara för detta. Vi kan inte, de femton eller möjliga tjugofem medlemsstater som kommer att utgöra den Europeiska unionen, bibehålla olika rättsliga regleringar utan vi måste fastställa en komplett, konkret, korrekt ordning, och naturligtvis tror jag att det vi absolut inte får göra på det här området är att påkalla subsidiaritetsprincipen.
Det är sant att inom elektronikområdet, just på grund av den stora överträdelse mot intimiteten som det faktum att vi för in datorerna i våra hem kan utgöra, och att våra barn, våra vänner, våra familjemedlemmar kan bli utsatta för ett bombardemang av information, som kanske inte är önskad, gör att principer för den allmänna ordningen uppkommer. Det som händer är att jag tror att vi för närvarande överdriver de kulturella skillnaderna i den Europeiska unionen. I dagens Europeiska union är, till gagn eller till men, trots att vi fortfarande har nationella kulturella traditioner, grundprinciperna, principerna för den allmänna ordningen, principerna för skydd av moral, rättsstaten och minderåriga gällande och därför tror jag att ett direktiv som detta kommer att underlätta integrationen av våra lagsamlingar genom försvaret av vissa gemensamma principer för alla medlemsstater.
Därför vill jag, som medlem i PSE-gruppen, ge mitt stöd till förslaget till direktiv enligt Oddys förslag.

Cassidy
Herr ordförande! Tillsammans med många andra ledamöter, så är detta förmodligen mitt sista inlägg i denna kammare. Jag vill gratulera föredraganden, som jag vet har arbetat mycket hårt med detta förslag. Det är ett mycket detaljerat dokument som behandlar ett ämne där lobbyverksamheten varit kraftig, som jag tyvärr har fått känna av. Som alltid när man har att göra med ett ämne där lobbyverksamheten är kraftig, så är ett av problemen att lobbyisterna " tar ut" varandra, något som visar hur Europaparlamentets ledamöter måste kunna klara av denna verksamhet, på samma sätt som de måste kunna klara av journalister.
Vi får emellertid inte glömma bort att detta är ett förslag från kommissionen. Jag vill gratulera kommissionen till att ha utarbetat en mycket praktisk text. Den var till och med så praktisk att jag drog tillbaka mina ändringsförslag till vissa av de kontroversiella artiklarna 12, 13, 14 och 15 och lade fram ett förslag - som de till min förvåning förkastade - att kolleger som Barzanti och andra också skulle dra tillbaka sina ändringsförslag. Men eftersom de inte gjorde det, kommer EPP att rösta emot en rad ändringsförslag som antogs i utskottet.
Ett som jag särskilt känner mycket starkt för är ändringsförslag 45, som ursprungligen lades fram i utskottet av Barzanti, som skulle tillåta medel för övervakning att användas på grundval av bestämmelser i lagstiftning eller etiska regler. Det gör mig mycket nedslagen.
Barzanti berättade för oss att han under sina tio år här koncentrerat sig på den europeiska kulturen och att skydda den. Utmärkt. Under mina 15 år här, så har jag kämpat för att Europeiska unionen skall tillämpa frihandel, och jag har särskilt kämpat för en avreglering. Kommissionen har lagt fram ett förslag till avreglering. Det skulle vara mycket olyckligt om Europaparlamentet visar sig vara mindre liberalt än kommissionen, om vi betänker att vi talar om mycket högt utvecklad teknik och ett område där det sker snabba förändringar, där Europeiska unionen allvarligt riskerar att hamna allt längre bakom Förenta staterna.

Watson
Herr ordförande! Jag vill tala om skräppost eller " spamming" . Skräppost i posten är en olägenhet, men skräppost som man får elektroniskt bekostas faktiskt genom mottagarens telefonräkning. Det är därför det måste ske en separat lagstiftning om detta. Jag fick 42 skräp-e-brev bara under förra veckan, och jag tycker det är förbaskat irriterande. Jag har inte personligen fått något stötande, men vet att flera av mina väljare har det, och 10 procent av den icke-efterfrågade e-posten är numera pornografi.
Det finns program tillgängliga genom vilka företag kan hämta in namn från Internet, och skicka ut enorma mängder e-post till andra företagen. En rapport från Novell från förra året visade att elektronisk skräppost hade kostat brittiska och irländska företag 5 miljarder brittiska pund per år. Den täpper också till i nätverken. Det pågår rättsfall som drivs av Virgin Net i Förenade kungariket och Bibliotech i Förenta staterna, där man tar upp kampen mot företag som sysslar med " spamming" .
Förra månaden presenterades en framställning med 23 000 underskrifter för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Man vill se ett förbud mot elektronisk skräppost. " Opt-out" -registret fungerar inte. Det finns ett i Förenta staterna. Det har visat sig odugligt. Jag håller inte med Oddy. Jag anser att det inte anstår oss som lagstiftare att legitimera en praxis som tillåter annonsörer att använda sig av andra personers telefonräkningar och av Internetleverantörernas infrastruktur för att betala deras marknadsföring.
Allt talar för att " opt-in" -alternativet skulle fungera. Det ger konsumenterna möjlighet att efterfråga den produktinformation man vill ha; det ger marknadsförarna möjlighet att rikta sina meddelanden till dem som vill ha dem; det ger Internetleverantörer, som ger tillträde till Internet, möjligheter att även i fortsättningen tillhandahålla snabb, effektiv och säker e-post.
Detta är skälen till att min grupp uppmanar er att stödja ändringsförslag 70 i detta betänkande.

Blokland
Herr ordförande! Nu när man kan anta att den elektroniska handeln kommer att bli allt viktigare så behövs det en bra rättslig ram. Den ramen måste även ge konsumenten tillräckligt skydd. Endast på det sättet kommer konsumenten att få den tilltro som behövs för att delta i den här handeln. Samtidigt måste konsumenten framgångsrikt kunna försvara sig mot oönskad elektronisk marknadskommunikation. Skydd av minderåriga och av den mänskliga värdigheten tycker jag också är av stor vikt.
Viktigt är också att Internet hålls fritt från olaglig verksamhet. Min fråga till kommissionär Liikanen är ändå om det sätt som utskottet för rättsliga frågor formulerat det på i ändringsförslag 48 är godtagbart. Gör vi inte Internetleverantörerna till censurorgan på det viset? Jag har inget mot censur, men då måste det ske genom polisen och rättsväsendet.
Slutligen, herr ordförande, skulle jag vilja säga att jag när jag studerade ändringsförslagen fick stor respekt för utskottet för rättsliga frågor, till exempel ändringsförslag 23 med avseende på skäl 22, med en mening som består av 88 ord och som jag varken kunnat upptäcka början eller slut på.

Paasilinna
Herr ordförande, herr kommissionär, bästa kolleger! Detta är ett viktigt direktiv och en bit i det byggnadsarbete som skall resultera i ett informationssamhälle. Christine Oddys betänkande är enligt min mening sakkunnigt, av synnerligen hög kvalitet och professionellt. Det är också viktigt för oss att observera att vi inte genom lagstiftning skapar flaskhalsar i en affärsverksamhet som växer snabbt.
Jag tycker emellertid att individens skydd och frihet innebär stora problem i det datanätbaserade informationssamhället. Proportionerna i dessa problem har inte ännu öppnat sig. Detta är ett historiskt skede där det har blivit möjligt att följa upp människor globalt, och för första gången är inte de medborgerliga rättigheterna skyddade med hjälp av gränser som förut. I detta hänseende har vi inlett en ny era, därför måste det vara möjligt med opting out och opting in . Jag har även själv fått störande post, till och med på ett språk som jag inte förstår. Av någon anledning kommer det stora mängder post på spanska från vissa avsändare. Därför måste man kunna ingripa i sådant. Jag ser det inte som ett polisiärt ingripande även om man skulle göra så.
Jag tycker att Europeiska unionen borde agera aktivt för att åstadkomma en effektiv och bra medborgarrätts- och säkerhetsrörelse i fråga om datanät. Jag vill fråga kommissionären, har sådana här frågor tagits upp? Det handlar om att uppmuntra till medborgerligt engagemang på Europanivå och att säkerställa människornas rättigheter så att den här negativa utvecklingen inte skall kunna ta överhanden. Handelsplatsen måste kunna vara säker, därför ligger det också i affärsverksamhetens intresse. Man måste kunna spåra det kriminella materialet. Det är inte polisiär verksamhet. Även postverket letar upp bomben när man misstänker att en sådan finns. Samma gäller även nätverk. När en tredje part gör en anmälan så kan räkningen givetvis falla på anmälaren, och efter det att ett brott har begåtts på brottslingen.

Lulling
Herr ordförande, min kollega Hoppenstedt har redan - mycket väl - förklarat min grupps ståndpunkt i fråga om betänkandet Oddy, som jag vill tacka, men i den mycket stormiga debatt som uppstod rörande den elektroniska handeln i Europa och den kniviga frågan om innehållet på Internet, dess ursprung, destination och laglighet tror jag att jag kan säga och understryka att det måste finnas plats för yttrandefrihet på sådana allmänna nät såsom Internet.
Jag skulle vilja inrikta mig på en aspekt som rör satellitaktörerna framför allt. I fråga om ansvaret för Internetleverantörer gör man i Europeiska kommissionens inledande förslag, utan att problemen rörande olagligt innehåll förnekas, en åtskillnad av de olika aktörernas ansvar beroende på deras reella verksamhet. Det är enligt min åsikt onödigt att ändra detta. I verksamheterna rörande informationstransport per satellit, kabel eller på annat sätt är inte Internetleverantörerna, som är mellanhänder, innehållets upphovsmän. De kan i efterskott få tillerkännas ansvar för den information som de inhyser och de kan också säkra en övervakning förväg på de nationella myndigheternas begäran, men i mycket specifika fall.
Däremot kan de inte säkra en permanent förvägskontroll av all information som är fritt tillgänglig på Internet, till vilket de vill erbjuda tillträde. Internetleverantörerna är tekniska tjänsteproducenter, inte utgivningsansvariga. De spelar på sätt och vis tryckeriets roll, vilket inte betyder att de kan trycka vad som helst, men deras ansvar är inte obegränsat. Internet är ett fantastiskt verktyg för de företag eller de personer som vill göra sig kända, ett verktyg som förtjänar att utvecklas och inte att censureras. Liksom min grupp kommer jag inte att rösta för ändringsförslagen 45, 46, 48 och 51, som verkligen inte har sin plats här och skulle leda till en ogenomförbar censur.

Plooij-van Gorsel
Herr ordförande! Jag vill framför allt rikta mig till kommissionär Liikanen och, kolleger, den elektroniska handeln kan ge ekonomin vingar och därmed skapa många nya jobb, arbetstillfällen som Europa så väl behöver. Det direktiv som har lagts fram kommer att ta bort många hinder och osäkerheter och ge rättstrygghet och säkerhet åt alla aktörer, men främst åt konsumenterna. Det finns dock förutom problemet med spamming , som min kollega Graham Watson redan har berättat om, även ett annat problem. I avdelning 4, artiklarna 12 och 13 i det här direktivet står det att när en leverantör endast passivt vidarebefordrar information så kan han inte ställas till svars för innehållet. Han fungerar då nämligen endast som mellanhand.
Det gäller även för tillfällig lagring av information på nätet, så kallad cashing . Begränsningarna i ansvarigheten gäller all olaglig online -verksamhet som utförs av andra såsom oärlig konkurrens, vilseledande reklam och även piratverksamhet när det gäller upphovsrätt, det kan man utläsa av motiveringen till kommissionens förslag.
Kolleger! Parlamentet antog för två månader sedan i upphovsrättsdirektivet ett ändringsförslag om artikel 5, punkt 1, där det sägs upphovsrättsdirektivet visst omfattar cashing, nämligen med avseende på upphovsrättsskydd, medan cashing i sig inte innebär någon separat användning av den information som vidarebefordrats. Det är motstridigheter. Herr ordförande! Jag har en fråga till kommissionären. Bestämmelserna är motstridiga...
Talaren avbröts av ordföranden.

Ordföranden
Fru Plooij-van Gorsel, ursäkta mig, jag är tvungen att avbryta er för vi måste hålla talartiden. Jag är ledsen för det.

Bru Purón
Herr ordförande! Jag skulle också vilja stämma upp i en svanesång. Under många år - även om det varit under olika epoker - har jag deltagit i detta parlament och jag tar nu avsked från det, inte i mitt hjärta, där det alltid kommer att finnas nära, men i min vardagliga närvaro. Jag påminner mig många ögonblick i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, och bland dem de jag delat med Oddy. I frågor som påbörjades i den föregående lagstiftningsperioden om de nya teknikerna och dessas oförenlighet med upphovsrätten, så har vi alltid kommit fram till liknande ställningstaganden.
Jag vill lyckönska föredraganden och också mina kolleger som har lagt fram ändringsförslag som exempelvis nr 45, som min kära kollega Cassidy kritiserar. Herr Cassidy, jag tror på kvinnors och mäns frigörelse. Man måste vara försiktig med raserande, mekaniska tekniker där man inte tar hänsyn till den mänskliga naturen. Nätverket får inte ta bort behovet av en viss kontroll, såväl för våra barn som för oss själva.
Octavio Paz sade att vi inte är gjorda för ett samhälle som har som mål att producera för att konsumera och konsumera för att producera. Att skicka meddelanden för att skapa en konstgjord konsumtion kan vara lika negativt för personligheten som pornografin, etc. Jag tror att all denna smörja måste kontrolleras. Därför tror jag på möjligheten att det skall finnas en viss kontroll i nätverkets centrum så att konsumenten - som ju förutom konsument är kvinna eller man - vet var det onda ligger. Och att kontrollera det åligger lagen och lagen bör, naturligtvis, stå över tekniken.

Cederschiöld
Herr ordförande! Inom bara något år förutspås 500 miljoner människor vara anslutna till Internet. En helt ny marknad har öppnat sig, vilket Hoppenstedt nyss utvecklade så väl. Därmed läggs basen för en framtida tillväxtmotor i Europa. Tillväxt skapas inte av politiker utan av företagare. Politiker skapar förutsättningar och klimat för tillväxt. Elektronisk handel har en enorm potential för europeisk industri. Vi måste dock se till att det inte fattas politiska beslut som tvingar Internetleverantörerna att etablera sig utanför unionen.
I ändringsförslag 36 föreslås att " tjänsteleverantörer som tillhandahåller informationssamhällets tjänster skall bevara alla uppgifter som erfordras för efterforskning och identifiering av leverantörer som tillhandahåller olagligt material" . Men detta är en fråga om brottsbekämpning, och ansvaret för brottsbekämpning åvilar staten. Precis som i konkurrenslandet USA bör det även här vara så, att staten bär kostnaden för brottsbekämpningen, men även beslutar om de mycket strikta regler och tekniska möjligheter som kan behövas för att bekämpa starkt misstänkta fall av mycket grov brottslighet.
Ett förverkligande av ändringsförslag 36 skulle tvinga vissa Internettjänsteleverantörer att etablera sig utanför unionen, vilket inte vore något bra sätt att dra nytta av tillväxtpotentialen i den nya Internetekonomin. Det vore en typisk politisk sammanblandning av medborgarnas olika intressen, mycket olycklig och synes för mig vara grundad på bristande kunskap på respektive område.
Kommissionsordförandekandidat Prodi talade i tisdags om vikten av högteknologi för utvecklingen i Europa. Han har rätt - det är av yttersta vikt att de ekonomiska förutsättningarna för tillväxt inom IT-industrin inte försämras utan utvecklas, särskilt för de små och medelstora företagen, så att dessa inte skadas av att stå för kostnaderna för lagring. Viktig är också respekten för integriteten, vilket också berör de små företagen.

Herman
Herr ordförande, kära kolleger! Utvecklingen av den elektroniska handeln kommer att avsevärt påverka hela samhället. Den är lovande när det gäller mervärde och således sysselsättning. Det är också ett världsomfattande, globalt fenomen och det är otänkbart att vi kan stå utanför, som om Europa skulle kunna styras som en ö mitt i oceanen. Vi får således inte, enligt min åsikt, driva igenom regler och tvång som skulle leda till att vi ställdes utanför denna ytterst rika utveckling.
Jag är dock fullt medveten om de risker det medför, och vi bör avlägsna eller kontrollera dem. Kommissionens förslag verkade därför i det avseendet mycket balanserat. Jag undrar efter allt som jag har hört, sett och iakttagit om inte ändringsförslagen av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har rubbat denna likväl nödvändiga balans. Såsom de flesta av min grupps talare har understrukit tror jag att för att skydda konsumenterna - en för övrigt legitim omtänksamhet - får vi inte på samma gång beröva dem de fördelar och den nytta som denna utveckling kan medföra såväl för sysselsättningen som för ekonomin.
Det förefaller mig just därför viktigt att vi i hög grad är måna om denna rätta balans. Därför kommer jag att rösta med mina kolleger för vissa ändringsförslag som siktar till att förbättra situationen, och jag kommer att rösta mot vissa andra som däremot tycks ha rubbat denna balans.

Garosci
Herr ordförande! Den som under fem års tid har talat i denna halvcirkel borde inte längre känna något speciellt, men tanken på att detta praktiskt taget är den sista dagen under denna mandatperiod gör att jag ändå känner ett visst vemod. Och eftersom, som en berömd författare från mitt land har sagt, " vi inget vet om morgondagen" , tar jag tillfället i akt att hälsa till och tacka alla mina kolleger, tjänstemännen och tolkarna som jag har delat dessa fem år med som har varit så viktiga i det europeiska uppbyggnadsarbetet. Det har varit en ära för mig att få arbeta med många av er.
Det område som vi diskuterar i dag är ett av de viktigaste vad gäller det ekonomiska och sociala innehållet, såväl eftersom det framför allt rör de unga, som för att det kan skapa många arbetstillfällen.
I går röstade parlamentet igenom mitt betänkande om Vitboken om handeln, som utförligt och i positiva ordalag behandlar den elektroniska handeln.
Jag vill också tacka kommissionen, som har hållit sitt löfte att samtidigt lägga fram Grönboken och Vitboken om handeln, vilket innebar att handelssektorn för första gången fick en total genomlysning av institutionerna.
Genom vitboken har vi uppnått att kommissionen skall vidta åtgärder för att stödja företagen och samtidigt skydda slutanvändarna.
De juridiska aspekter som vi har analyserat i dag utgör en omistlig bas för att reglera och harmonisera elektroniska avtal, deras användning och framtida utveckling, under förutsättning att Internet kommer att vara fritt tillgängligt för alla, tillgängligt men reglerat, för att skydda de grupper som är mest utsatta, framför allt barnen. Skydd mot elektroniska brott, intrång via kabel, men som främjar allt det som kan skapa arbetstillfällen och bidra till att våra kulturer växer. Man kan inte skapa ett Europa utan kultur, påminde den store ordföranden Delors om.
Även om det fortfarande återstår mycket att göra inom den nya gemenskapsmarknaden, så har vi visat att det går att skydda entreprenörernas och handlarnas intressen, framför allt när det gäller de små och medelstora företagen, och samtidigt försvara medborgarna i deras egenskap av konsumenter, vilket är målet och syftet med arbetet i företagen, offentliga som privata. Låt oss fortsätta på den inslagna vägen!

Klaß
Herr ordförande, herr kommissionär! Vi lever i informationssamhällets tidsålder, och nya sätt att kommunicera uppkommer oavbrutet. Jag tror att om vi går tillväga på rätt sätt finns det jättemöjligheter som måste utnyttjas och som också kan stärka den europeiska ekonomins konkurrenskraft. Men också på detta område behöver vi enhetliga rättsliga ramar. I online-världen möts konsumenten av en flod av information. Medlemsstaterna kan inte åberopa sig på sin nationella lagstiftning, eftersom den elektroniska handeln inte känner några nationsgränser.
För skyddet av konsumenterna måste medlemsstaterna och kommissionen uppmärksamma behovet av att uppförandekoder utvecklas. En särskilt viktig punkt i det är den oefterfrågade kommersiella kommunikationen. Den måste vara klart igenkännbar för mottagaren, liksom det måste vara möjligt att säga nej till den; det gäller speciellt med tanke på de kostnader som kan uppstå för mottagaren. På den punkten måste vi uppnå en större genomblickbarhet. Konsumenten måste genom en sådan klar utmärkning få möjlighet att fatta ett fritt val angående nyttan av tjänsterna.

Liikanen
Herr ordförande! Kommissionen är glad över att föredragande Oddy genom sitt betänkande, som är mycket väl genomarbetat, delar det förhållningssätt och de huvudlinjer som finns i kommissionens förslag. Det är särskilt viktigt vad gäller det enhälliga stödet till den inre marknadens principer, som ligger till grund för förslaget.
Huvuddelen av ändringsförslagen i Oddys betänkande förtydligar och förbättrar det ursprungliga förslaget, och jag är glad att kunna säga att kommissionen godtar ändringsförslag 1, 2, 4, 6 - det sistnämnda endast i den engelska versionen - 7, 12, 13, 16-20, 22, 24, 32-34, 37, 40, 41, 43, 55-57, 62, 65-67. Efter en omformulering kan kommissionen också godta ändringsförslag 3, 5, 11, 15, 25, 29 och 35, samt delar av ändringsförslag 9, 14, 38, 51, 69 och 73.
Det finns emellertid en rad ändringsförslag som kommissionen inte kan godta på grund av ett av de följande fyra skälen.
För det första, på grund av att deras syfte och formulering inte är tillräckligt klara, vilket skulle kunna leda till rättsosäkerhet. Detta gäller ändringsförslag 8, 24, 26, 30, 39, 58, 59, 60, 64 och 72. Ändringsförslag 42 kan inte godtas i sin nuvarande lydelse. Kommissionen erkänner emellertid att artikel 11.1 som behandlar ingåendet av on-line-avtal, behöver ses över. Kommissionen godtar syftet med parlamentets ändringsförslag att förenkla processen i samband med ingåendet av avtal, och kommer att ta itu med frågan i det ändrade förslaget.
För det andra, på grund av att de inte skulle vara förenliga med övriga gemenskapsdirektiv eller gemenskapsrätt. Detta är fallet med ändringsförslag som skulle kunna anses strida mot bestämmelserna om skydd för personuppgifter eller mot gemenskapsrättens principer: Ändringsförslag 10, 28, 36, 70 och 76. Det gäller också ändringsförslag som försöker att ändra räckvidden för tillämpningen av direktivet på ett sätt som inte är förenligt med andra direktiv inom området som har att göra med tjänster i informationssamhället (ändringsförslag 27 och 63), och ändringsförslag 31 i vilket man ändrar den förslagna definitionen av marknadskommunikation.
För det tredje, på grund av att de skulle rubba intressebalansen rörande en rad frågor, som uppnåtts i det ursprungliga förslaget. Ändringsförslag 48 tillhör denna grupp; det ställdes en fråga om detta.
Detta är fallet rörande ändringsförslagen som behandlar frågan om mellanhänders ansvar, dvs. 44-54 och 75. Det är ett mycket viktigt och känsligt område, där särskilda ansträngningar gjordes i det ursprungliga förslaget för att åstadkomma en skälig kompromisslösning som tar hänsyn till alla intressenters önskemål. Det är också fallet vad gäller ändringsförslag 71, som förkortar listan över avtal som upprättats i artikel 9 i förslaget.
För det fjärde, på grund av att de skulle vara för ambitiösa på detta stadium, med hänsyn till integrationsnivån i gemenskapen. Detta är fallet med de ändringsförslag som syftar till att begränsa undantagen i bilaga 2 till förslaget (ändringsförslag 21, 68 och 74), och ändringsförslag 61 rörande domstolsåtgärder, även om kommissionen, när det gäller den sistnämnda frågan, erkänner att det finns ett behov av att förbättra möjligheterna att få sin sak prövad, särskilt när det gäller gränsöverskridande avtal.
Jag skulle vilja avsluta med att återigen tacka parlamentet för dess arbete med, och dess stöd till, förslaget. Det kommer att bli mycket viktigt att se till att Europeiska unionen och dess medborgare fullt ut får nytta av de fördelar som den elektroniska handeln för med sig, och att stärka Europeiska unionens ställning i det globala sammanhanget. Jag håller med Paasilinna om att alla icke-statliga aktiviteter är välkomna i detta sammanhang.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Eftersom det är säsong för att ta farväl, vill jag säga farväl till er. Jag skulle särskilt vilja tala om för mina kolleger i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt hur mycket jag har uppskattat det arbete som vi har gjort under de senaste fem åren och önska utskottet för rättsliga frågor lycka till inför nästa mandatperiod.

Ordföranden
Fru Gebhardt vill ställa en ordningsfråga.

Gebhardt
Herr ordförande! Jag vill härmed uttrycka min indignation, och inte bara indignation utan jag menar att det är en oförskämdhet när man skjuter upp ett betänkande som, enligt planen som vi bestämde i måndags när vi röstade om föredragningslistan, såvitt jag kan se skulle behandlas i dag på förmiddagen.
Rapporten från en förlikningskommitté som behandlar erkännandet av unga människors examensbevis för yrkesverksamhet är en mycket viktig sak. När jag i dag på morgonen av en tillfällighet fick höra att betänkandet skall diskuteras först i eftermiddag kl. 18.00 och att omröstningen skall ske tidigt i morgon, så måste jag säga att det är en hantering som detta betänkande inte har förtjänat, för det handlar faktiskt om människor och om unga människor. I parlamentet har vi sagt att det skall vara ett av de prioriterade områdena i den europeiska politiken. Härmed vill jag säga att jag inte accepterar det sätt som man hanterat betänkandet på - såväl i förlikningskommittén som i förlikningen med rådet gick det mycket, mycket tungt.

Ordföranden
Fru Gebhardt, fredagar är en sammanträdesdag som är lika giltig som alla andra dagar - så länge inte något annat bestämts. Denna fråga har av ordförandekonferensen förlagts till föredragningslistan för fredagen sedan flera sammanträdesperioder tillbaka och man har aldrig tänkt sig den någon annanstans. Ni skulle ha talat med er gruppordförande för att se om det var möjligt att välja en annan tidpunkt.
I morgon, fredag, har vi inget speciellt rekvisit för beslutförhet och det kommer att kunna röstas igenom lugnt och sansat eftersom det inte heller finns några ändringsförslag. Det handlar helt enkelt om att bekräfta att det finns en överenskommelse och det är fredagar lika giltiga och viktiga som alla andra dagar.

Medina Ortega
Herr ordförande! En ordningsfråga. Konkret berör den ordningen för omröstningen i dag.
De betänkanden som kräver kvalificerad majoritet brukar vi rösta om först. Konkret bör McCarthy och Hatzidakis betänkande - som är betänkandet om de allmänna bestämmelserna för strukturfonderna - röstas om före betänkandena som handlar om tillämpning, dvs. innan Varela Suanzes-Carpegna och övriga betänkanden om tillämpning av huvudbetänkandet om strukturfonder.

Ordföranden
Herr Medina, det ni föreslår är att vi skall fortsätta som brukligt är, dvs. att vi röstar om de betänkanden som kräver kvalificerad majoritet, i det här fallet Pronks betänkande, innan vi går över till Agenda 2000-blocket.

Medina Ortega
Herr ordförande! Jag tänker på gruppen av betänkanden, Varela Suanzes-Carpegna, Jöns, Kellett-Bowman, Colom i Naval och McCarthy och /Hatzidakis. Eftersom betänkandet McCarthy och Hatzidakis är huvudbetänkandet till dessa fyra betänkanden borde omröstningen ske efter Bösch betänkande och innan Varela Suanzes-Carpegnas betänkande. Det är en fråga om ordningsföljd eftersom det är huvudbetänkandet och de fyra andra handlar om tillämpning av detta betänkande.

Ordföranden
Nej, det vi har följt i det här blocket är den normala ordningen. Första behandlingen, andra behandlingen, gemensam ståndpunkt och samråd. Om vi ger oss in på frågan om vilket som är huvudbetänkandet blir det väldigt komplicerat. Det är fastställt och nu skulle varje förändring av ordningen bara ge upphov till komplikationer.

Lulling
Herr ordförande! Jag är i samma genanta situation som Gebhart. Jag vet egentligen att fredag är en dag som andra, för jag är alltid här alla fredagar. Men ni håller på att skapa en beklaglig praxis, eftersom vi måste ge parlamentet möjlighet att med 314 röster mot förkasta ett förlikningsresultat. Det kommer inte att bli möjligt. Vi har redan gjort det en gång i fråga om betänkandet av Rothley. Förlikningsförfarandet hade ägt rum. Vi var överens om det gemensamma utkastet, men parlamentet förkastade det. Parlamentet kommer dock inte att kunna göra det i morgon. Jag protesterar således. Vi borde ha behandlat förlikningsbetänkandena i morse för att kunna rösta i dag.

Ordföranden
Lulling, jag beklagar men omröstningen av ert betänkande kräver enkel majoritet och inte kvalificerad majoritet, annars skulle det ha stått på omröstningslistan i dag. Därför kan det mycket väl tas upp till omröstning i morgon.

Lulling
Herr ordförande! Jag visste inte att man kunde behandla förlikningar på olika sätt beroende på ämne. Jag tror inte att det är så.

Ordföranden
Nej, det handlar inte om att behandla dem på olika sätt beroende på ämne. Betänkandet av Rothley förkastades för övrigt med enkel majoritet.
Ni måste informera er innan ni jämför.

Pack
Herr ordförande! Jag kommer tillbaka till något som vi diskuterade i morse kl. 9.00. Som ni alla vet är Sacharovpristagaren dr Ibrahim Rugova med sin familj tillbaka i Italien efter vistelsen i Kosovo. Vi krävde då, i ordförandens och presidiets frånvaro, att en parlamentsgrupp under kommande dagar besöker Rugova i Rom. I dag på morgonen föreslog vi att ordföranden för utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, ordföranden för underutskottet för mänskliga rättigheter, vice ordföranden för Europaparlamentet Renzo Imbeni samt ordföranden för delegationen för förbindelserna med Sydösteuropa reser dit för att av Rugova få höra hur läget i Kosovo ser ut, vad han utsatts för och hur det skall gå vidare framöver. Vi ber om er snarast möjliga tillåtelse för detta, så att vi kan sätta i gång och planera resan redan i dag.

Ordföranden
Fru Pack, som ni och alla kolleger vet ligger tillståndsgivning till denna resa under ordförandekonferensens befogenhet. Ordförandekonferensen träffas under eftermiddagen och jag skall då ta upp denna framställan och rekommendera att den antas. Så i eftermiddag kommer behörigt organ att fatta ett beslut.
Falconer begär ordet för en ordningsfråga.

Falconer
Herr ordförande! Angående en ordningsfråga. Kan ni upplysa mig om de personer som använder teleobjektiv har fått tillstånd från presidiet att fotografera från åhörarläktaren? Har de fått tillstånd att ta dessa bilder?
Denna fråga togs upp vid den senaste sammanträdesperioden, och dessa personer avlägsnades från åhörarläktaren, vilket bara är rätt och riktigt.

Ordföranden
Herr Falconer, sessionstjänsten säger att den fotograf som fotograferar har fått uttryckligt tillstånd för det och fotografen har därför en speciell passersedel för detta ändamål. Så om våra ansvariga tjänsteenheter tillåter det är det för att det ryms inom förutsedda ramar.

McCarthy
Herr ordförande! Jag håller inte med er tolkning om hur omröstningen skall gå till om strukturfondprogrammet, eftersom de allmänna bestämmelserna faktiskt är de bestämmelser som styr alla övriga aspekter av genomförandebestämmelserna. Om denna kammare inte samtycker till de allmänna bestämmelserna, så kan det inte bli någon överenskommelse om de bestämmelser som följer härav. För att använda rättslig logik, så måste man anta de allmänna bestämmelserna först, även om det bara rör sig om samtycke, och sedan ta bestämmelserna.
Allt ni behöver göra är att byta McCarthy och Hatzidakis med Varela Suanzes-Carpegna, så att allt sker på ett logiskt sätt.

Ordföranden
Fru McCarthy, jag tror att det är precis detsamma, men för att inte förlora mer tid skall vi rösta på det sätt ni begär, och på så sätt undviker vi att använda mer tid till en diskussion utan någon som helst betydelse.

Omröstning
Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 92/117/EEG om skyddsåtgärder mot specifika zoonoser och zoonotiska agenser hos djur och animaliska produkter för att förhindra utbrott av livsmedelsburna infektioner och förgiftningar [KOM(1999)0004 - C4-0068/99-99/0003(COD) - tidigare 99/0003(SYN)]

Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets beslut om antagandet av en rad insatser och åtgärder för att säkerställa driftskompatibilitet och tillträde till transeuropeiska nät för elektroniskt datautbyte mellan förvaltningar (IDA) [KOM(97)0661 - C4-0067/98-97/0341(COD) - tidigare 97/3415(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Beslut om den gemensamma ståndpunkten (EG) 9/99 antagen av rådet inför antagandet av rådets beslut om att antaga en rad insatser och åtgärder för att säkerställa driftskompatibilitet och tillträde till transeuropeiska nät för elektroniskt datautbyte mellan förvaltningar (IDA) [13491/2/98 - C4-0012/99-97/0341(COD) - tidigare 97/3415(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets beslut om ett flerårigt program för främjande av förnybara energikällor inom gemenskapen - Altener II [KOM(97)0550 - C4-0071/98-97/0370(COD - tidigare 97/0370(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets beslut om antagande av ett flerårigt program för att främja en effektiv energianvändning (1998-2002) [KOM(97/0550 - C4-0072/98-97/0371(COD) - tidigare 97/0371(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet [KOM(1998)0662 - C4-0715/98-98/0318(COD) - tidigare 98/0318 (SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets direktiv om arbetstidens förläggning för mobila arbetstagare som utför vägtransport och förare som är egenföretagare [KOM(1998) 0662-C4-0716/98-98/0319(COD) - tidigare 98/0319(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets direktiv om arbetstidens reglering för sjöfolk ombord på fartyg som anlöper hamnar inom gemenskapen [KOM(1998)0662 - C4-0717/98-98/0321(COD) - tidigare 98/032(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets förordning om ett reviderat gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke [KOM(96)0603 - C4-157/97-96/0312 (COD) - tidigare 96/0312(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets direktiv om uttjänta fordon [KOM(97)0358 - C4-0639/97-97/0194 (COD) - tidigare 97/0194(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets direktiv om tillhandahållande av konsumentinformation om bränsleekonomi vid marknadsföring av nya personbilar [KOM(1998)0489 - C4-0569/98-98/0272 (COD) -tidigare 98/0272 (SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets direktiv om förbränning av avfall [KOM(1998)0558 - C4-0668/98-98/0289(COD) -tidigare 98/0289(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådet förordning om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning [KOM(1998)0622- C4-0683/98-98/0303(COD) - tidigare 98/0303(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Förslag till rådets förordning om det finansiella instrument för miljön (Life) [KOM(1998)0720 - C4-0074/99-98/0336(COD) -tidigare 98/0336(SYN)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.
Andra betänkande (A4-0266/99) av Cox för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG vad gäller systemet för mervärdesskatt på teletjänster [KOM(97)0004 - C4-0100/97-97/0030(CNS)]
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.

Ordföranden
Om ändringsförslaget antas gör vi så.
Före omröstningen och enligt artikel 72.5 i arbetsordningen ber jag utskottet ge oss sin uppfattning om ändringsförslagen.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! De ändringsförslag som överenskommits mellan rådet, kommissionen och er företrädare Varela, kommer att övertas.

Företrädare för rådet
Herr ordförande! Också rådet är införstått med de överenskomna ändringsförslagen.
Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten antagen med dessa ändringar.

Wulf-Mathies
Det är samma sak som tidigare. Det som överenskommits gemensamt och som i går föredrogs i debatten av Jöns, har kommissionens starka stöd.

Företrädare för rådet
Herr ordförande, jag instämmer i kommissionärens ord.
Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten antagen efter dessa ändringar.

Samland
Herr ordförande! Jag vill peka på en nödvändig komplettering. I samrådet och i trepartsmötet kom vi överens beträffande artikel 1-2 i ändringsförslag 2 att texten måste lyda som följer: This limit may be increased up to 2 procent . Samma överenskommelse gäller för ändringsförslag 1 stycke 4. I texten förekommer dock ordet up endast en gång. Jag ber om att vi efter omröstningen gör motsvarande ändring, så att ordet up infogas även i ändringsförslag 1. Det skulle motsvara överenskommelsen mellan kommissionen och rådet.

Ordföranden
Är föredraganden nöjd? Det låter bra.
Då övergår vi till kommissionens och därefter rådets uppfattning om ändringsförslagen.
Liikanen har ordet för kommissionens räkning.

Liikanen
Det som Samland sade är korrekt. Kommissionen håller med.

Ordföranden
Godtar kommissionen också ändringsförslagen?

Företrädare för rådet
Herr ordförande, även rådet är införstått på så sätt som överenskommits i trepartsmötet.
Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten antagen med dessa ändringar.

Samland
Herr ordförande! Inför denna omröstning förekom diskussioner i kammaren som rörde sig om med vilken typ av majoritetsbeslut kammaren måste anta det nya interinstitutionella avtalet och den därtill knutna budgetplanen.
Jag vet att även ni har försökt förmå rättstjänsten att klara ut läget. I ledamöternas i budgetutskottet namn vill jag avge följande förklaring: Fram till i dag har denna församling principiellt fattat beslut med kvalificerad majoritet angående de interinstitutionella avtalen. Det innebär att vi kommer överens i enlighet med artikel 203.9 sista stycket. Jag citerar: " ... rådet, som skall besluta med kvalificerad majoritet och Europaparlamentet, vars beslut skall fattas av en majoritet av dess ledamöter" , och detta avser frågan om övre gräns.
Ni vet likaväl som jag att det varken i fördraget eller i vår arbetsordning - inte heller i den nya - finns någon reglering av frågan om omröstningsordningen vid interinstitutionella avtal. Med föreliggande interinstitutionella avtal och fastläggandet av budgetplanen slår vi emellertid fast den övre gränsen för de kommande sju åren. Därmed fattas indirekt ett beslut för vilket fördraget explicit anger fastslående av en absolut majoritet. Jag skulle därför, inte bara av den anledningen utan även på grund av den politiska nödvändigheten att ett sådant beslut har en extremt stark bindande verkan för rådet, kommissionen och även parlamentet, be om att vi utgår från att denna omröstning kräver kvalificerad majoritet. Jag ber er att bekräfta detta.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Samland. Jag kan inte bekräfta det ni säger. Jag har noggrant gått igenom budgetutskottets betänkande och jag har begärt en rapport från rättstjänsten. Som ni sa - och det står i den not som ert utskott skickat och som jag noga tittat på - så är det varken i fördragen eller i vår arbetsordning föreskrivet att interinstitutionella avtal skall antas med absolut majoritet. Dessutom som ni alla vet finns en redan gammal dom från domstolen som utfärdades den 23 juli 1988 som säger att beslut om vilket majoritetsförhållande som skall tillämpas inte är upp till varje institution. Det var vad som tvingade fram att vi i vår egen arbetsordning ändrade den absoluta majoritet som föreskrevs för att anta förvaltningen, till enkel majoritet. Vi kom fram till slutsatsen att det inte var möjligt att bibehålla en absolut majoritet när det inte stod i fördragen. Det vore en tillräcklig anledning i detta fall.
Jag har också granskat det argument ni har framfört om detta beslut i sig medför budgetmässiga beslut och det har också rättstjänsten granskat noggrant, dvs om det medför sådana budgetmässiga beslut som enligt artikel 272 skulle kräva kvalificerad majoritet. Rättstjänsten har kommit till slutsatsen - som jag delar - att den inte ersätter de budgetmässiga besluten eftersom varken avtalet är en norm eller i sig ett budgetmässigt beslut. Varje år när budgeten antas skall parlamentet granska att man uppfyllt och beaktat nödvändiga majoriteter. Sedan är det med dessa majoriteter som man beslutar om den årliga budgeten. Och man kan i teorin anta ett motstridigt beslut även om institutionerna sinsemellan har antagit avtalet - som inte är rättsligt bindande - att inte överskrida vissa poster. Men det är ett avtal som grundas på institutionernas goda vilja och har inget juridiskt värde.
Så utan rättslig eller budgetmässig betydelse kan inte denna majoritet krävas. Och det finns domar från domstolen - som också nämns i rättstjänstens rapport, som ni skall få ta del av - som bekräftar detta.
Med beaktande av allt detta och för att inte inlåta oss i ett misstag som skulle kunna leda till att vi dras inför domstolen och att vi där förlorar - vilket har hänt tidigare - kan jag inte göra annat än att hålla mig till rättstjänstens kriterier att denna omröstning skall genomföras med enkel majoritet, och med enkel majoritet kommer vi att besluta.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Jag delar naturligtvis dessa argument som jag - i min egen studie - i morse och i går lade fram för PPE-gruppen.
Samland som använt ett argument som inte är juridiskt utan politiskt skulle jag vilja påminna att denna kammare många gånger bett rådet att det skall överge vetorätten och kvalificerade majoriteter för att i stället besluta med majoritet.
Det vore en underlig politik att vi ber rådet om något som vi tydligen inte själva vill respektera för att i stället gå emot fördragen, emot vår egen arbetsordning, emot domstolens praxis och emot sunt förnuft som ju säger att juridiskt är en handling en handling och har värde av sådan formell handling. Inte värdet av några konsekvenser som i och för sig existerar, men som när rätt tidpunkt infinner sig kommer att få en lämplig rättslig form, med de majoriteter som krävs i fördraget.

Ordföranden
Ordförandeskapet går inte in på politiska kriterier. Ordförandeskapet måste hålla sig strikt till rättsliga och regelmässiga kriterier.

Dell'Alba
Herr ordförande! Först ett tack för klarläggandet: det måste ses ur rättslig och juridisk synvinkel. Vi måste vara mycket uppmärksamma, för om man utgår från politiska överväganden ändrar man allt. Man kan säga allt och dess motsats. Det har vi redan sett den här veckan.
Jag tror att vi måste beakta ta följande: de interinstitutionella avtalen innebär att genom institutionernas samtycke ändras villkoren för den årliga budgeten och utgör en väsentlig del i den syn på budgeten som vi gemensamt har godkänt.
I betänkandet Colom I Naval finns det en punkt och ett ändringsförslag 27 som direkt hänvisar till artikel 12 i det interinstitutionella avtalet, i vilket i sin tur den maximala procentsatsen för de sju åren ändras. Det är en ytterst viktig och stor handling för denna institution. I arbetsordningen, bilaga IV, artikel 3.8 och 3.9 anges att en majoritet av rösterna bland parlamentets ledamöter skall erhållas. Jag tror att Samlands invändning är grundad. Att kräva majoritet är att skydda oss gentemot rådet.
Applåder

Müller
Herr ordförande, kära kolleger! Jag vill ännu en gång stödja Detlev Samlands argumentation, och det med följande hänvisning. Den rättskipning som ni, herr ordförande, citerar, är en rättskipning som innebär att institutionerna inte kan justera ned de överenskomna majoritetsförhållanden som anges i fördraget. Det betyder dock ej att institutionerna är så självständiga att de i en viss situation kan besluta att kanske höja en majoritet som anges i fördraget; detta skulle syfta till att bevisa den bindande verkan som i artikel 203 är knuten till den övre gränsen. Det är ytterligare ett argument för att stödja budgetutskottets uppfattning. Vi förändrar det här och slår fast den högsta andelen för de kommande sju åren. Kammaren skulle göra rätt om den fann en kvalificerad majoritet för detta.

Colom i Naval
Herr ordförande! För det första noterar jag att - enligt vad ni säger - så misstog sig rättstjänsten och ordförandeskapet 1988 och 1993 eftersom man då tolkade och röstade de två gångerna efter den dåvarande rättstjänstens rapport med kvalificerad majoritet. Men det som oroar mig nu - eftersom jag skulle vara beredd att rätta till misstaget, naturligtvis - är den egna tolkning ordföranden ger frågan. Det avtal vi röstar om, som den är skriven nu, föreskriver en granskning med kvalificerad majoritet för den egna budgetplanen. Enligt den doktrin som ni har lagt fram skulle denna handling vara ogiltig och motsatt den dom från 1988 som ni citerat. Därför skulle vi inte kunna anta en handling som enligt domen i juli 1988 är ogiltig, enligt vad ni själv säger.

Bourlanges
Herr ordförande! Jag kulle först vilja hylla ordförande Samland, som vi vet är positivt inställd till det interinstitutionella avtalet och som för hans del låter tanken om rätt och politisk myndighet i de interinstitutionella avtalen gå före alla andra överväganden.
Herr ordförande, om er tolkning är rätt är det interinstitutionella avtalet otillåtligt, eftersom det innehåller en mängd bestämmelser som omfattar användning av kvalificerad majoritet. Om det verkligen är nödvändigt att det i fördraget i alla situationer tydligt anges kvalificerad majoritet och fallen av breddande av den kvalificerade majoriteten begränsas, är detta interinstitutionella avtal otillåtligt, såsom Colom I Naval just har antytt. Det är ogiltigt, ni bör dra tillbaka det.
På det grundläggande planet tror jag att det väsentliga i denna sak är att parlamentet på de sju årens sista dag ämnar dra in sin efterföljare och efterföljarens efterföljare i en grundläggande begränsning av de budgetbefogenheter som anges i fördraget, sådana budgetbefogenheter som detta parlament för det mesta utövar med kvalificerad majoritet. Det är alldeles orimligt och fördragsstridigt att vi uttalar oss med enkel majoritet eftersom fördraget anger att vi har budgetbefogenheter och att vi skall utöva dessa med kvalificerad majoritet. Vi kan inte binda nästa parlament, och förhindra parlamentets utövande av budgetbefogenheterna, i ett avtal med enkel majoritet.
Jag vill tillägga att avtalet är en följd av det institutionella avtalet från 1993 som beslutades med kvalificerad majoritet och i vilket uttryckligen anges att uppsägning av avtalet skall ske med kvalificerad majoritet. Det nya avtalet innebär emellertid att det gamla avtalet sägs upp och ersätts och det bör således röstas med kvalificerad majoritet.
Herr ordförande, i skärningspunkten mellan politik och juridik tror jag avslutningsvis att ni djupt undervärderar vad tillkomsten av de interinstitutionella avtalen innebär i vårt system. Domstolen, som ni citerade, erkänner alltmer för varje domstolsbeslut de interinstitutionella avtalen såsom en grundläggande norm. Det som ni gör - om ni låter denna lag med enkel majoritet gå igenom - kommer att betyda att i morgon, en fredagmorgon med dimma, kommer ett slumpartat sammansatt parlament att med en majoritet av 48 röster mot 47 kunna avskaffa och förstöra inte bara de budgetplaner utan den interinstitutionella samarbetsuppbyggnaden i sin helhet som genomförts under de senaste tjugo månaderna.
Applåder
Herr ordförande, ni har inte rätt att avveckla det som är en av grundvalarna för vår goda interinstitutionella funktion på detta sätt: avtalen, som gradvis och förtroendefullt utarbetats av institutionerna. Vi måste rösta med kvalificerad majoritet. Kvaliteten på det lojala samarbetet mellan institutionerna, såsom det anges i fördraget och erkänns av domstolen, är beroende av det.
Livliga applåder

Ordföranden
Jag har många som ber om ordet, men jag tror inte att vi är mitt i en akademisk debatt utan att vi skall rösta. Någon måste besluta och det ansvaret åvilar mig. Jag har grundligt studerat frågan, och praxis visar just det motsatta mot vad ni säger fru Müller. Precis det motsatta: att vi inte kan höja majoritetsförhållandet. Det är inte så att vi inte kan sänka det, det är att vi inte kan höja det. Där det inte finns kan vi därför inte fastställa det, och tråkigt nog är det så, trots att parlamentet ibland hyser förhoppningar att det skulle kunna vara på något annat sätt. Med grund i detta beslut kan jag inte göra annat än hålla mig till det kriterium jag redan har nått fram till. Vi kommer att rösta med enkel majoritet.
Vi granskar förslaget till resolution. Nej, herr Elles, frågan är löst. Jag är ledsen. Om någon begär det skriftligen överlämnar jag det till utskottet för arbetsordningen för framtiden, men just nu måste någon besluta och det är mitt ansvar och jag har beslutat. Det blir ingen omröstning om det.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Innan vi kommer fram till omröstningen av det reviderade ändringsförslag 27, skulle jag vilja fråga er om det är tillåtligt. Jag har faktiskt en känsla av att eftersom ändringsförslaget avser antagande av ett utkast till interinstitutionellt avtal, i form av bilaga, motsvarar det inte - vare sig rättsligt eller praktiskt - vad man förväntar sig inom denna ram.
Då vi nämligen skulle uttala oss om de interinstitutionella avtalen hade vi ett betänkande, och vi hade godkännandet, som förelogs inom ramen för betänkandet, av det interinstitutionella avtalet. Jag diskuterar inte majoritetsfrågorna. Jag fick tillfälle att uttala mig i fråga om det interinstitutionella avtalet om GUSP och min ståndpunkt har inte ändrats.
Men däremot att låta anta en avtalstext genom ett ändringsförslag till följd av ett betänkande med en annan rubrik - där för övrigt flera delar i betänkandet påtagligt ändrats och rentav, förutom motiveringen, vissa punkter - jag tror att ändringsförslaget inte är tillåtligt. Ni hade för övrigt samma ståndpunkt i ett relativt jämförbart sammanhang om ett ändringsförslag som jag själv hade ingett.

Samland
Herr ordförande! I måndags fattade budgetutskottet i sitt korrekt utsatta och av er godkända sammanträde det grundläggande beslutet om antagande eller avslag av det interinstitutionella avtalet. Utskottet röstade med majoritet för det interinstitutionella avtalet. Eftersom vi först på måndagen kunde rösta om de av avtalet följande ändringsförslagen, och ni därför meddelat särskilt tillstånd för oss att sammanträda där, eftersom vi först den sista veckan hade haft trepartsmötet på vilket resultaten från rådet förhandlats fram, så har utskottet omedelbart efter sin principomröstning antagit motsvarande ändringar som bygger på det principiella beslutet. Det har om dessa hållits en ordningsenlig omröstning och de har i rätt tid tillställts församlingen. I så måtto förhåller sig kammaren riktigt om den nu går till slutlig omröstning.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy, sanningen är den att jag inte någonstans i arbetsordningen hittar något som hindrar att vi går till väga på detta sätt som vi gjort många gånger förr. Dvs. att med ett ändringsförslag införa en annan text. Jag kommer därför att ta upp ändringsförslag 27 till omröstning.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande, förlåt mig för att jag tar till orda igen, men före slutomröstningen och i enlighet med artikel 129 i arbetsordningen skulle jag vilja föreslå att betänkandet Colom I Naval återförvisas till utskottet.
Jag tror faktiskt att den diskussion som ägde rum nyss, de argument som fördes fram och förhållandena under omröstningen talar för en återförvisning till utskottet. Vi får sålunda möjlighet att låta nästa parlament besluta direkt efter valet vad som skall hända under de kommande sju åren.
Vi har under tiden möjlighet att lösa den rättsliga fråga som togs upp av flera talare och som Jean-Louis Bourlanges nyss lade fram på ett lysande sätt. Jag föreslår således kammaren att rösta för en återförvisning till utskottet av betänkandet Colom I Naval.

Ordföranden
Nåja, vi skall diskutera det med en talare som är för och en talare som är mot. Ni var för. Samland är mot, tror jag.

Samland
Herr ordförande! Under två år diskuterade vi detta betänkande i det ansvariga utskottet. Två år! Vi har lagt fram långt mer än 20 arbetsdokument angående betänkandet. I måndags hade vi i budgetutskottet en fyratimmars förnyad debatt i vilken Fabre-Aubrespry föredrog att inte delta. I går diskuterade vi här i parlamentet utförligt betänkandet. Alltså, i all vänlighet, man kan vara för eller emot betänkandet, men man kan inte vilja återförvisa det, för det vore verkligen att håna det utförda arbetet från föredragandens och kammarens sida. Jag ber om omröstning.

Elles
Herr ordförande! Vi hörde i går kväll under debatten om detta betänkande, att inte ens vår egen föredragande stöder detta specifika betänkande. Vi hade omröstningar i förmiddags - enligt det nya förfarandet i Amsterdamfördraget - när vi inte kunde anta enskilda ändringsförslag, som ändringsförslag 28 i vilket man efterlyste en granskningsklausul för denna budgetplan som - just som vissa talare redan nämnt i dag - sträcker sig över sju år utan granskning. Det kommer inte att finnas några möjligheter för ett nytt parlament och en ny kommission att få något inflytande i frågan.
Jag stöder därför Fabre-Aubrespys förslag om att återförvisa det till utskottet. Vi befinner oss mitt i en förhandlingsprocess. Vi kan klargöra parlamentets intressen. Jag är rädd att om vi fattar detta slutliga beslut nu, herr ordförande, kommer vi att få en känsla av att vi har tagit till vara intressen som finns utanför kammaren, och inte ledamöternas intressen.
Sorl av missnöje

Ordföranden
Vi skall genomföra omröstningen, herr Elles. Endast jag känner till mina innersta känslor. Ni gör det inte.
Parlamentet avvisar återförvisningen av betänkandet till utskottet.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Jarzembowski
Herr ordförande! Jag anhåller om uppskjutande av omröstningen, åtminstone till i morgon förmiddag men helst till september, eftersom originalet fortfarande är bemängt med två rättsliga brister. För det första är det fortfarande oklart om Regionkommittén har fått delta. Jag anser personligen att det är märkligt att rådet lägger fram sin ändrade ståndpunkt för oss, innan det har gjort upp med Regionkommittén om hur den skall medverka. Det är ett rättsligt fel vi inte kan acceptera. För det andra var det i morse fortfarande inte möjligt att bland dokumentationen få den korrekta versionen av mitt betänkande. Den version som förelåg i dokumentationen i morse för andra behandlingen hade fortfarande den felaktiga rättsliga grunden, nämligen Maastrichtsfördragets. Jag ber således, herr ordförande, att ni väntar med originalet i vart fall till i morgon och att ni ger er rättstjänst, som sedan i måndags arbetar på det, i uppdrag att klara ut huruvida det i morgon kommer att finnas ett original fritt från rättsliga fel och tillgänglig i dokumentationen inför omröstningen.

Swoboda
Herr ordförande! Jag uppskattar mycket kollegan Jarzembowski, och framför allt värderar jag hans ihärdiga förmåga att genomdriva sina målsättningar. Efter att ha misslyckats med att sakligt driva igenom det, eftersom vi har avslagit samtliga hans förslag med stor majoritet, försöker han förstås att göra det på juridisk väg - det kan jag utan vidare förstå. Men det råkar vara så att den rättsliga situationen faktiskt är entydigt utklarad, även av er rättsjänst. Det har gått till på det sätt som kollegan Jarzembowski själv förordat, rekommenderat och anbefallt, nämligen att vi redan i utskottet bekräftat första behandlingen. Frågan har diskuterats nog, herr ordförande; enligt min uppfattning är det riktigt att vi, som ni föreslår, i dag röstar om betänkandet; jag ber er att hålla fast vid denna inställning och att vi röstar om det i dag.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Jag stöder Jarzembowskis begäran om återförvisning till utskottet, inte bara på grund av ett juridiskt argument utan även för att det kommande utskottet skall kunna prestera något förnuftigare än vad Jarzembowski nu gjort.
Skratt

Ordföranden
En möjlighet vore att anta betänkandet nu och inte lämna meddelandet till rådet förrän Regionkommittén har bestämt om det skall uttala sig eller ej om detta, och en annan möjlighet skulle vara att skjuta upp omröstningen till i morgon, eftersom det verkar som om Regionkommittén kan ge en positiv rapport i morgon.

Hoff
Herr ordförande! I onsdags kväll under denna debatt ledde jag plenarsammanträdet; jag såg då till att det blev prövat om vi skulle hålla omröstning i dag eller inte. Det har alltså funnits tid nog att fastställa det, och därför bör vi hålla omröstningen i dag.

Ordföranden
För att undvika risken att vår omröstning skall ogiltigförklaras på grund av att vi ännu inte inhämtat Regionkommitténs rapport föreslår jag att vi skjuter upp omröstningen till i morgon.
Parlamentet ger sitt godkännande.

Pronk
Herr ordförande! I går kväll behandlade vi det här betänkandet och då meddelade kommissionen genom kommissionär Flynn, ansvarig kommissionär, att han i alla fall godtar alla ändringsförslag. Det står alltså i gårdagens protokoll. Problemet är alltså löst. Jag tror inte att det är nödvändigt att rådet måste godta dem, det återkommer vi ju till senare.

Ordföranden
Föredragandens inställning är mycket förnuftig. Vi går nu till omröstning.
Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten antagen med dessa ändringar.

Watson
Herr ordförande! Genom detta ändringsförslag försöker man skydda medborgarna från icke-efterfrågad e-post som de måste betala för i form av telefonavgifter. I slutet av debatten i förmiddags sade kommissionär Liikanen att kommissionen inte kunde godta detta ändringsförslag även om det har antagits av denna församling.
Jag konstaterar att många av oss i denna kammare tycker att det är oacceptabelt att kommissionen vägrar att av tekniska skäl godta ett ändringsförslag som är ett tydligt uttryck för parlamentets politiska vilja. Vi kan inte tillåta annonsörer...
Ordföranden avbröt talaren.

Ordföranden
Herr Watson! Det där stämmer inte. Vi debatterar inte nu. Jag kan ge er ordet om ni vill ta upp en ordningsfråga, men inte för att hålla ett tal av detta slag.
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande! Ärade kolleger! Ja, det är bra att det blir litet stämning här. Men jag måste tyvärr begära återförvisning av betänkandet till utskottet i enlighet med artikel 129 i arbetsordningen. Det handlar inte om att inte vilja ha något avtal med Mexiko, utan det handlar om parlamentets självförståelse. För ett år sedan fattade vi beslut om att tillstyrka ett interimsavtal för att därigenom möjliggöra ett mer generellt avtal; då sade vi explicit att vi inte skulle godkänna det generella avtalet förrän vi kommit överens om alla delar. Men just detta har inte skett! Om vi verkligen vill leva upp till vår kontrollerande funktion - och det även gentemot väljarna - så är det ju inget problem alls att återförvisa betänkandet och sedan, när alla delar i totaliteten är tillgängliga, rösta om det. Även det mexikanska parlamentet godkände det endast under den förutsättningen, för att sedan, när allt är klart, slutligen på nytt bli rådfrågat. Detta motsvarar vår självförståelse här i parlamentet, och jag ber er att hörsamma min begäran.

Ordföranden
Jag låter frågan om återförvisning till utskott gå till omröstning.
Parlamentet avslår förslaget.

Ordföranden
Då går vi således till omröstning.
Parlamentet antog beslutet.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Då jag nyss, såsom det är min rätt i enlighet med artikel 129, begärde att betänkandet Colom I Naval skulle återförvisas till utskottet, trodde sig Samland manad att ifrågasätta mig genom att beklaga min frånvaro från budgetutskottssammanträdet i måndags kväll. Det var ett litet kort argument, litet kortare för övrigt än den kavaj som ordföranden bär i dag.
Jag ville säga att jag naturligtvis är mycket nöjd med att man märker min frånvaro. Det är bevis för en viss aktivitet då jag är där. Men i föreliggande fall var det många viktiga sammanträden på måndag kväll, där utskottet för rättsliga frågors sammanträde ingick, och jag var frånvarande från budgetutskottssammanträdet därför att jag deltog i utskottet för rättsliga frågors sammanträde. Jag vill för övrigt tillägga att jag deltog i det föregående sammanträdet den 29 april, det sammanträde som nämndes i betänkandet, och att jag röstade emot betänkandet Colom I Naval, som inte ändrades särskilt mycket vid utskottssammanträdet i måndags kväll.

Titley
Jag kommer i dag att rösta för nolltolerans när det gäller alla former av bedrägeri, just som jag och mina labourkolleger alltid har gjort när frågor av den här typen har varit aktuella. Fall som handlar om bristfällig förvaltning, oärlighet, korruption - vad man nu vill kalla dem - kanske är sällsynta. Kostnaden betalas emellertid inte bara av mig, mina väljare och andra - även om detta är illa nog, utan kostnaden får Europeiska unionen betala som helhet; en union vars rykte numera är fläckat och som av allmänheten betraktas som en mysig liten klubb för banditer.
Labourregeringen förlorade ingen tid när det gällde att fastställa nya, tuffa standarder för offentlig verksamhet i Förenade kungariket när den fick makten för två år sedan. Vid denna tidpunkt hade 18 års slappt regerande från torys sida försvagat själva grunden för det allmännas förtroende som innan verkat som ett stöd för den brittiska demokratin. Som en del i denna process började labourregeringen också att överlåta befogenheter från Westminster och lägga dem närmare folket. I dag är det faktiskt så att väljarna kommer att rösta fram det första parlamentet i Skottland på nästan 300 år, och den första helwalesiska församlingen någonsin. I min hemregion skulle North West Regional Assembly en dag kunna utgöra grunden till en regional regering för medborgarna i nordväst - om de så önskar.
Labour kommer inte att tveka när det gäller att främja högsta möjliga standarder inom det offentliga livet, vare sig det handlar om London, Bryssel, Edinburgh eller Manchester. Labour kommer också att verka för att beslut fattas så nära folket som möjligt, vare sig det gäller Förenade kungariket eller Europeiska unionen.
Rekommendation (A4-0264/99) av McCarthy, Hatzidakis

Caudron
Europeiska kommissionen antog den 28 april Europeiska unionens förberedande budgetförslag för budgetåret 2000, de nya budgetplanernas första år.
De föreslagna åtagandebemyndigandena för strukturåtgärder överensstämmer med Europeiska rådets beslut. De uppgår till 32 678 miljarder euro fördelade mellan strukturfonderna (30 miljarder euro) och Sammanhållningsfonden (2, 6 miljarder euro), vilket utgör en faktisk minskning med 7 procent jämfört med 1999, det vill säga mycket och i viss mån FÖR MYCKET.
För att kompensera denna budgetminskning är det således nödvändigt att öka strukturfondernas och Sammanhållningsfondens effektivitet.
Det är ämnet för de förslag till bestämmelser som vi diskuterar i dag.
När det gäller Sammanhållningsfonden, har den en speciell plats eftersom tanken bakom dess finansiering är en finansiering projektvis och inte programvis. Den har förvisso en speciell plats, men den har framför allt en avgörande roll i den meningen att den verkar för en ekonomisk och social sammanhållning, en av Europeiska unionens uppgifter. Därför var vi tvungna att se över fondens grundläggande förordning, i synnerhet genom att göra, såsom föreslås i rådets förslag, en omdefiniering av nyckeltermerna och främst av själva begreppet projekt. Jag samtycker för övrigt till idén om en förenkling av den finansiella förvaltningen. Det tycks mig också nödvändigt att ge medlemsstaterna ansvar och att kontrollera användningen av de stöd som beviljas från denna fond, annars kommer riskerna för bedrägerier att mångdubblas.
När det gäller strukturfonderna i allmänhet, anges i rådets förordning bara tre gemenskapsinitiativ (Interreg, Leader och Equal). Europaparlamentet har lyckats nå en kompromiss med rådet om införande av ett fjärde initiativ, Urban. Det gläder jag mig åt. Detta initiativ som kom till för flera år sedan har bevisat hur absolut nödvändigt det var i stadsområden i kris.
När det mer specifikt gäller ERUF, har föredraganden valt en klok lösning genom att han inte har ändrat den första behandling som vi gjorde av rådets förslag. Till er information till följd av Amsterdamfördragets ikraftträdande och breddandet av medbeslutandeförfarandet ämnar Europaparlamentet ändra ståndpunkt om fyrtionio första behandlingar som omfattades av samarbetsförfarandet och femton ärenden som antagits i första behandling från samarbetsförfarandet. Europaparlamentet tänker vidmakthålla sin åsikt bara i fråga om tre förordningar till följd av Agenda 2000, varav den förordning vi diskuterar i dag. Förklaringen är den att det i förekommande fall är nödvändigt att gå snabbt fram. I samma avseende har föredraganden lagt fram kompromissändringsförslag för att undvika att reformen låses. Jag tror att dessa ändringsförslag (åtgärder till förmån för öregioner, utvidgning av ERUF: s undersökningsområde samt ERUF-stöd till gemenskapsinitiativen Urban och Interreg) är relevanta och jag stöder dem. Jag hoppas att rådet snabbt kommer att stadfästa dem för vi kan inte längre tillåta oss några streck i räkningen.

Costa Neves
Jag röstade emot förslaget till förordning om landsbygdens utveckling eftersom det inte finns någon hänsyftning på specifika program för de ytterst avlägset öarna (Poseima)!.
Jag röstade emot förslaget till förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna för att den inte har någon inställning till de ytterst avlägsna regionerna, som avslutas i den viktigaste referensen som artikel 3 gör: " de ytterst avlägsna regionerna som befinner sig under tröskeln på 75 procent omfattas på samma sätt av detta mål (nr 1)..." . Men det gäller ju allihop! Vad menas då med detta?
Efter så mycket arbete för att få med de ytterst avlägsna regionerna i fördraget om Europeiska unionen var jag tvungen att rösta emot dessa förordningar som spelar huvudrollen i en historia om en förlorad möjlighet.
Samtidigt måste jag understryka det omfattande bidraget som Europaparlamentet gett till att förbättra Agenda 2000:
strukturåtgärderna får 0, 46 procent av BNI i Europeiska unionen; - mål 1 disponerar två tredjedelar av fondernas totala anslag, vilket bidrar till att koncentrera dem dit där de bäst behövs; - det dominerande kriteriet i tilldelningen från fonderna är fortfarande utvecklingsnivån i varje region och inte någon annan...!- Portugal, Spanien och Irland får fortsätta som mottagare från Sammanhållningsfonden, trots att de har gått med i Euroland; - de icke-statliga organisationernas roll i den regionala utvecklingen har erkänts; - samarbetsprincipen, en garant för deltagande och öppenhet, har klargjorts och stärkts; - de snedvridande effekterna från förlusten av outnyttjade fonder har mildrats, genom att en anslagsöverföring till samma medlemsstat främjats; - den icke-fördelade reserven minskade från tio till fyra procent, ab initio, av medlemsstaterna och som kommer att utgöra en bonus för dem som bäst har utnyttjat anslagen; - gemenskapsinitiativet Urban till städerna har garanterats; - ERUF-stöd har inletts till turism och kulturinitiativ; - användandet av de transeuropeiska näten har uppmuntrats för att nå en bättre förbindelse från öarna och de avlägset belägna områdena med centrum.Så många mål som har uppnåtts!Vad synd att man inte lyckades undvika att utelämna de ytterst avlägsna områdena!

Cunha
Jag röstade inte för slutresolutionerna angående reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken av följande skäl: 1. den garanterar inte ett återställande av den inre balansen mellan de olika beståndsdelarna i den gemensamma jordbrukspolitiken och inte en större jämlikhet mellan jordbrukare, produktion eller markområden.2. den bidrar inte till den ekonomiska och sociala sammanhållningen på den europeiska landsbygden: inga mekanismer har skapats för bedömning av produktiviteten för att gynna jordbruken med de lägsta lönerna, i motsats till vad Europaparlamentet godkände.
3.det finns inget särskilt stöd till småbrukarna som är mest sårbara och de som löper största risken att tvingas överge sin näring.4. den stärker inte politiken för landsbygdens utveckling tillräckligt, och garanterar därför inte den praktiska tillämpningen av den europeiska jordbruksmodellen och dess mångsidighet.5. den försvarar inte det europeiska jordbruket i den nya förhandlingsrundan i Världshandelsorganisationen.6. den beaktar inte någon lösning av de huvudsakliga portugisiska jordbruksproblemen: de strategiska kvoterna har inte ökat för bevattningsområden eller nöt- och fårboskap; den har inte lyckats öka produktiviteten för spannmål och oljeväxter; den har inte lyckats få någon gemenskapsfinansiering till omstruktureringen av mjölksektorn.8. slutligen, då detta var en status quo-reform, utan politiskt mod, enligt vilken man ärr oförmögen att förbereda det europeiska jordbruket för de ökade utmaningarna från globaliseringen och mer inriktad på de mest effektiva jordbrukarna.Det är alltså en reform som går på tvärs mot de allmänna principerna för reformen, vilka Europaparlamentet godkände i den allmänna rapporten från juni 1998.

Darras
Ihärdigheten och uthålligheten hos ledamöterna i Europaparlamentets utskott för regionalpolitik och de båda föredragandena har slutligen lönat sig. Jag gläder mig åt det och tackar våra kolleger för deras övertalningsinsats.
Till följd av slutsatserna av Europeiska rådet i Berlin tvingades utskottet för regionalpolitik kämpa på en front som är betydelsefull för samtliga europeiska medborgare: upprättandet av ett fjärde gemenskapsinitiativ, Urban, avsett för ekonomisk och social återupprättelse av städer och stadsområden i kris i syfte att främja en hållbar utveckling.
Det var en av prioriteringarna i gruppen Europeiska socialdemokratiska partiet. Vi lyckades få plenarsammanträdet i Strasbourg den 19 november 1998 att rösta fram det och vi måste få det godkänt av kommissionen och rådet. Det var parlamentets trovärdighet och våra åtaganden gentemot medborgarna som stod på spel. Unionen måste också hjälpa dem som inte införlivades i ett område eller ett regionalt mål. Det var vår solidaritetsförpliktelse som stod på spel och vår syn på Europa som ställdes på prov.
Att vår synpunkt var riktig har erkänts. Därför kommer jag att rösta för betänkandet och samtliga betänkanden som utgör Agenda 2000-paketet. Budgetplanerna för 2000-2006 kan nu inledas. Parlamentet avslutar således denna mandatperiod genom att slutföra detta ärende som är av största betydelse för vår framtid, Europas framtid och utvidgningens framtid. Det var en lång, mödosam och svår kamp, ibland full av fallgropar, men alltid spännande, och jag är glad över att ha deltagit i den.

des Places
Reformen av strukturfonderna råder inte på något sätt bot på regionalpolitikens brister. Den kommer inte att bidra till att förbättra den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Den skall medföra ett synnerligen skadligt avbrott i regionalpolitiken till nackdel för framför allt många franska landsbygdsområden.
Vi kommer inte att uppehålla oss vid att väga och bedöma varje, mer eller mindre lyckad, bestämmelse som ingår i den allmänna förordningen. Gruppen De oberoende för Nationernas Europa ämnar granska den förmodade nyttan av kostsamma strukturfonder, kommissionens klientelistiska instrument i ett centralistiskt Europas tjänst.
Reformen av strukturfonderna slutar därför med en ny finansiell inflation: 195 miljarder ecu för strukturpolitiken, 18 miljarder ecu för Sammanhållningsfonden och 49 miljarder ecu för föranslutningsinstrumenten. Mål 1-områdena får lejonparten med 69, 7 procent av strukturanslagen mot 11, 5 procent för mål 2.
Alla tävlar i vältalighet för att kräva fler anslag utan att fråga sig om pengarna används effektivt. Vad skall man säga om den budgetmetod som hellre består i att sätta upp utgiftsmål än utgiftstak, att kosta vad det kosta vill hellre söka projekt för att använda de antagna anslagen än att godkänna anslag för befintliga projekt? Utgiften blir ett självändamål och bevis på programmets framgång.
Det kan dessutom tyckas underligt att mål 2, avsett för industri- och landsbygdsområden under ekonomisk omstrukturering, har offrats under förhandlingarna till förmån för mål 1 och mål 3: dess totalanslag för perioden 1999-2006 kommer att vara 22, 5 miljarder ecu, mer eller mindre samma belopp som för perioden 1994-1999. De landsbygdsområden som är stödberättigade till mål 5b kommer att finnas med i raden av de främsta offren för denna situation: i Frankrike kommer en tredjedel av den befolkning som är stödberättigad till detta mål att inte längre få strukturfonder efter övergångsperioden.
Landsbygdsbefolkningens framtid verkar desto osäkrare eftersom kommissionen och parlamentet, som alltid är angeläget att lägga under sig nya behörighetsområden, ämnar utveckla en integrerad politik för städer utan hänsyn till subsidiaritetsprincipen. I betänkandet Orlando, som i hast godkändes i tisdags utan att man ens gick till omröstning, upprepas ordförande Prodis installationstal och krävs denna europeiska politik för städer. Gruppen De oberoende för Nationernas Europa upprepar än en gång sin önskan att Europeiska unionen hellre ägnar sina ansträngningar åt befintliga gemensamma politikområden (GJP, GFP, ...) än splittrar sig på allt fler områden med risk för att det nödvändigtvis ineffektiva spridandet av allmänna medel ökar och främjar en alltid farlig inflation av de offentliga utgifterna.
Detta är inte den enda anomalin i samband med strukturfondsreformen. Flera områden får således en särbehandling som är resultatet av politisk kohandel, vilket gör det möjligt för dem att undslippa de stränga gemensamma besluten. Bara tre länder står utanför: Luxemburg, Finland... och Frankrike. Fallet med belgiska Hainaut är betecknande. Det får ett extra totalanslag på 15 miljoner ecu för att kompensera förlusten av stödberättigandet till mål 1, medan angränsande franska Hainaut inte får någonting: en diskriminering som inte berättigas vare sig av BNP eller arbetslösheten i de båda områdena.
Detta exempel belyser ganska väl Frankrikes situation efter förhandlingarna om Agenda 2000. Frankrike försvagades av Tyskland i jordbruksfrågorna och fick en omild behandling av sin ståndpunkt på det regionala området utan att för den skull lyckas hålla sina ställningar i fråga om den gemensamma jordbrukspolitiken.
Strukturfondsreformen är ett misslyckande: ett misslyckande för Europa och ett misslyckande för Frankrike. Gruppen De oberoende för Nationernas Europa kunde därmed bara avslå betänkandet McCarthy-Hatzidakis.

Klaß
Strukturpolitiken har med tiden växt till att bli en viktig faktor i gemenskapspolitiken. Cirka en tredjedel av gemenskapsbudgeten går till strukturfrämjande åtgärder.
Vi är alla eniga om att det europeiska strukturstödet inte kan betjäna alla regioner i Europa i samma grad. Det innebär att antalet regioner som anses i behov av stöd - målområdena - reduceras.
Det är bra att vi för de regioner som kommer att falla ur systemet med strukturstöd (många mål-2-områden) har skapat en övergångsfas som skall förhindra ett alltför abrupt avbrott på program som haft en god början. Något som ej uppnåtts är det av oss efterlysta " Stöd för landsbygsområden" . Vi har visserligen gemenskapsinitiativet " Leader" , men det är bara som en droppe på en het stenhäll. Det är inte rätt sätt att mäta landsbygdsområdena i Europa på de höga befolkningssiffrorna. Det är den bristfälliga infrastrukturen och de strukturellt betingade nackdelarna som bör utgöra måttenheter. I de områden där dessa är förhanden uppstår en ond cirkel: där det inte finns någon infrastruktur, blir det inte heller några arbeten. Människorna kan av egen kraft inte ta sig ur denna onda cirkel.
Vi har diskuterat " Restruct" eller " Recover" och kommer också att få Urban som fjärde gemenskapsinitiativ.
De mindre och medelstora städerna mäts med befolkningstal på över 50 000. Det innebär återigen en diskriminering av de små strukturerna, däribland landsbygdsregioner i Europa. Vi eftersträvar att de fattigaste regionerna skall anpassas till de rikare regionerna i Europa.
Men då får vi inte låta de struktursvaga landsbygdsregionerna falla genom nätets maskor!

Napoletano
Beslutsprocessen som har lett fram till de nya reglerna för strukturfonderna har följts uppmärksamt av Europaparlamentet.
Även om det inte till hundra procent har upptagit de krav som framförts av parlamentet, har slutresultatet ändå till stor del påverkats av parlamentet genom det arbete som utförts i utskottet för regionalpolitik, genom föredragandena och den grupp som har lett förhandlingarna.
Efter att ha deltagit i hela processen kan jag uttrycka min tillfredsställelse med beslutet att förnya Urban-programmet.
Detta resultat är särskilt viktigt för städerna, eftersom det förstärker och ökar trovärdigheten för de handlingsplaner för hållbara städer som kommissionen lade fram i november förra året i Wien, och eftersom det förstärker de instrument för städerna som redan finns i Mål 1 och 2 i strukturfonderna.
Slutligen vill jag tacka ramförordningens föredragande, eftersom de har tagit upp problemet med en italiensk region som är särskilt viktig för oss. Det gäller Abruzzerna, som lämnade strukturfondernas mål 1 1994. Det är den enda region i Europa som inte har kunnat dra nytta av någon av de stödåtgärder som anges i de nya reglerna för de regioner som lämnar mål 1.
Europeiska rådet i Berlin nämnde de " speciella fall" som förekommer som bilaga till betänkandet som vi godkänner. Men i punkt 44 i rådets slutsatser förklarar man inte vad denna speciella uppmärksamhet skulle bestå av, som rådet mycket lägligt tänker visa mot denna region.
Jag hoppas att Europaparlamentets stöd leder till att såväl rådet som kommissionen anger storleken på de ekonomiska resurser som skall avsättas eller den befolkningsstorlek som tillåts och ger en möjlighet att lämna statligt stöd trots konkurrensen i enlighet med fördragets artikel 92.3 c, på samma sätt som man har gjort när det gäller andra så kallade specialfall.

Schroedter
Jag har röstat för betänkandet. Europaparlamentet har åstadkommit avsevärda förbättringar i kommissionens förslag. De positiva förändringarna kommer framför allt de europeiska medborgarna till godo genom att deras rättigheter att bli delaktiga stärks betydligt. Det är mycket synd att rådet tvekar att överta dessa långtgående regler.

Titley
Jag kommer med nöje att rösta för detta betänkande i dag. Genom att bygga på det arbete som har utförts av europaparlamentsledamöterna från labour, lyckades Tony Blair uppnå ett bra resultat för Förenade kungariket - särskilt för North-West - på toppmötet i Berlin. Som ett resultat av detta kommer medel från EU: s fonder att fortsätta flyta in till nämnda region för att hjälpa till med att stävja arbetslöshet, social utslagning och miljöförstöring. Detta är bara ytterligare ett exempel på labours positiva förhållningssätt till Europeiska unionen som får konkreta följder för det brittiska folket.
EU: s fonder har redan fört med sig en varaktig förbättring av livskvaliteten för de som bor i North-West-regionen. I men egen del av världen i Manchester, har EU pumpat in 13 miljoner pund i Metrolinks spårvagnsnät. EU bidrog också vid uppförandet av Trafford Parks industriområde, där man skapade över 15 000 arbetstillfällen. Medel från EU var också avgörande vid omvandlingen av den gamla hamnen i Manchester vid Salford Quays till ett pulserande köpcentrum; då skapades över 4 000 arbetstillfällen. EU-medel bidrog också vid omvandlingen av Manchester till ett viktigt centrum för kultur och turism, genom att delvis finansiera uppförandet av G Mex Exhibition Centre, Bridgewater Concert Hall, Manchester Museum of Science and Industry och Imperial War Museum (North).
De fanatiska konservativa EU-motståndarna i Förenade kungariket - dvs. de som leds av William Hague - vill få oss att tro att EU inte ger oss något annat än byråkrati och ineffektivitet. Med ett positivt förhållningssätt kan emellertid EU ändra livet på ett påtagligt sätt för de boende i North-West. Medan tory-ledamöterna tar ledigt för att försöka komma till rätta med sin splittring, jobbar labour hårt för att få Bryssel att arbeta för Förenade kungariket.

Trizza
Som företrädare för Nationell allians vill jag utrycka min tillfredsställelse över att parlamentet, innan det upplöses, uttalat sig om reformen av strukturfonderna. Upprepade missförstånd från kommissionen och rådet gjorde att man äventyrade resultatet av alla dessa ansträngningar, och löpte risken att reducera förhandlingarna till ett slags kraftmätning mellan de olika institutionerna.
Vi gläder oss åt att texten till de nya förordningarna innebär en utgångspunkt för ett faktiskt samarbete när det gäller att hantera fonderna, bl.a. via koden för uppförandet mellan kommissionen och parlamentet när strukturpolitiken skall förverkligas. Detta gör det möjligt för parlamentet att ta del i reformerna även under förverkligandet och under hela programplaneringsfasen.
Återinförandet av Urban bland gemenskapsinitiativen är en framgång för alla europeiska medborgare. Man måste inse att små och stora städer spelar en nyckelroll när det gäller den regionala utvecklingen.
Betydelsen av en balanserad och kompletterande utveckling av städer och landsbygd är av avgörande betydelse för den ekonomiska och regionala utvecklingen. I det syftet är det nödvändigt att på alla områden intensifiera samarbetet med de regionala och lokala myndigheterna och med olika socioekonomiska operatörer, de som står närmast den verkliga utvecklingen i regionerna. Man måste emellertid vara uppmärksam på de obalanser som orsakas av skillnader i konkurrenskraft mellan olika regioner och som beror på olika sysselsättningsnivåer, infrastrukturernas kvalitet, den naturliga miljön och utvecklingen, framför allt i den känsliga fas som inleds nu när det skall bestämmas vilka regioner som skall tas med i mål 2.
Generellt sett är vi positiva till reformen, men vi måste uttrycka vissa reservationer när det gäller aspekter som ännu inte har blivit tillräckligt belysta, som till exempel effekterna på de regioner som, i koncentrationsprincipens namn, riskerar att stoppas i sin utvecklingsprocess. Befolkningarna i dessa områden kommer att drabbas och detta bidrar inte till att visa att Europeiska unionen arbetar för att utveckla mindre gynnade regioner.
Även Italien riskerar att missgynnas när det gäller att beräkna de ekonomiska resurser som skall avsättas för mål 2. De regioner där industri och lantbruk är på tillbakagång (de tidigare mål 2 och 5b) drabbas av en nedskärning av resurserna jämfört med tidigare programperiod, med en garanterad maximal sänkning av 33 procent av den berörda befolkningen. Till det procenttalet skall emellertid läggas det antal som beror på att man tar med de områden som lämnar mål 1, vilket leder till att de områdena drabbas ytterligare. Ett exempel är Abruzzerna - den enda europeiska region som lämnar mål 1 innan den nuvarande programperioden har avslutats - som, i gapet mellan övergångsstödet och innefattandet i mål 2, riskerar att hamna utanför ramen för denna reform.
Betänkande (A4-0230/99) av Colom i Naval

Bourlanges
Herr ordförande! Omröstningen om betänkandet Colom I Naval har försiggått under de förhållanden som vi känner till. Jag skulle vilja säga att även om jag inte har godkänt detta ärende, är jag i egenskap av budgetföredragande, och om jag i framtiden får fortsätta detta uppdrag, vilket bara Gud och väljarna vet, självklart fullt beredd och vi är i gruppen beredda att visa den mest lojala interinstitutionella samarbetsanda som finns. Vårt misstroende mot avtalet gav inte uttryck för ett misstroende mot samarbetet. Det gav uttryck för vårt misstroende mot en riskabel, överdrivet tvingande, sjuårig finansiell programplanering.
Jag upprepar vad jag nyss sade: jag beklagar bara att omröstningen försiggick på sådant sätt att det vanärar detta prekära avtal och att det utsätter parlamentet för vilken tillfällighetsomröstning som helst. Herr ordförande, jag fortsätter att säga att i denna punkt gjorde ni inte det interinstitutionella samarbetet en tjänst genom att dra fördel av den röstningsregel som ni valde.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag röstade emot betänkandet Colom I Naval, framför allt på grund av de förfarandeskäl som framfördes vid omröstningen och som jag själv framförde.
Det är inte godtagbart att ett betänkande, såsom det som har lagts fram av budgetutskottet, innehåller ett ändringsförslag som går långt bortom ämnet för själva betänkandet, så att detta kommer fullständigt i obalans, eftersom vid den tidpunkt då vi granskade det i budgetutskottet den 29 april var det inte fråga om att godkänna avtalstexten.
Till vad Bourlanges nyss sade vill jag tillägga att man inte kan beakta de interinstitutionella avtalen separat. Det är förfarandet i sin helhet som inte är riktigt. Det är inte riktigt, å ena sidan, för att det faktiskt inte finns majoritet, såsom ni själv påpekade i fråga om det interinstitutionella avtalet från den 17 juli 1998 om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, ett avtal som jag och min grupp motsatte oss, och, å andra sidan, för att det inte finns den minsta ratificering av de nationella parlamenten av texter genom vilka fördragen ibland får tillägg, ändras och kompletteras på ett betydande sätt.
Det som Bourlanges således nyss sade om den budgetära aspekten är synnerligen sant, men han borde ha utsträckt sin kommentar till samtliga interinstitutionella avtal.

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm och Sandberg-Fries
Vi välkomnar ett nytt interinstitutionellt avtal om budgetdisciplin för de kommande sju åren. Erfarenheterna från budgetplanen för perioden 1988-1999 visar att det har varit möjligt att genomföra de årliga budgetarna utan konflikter. Man har också kunnat anta budgetar som med stor marginal understigit taket för de egna medlen, dvs. EU-budgetens inkomstsida. Vi anser att det är värdefullt att inrätta en finansiell ram för det årliga budgetförfarandet, speciellt med tanke på de föranslutningsåtgärder som behövs. Det är viktigt att EU säkrar finansiella medel för de central- och östeuropeiska ländernas samt Cyperns anslutning.
Vi stöder det föreliggande förslaget om ett lägre finansiellt tak än det som har fastställts i riktlinjerna för den gemensamma jordbrukspolitiken. EU ger alltför mycket pengar till en jordbrukspolitik som är alltför reglerad och inte tillräckligt anpassad till dagens miljökrav. Europeiska unionen måste fortsätta reformera den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi tror vidare att det bästa sättet att effektivisera finansieringen av den europeiska politiken ligger i att man koncentrerar finansieringen till de absolut viktigaste åtgärderna i stället för att man skapar minibudgetar som slukar alltför mycket av medlemsstaternas pengar. Vi stöder därför rådets strävan efter en stram budget för hela perioden.

Cederschiöld och Virgin
Då vi önskar återhållsamhet när det gäller EU: s budget samt en budgetplan som präglas av stramhet och väl grundade prioriteringar, är vi emot de föreslagna ökningarna av EU: s budget under de kommande åren och röstade för en återförvisning till utskottet. Budgetplaner på sju år utan möjlighet till avstämning däremellan är en orimlig tidsram när ekonomin kan kräva andra ramar.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Låt mig ställa en enda fråga om betänkandet McCarthy. Ni uppsköt nyss ett betänkande för att vi inte hade Regionkommitténs yttrande. Jag tycker att samma argument verkar gälla för betänkandet McCarthy. Kan ni bekräfta det? I så fall, varför har inte omröstningen uppskjutits? Det förefaller mig som att vi ännu inte förfogar över Regionkommitténs yttrande om de allmänna bestämmelserna rörande sturkturfonderna, eller hur?

Ordföranden
Tjänsteenheterna meddelar mig att Regionkommitténs yttrande om betänkandet inte var nödvändig och ingen begärde detta yttrande under förfarandet, liksom fallet var i fråga om det andra betänkandet som ni nämnde.
Låt nu omröstningen äga rum, det är litet senkommet att undra över om Regionkommitténs yttrande krävdes. Frågan borde ha ställts tidigare.

des Places
I betänkandet Collins föreslås det att Sammanhållningsfonden förlängs för följande fyra mottagarländer: Spanien, Portugal, Grekland och Irland.
Sammanhållningsfonden inrättades i synnerhet för att främja anslutningen av vissa medlemsstater till den gemensamma valutan: de rikliga gemenskapsmedlen utdelades för att de skulle kunna klara av den budgetära nedskärning som de tvingades till genom Maastricht-kriterierna.
För att lätta på bördan för de fyra mottagarländerna av Sammanhållningsfonden lät man således de övriga länderna, däribland Frankrike, betala priset för konvergenskriterierna en andra gång. Det får tilläggas att fonden deltog i de trollerikonster som gjorde vissa länder till EMU: s mirakelräddade.
Gruppen De oberoende för Nationernas Europa, som motsatte sig själva principen om en gemensam valuta, kan följaktligen bara utrycka sitt förbehåll i fråga om fonden och den användning som görs av den. Då omfördelningspolitiken tenderar till sådana överdrifter, blir den kvävande för ekonomin genom att den obligatoriska avgiftsbördan trycker ner det privata initiativet.
Sammanhållningsfonden uppvisar för övrigt allvarliga brister: framför allt tvivelaktig effektivitet och ekonomiska oegentligheter vid anslagsanvändningen.
Dessutom är den ett federalistiskt omfördelningsinstrument vars syfte snarare är att göra mottagarländerna och deras befolkningar beroende av kommissionen än att göra det möjligt för dem att övervinna sina svårigheter.
Sammanhållninsfondens enda kvalitet är att den utdelas till medlemsländerna och inte till deras regioner såsom fallet är för strukturfonderna.
Införandet av den gemensamma valutan riskerar att medföra ökad obalans mellan länderna genom ökade omlokaliseringar antingen till stater och till konkurrenskraftigare regioner än andra eller från regioner i svårigheter till dominerande ekonomiska centralområden som redan kan skönjas (nordöstra Tyskland, Benelux, Ile-de-France och Norditalien). I det sammanhanget kommer kanske Sammanhållningsfonden att göra det möjligt att begränsa skadorna från EMU, men den kommer likväl att i hög grad stå vid sidan om det som står på spel.
Därför kunde inte gruppen De oberoende för Nationernas Europa rösta för betänkandet Collins.

Schroedter
Gruppen De gröna röstar emot rekommendationen om Sammanhållningsfondsförordningen, eftersom de flesta av de innovativa önskemål som uttrycktes av Europaparlamentet vid den första behandlingen, som syftade till att stärka och integrera Sammanhållningsfondens roll inom Europeiska unionens strukturpolitik, inte beaktats tillräckligt seriöst i det nya förslaget till förordning.Parlamentet- motsatte sig Sammanhållningsfondens villkor gentemot stabilitetspakten, eftersom man anser att Sammanhållningsfonden fullt ut måste betraktas som ett strukturellt instrument, - ansåg att Sammanhållningsfonden bör styras av samma partnerskapsbestämmelser som tillämpas för strukturfonderna, och att dess verksamhet skall planeras inom en integrerad ram tillsammans med strukturverksamheten, dessutom skall regionala och lokala myndigheter delta i denna verksamhet; parlamentet önskade också att man inom Sammanhållningsfonden skulle ta hänsyn till jämställdhetsfrämjande och övergripande teman, som till exempel rör sysselsättning och lika möjligheter, på samma sätt som inom strukturfonderna, - krävde att resurser från Sammanhållningsfonden inom områdena transport och rörlighet, används till att finansiera projekt som förbättrar den regionala och interregionala sammanhållningen, driftskompatibilitet och intermodalitet, och också används på miljöområdet till att finansiera projekt för att bevara och återställa biologisk mångfald, samt bevara naturresurser, - betonade betydelsen av att kunna sammanföra mindre projekt till ett större, och krävde därför att ungefär 5 procent av de totala fondmedlen skulle finnas tillgängliga för projekt av detta slag.
Gruppen De gröna finner dessa krav grundläggande, och är därför inte nöjda med den överenskommelse som uppnåtts i rådet i syfte att behålla Sammanhållningsfonden utan att reformera den på ett djupgående sätt.
Med hänsyn till att den förordningstext som man beslutade sig för att anta i rådet inte beaktar alla dessa punkter, så kan vi inte ge vårt samtycke till Sammanhållningsfondens inrättande.
Andra betänkande (A4-0229/99) av Görlach

Querbes
Unionens folk förkastar sedan flera år tillbaka allt tydligare den ultraliberala politiken och de skador som den åstadkommer på sysselsättningen, inkomsterna, systemen för social trygghet och offentliga tjänster, miljön och regionalplaneringen.
De vill däremot ha en nyorientering av de europeiska politikområdena vars mål och medel skulle vara sociala och demokratiska framsteg och införandet av ömsesidigt fördelaktigt internationellt samarbete.
Dessa krav kommer till uttryck i kamp och demonstrationer på det nationella och europeiska planet. Detta vann gehör till och med i Berlin, där kommissionens mest ultraliberala förslag avslogs. Inte desto mindre är de bäst försvarade intressena de stora europeiska och internationella ekonomiska och finansiella aktörernas intressen.
Men debatten pågår också för att valen till Europaparlamentet för ut den till alla folk i unionen. Det är nu deras sak att uttala sig om reformen av den europeiska politiken och uppbyggnaden.
Genom att rösta mot de ultraliberala förordningarna om Agenda 2000 vill jag ge dem alla möjligheter att ingripa.
Andra betänkanden (A4-0229, 0213, 0231, 0212, 0232, 0215, 0223/99) av Görlach, Mulder, Graefe zu Baringdorf, Garot, Goepel, Fantuzzi, Philippe A. Martin

Barthet-Mayer
Debatterna om Agenda 2000 har pågått i mer än ett år och berört merparten av arbetet i parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling. Vid slutet av min mandatperiod i maj 1999 är mina politiska ståndpunkter om samhällsämnen såsom jordbruk, livsmedel, landsbygdens utveckling och miljön fortfarande desamma. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken var nödvändig, men inte i den form som föreslogs av Europeiska kommissionen i Agenda 2000. I våra debatter har ett visst samförstånd kunnat skönjas om det som det nu är vedertaget att kalla den " europeiska jordbruksmodellen" , som i många punkter är motsatsen till de ultraliberala mål som satts upp av länderna i Cairns-gruppen och Förenta staterna.
Jag har således röstat emot betänkandena som inte ändrades tillräckligt av parlamentet och således blev menings- och innehållslösa. Min ståndpunkt delas för övrigt av vissa föredragande.
1.I betänkandet Görlach ges det inte i dess befintliga skick, ett alltför lågt budgetanslag, möjlighet att genomföra en verklig politik för landsbygdens utveckling som likväl är mer nödvändig än någonsin för att säkra en värdig och hållbar framtid åt EU: s landsbygdsområden (80 procent av EU: s territorium).2.I betänkandet Mulder påminns det i en beaktandemening om den möjlighet till samfinansiering som vi kämpade mot eftersom den på sikt skulle betyda att den gemensamma jordbrukspolitiken och fördragets mål omintetgörs.3.Betänkandet Graefe zu Baringdorf gjorde det inte möjligt att lägga fram en sammanhållen mekanism för nyorientering av och högsta tak för jordbruksstöden enligt sociala och miljömässiga kriterier och efter de ändringsförslag som röstats om i utskottet kommer föredraganden själv antagligen inte att känna igen den ändrade texten som i alltför hög grad avviker från den inledande texten.4.Vad beträffar Goepel om mjölken försäkrade han förvisso att nuvarande läge i viss mån skulle bibehållas men tänkte sig möjligheten att avskaffa mjölkkvoterna.Däremot röstade jag för de betänkanden där parlamentets fasta ståndpunkt på ett betydande sätt hade lyckats få kommissionens kompromisslösa och olämpliga förslag att gå tillbaka:
5.Betänkandet Garot där föredragandens kompetens och ihärdighet gjorde det möjligt att delvis skydda nötköttssektorn, i synnerhet mjölkkor som underhåller landskapet, ger struktur åt landsbygdsproduktionen, säkrar inkomst från hormonfri kvalitetsproduktion och skyddar miljön.6.Betänkandet Martin, vars förslagstext jag och mina kolleger omarbetade på djupet, så att den fick en positiv inriktning för samtliga producentgrupper inom sektorn för vin och vinodling - vissa av dem har för övrigt sagt oss det - i synnerhet när det gäller definition av vin, förbud att framställa europeiskt vin med druvmuster som importerats från tredje land samt bibehållande av de traditionella vinframställningsmetoderna och således den kvalitet som bär upp vår europeiska kulturella identitet.7.Betänkandet Fantuzzi om spannmål, oljeväxter och proteingrödor även om behandlingen av oljeväxter ännu är långt ifrån tillfredsställande.Jag är övertygad om att de europeiska jordbrukarna och konsumenterna sålunda kommer att förstå vad min röstning betyder och blir medvetna om att vi måste fortsätta att kämpa för att den europeiska uppbyggnaden skall ha en framtid på detta område.

Gahrton, Holm och Schörling
Vi har avstått i omröstningarna om betänkandena av Görlach, Graefe zu Baringdorf, Garot, Goepel, Fantuzzi och P. Martin, eftersom vi anser att EU: s jordbrukspolitik helt bör avvecklas, och ansvaret för en effektiv ekologisk jordbrukspolitik skall återföras till medlemsstaterna.
Andra betänkande (A4-0231/99) av Graefe zu Baringdorf

des Places
I egenskap av ledamot av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling samt samordnare av gruppen Nationernas Europa röstade jag emot samtliga ändringsförslag som lades fram av vår föredragande, Graefe zu Baringdorf, i utskottet för jordbruk, för att hans förslag var totalt utan sammanhang med den ekonomiska situation som det europeiska jordbruket upplever. Jag kunde med tillfredsställelse konstatera att majoriteten av mina ledamotskolleger i utskottet för jordbruk hade gjort samma analys som jag. Därför godkändes inte något ändringsförslag till kommissionens förslag i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Samtliga franska medlemmar av gruppen Nationernas Europa röstade emot lagstiftningsresolutionen, vilket gjorde det möjligt att på denna punkt godkänna kompromissen från Berlin.
Det europeiska jordbruket befinner sig i en mycket ogynnsam situation. Priset på jordbruksprodukter går nämligen ner regelbundet, allteftersom principen om gemenskapspreferens försvinner. Globaliseringen av handelsutbytet av jordbruksprodukter är inte tomma ord utan en verklighet som jordbrukarna upplever.
De kommande WTO-förhandlingarna gör att jag fruktar det värsta för de kommande åren. Sade inte kommissionsledamot Fischler i går i plenarsammanträdet att han planerade en ny reform av den gemensamma jordbrukspolitiken år 2003? Tidsöverensstämmelsen mellan det år som nämns i uttalandet och slutet av förhandlingsomgången år 2003 är säkert inte slumpartad.
Direktstödet till jordbrukarna är nödvändigt och oundgängligt för vissa jordbrukssektorer. Såsom exempel kan nämnas att den mest stödda produktionen i dag är fåruppfödning. Att vilja sätta upp tak för stöden och regelbundet minska dem är en fullständigt absurd idé med tanke på dessa uppfödares inkomstnivå. I Frankrike har fåruppfödarna den lägsta jordbruksinkomsten.
En linjär och generaliserad minskning av kompensationsstöden försätter således den europeiska jordbruksproduktionen i obalans. Det är endast de konkurrenskraftigaste produktionerna på världsplanet som kommer att sparas. Miljöbalansen och balansen i fråga om regionalplanering och användning av jordbruksområdena kommer att fullständigt rubbas under de kommande åren om denna förstörelsepolitik av den gemensamma jordbrukspolitiken får fortsätta på den inslagna vägen sedan 1992.
Andra betänkande (A4-0223/99) av Philippe-Armand Martin

Lulling
Politik är som bekant det möjligas konst. Mot bakgrund av det måste jag övervinna mina tvivel och definitivt tillstyrka betänkandena om reform av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000; därmed ger jag grönt ljus till att jordbruksministrarnas politiska beslut och toppmötet i Berlin kan utfärdas i laglig form av ministerrådet.
Naturligtvis är jag inte särskilt entusiastisk över resultaten från toppmötet i Berlin vad gäller reformen av den gemensamma organisationen av marknaderna för mjölk, nötkött och säd. Men de resultaten utgör ändå ett mindre ont jämfört med vissa förslag från kommissionen och innebär till och med ett framsteg jämfört med resultatet från överläggningarna i rådet (jordbruk). Om den europeiska jordbruksmodellen är räddad i och med denna kompromiss återstår att se.
Vad beträffar reformen av bestämmelserna för vinmarknaden så kan jag leva med den; det vore dock ännu bättre om kompromissförslagen i Martins andra betänkande vann gehör hos ministerrådet.
Det kan ju inte vara sant att det med ens skall bli vinodlingsområden på Irland, i Danmark och i Sverige, varigenom risken är att man där kan komma att producera vin med importerad druvsaft och marknadsföra det som vin producerat i gemenskapen.
Det är också synd att det fina kapitlet " Vinprodukter och hälsa" som vi fogade till vårt betänkande inte togs med. I Martins andra betänkande skall vi åter införa det, för vi kan ju inte ge upp tron om att, för folkhälsans skull i Europeiska unionen, lyckas att förmedla alla de positiva effekterna av en måttfull vinkonsumtion till de människor som inte vet att vin faktiskt är den bästa och njutbaraste förebyggande medicinen mot Alzheimers, cancer, senilitet, bara för att nämna några sjukdomar.
Andrabehandlingsrekommendation (A4-0155/99) av Pronk

Skinner
EPLP motsätter sig ändringsförslag 7 i betänkandet, eftersom detta på ett onödigt sätt upprepar bestämmelser i befintlig gemenskapsrätt, och saknar tydlighet när det gäller frågan om anpassning av maskinell utrustning eller ersättning av all maskinell utrustning, vare sig detta är praktiskt eller inte.
Betänkande (A4-0248/99) av Oddy

Iversen, Kirsten Jensen och Sindal
De danska socialdemokraterna har röstat för ett förslag om elektronisk handel, som skall säkerställa konsumenternas intressen på Internet och samtidigt avlägsna hinder för näringsidkare som är etablerade i EU. Vi har röstat för en lång rad konkreta krav för ett bättre säkerställande av konsumenternas intressen.
Principen om att avsändarlandets bestämmelser skall gälla vid internethandel har både för- och nackdelar. Det är en fördel för internetbranschen att de skall följa bestämmelserna i hemlandet, för då känner de till dessa bestämmelser. Omvänt kan det vara ett problem att konsumenterna inte känner till bestämmelserna. Vi har därför röstat för en uppstramning av konsumenternas rättigheter, inklusive att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att se till att konsumenterna skall kunna registrera sig i ett " opt-out-register" , som näringsidkaren skall kontrollera regelbundet. Som allmän princip arbetar de danska socialdemokraterna för att säkerställa så starka minimikrav i EU som möjligt vad gäller marknadsföring på Internet. Om det antas gemensamma bestämmelser som upphäver konsumentskyddsnivån i alla länder, blir det mindre viktigt om det är avsändarlandets eller hemlandets bestämmelser som gäller.
Rekommendation (A4-0220/99) av Miranda de Lage

Bonde, Lis Jensen, Krarup och Sandbæk
När vi i dag har avstått från att rösta för Ana Miranda de Lages betänkande om förslag till rådets beslut om slutande av ett avtal om ekonomisk samverkan, politisk samordning och samarbete mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Mexikos förenta stater, å den andra, beror detta på ett flertal saker. Förhandlingarna mellan avtalsparterna avslutas först i slutet av året. Att acceptera kommissionens förslag till avtalsinnehåll vid nuvarande tidpunkt, kommer därför att vara detsamma som att ge rådet och kommissionen en fullmakt in blanko vid förhandlingarna. Vi vill se slutresultatet innan vi tar ställning till om vi kan stödja det.
Kommissionens förslag till avtal är en klar förbättring i förhållande till det nuvarande ramavtalet om samarbete från 1991, som det skall ersätta. Särskilt demokratiklausulen (artikel 1) är ett viktigt framsteg. Det fattas emellertid en tydlig specifikation av vilka mekanismer som skall användas för bedömning av om parterna respekterar de mänskliga rättigheterna. Utan en sådan är klausulen i princip värdelös. Med Mexikos ständiga överträdelser av de mänskliga rättigheterna i åtanke, är det helt oacceptabelt. Förslaget saknar dessutom hänvisningar till hur medborgarnas deltagande kan främjas, och hur respekten för arbetstagarnas rättigheter kan säkerställas.

Howitt
Samtidigt som jag vill gratulera och stödja föredraganden och min värderade kollega, Miranda de Lage, vad gäller hennes arbete om Mexiko, såväl som för Latinamerika som helhet, så måste jag uttrycka mina personliga skäl till varför jag röstar emot en ratificering av detta avtal.
Det är mindre än ett år sedan parlamentet ratificerade interimsavtalet på grundval av att den klausul om de mänskliga rättigheterna som det innehöll skulle vara ett test rörande den mexikanska regeringens allvar vad gäller att säkerställa ett samarbete kring de mänskliga rättigheterna. Detta var avgörande för förbindelserna med EU. Vi förväntade oss också att frågor om de mänskliga rättigheterna skulle spela en central roll vid förhandlingar mellan mexikanerna och Europeiska kommissionen.
Samtidigt fortsätter krisen i Chiapas, i södra Mexiko, att förvärras, och vi har inte fått några bevis på att det inkluderats några förhandlingar om tydliga mekanismer för tillämpning och övervakning av demokratin och de mänskliga rättigheterna i förhandlingarna.
Vårt systerparti, PRD, i Mexiko och icke-statliga organisationer som arbetar med frågor som rör de mänskliga rättigheterna, tycker att det är för tidigt för Europaparlamentet att ratificera hela avtalet.
Jag delar deras åsikt.

Van Dam
Vi är djupt besvikna över förloppet kring det här Mexikobetänkandet. Genom att behandla förslaget nu så har Europaparlamentet inte hållit sig till tidigare gjorda uttalanden. I sitt betänkande i april 1998 säger parlamentet att det inte skall godkänna det globala avtalet förrän det står klart exakt vad det innehåller. Just nu befinner sig Europeiska unionen mitt i förhandlingarna med Mexiko. Först i slutet av året kommer innehållet i ett antal bestämmelser att vara fastställt. Vi anser att parlamentet agerat ansvarslöst genom att redan nu rösta om betänkandet. Vi har skrivit ut en blankocheck och kan inte påverka saken längre.
Förutom de här procedurskälen så har vi även röstat emot avtalet med Mexiko på grund av innehållet i betänkandet. Föredraganden har nämligen allvarligt förvrängt bilden av människorättsläget i Mexiko. Hon talar om nya framsteg på människorättsområdet och nämner då diverse formella steg som Mexiko tagit. I praktiken brister det en hel del i skyddet av de mänskliga rättigheterna i Mexiko. Det vittnar de olagliga avrättningarna och den ständiga ligaverksamheten i Chiapas om. I det globala avtalet saknas mekanismer för att framtvinga respekt för de mänskliga rättigheterna.
En andra innehållsmässig invändning gäller Mexikos naturvårdspolitik. Det har föredraganden inte sagt ett knyst om fastän hon fått information om det av oss. Det planerade bygget av en ny jättelik saltvinningsanläggning hotar både ett skyddat (Unesco) naturreservat och diverse djurarter, bland annat gråval som här har en av sina viktigaste födelseplatser. Om Mexiko håller fast vid dessa skadliga planer så måste det vara möjligt att, handelsavtalet till trots, genomföra en handelsbojkott i form av ett förbud mot import av salt från Mexiko.
Betänkande (A4-0169/99) av Aglietta

Berthu
Gruppen Nationernas Europa röstade inte för betänkandet Aglietta om de genomförandebefogenheter som anförtrotts kommissionen, huvudsakligen för att Europaparlamentet försöker avleda innebörden av vissa nya bestämmelser i Amsterdamfördraget för att ändra den institutionella balansen till sin fördel.
Även om medbeslutandeområdet mellan rådet och Europaparlamentet faktiskt breddades i Amsterdamfördraget, gjordes det inte till ett beslutsförfarande inom allmän lag. I Amsterdamfördraget ändrades framför allt inte vare sig artikel 4 i EU-fördraget, i vilken Europeiska rådet (och således de olika rådens högsta ledning) blir impulscentrum för unionens politik, eller artikel 202 i EG-fördraget, enligt vilken rådet ensamt får ansvar att bestämma vilka genomförandebefogenheter kommissionen skall få. I den situationen är det klart att även om Europaparlamentet stärker sitt inflytande står rådet alltid i centrum av det institutionella systemet i fördragen.
Betänkandet Aglietta i vilket det krävs rätt för Europaparlamentet att ingripa i genomförandeåtgärder, i synnerhet genom beviljande av en upphävandebefogenhet, verkar således motsäga filosofin i unionens nuvarande institutioner.
Man kan till och med för övrigt undra om det är i Europaparlamentets väl förstådda intresse att kräva en sådan rätt. Redan på grund av den obefintliga åtskillnaden mellan lag och förordning på europeisk nivå tvingas Europaparlamentet ägna avsevärd tid åt bagateller. Om det dessutom skulle delta i genomförandebefogenheterna skulle situationen bli ännu värre.

Bonde
Jag vill i första hand tacka Aglietta för hennes högkvalitativa arbete och det resultat hon har uppnått genom att driva igenom öppenhet i de olika kommittéer som deltar i antagningsprocessen av genomförandeåtgärderna.
Den kamp som jag har fört sedan min första mandatperiod håller på att belönas tack vare en ihärdig föredragande som alltid lyssnar uppmärksamt och som det har varit en fröjd att arbeta med.
De ändringsförslag som tillförts kommissionens förslag, vilket rådet säger sig berett att godkänna, kommer i själva verket att avsevärt förbättra tillträdet till information om de alltför hemliga förfarandena för gemenskapsbeslut, vare sig det gäller arbetet i kommittéerna, de framlagda dokumenten, föredragningslistorna, deltagarlistan eller tidsplanen för kommittéernas arbete.
Jag fäster också särskilt stor vikt vid den bestämmelse som fastställer offentliggörandeprincipen med sekretessen som undantag (ändringsförslag 31). Jag hoppas att det inte stannar vid kungörelsen av principen och att inte bristande seriösa motiv för att bestämma graden av sekretess kommer att tillintetgöra den.
Andra aspekter i betänkandet kan däremot kritiseras. Det är samma aspekter som i det oändliga breddar gemenskapslagstiftningens tillämpningsområde och som i dag under påverkan av den byråkratiska och administrativa flaskhals som framkallats manar till en förenkling av de befintliga förfarandena. Vi måste komma ihåg denna läxa vid nästa översyn av fördragen och en gång för alla enas om gemenskapens befogenhetsområde.
Att subsidiaritetsprincipen iakttas skulle vara ett första steg men detta finns inte i betänkandet. Den påstådda förenklingen är tvärtom en förevändning för att stärka Europeiska unionens överstatliga dimension. Kommissionen som redan har initiativmonopolet skulle således lägga beslag på de europeiska genomförandebefogenheterna för att bli Europeiska unionens regering, samtidigt som rådet skulle inskränkas till rollen som parlamentarisk andra kammare som fattar majoritetsbeslut.
Att kommittéerna arbetar öppet och synligt är ett framsteg, men att skydda dem från den nationella verkligheten i tjänsteutövandet för att göra dem beroende av kommissionen är en avvikelse som jag avvisar.
Gemensam resolution - Kosovo

Berthu
Herr ordförande! Liksom många fransmän och andra medborgare i Europas länder skräms vi av upptrappningen av kosovoalbanernas massflykt och av den parallella upptrappningen av Natobombningarna.
Tvärtemot alla försäkringar som lämnades i början av kriget och tvärtemot själva krigets humanitära mål kan den katastrofala utvecklingen bara stärka de tvivel om den använda strategin som vi uttryckte redan från början.
Det verkar som att Europa håller på att lägga ett annat misstag till det inledande misstaget, vilket kan få svåra konsekvenser i framtiden. När jag har lyssnat till parlamentsledamöternas inlägg under den debatt som ägde rum i kammaren, liksom när jag har lyssnat till uttalandena av Frankrikes president, måste jag med förvåning konstatera att analysen av övertrampen huvudsakligen begränsas till ett personligt ifrågasättande av Slobodan Milosevic, hans familj och kumpaner. Även om deras ansvar inte kan förnekas, kan man likväl inte begränsa orsakerna till konflikten till detta. Det är tvärtom tydligt att den har uppstått på grund av mycket gamla och djupt rotade oenigheter mellan de berörda folken.
Ännu allvarligare är det att detta bedömningsfel riskerar att leda oss till felaktiga lösningar. Att endast ifrågasätta Slobodan Milosevic och hans omgivning är att införa tanken att det skulle räcka med att störta honom för att allt skall ordna sig igen, kosovoalbanerna skall kunna återvända till sina hem och alla skall leva harmoniskt i ett multietniskt Kosovo. Enligt vår åsikt skulle det vara en bedräglig eller åtminstone en ytterst lång och dyr process att genomföra. Om man däremot bara vill erkänna att det finns djupa, folkliga konflikter som är svåra att utrota på kort tid, kommer man fram till tanken att också andra lösningar och, till exempel, med all säkerhet en uppdelning av Kosovo måste undersökas.
Vi uppmanar således stats- och regeringscheferna i länderna i Europa att lägga om strategi och sluta rätta sig efter Förenta staterna.

Ripa di Meana
Herr ordförande! Jag röstade emot.
Detta krig styrs av lögner, ensidig propaganda och dolda sanningar. Till att börja med den semantiska lögnen: luftkriget mot hela Jugoslavien kallas " situationen i Kosovo" . Natos bombningar av civila mål - elcentraler, tv-redaktioner, skolor, bussar - kallas " oavsiktliga misstag" eller " indirekta skador" . De ömsesidiga etniska brotten tillskrivs alltid bara den ena parten och inte också den andra. Av terrordåden från den UCK-gerilla som beväpnats, finansierats, tränats och adopterats politiskt av utrikesminister Madelaine Albright, finns det inga spår av i de dokument som har godkänts av majoriteten i detta parlament.
Och så, samtidigt med att Ibrahim Rugovas fria resa till Rom och frisläppandet av de tre soldaterna verkar släcka den sista strimman av hopp om en förhandlingslösning, väljer detta parlament under sina sista arbetstimmar i och med denna omröstning om Kosovo Natopropagandans förödmjukande väg, och misslyckas i sin politiska roll.

Castagnetti
Jag röstade emot resolutionen eftersom den inte innebär något bidrag från Europaparlamentets sida när det gäller att komma ur detta onödiga, fruktansvärda och för övrigt ineffektiva krig.
I resolutionen saknas alla hänvisningar till de små strimmor av hopp om en förhandlingslösning som verkar ha tänts under de senaste timmarna. Det fattas en utvärdering av den totalt otillräckliga roll som Europa spelat i sammanhanget.
Slutligen tar resolutionen inte upp den uppmaning om en paus i bombningarna som framfördes under debatten i Europaparlamentet.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vårt parti tar kraftigt avstånd från Milosevicregimens etniska rensning i Kosovo. Milosevic bär på ett fruktansvärt ansvar för den förföljelse som kosovoalbanerna utsätts för. Natos bombningar har emellertid bara förvärrat och försvårat situationen. Vi menar att bombningarna omedelbart måste upphöra, samtidigt som de serbiska styrkorna drar sig tillbaka från Kosovo. Alla flyktingar måste ges rätt att återvända under beskydd av FN-styrkor, bestående av trupper från alliansfria stater, med fredsbevarande uppgifter. En internationell Balkankonferens under FN: s och OSSE: s överhöghet måste därefter inkallas med syfte att stabilisera läget i regionen och garantera Kosovo en utvecklad autonomi inom existerande gränser.
Utifrån den principiella positionen har vi valt att rösta emot resolutionen som i några viktiga frågor inte överensstämmer med vår hållning.

Papakyriazis
förslaget till resolution om Kosovo, för jag anser att det inte bidrar till en politisk lösning och till ett omedelbart slut på detta absurda krig - i synnerhet i dag, efter 45 dagar, då man börjar kunna skönja vissa möjligheter att ta sig ur den tragiska, låsta situationen.
Jag kan tillägga att min ståndpunkt bygger på följande:
1.Man ansåg (rent procedurmässigt korrekt) att min fråga till rådet H-0387/22-4-99 borde hänföras till den allmänna debatten om Kosovo. Min fråga har dock ännu inte besvarats. Den lyder-om rådet känner till att Natos bombningar och kriget i Jugoslavien, enligt anklagelser och uppgifter i internationella massmedia, har åstadkommit förödelse eller irreparabla skador på minnesmärken som ingår i det europeiska kulturarvet - bland dem också kristna (ortodoxa) kloster och kyrkor.-om dessa uppgifter visar sig vara sanna: a)vad tänker rådet göra för att stoppa denna irreparabla förödelse ochb)vad tänker rådet göra för att - i den mån det är möjligt - reparera det som har skadats.Denna fråga gäller en uppenbar " kulturell krigsförbrytelse" som äger rum i ett europeiskt land, i Jugoslavien - där det också pågår " krigsförbrytelser mot miljön" .
Kriget i Jugoslavien, som med en hycklande eufemism kallas " humanitärt krig" (!!!) har lett till stora förluster bland civilbefolkningen och har förvärrat flyktingtragedin. Detta är självfallet den viktigaste frågan och det viktigaste skälet till att omedelbart avbryta bombningarna och söka finna en politisk lösning.
2.Detta gäller även mitt utkast till resolutionsförslag av den 24 april 1999, som lyderEuropaparlamentet:
1.Fördömer oförbehållsamt bombanfallet mot Belgrads television (22 april 1999).2.Uttrycker sin sorg och bestörtning över de svåra mänskliga förlusterna (tio döda och tiotals skadade) bland dem som arbetar med information.3.Betraktar det som ett brutalt angrepp på de grundläggande mänskliga rättigheterna, yttrandefriheten och tryckfriheten.4.Anser det oacceptabelt att åberopa det rådande " krigstillståndet" eller " humanitära" syften och behov.5.Begär att parlamentets ordförande skall vidarebefordra denna resolution till rådet, till medlemsstaternas regeringar, till Jugoslaviens regering, till Internationella journalistförbundet och till Nato.Gemensam resolution - Europeiska rådet i Köln

Berthu
Herr ordförande! I den resolution som Europaparlamentet just har godkänt om vilken metod som måste användas för att reformera de europeiska institutionerna efter Amsterdamfördraget, anges det enligt vår åsikt ingen förbättring jämfört med det förflutna och som vanligt kommer det att leda till att reformförfarandena leds uppifrån utan något större initiativ eller deltagande av Europas folk.
Den första tanken i resolutionen är att kommissionen skall få en impulsroll, med motiveringen att den skulle vara, jag citerar, " den enda som kan säkra det europeiska politiska projektets samstämmighet" , slut på citatet. Det börjar mycket dåligt. Det är en typisk reflex av teknokrater att tro att om de inte ingriper skall allt bli oordning. Det faller dem inte in att det kan finnas andra samstämmigheter än deras byråkratiska samstämmigheter, till exempel demokratisk samstämmighet. På denna snedvridna grund föreslås det i Europaparlamentets resolution, i vilken man framför allt intresserar sig för förarbetet till den framtida reformen, att kommissionen skall starta och därefter leda processen och utan att överge sitt påstådda politiska ansvar skall den överlämna utarbetandet av ett första dokument till en expertgrupp, en metod som redan användes vid utarbetandet av Maastrichtfördraget.
Vi är absolut emot denna lösning. Dessa experter, som i resolutionen kallas " oberoende" , skall som vanligt utses så att deras slutsatser oundvikligen får en federalistisk inriktning och hur som helst är själva metoden att använda en expertgrupp, vare sig den är federalistisk eller ej, tvivelaktig, därför att de kommer att utarbeta bakgrundsdokument för diskussioner och redan från första början har de som vill gå emot dem en nackdel.
Gruppen Nationernas Europa anser att vi resolut måste se frågan ur motsatt synvinkel och låta folket ta till orda redan på det förberedande stadiet av reformen.
Samtliga nationella parlament borde först tillfrågas och deras samlade förslag i sin helhet skulle utgöra det grundläggande dokument som medlemsstaterna skulle diskutera under de påföljande förhandlingarna. Kommissionen, de påstådda experterna och Europaparlamentet, som samtliga omgående blir delaktiga i att ta ifrån de nationella demokratierna ytterligare befogenheter, har ingenting med det att göra.

Delcroix
Biagio De Giovanni, ordförande i utskottet för institutionella frågor, har lyckats med att i några punkter innefatta det väsentliga som måste sägas om den kommande institutionella reformen. Han har lyckats bra och jag gratulerar honom till det, för han har inte offrat innehållet för den önskade koncisheten.
Jag gläder mig i synnerhet åt att han inleder med att påminna om vilken betydelse nomineringen av kommissionens ordförande har. Mellan Maastricht- och Amsterdamfördragen har fördragen fått viktiga ändringar som Europaparlamentet i högsta grad bör ta hänsyn till för att fullständigt ta konsekvenserna av dem. Under tidigare debatter har jag konstaterat att parlamentets nya roll i denna nominering ännu inte riktigt hade noterats av vissa kolleger. Samma sak gällde för en mängd ledamöter i de nationella parlamenten. Under debatternas och kontakternas gång blev de lyckligtvis gradvis medvetna om det. Därför är jag glad över att det väsentliga än en gång upprepas här.
Den nya roll som spelas av den ordförande som nominerats att bilda kommissionsledamöternas församling kan jämföras med det som vi i Belgien kallar en " formateur" : hans synpunkt kommer att beaktas vid sidan av medlemsstaternas synpunkt. Nödvändigheten för den nominerade ordföranden att därefter lägga fram sina politiska riktlinjer inför Europaparlamentet - vilket Romano Prodi med rätta kallade sitt " regeringsprogram" - tvingar honom att skaffa sig en majoritet i parlamentet på vilken han kommer att stödja sin verksamhet. Dessa nya metoder liknar den situation som råder i våra länder och kommer att ses av medborgarna som ett steg framåt mot demokrati.
Vad gäller den nya institutionella reformen är det i högsta grad önskvärt att parlamentets röst gör sig bättre hörd och att reformen i motsats till den gamla metoden som blev en djup besvikelse skall inriktas på en verklig interinstitutionell dialog, vilket på ett utmärkt sätt anges i punkterna 8 och 12 i vår resolution. Det är viktigt att unionens båda lagstiftande institutioner uttrycker samma åsikt och att tyngdpunkten för beslut ligger mitt emellan rådet och Europaparlamentet.

Palm
Jag anser att EU skall vara ett mellanstatligt samarbete. Detta betänkande förespråkar ett kraftigt ökat mått av överstatlighet. Således är det inte förenligt med mina ståndpunkter, och jag kommer inte att ställa mig bakom det.

Willockx
Jag har röstat emot det mellanstatliga avtalet på grund av följande skäl. För det första förutspår de ekonomiska prognoserna för de följande sju åren inte tillräckliga ekonomiska medel för det sociala och demokratiska Europa som vi vill ha.
För det andra så införlivas det flexibilitetsinstrument som var helt centralt i betänkandena av föredragande Juan Colom I Naval endast marginellt och kommer endast att kunna användas med kvalificerad majoritet i rådet.
För det tredje så kan Europaparlamentet just nu inte träffa ett IIA med en avgående kommission.
Slutligen så bekräftar det sätt som ordföranden i sista stund ändrade omröstningen om ändringsförslag 27 från kvalificerad majoritet till enkel majoritet hans rykte som manipulatör.
Sammanträdet avbröts kl. 13.31 och återupptogs kl. 15.00.

Ordföranden
Oddy har begärt ordet för en ordningsfråga.

Oddy
Herr ordförande! Jag vill göra ett personligt uttalande. Som ni vet så har jag just lagt fram mitt betänkande som parlamentet var vänligt nog att rösta igenom i förmiddags. I kväll skall jag tala om Malangré-betänkandet, som " skugg-föredragande" från den socialdemokratiska gruppen. Efter omröstningen när jag hade återvänt till mitt kontor, så hittade jag ett fax från mitt kontor i Coventry. Det var ett brev som hade postats i går från labourpartiets generalsekreterare, i vilket man meddelade mig att jag hade blivit utesluten ur partiet. Detta är fullständigt häpnadsväckande, och jag vet inte vilka orsaker som ligger bakom beslutet och kan inte förstå vad jag har gjort för fel.
Som en följd av detta behöver jag ett snabbt klargörande från ordföranden vad gäller mina rättigheter och skyldigheter som ledamot av denna kammare. Jag kan försäkra ordföranden om att jag först och främst vill uppfylla mina åligganden gentemot parlamentet och mina väljare, och skall försöka göra detta efter bästa förmåga.
Applåder

Ordföranden
Fru Oddy, som ni vet är ledamöternas ansvar individuellt. De problem som kan finnas i de olika grupperna, eller i varje grupp med de partier som de valdes i, är frågor som inte har med parlamentets funktion att göra. Jag måste därför svara er att ert ansvar här är fullständigt individuellt, och att ni är i tjänst så länge ni inte har lämnat in er avskedsansökan. Jag måste förtydliga detta faktum, som är det som vår arbetsordning fastställer.
Paillier har begärt ordet för en ordningsfråga.

Pailler
Herr ordförande! Eftersom debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt i stort skall röra sig om frågor om mänskliga rättigheter, skulle jag här vilja rapportera en relativt allvarlig händelse som en fransk medborgare, Danze-Serfaty, råkade ut för i Marocko.
Händelsen försiggick efter den rättsenliga ingivningen av brådskande resolutioner och det är därför som jag tar upp det i dag. Danze-Serfaty är gift med Abraham Serfaty som har suttit i Tazmamart-fängelset i sjutton år såsom politisk fånge och tagits emot med hedersbetygelser här efter frisläppandet, som ägde rum framför allt tack vare parlamentets ingripanden och resolutioner. Han kan dock inte återvända till Marocko trots att han inte längre är anklagad för någonting.
Danze-Serfaty besökte Marocko för att tala för sin man inför landets myndigheter, så att han skall kunna återvända till sitt land och stanna där livet ut. Hon tillbakavisades redan vid ankomsten till flygplatsen. Jag ber parlamentets ordförande att vända sig till de marockanska myndigheterna och protestera mot denna tillbakavisning av en fransk medborgare samt kräva att Abraham Serfaty skall få rätt att återvända.

Ordföranden
Fru Paillier, som ni vet finns det fastställda tidsfrister för debatten om de brådskande frågorna. Ni har av uppenbara skäl inte kunnat följa dessa tidsfrister. Era ord kommer att finnas med i protokollet. Mer kan jag inte lova för tillfället.

Debatt om aktuella och brådskande frågor
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0459/99 av Newens m.fl. för PSE-gruppen-B4-0467/99 av Maes och Dupuis för ARE-gruppen-B4-0470/99 av Pasty m.fl. för UPE-gruppen-B4-0474/99 av Miranda m.fl. för GUE/NGL-gruppen-B4-0478/99 av Bertens för ELDR-gruppen-B4-0494/99 av Cunha m.fl. för PPE-gruppen-B4-0510/99 av Hautala m.fl. för V-gruppenom situationen i Östtimor.

Newens
Trots att det fanns stora förväntningar efter president Suhartos avgång om att en väg åtminstone skulle öppnas för en fredlig lösning på problemen i Östtimor, efter 25 års blodsutgjutelse där en tredjedel av befolkningen har dött som ett resultat av den indonesiska invasionen 1975, så har dessa förväntningar ännu inte infriats.
Milis - som är emot frihetssträvandena - som fått vapen från den indonesiska militären har farit hårt fram och dödat stora delar av befolkningen i ett desperat försök att krossa frihetssträvandena. I stället för att vara ett skydd mot våldet, har den indonesiska armén fortsatt att vara en del av problemet. Om folkomröstningen om självständighet för Östtimor - planerad till den 8 augusti med Förenta nationernas stöd - skall accepteras, så måste omröstningen hållas under hederliga och fria förhållanden, som indonesiska styrkor inte kan få förtroende att upprätthålla.
Tråkigt nog så verkar våldet öka i regionen, och rapporter om ytterligare en massaker av den indonesiska armén denna vecka bekräftar återigen ryktet om dess fallenhet att ta till hänsynslöst våld. En oberoende styrka som stöds av Förenta nationerna krävs för att säkerställa att folkomröstningen i Östtimor sker under förhållanden som är fria från våld och hot.
De politiska fångarna har ännu inte släppts. Xanana Gusmão, en av ledarna för frihetsrörelsen som fortfarande befinner sig i husarrest, måste ovillkorligen få tillbaka sin fullständiga frihet. Det östtimoranska folkets rätt att förkasta autonomi och kräva fullständig självständighet måste säkerställas fullt ut.
Europaparlamentet har under årens lopp på ett konsekvent sätt fördömt det förtryck som utövats på det östtimoranska folket, och det lidande de fått utstå genom den indonesiska regeringens handlande.
Nu i slutet av denna mandatperiod i parlamentet, är det viktigt att vi återigen bekräftar vårt stöd till detta folk och deras rättigheter, och jag är stolt över att kunna göra just detta under mitt sista tal i kammaren.

Ordföranden
Tack så mycket herr Newens. Vi är säkra på att även om det är ert sista anförande här kommer ert arbete att fortsätta vara lika positivt som under denna lagstiftningsperiod, vilket ordförandeskapet kunnat märka.

Girão Pereira
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag anser att detta parlament kan vara stolt över den roll det har spelat under innevarande mandatperiod och över den betydelse det har haft för att finna en lösning på Östtimorproblemet. Östtimorproblemet har tagits upp många gånger här under mandatperioden och är kanske en av de frågor inom internationell politik och försvaret för de mänskliga rättigheterna som har behandlats mest i detta parlament.
Jag tycker att parlamentet har gett anseende åt och tjänat Östtimors sak. Det är intressant att det är just i avslutningen av mandatperioden som det i slutet av tunneln tycks dyka upp en lösning för Östtimor. Det avtal som slöts i går i New York, under FN: s beskydd, mellan Portugal och Indonesien ger en glimt av hopp om en lösning på problemen för denna plågade befolkning.
Men det står klart i detta avtal att man för första gången, och det är att gratulera Indonesien till detta, erkänner rätten till självstyre och oberoende på Östtimor, jag vill framhålla det, och vi måste framhålla denna aspekt därför att det är en betydelsefull förändring av politiken gentemot Östtimor som jag innerligt vill gratulera till, vi måste också vara medvetna om ett visst mått av hycklande agerande, vilket redan har tagits upp här.
Ett hycklande agerande eftersom den indonesiska armén, miliserna och säkerhetsstyrkorna, parallellt med denna politiska ståndpunkt, fortsätter att beväpna människor som till varje pris försöker förhindra ett självstyre. Om man fortsätter att döda ledarna, om befolkningen måste fly upp i bergen och är rädda för att gå och rösta, om de tusentals pro-indonesiska människor som har förflyttats till Timor får rösträtt, om ledare som Xanana Gusmão fortsätter att hållas fångna tror jag inte att det är möjligt att genomföra en fri och rättvis folkomröstning på Östtimor.
Detta är den stora utmaningen för det internationella samfundet. Indonesien tog i det avtal som skrevs under i går på sig att själv garantera säkerheten för befolkningen och för folkomröstningen. Jag hyser mina tvivel. Indonesiens agerande på senare tid inger oss inte några stora förhoppningar. FN och Europeiska unionen har här, herr ordförande, en viktig roll att spela för att problemet på Östtimor slutar på ett rättvist sätt.

Ribeiro
Herr ordförande! Europaparlamentet har otvetydigt stött den östtimoresiska befolkningens sak och dess självklara rätt till självstyre och oberoende, och har hela tiden på ett betydande sätt bidragit till att dess kamp inte har fallit i tystnad, varför vi kan gratulera till det faktum att denna mandatperiod slutar med att vi på nytt hävdar vår inställning och kan skymta dess genomförande. Det är särskilt tillfredsställande att kunna göra det i ett avgörande ögonblick i processen, med undertecknandet av det avtal som har uppnåtts inom ramen för FN, och som ger det östtimoresiska folket möjligheten att fritt välja sin framtid.
Vi gratulerar till denna seger för Östtimors folk och gläds åt att vårt blygsamma men ihärdiga och solidariska bidrag, varav vissa nyligen opportunt eller opportunistiskt kommit med, har varit till nytta. Vi lämnar detta parlament med känslan av att åtminstone i detta fall ha uppfyllt vår plikt som valda. Det östtimoresiska folkets sak är ett exempel på att det lönar sig att kämpa, att det lönar sig att göra motstånd. Tillfredsställelsen är dock måttlig på grund av det bristande förtroendet för den indonesiska politiken och den misstro den inger. Vi får inte släppa på vaksamheten. Vi får inte heller glömma att folkomröstningen snarare än ett lyckligt slut, bara är ett steg, visserligen ett avgörande sådant, på den långa väg som, efter sekler av portugisisk kolonialisering och ett kvarts sekel av brutal indonesisk ockupation, kommer att göra att Östtimors befolkning äntligen blir herrar över sitt eget öde.
Det är nödvändigt att vi fortsätter att kräva att de indonesiska myndigheterna följer upp detta diplomatiska beslut med konsekventa åtgärder. En avväpnings- och upplösningprocess måste genast inledas bland de prointegrationistiska miliserna, det är nödvändigt att Indonesien demilitariserar området, så att folkomröstningen kan äga rum fritt och demokratiskt och att detta garanteras och intygas i FN. Resten av de fängslade timoreserna måste släppas fria, framför allt Xanana Gusmão, och deras deltagande i denna process måste garanteras, liksom att de som befinner sig i exil får återvända. Det är också nödvändigt att upprepa kritiken och fördömandet av de länder som på ett hycklande sätt kräver de mänskliga rättigheterna men inte tvekar att fortsätta att sälja vapen till en regim som är skyldig till folkmord. Detta är vad vi lovar att göra i detta parlament och utanför det.

Bertens
Herr ordförande! För inte så länge sedan talade vi här i kammaren om Indonesien. Då sade jag att vi oroar oss mycket, inte endast över Östtimor utan även över diverse andra områden i det största islamitiska landet i världen. Jag hoppas att Europeiska unionen och Förenta nationerna kan ge en hjälpande hand i Indonesien, vilken regering det än må vara.
Östtimor har naturligtvis en särskild ställning på grund av sitt förflutna, det är explosivt, men därför har den oro som vi hade, kanske lindrats något genom det vid upprepade tillfällen nämnda New York-avtalet mellan Portugal och Indonesien. Folkomröstningen den 8 augusti är av avgörande betydelse och både Europeiska unionen och FN skall göra allt som går för att låta den folkomröstningen gå rättvist och ordnat till. Inrättandet av en FN-polisstyrka med omedelbar verkan är i det avseendet en nödvändighet. Det skall inte bara skapa stabilitet i Östtimor utan kanske även ha ett positivt inflytande på området, åtminstone den närmaste omgivningen runt de små Sundaöarna, vilka Östtimor är en del av.

Mendes Bota
Herr ordförande! Undertecknandet av avtalet mellan Portugal och Indonesien i New York i går, under FN: s beskydd, för ett genomförande av folkomröstning på Östtimor om självstyre för den timoresiska befolkningen, är ett historiskt ögonblick och förtjänar våra gratulationer. Detta avtal är kulmen på femton år av diplomatiska ansträngningar och inträffar 23 år efter den beväpnade annekteringen av den före detta portugisiska kolonin där hundratusentals människor har dött som offer för inbördeskriget och det brutala förtrycket från den indonesiska armén. Världshistorien är dock full av avtal och fördrag som inte har respekterats och inte har kunnat genomföras.
Genom en envis vägran från den indonesiska regeringen, är inte frågorna om säkerhet och skapandet av en fredszon utan tvång mot befolkningen lösta. Den grupp med 600 FN-representanter som skall organisera och övervaka folkomröstningens genomförande utgörs av obeväpnade civila, eventuellt utökade med 250 poliser, likaledes obeväpnade, utan möjligheter att försvara någon, inte ens sig själva, mot de prointegrationistiska milisernas strafflösa verksamhet som utsår terror i Dili och i det övriga området.
Precis som Östtimors naturlige ledare, Xanana Gusmão, har sagt, att betrakta de indonesiska väpnade styrkorna som en neutral styrka är en historisk absurditet. Alla oberoende observatörer är eniga om att anklaga den indonesiska armén för att agera i maskopi med de väpnade proindonesiska miliserna och att vara den som främst har påverkat dem och levererat vapen och ammunition. Om man inte kan lova en neutral militär styrka på Östtimor, så kommer inte det verkliga valet i folkomröstningen att gälla autonomi och oberoende, utan om integration eller livet. För övrigt har redan den avskräckande valkampanjen inletts: indonesiska flaggor uppsatta helt nyligen översvämmar husen på Östtimor; invånarna tvingas att använda märken med de indonesiska färgerna och att underteckna prointegrationistiska förklaringar. Med pistolen riktad mot huvudet finns inga möjliga val.
FN, Europeiska unionen och det internationella samfundet i allmänhet måste fortsätta att trycka på Indonesien för att landet skall acceptera en militär närvaro som garanterar neutraliteten i folkomröstningen och förhindrar att denna blir en fars, med de blodiga konsekvenser som går att förutse.
Herr ordförande, kära kolleger! Jag gör i dag mitt inlägg nr 150 i denna kammare, vilket också blir det sista. I detta ögonblick av avsked, tillåt mig att önska alla er som, liksom jag, inte kommer att sitta kvar i Europaparlamentets kammare, all framgång på ett personligt, yrkesmässigt och politisk plan. Jag vill också ge välgångsönskningar till alla er som kommer att fortsätta, så att ni i september kommer att få nöjet att fira en stor seger för det timoresiska folket, för att de får uttrycka sin fria vilja och besluta om sin egen framtid i den folkomröstning som äger rum den åttonde augusti.

Ordföranden
Tack så mycket herr Mendes Bota. Jag är säker på att vi alla också i september vill kunna fira det ni talade om i sista delen av ert anförande, och eftersom ni sagt att det är det sista i denna kammare låt mig önska er allt gott inför framtiden, och att jag hoppas att vi framdeles fortsätter att ha en god relation, så att vi oavsett var vi befinner oss kan samarbeta såväl i kampen för att genomföra den Europeiska unions-processen som i solidaritet med alla de folk som behöver det. Lycka till.

Hautala
Herr ordförande! När det gäller situationen i Östtimor har det i år inträffat tydliga internationella genombrott. Det är sant som kolleger här sagt att även Europaparlamentets beslutsamhet har påverkat dessa resultat. Det finns emellertid skäl att konstatera här att situationen kanske är mer explosiv än på länge, eftersom den annalkande folkomröstningen är i farozonen på grund av den ökade paramilitära verksamheten. Vi vill säkert alla tillsammans vädja till Europeiska kommissionen att den skall göra allt för att situationen i Östtimor skulle lugnas ner, så att folkomröstningen den 8 augusti skulle kunna genomföras under fredliga förhållanden. Detta skulle kräva att Europeiska unionen deltar i en internationell verksamhet som syftar till att garantera internationell närvaro i Östtimor. Australien har ju tagit initiativ i riktning mot FN och lovat att finansiera närvaron. Det ankommer nu på oss att fundera ut vad detta skulle innebära: en polisstyrka under FN: s regi eller kanske fredsbevarande trupper, och jag är mycket intresserad av att höra kommissionärens synpunkter på den här frågan.
En annan viktig fråga är att det snart kommer att hållas ett parlamentsval i Indonesien, och att man där förbereder sig för folkomröstningen i Östtimor. Det är säkerligen nödvändigt att skicka valobservatörer till dessa händelser, inte bara officiella observatörer utan också företrädare för medborgarorganisationer. Jag skulle vilja höra om kommissionen har förberett sig för detta.
Till sist vill jag konstatera att Europaparlamentets ledamöter haft ett helgjutet samarbete kring den östtimorianska frågan. Förhoppningsvis kommer det även att fortsätta under den kommande mandatperioden, och förhoppningsvis kommer Östtimor att uppnå självständigheten.

Maes
Herr ordförande! Östtimor är ett av de symbolärenden där de mänskliga rättigheterna står på spel och där det dagligen visar sig att bristen på folkrätt och bristen på verkligt erkännande av folkgruppers självbestämmanderätt leder till omfattande tragedier. Jag hoppas att det nya avtalet kan vara ett genombrott, men samtidigt vill jag liksom föregående talare uppmana till mycket konkreta åtgärder, även från vår egen unions sida, så att lämpliga påtryckningar kan utövas. Det är viktigt att skicka observatörer, men det är också viktigt att FN är närvarande, och det med ett mandat som är anpassat efter omständigheterna. Det saknas ju nu och det ligger ständigt till grund för nya stora besvikelser.
Jag hoppas att rättvisan kan återvända efter så många års lidande, att även denna självbestämmanderätt äntligen kan bli ett faktum och att, med folkomröstningen i utsikt, en verklig demokrati får chansen i stället för det ökande våld som vi nu måste konstatera i flera delar av Indonesien.
Herr ordförande! Jag vet inte om det här är mitt sista mandat eller inte. Jag vet inte om jag nu håller mitt sista anförande, men i alla fall skall jag fortsätta engagera mig för alla de som kämpar för självbestämmanderätt och mänskliga rättigheter överallt i världen, Östtimor är ju bara en av dessa platser. Det är bara ett av de många länder där vi inte kan blunda för kriget. Jag hoppas att Östtimor får vara ett undantag och får bli självständigt.

Barros Moura
Herr ordförande, kära kolleger. Jag tycker att vi framför allt måste välkomna avtalet om Östtimor som i går skrevs under i New York mellan den portugisiska och indonesiska regeringen. Detta kulminerar verkligen efter en lång process i vilken parlamentet och Europeiska unionen har spelat en viss roll, och i vilken Östtimors folk säkerligen, genom sin kamp, har spelat en avgörande roll, men vi får inte glömma bort att peka på betydelsen av den diplomatiska framgång som Portugals regering i går uppnådde i New York.
Utifrån detta avtal och dess tillämpning bör vi sedan kunna garantera de önskade resultaten, alltså att folket på Östtimor verkligen fritt kan utöva sin rätt till självstyre och oberoende. Därför kan vi inte låta bli att värdera - tvärtemot vad vissa kolleger gör - kompromissen som i går uppnåddes om att folkomröstningen den åttonde augusti skall genomföras under FN: s och säkerhetsrådets beskydd. Förutom polisstyrkan som man har talat om här, bör det också vara möjligt att ha en säkerhetsstyrka närvarande.
Jag anser att detta fall också bekräftar hur diplomatin kan användas på ett bra sätt utifrån en problematik som nyligen har dykt upp på den internationella scenen: att det internationella samfundet inte kan använda två olika vågar och måttstockar; att det internationella samfundet måste vara konsekvent, när det kräver respekt för de mänskliga rättigheterna i Kosovo, genom att kräva att de respekteras i andra delar av världen. Jag vet att den portugisiska regeringen använder detta argument på ett mycket bra sätt, och den bör fortsätta att göra det, liksom vi måste fortsätta att använda det för att Europeiska unionen skall intervenera med alla sina politiska möjligheter och finansiellt stöd för att Östtimorprocessen skall kunna genomföras på ett bra sätt.
Vi diskuterar nu för femtioelfte gången Östtimorproblemet i detta parlament. Men jag anser att vi i dag gör det i en situation av särskilt viktig politisk betydelse, för det handlar inte bara om de mänskliga rättigheterna utan om en politisk fråga. Jag vill gratulera till den ihärdighet som min kollega i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, Stanley Newens, har visat, en ihärdighet som gjorde det möjligt att få med denna punkt på dagens föredragningslista.

Van Bladel
Herr ordförande! Jag måste opponera mig mot Barros Moura. I det FN-avtal som slutits talas det inte om säkerhetsstyrkor utan endast om civilpoliser.
Folkomröstningen på Östtimor den 8 augusti sker under en ny regering. Vid ett förkastande av autonomi och integrering kommer utsikten till självständighet allt närmare. Xanana Gusmao vill gärna ha det så, och han har redan sagt att han kommer att be om mycket hjälp. Jag undrar från vem, kanske Australien som redan nu utvinner mineraler i territorialvattnen.
Frågan kvarstår om befolkningen på Timor tjänar mest på det på lång sikt. Vid självständighet verkar det mest logiskt att först återgå till situationen före 1975 och att Portugal återtar ansvaret innan den till sitt öde överlämnade ön och Östtimor får en ställning som departement d'outre mer , precis som Guadalope och Martinique. På det sättet kan Timor indirekt även dra nytta av EU.
Ett par allmänna iakttagelser. Vi får, efter Jugoslaviens sönderfall, kurdernas önskemål, en tydlig revival för minoriteter och folkgrupper, inte göra oss några illusioner om vad Östtimors självständighet skall betyda i den indonesiska övärlden och i det området av Asien. Om den nya indonesiska regeringen inte kan hålla ihop öarna så skapas en instabilitet, där Kina uppträder som dominerande faktor och i högre grad kommer att beväpna länderna i området. Kort sagt, herr ordförande, allt verkar så romantiskt, ett självständigt Timor. Jag tycker också att Timors befolkning måste få rättvisa, men geopolitiskt strategiskt är det inte jämviktigt. Glöm inte att de allierades största begravningsplats i den indonesiska övärlden under andra världskriget ligger i Dili, och det visar hur strategisk ön är. Jag tycker också att folkgrupper måste kunna utnyttja sina rättigheter och jag tycker framför allt att parlamentet måste skicka observatörer efter alla dessa resolutioner.

Barros Moura
Tack så mycket, herr ordförande, för att ni påminde mig om artikeln i arbetsordningen. van Bladel berörde mycket riktigt en aspekt i mitt inlägg, angående karaktären på FN-styrkan i området. Det är faktiskt en polisstyrka. Men jag vill påpeka att placerandet av hela folkomröstningsprocessen under FN: s säkerhetsråds ansvar av nödvändighet kommer att tvinga fram en intervention från lämpliga säkerhetsstyrkor, om inte Indonesien uppfyller sin skyldighet att avväpna miliserna och garantera att processen fungerar utan störningar från terroristgrupper eller väpnade grupper. Just därför tolkar jag avtalet, och jag anser att vi måste tolka det så, på detta positiva sätt och jag vill klargöra det för min kära kollega van Bladel.

Marín
Herr ordförande! Kommissionen gläder sig naturligtvis åt det historiska framsteg som har uppnåtts i slutet av de trepartssamtal som hållits i New York under FN: s beskydd mellan de portugisiska och indonesiska regeringarna för att lösa det gamla, besvärliga och dramatiska problemet i Östtimor.
Kommissionen gläder sig precis som ni alla åt det avtal som skrevs på i morse som fastställer ramen för territoriets självständighet, formerna för att inskaffa medborgarnas synpunkter och organisationen av folkomröstningen samt de bestämmelser som handlar om säkerheten.
Kommissionen anser att den indonesiske presidenten Habibies godkännande av FN-observatörer som skall övervaka den folkomröstning som organiseras av de indonesiska myndigheterna i Östtimor utgör ett steg framåt och litar på att denna närvaro garanterar att kallelsen sker i ett fredligt, opartiskt, fritt och säkert klimat.
Kommissionen är också positiv till att FN inrättat en transfund för denna folkomröstning och jag måste informera er om att just denna vecka, förmodligen skall Europeiska unionens ekonomiska deltagande i denna transfund i morgon få sitt slutliga godkännande, förmodligen med en summa på en miljon euro som skall användas till att studera formerna för Europeiska unionens deltagande i processen. Ni frågade om Europaparlamentet, som det är brukligt, skall delta eller ej som observatör vid folkomröstningen. Den frågan bör lösas av rådet som, inom ramen för FN, beslutar om de former som skall följas för deltagandet, med respekt för villkoren i avtalet mellan Indonesien och Portugal. Hur som helst så är Europeiska unionens ekonomiska deltagande garanterat genom denna transfund .
Självklart herr Mendes Bota delar vi också - som ni påtalade och även andra parlamentariker, särskilt Newens - oron över den fortsatta närvaron av beväpnade miliser som helt tydligt sätter käppar i hjulet för denna politiska process som skall leda fram till folkomröstningen. Som någon talare sade så måste vi se på vilket sätt denna fråga skall lösas även om - jag insisterar - det i själva avtalet finns specifika bestämmelser om hur man skall upprätthålla och utveckla säkerheten. Det är FN: s ansvar och jag tror att man genom dialog, organisation och politisk tillämpning av avtalet kommer att kunna fastställa på vilket sätt detta deltagande skall gå till för att garantera säkerheten.
Hur? Ett av åtagandena i FN: s avtal är just att avväpna miliserna, som Barros Moura sade. Att avväpna miliserna är ett säkerhetsåtagande. Vi är övertygade om att Indonesien kommer att behöva göra alla ansträngningar för att avväpna miliser och när man sedan internationellt katalogiserar dessa ansträngningar kan man naturligtvis införa, eller låta bli att införa, korrigeringar, fastställa att antalet poliser inte är tillräckliga att fler måste skickas, att man måste skicka en större internationell uppbackning. Det är svårt att förutse just nu hur utvecklingen kommer att vara från avtalet som undertecknades i New York i morse till den 8 augusti i år.
När det gäller Europeiska unionen är det i alla fall så som jag redan sagt att man redan har vidtagit alla åtgärder och jag kan lova mer. Vi har redan på uppdrag av den portugisiska regeringen börjat arbeta med båda hypoteserna, avseende behovet att öka samarbetsposterna med territoriet, naturligtvis med beaktande av folkviljan.

Ordföranden
Tack herr Marín.
Maes har begärt ordet för en ordningsfråga.

Maes
Herr ordförande! Jag skulle ha velat fråga kommissionär Marín om han redan ser budgetmöjligheter för ett eventuellt förberedande av självständigheten, om majoriteten av befolkningen uttalar sig för det.

Ordföranden
Fru Maes, tillåt mig påminna er att detta inte är en ordningsfråga. Det är en kompletterande fråga. Jag får hoppas på Maríns välkända välvilja för att besvara frågan och detta ordförandeskaps välvilja att låta en ordningsfråga bli en kompletterande fråga.
Herr Marín, jag ber er svara Maes.

Marín
Herr ordförande! Jag skulle ge mitt liv för parlamentet.
Skratt
Inga problem. Det finns två beslut. Det första beslutet är den transfund som inrättats av Kofi Annan för att utveckla hela folkomröstningsprocessen med grund i avtalet mellan Indonesien och Portugal. Rådet bad kommissionen utarbeta ett akut deltagande. Detta akuta deltagande har getts ett belopp på en miljon euro och kommer att presenteras nästa vecka för att kunna användas direkt. Jag antar att det också kommer att finnas donationer av medlemsstaterna, USA, Japan och andra länder. Med denna transfund skall man garantera säkerheten, organisera folkomröstningen, förbereda vallokaler, ha internationell övervakning. Om FN anser att det bör finnas europeiska observatörer på plats skulle det vara med denna transfund som observationen skulle kunna genomföras.
Å andra sidan utarbetades under dessa två år, och efter rådets gemensamma ståndpunkt, ett program för humanitär hjälp och akut rehabilitering som gjordes med Caritas som grund med tanke på den betydelse den katolska kyrkan har i Östtimor, och särskilt Nobelpristagaren ärkebiskop Belo. Det var ett program enbart för humanitär hjälp för akut rehabilitering. Oavsett vilken lösning vi får se den 8 augusti tänker kommissionen redan på vad som skulle kunna vara ett hypotetiskt samarbetsprogram som skulle öka vårt deltagande.

Ordföranden
Tack herr Marín för er väl kända generositet.
Jag vet att ni, herr Marín, skulle ge ert liv för det här parlamentet, men faran är inte att förlora livet. Det är värre att förlora skinnet. Det finns parlament som ibland skinnar en. Så jag säger, med många år av erfarenhet, var försiktig, herr Marín. Var försiktig.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0460/99 av Colajanni och Swoboda för PSE-gruppen-B4-0479/99 av Bertens för ELDR-gruppen-B4-0486/99 av Pasty för UPE-gruppen-B4-0488/99 av Wurtz m.fl. för GUE/NGL-gruppen-B4-0495/99 av von Habsburg m.fl. för PPE-gruppen-B4-0503/99 av Gahrton m.fl. för V-gruppenom fredsprocessen i Mellanöstern och fristen den 4 maj 1999.

Colajanni
Herr ordförande, kommissionär Marín! Låt mig först av allt prisa det palestinska nationella rådet som flyttade fram den dag, den 4 maj, som var tänkt för den ensidiga självständighetsförklaringen. Det palestinska rådet gjorde en viktig och ensidigt generös politisk gest gentemot fredsprocessen och undvek en dramatisk övergång, ett negativt inflytande på de israeliska valen och en allvarlig kris i fredsprocessen, med risk för ett återupptagande av den väpnade konflikten.
Detta var vad Europaparlamentet begärde i sin resolution som röstades igenom den 11 mars, i vilken det ansågs vara av avgörande betydelse - samtidigt som man erkände det palestinska folkets rätt att bilda en egen stat - att de internationella garanterna för Osloavtalet högtidligt bekräftar sitt löfte att uppnå alla fredsprocessens mål och lovar den nationella palestinska myndigheten det stöd som krävs för att motivera en förlängning av det provisoriska avtalets giltighetsperiod bortom dagen den 4 maj 1999.
Det är detta som det nationella palestinska rådet har gjort. Det har man gjort även därför att - förutom den uppmaning som kom från detta parlament - man avgav ett löfte vid Europeiska rådets möte i Berlin. Låt mig citera: " Vi gläder oss åt förklaringen från Europeiska rådets möte i Berlin vad gäller fredsprocessen, framför allt vad gäller det palestinska folkets oinskränkta rätt till självbestämmande, inbegripet rätten att bilda en egen stat som Europeiska unionen är beredd att erkänna i sinom tid, och de löften som avgivits av Europeiska unionen när det gäller en framtida lösning av konflikten."
Jag anser att allt detta är viktigt. Jag anser att dessa löften är bindande, och att vi inte får glömma bort dem. Vi måste hålla dessa löften, och det kommer att krävas kraftfulla politiska initiativ från både Europeiska unionens och USA: s sida efter valet i Israel.

Bertens
Herr ordförande! De palestinska myndigheterna måste hyllas för sitt beslut att godta övergångsperioden till efter den 4 maj. Genom att instämma med det har palestinierna angivit att de fortfarande tror på Oslo-avtalen och överenskommelsen i Wye Plantation. De har också velat förhindra att fredsprocessen skulle köra fast. Konflikten skulle troligtvis ha trappats upp och palestiniernas beslut kan kanske öka det ömsesidiga förtroende som är nödvändigt för en varaktig fred. Vi är också glada över uttalandena av Europeiska rådet i Berlin, som Colajanni sade, och den typen av politiska signaler skulle kunna leda till ett starkare inflytande från unionens sida i Mellanöstern. På grund av tidigare inre splittring har unionens inflytande ändå varit för litet. EU har visserligen länge varit den största bidragsgivaren, men det är tydligen fortfarande lättare att ge pengar än att komma överens om en gemensam politisk linje. Det är viktigt att avtalet från den 23 oktober 1998 visade att det behövs ett konstant tryck på parterna utifrån för att hålla fredsprocessen levande. Sedan detta interimavtal har det ändå kommit felaktiga signaler från båda sidor, de flesta, måste jag säga, från Israeliskt håll, till exempel tillståndet för uppförande av fler hus i Har Homa och Hebron.
Slutligen, herr ordförande, vill jag fråga kommissionen, i det här fallet kommissionär Marín, om situationen kring det sjukhus i Gaza som byggts med europeiska medel. I en tidigare debatt kunde kommissionen berätta att en ledningsgrupp skickats ut för att äntligen öppna sjukhuset. Jag har nyss varit där, herr kommissionär, men det märkte jag i stort sett ingenting alls av.

Van Bladel
Herr ordförande! Allra först skulle jag också vilja veta det som Bertens frågade om, hur det står till med sjukhuset, jag har nämligen också sett det och det har ändå stått tomt allt för länge, ingen kan använda det. Det kan vi ändå inte försvara inför väljarna.
Jag är glad över att palestinierna låtit sig ledas av sitt sunda förnuft genom att den 4 maj avstå från att utlysa en självständig stat. I allmänhet kan man konstatera att det de senaste veckorna inte har förekommit så mycket våld i området och absolut inga bombdåd som eventuellt skulle kunna härledas till Hamas. Det verkar nästan som om stegringen av våldet på Balkan får parterna i Mellanöstern att hålla andan och att var och en inser att en sådan stegring kan leda till en oförutsebar situation. Kort sagt, tills vidare använder man på båda sidor sitt förstånd.
Den palestinska hållningen kräver dock en omedelbar och positiv fortsättning av förhandlingarna med israelerna efter valet. Jag anser för övrigt att ett definitivt positivt resultat mellan dessa grupper endast kan komma till stånd efter avtal med Syrien och Libanon.
För övrigt, herr ordförande, så lade jag den här veckan fram en skriftlig fråga där jag begärde amnesti för 250 interner som fängslats utan rättegång i palestinskt område, men jag hörde av era tjänstemän att det inte kommer något svar på den frågan, och att den inte heller kommer att offentliggöras. Nu hoppas jag bara att företrädaren för de palestinska områdena där uppe på åhörarläktaren hör mitt yrkande och ändå låter dessa personer få uppleva rättvisa.
Den senaste tiden har vi under ledning av Colajanni ofta besökt de palestinska områdena. Det har trots allt gjorts framsteg, men tyvärr är det inte tillräckligt. Efter valet måste det snabbt tas ett initiativ för att göra något åt det.

Elmalan
Herr ordförande! Jag skulle vilja säga såsom mina kolleger att palestinierna har för att säkra fredsprocessen accepterat, och därmed bevisat sin goda vilja, att skjuta upp dagen för utropandet av den palestinska staten som Oslo-avtalen hade fastställt till den 4 maj. Den israeliska regeringen fortsätter på samma gång att bryta sina åtaganden och att öka sina provokationer gentemot palestinierna. Israel har således bestämt att stänga Orientens hus i östra Jerusalem och uppmuntrar öppet till kolonisering, i synnerhet på Västbanken. Till och med utrikesministern själv, Ariel Sharon, uppmanade nybyggarna " att inta kullarna för att ställa dem inför fullbordat faktum" . Han blev åhörd eftersom nya kolonier bara fortsätter att bildas.
Genom att avsiktligt kränka avtalet från Wye Plantation från oktober 1998, som förbjuder unilaterala åtgärder som kan försvåra förhandlingen om territoriernas slutliga status, fortsätter den israleiska regeringen en medveten strategi som består i att tömma den kommande förhandlingen på sitt innehåll och att frånta Västbanken territorial kontinuitet för att därmed förhindra en framtida palestinsk stats genomförbarhet.
Europeiska unionen kan inte fortsätta att vara likgiltig inför denna situation. Jag gläder mig liksom mina kolleger åt att Europeiska rådet i Berlin har erkänt palestiniernas rätt till självbestämmande och bildande av en stat. Men vi måste gå ännu längre och använda alla politiska, ekonomiska och handelsmässiga medel för att utöva påtryckningar på Israel och tvinga regeringen att fullgöra sina åtaganden för att de båda staterna äntligen skall kunna leva i fred.

von Habsburg
Herr ordförande! Här vill jag framför allt tala i egenskap av att vara en verklig vän av staten Israel. En europé som upplevt andra världskriget och hitlerismen kommer alltid att bevara en djup känsla för de förföljda judarna, speciellt för mig som hade så många vänner som miste livet i denna katastrof.
Samtidigt vill jag säga, å andra sidan, att min politik orienterar sig efter denna tanke: Något sådant får inte ske igen i Främre Orienten; med våld kommer vi aldrig att uppnå det. Vi måste alltså göra allt för att judarna och araberna skall försonas med varandra. Detta är utan tvivel möjligt att göra för det finns faktiskt en lång rad arabiska länder, t.ex. Marocko, där förståelsen mellan judar och araber är fullständig. Jag har själv erfarit att de många marockanska judarna i Israel i dag utgör den bästa bron över till den islamska staten Marocko. Därför är det förnuftigt att vi i detta ögonblick lägger en sådan resolution.
Det har här talats mycket om att en palestinsk stat skulle utropas den 4 maj; jag är glad för att Arafat, som i denna situation visat sin stora förmåga som statsman, förklarat sig beredd att skjuta upp utropandet. Å andra sidan får vi inte glömma att också i Israel förestår val, som kommer att vara av avgörande betydelse för framtiden. Det finns israeliska statsmän som faktiskt har insett att Israel inte kan existera utan vänskapliga relationer med araberna, utan att landet förr eller senare kommer att gå under om man inte lyckas uppnå sådana relationer. En person som Simon Peres och vissa medarbetare till honom i arbetarpartiet har företrätt en tydlig politik på denna punkt, och därför bör vi nu uttrycka vårt hopp att man också från israelisk sida klart deklarerar att man vill ha fred och att de olika förtryckande åtgärderna, som dessvärre vid upprepade tillfällen har vidtagits sedan Netanjahus makttillträde och utnämnande till ministerpresident, skall upphöra. Vi hoppas att de personer som eftersträvar att ur denna situation med full kraft utarbeta en försoning mellan Israel och palestinierna kommer till makten i Israel; i detta ligger regionens framtid!
Jag tror att, den som känner till regionen vet att om en sådan försoning skulle lyckas, så skulle regionen blomma upp och de spänningar som förekommer i dag skulle i framtiden komma att bli blott ett ledsamt minne från det förflutna.
Applåder

Gahrton
Herr ordförande! Det är verkligen ett beundransvärt tålamod som palestinierna har gett prov på när de nu avstår från att utropa den stat som de har all rätt i världen att utropa, enligt de avtal som har ingåtts. Det är nu över femtio år sedan palestinierna utsattes för ungefär detsamma som kosovoalbanerna utsätts för i dag i Kosovo: hundratusentals fördrevs. De fick aldrig återvända, de fick aldrig den stat som FN 1947 beslöt att de skulle få vid sidan om den judiska staten Israel.
Under många årtionden levde palestinierna i illusionen att deras befrielse skulle komma genom ingripande av utländska arméer eller genom långvarig militär kamp av dem själva. Det misslyckades. Inte förrän palestinierna övergick till icke-militära metoder, till civil olydnad genom intifadan och till tålmodiga förhandlingar med en fiende som de betraktade som fascistisk och rasistisk - inte förrän de gjorde detta, började de få framgång och få i gång en fredsprocess som nu har lett till att större delen av världen är beredd att backa upp deras rättmätiga krav på en självständig stat.
Jag tror att det är lärdomar som man kan ha i minnet och hoppas att de små folkens befrielse också i framtiden kommer att ske genom den palestinska metoden - att den blir det normala och att Kosovometoden blir ett beklagligt undantag i världshistorien.
Palestinafrågan är en av de frågor som jag som EU-kritiker tycker att EU har hanterat på ett konstruktivt och positivt sätt. Jag noterar med tillfredsställelse att man nu i princip har sagt att man kommer att erkänna en palestinsk stat. Jag hoppas att man också gör det så snart palestinierna väljer att själva utropa den staten.

Swoboda
Herr ordförande! Palestinierna har fattat ett modigt beslut, och jag skulle önska att även den israeliska regeringen - den nuvarande och förhoppningsvis också den kommande - kan fatta lika modiga beslut. Ty vi behöver en suverän palestinsk stat, vi behöver full respekt för Libanons och Syriens suveränitet och naturligtvis också för Israels suveränitet och säkerhet; vi behöver det i form av en försoning, vilket också Otto von Habsburg har påpekat, med vilken jag för övrigt inte alltid är överens - i dag är vi dock fullkomligt eniga.
Men jag har begärt ordet för att i min grupps namn tacka två män i denna sal som oförtröttligt har engagerat sig för palestiniernas rättigheter, just på detta sätt. Det är först vice ordföranden Marín - som vi i denna församling, liksom även rådet, inte alltid har gjort det så lätt för. Men han har fattat tydliga beslut och har gått sin egen väg, och för det vill jag tacka honom mycket hjärtligt.
Speciellt vill jag tacka Luigi Colajanni som i min grupps namn har uträttat väldigt mycket för palestinierna, och som vi kommer att sakna, framför allt för hans engagemang för palestinierna, och som jag i min grupps namn önskar allt gott för hans framtida arbete!
Applåder

Vallvé
Herr ordförande! Detta uttalande är mycket positivt och också det beslut som den palestinska regeringen tagit att inte ensidigt utropa skapandet av en stat i början av maj.
Jag tror att det skulle utgjort en allvarlig störning i den valprocess som pågår i Israel. Vi hoppas att en demokratisk regering skall bli resultatet av processen, i likhet med den som landet hittills har haft, för att fortsätta de förhandlingar som skall leda fredsprocessen i hamn.
Jag är övertygad om att rådets beslut i Berlin har varit positivt i sammanhanget, så att Europeiska unionen skall kunna fortsätta att kunna påverka detta territorium. Men det är också nödvändigt att man snart utlyser nya val också i Palestina - Europeiska unionen var närvarande vid valet 1996 -, eftersom det nu gått fyra år. Endast då kan vi verkligen tala om en autentisk dialog mellan demokratiska stater.

Marín
Herr ordförande! Kommissionen anser också att palestinierna har fattat ett riktigt beslut till gagn för det palestinska folket genom att skjuta upp utropandet av en stat den 4 maj, som tidigare sagts. Kommissionen tror dessutom att detta positiva faktum till en del var möjligt tack vare det mod rådet visade genom att anta den s.k. Berlinförklaringen om Mellanöstern. Vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik har fungerat väl i detta fall, eftersom detta uttalande var viktigt för att garantera en fortsatt och konstruktiv fredsprocess trots utgången av den första interimsperioden som fastställdes i Osloavtalen.
Kommissionen pläderade som ni vet för mer politisk och ekonomisk protagonism från unionen i Mellanöstern i sitt meddelande i januari 1998. Dock är det klart att den underförstådda förlängningen av interimsperioden inte ger en lösning på lång sikt. I detta avseende har Europeiska unionen uttalat sin övertygelse att skapandet av en suverän, demokratisk, livskraftig och fredlig palestinsk stat, med grund i existerande avtal och genom förhandlingar skulle vara den bästa garantin för säkerheten i Israel och för regional acceptans och har därför förklarat sig villig att när tiden är inne beakta erkännandet av en palestinsk stat.
På kort sikt - som det också står i Berlinförklaringen - fortsätter den Europeiska unionen att oroa sig för stillaståendet i fredsprocessen, och för detta är det nödvändigt att parterna efter valen i Israel åter snabbt fullständigt tillämpar de respektive kompromisser som har undertecknats i Wye River. Det skulle kunna göra det möjligt att samtidigt inleda fördjupade förhandlingar om frågor som hänför sig till den permanenta stadgan i syfte att avsluta dem inom ett år.
Om parterna visar den nödvändiga politiska viljan att gå framåt kommer Europeiska unionen att fortsätta att hjälpa dem för att underlätta tillämpningen av alla ouppklarade frågor. Alla medel bör tas till för att undvika att Wye River-avtalet skall förvandlas till ännu ett icke-tillämpat avtal mellan Israel och Palestina.
I detta sammanhang bör man inte försöka påtvinga nya villkor. Vi delar dessutom USA: s åsikt att de palestinska myndigheterna har uppfyllt och fortsätter att uppfylla den större delen av sina åtaganden. Därför väntar vi med intresse på nästa steg i återdragandet från Västbanken och stora frisläppanden av fångar. Dessutom kommer vi att fortsätta att rekommendera flexibilitet från Israels sida när det gäller de grundläggande frågorna, som skjutits upp under lång tid, som säkerheten på vägarna mellan Västbanken och Gaza och utvecklingen, öppningen och genomförandet av Gazas hamn. Kommissionen fortsätter att ha ett nära samarbete med Europeiska unionens specielle utsände, Moratinos, som ansvarar för tillämpningen av den gemensamma dialogen.
Vi tror att en återvitalisering av den israelisk-palestinska vägen i fredsprocessen också skulle underlätta det så efterlängtade återupptagandet av den multilaterala vägen. Så Europeiska unionen kommer att fortsätta att försöka återvitalisera och sätta igång detta samarbete, även om vi vet att det är mycket svårt. Det innebär också att vi med stort intresse skulle se att man snabbt återupptar de syrianska och libanesiska vägarna i fredsprocessen.
När det gäller den fråga Bertens och van Bladel ställde om sjukhuset är sjukhuset i Gaza ett FN-sjukhus. Det är inte kommissionens sjukhus eller byggt av kommissionen, det är ett FN-sjukhus. Dock så är i gerillakriget de senaste månaderna allt det hemska som händer i världen kommissionens fel. Nej det är ett FN-sjukhus, som får ekonomiskt bidrag av gemenskapen.
Dessutom finns ett annat nationellt ekonomiskt deltagande från Danmark, Tyskland, Österrike, Spanien, Sverige och Belgien. Vad har hänt? Att det blivit en förskjutning på tolv månader för att öppna sjukhuset. Problemet är nu löst. Det ni begär från kommissionen måste ha ett sammanhang och ni bör komma ihåg att vi bestämde oss för att inte betala mer running cost . Kommissionen skall göra sådant som den kan göra bra. Kommissionen är inte en sjukhusförvaltare, och den kan inte administrera ett stort sjukhus flera tusen kilometer bort. I konsekvens med det har man gett tekniskt bistånd till den palestinska myndigheten bestående i ett internationellt arbetslag som skall arbeta under två år med de palestinska myndigheterna. Det är den palestinska myndigheten som tar ansvar för förvaltningen av sjukhuset. Lyckligtvis är den frågan löst.

Ordföranden
Tack så mycket herr Marín.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0461/99 av Swoboda m.fl. för PSE-gruppen-B4-0473/99 av Dupuis m.fl. för ARE-gruppen-B4-047/99 av Manisco m.fl. för GUE/NGL-gruppen-B4-0480/99 av Cars för ELDR-gruppen-B4-0496/99 av Lenz, Soulier och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen-B4-0502/99 av Aglietta och Orlando för V-gruppenom dödsstraffet och fastställandet av ett globalt moratorium för verkställande av dödsstraff,
B4-0465/99 av Swoboda för PSE-gruppen-B4-0481/99 av Bertens för ELDR-gruppen-B4-0490/99 av Vinci m.fl. för GUE/NGL-gruppen-B4-0493/99 av Pasty och Van Bladel för UPE-gruppen-B4-0509/99 av Aelvoet, Tamino och Ceyhun för V-gruppenom processen mot Öcalan och kurdfrågan i Turkiet,
B-0462/99 av Harrison m.fl. för PSE-gruppen-B4-0491/99 av Pasty och van Bladel för UPE-gruppen-B4-0506/99 av Telkämper för V-gruppenom den politiska manipuleringen av rättegångar i Malaysia,
B4-0463/99 av Berès och Vecchi för PSE-gruppen-B4-0468/99 av Pradier och Hory för ARE-gruppen-B4-0477/99 av Wurtz för GUE/NGL-gruppen-B4-0482/99 av Fassa för ELDR-gruppen-B4-0497/99 av Lehideux för PPE-gruppen-B4-0504/99 av Telkämper och Aelvoet för V-gruppenom situationen för de mänskliga rättigheterna i Djibouti,
B4-0466/99 av Swoboda m.fl. för PSE-gruppen-B4-0469/99 av Dupuis m.fl. för ARE-gruppen-B4-0476/99 av Sierra González m.fl. för GUE/NGL-gruppen-B4-0483/99 av Cars för ELDR-gruppen-B4-0492-B4-0498/99 av Oostlander m.fl. för PPE-gruppen-B4-0501/99 av Aglietta m.fl. för V-gruppenom ratificeringen av stadgan för den internationella brottmålsdomstolen,
Dödsstraff

Imbeni
Herr ordförande! För ett par dagar sedan fick jag ett brev från en stödkommitté som bildats för att försöka rädda livet på Greg Sommer, en av många dödsdömda som väntar på att avrättas. Jag skulle naturligtvis, liksom de flesta av mina kolleger, ha svarat positivt i det här fallet, liksom när det gällt andra dödsdömda i Kina och Iran, förutom USA och i många andra länder. Men vi anser att tiden är mogen för extraordinära åtgärder. Vi skulle vilja utnyttja det berömda årtalet 2000 - ett årtal som har ett stort symboliskt värde för alla världens länder, inte bara för dem som har en viss historia, tradition och religion - för att genomföra denna spektakulära åtgärd.
Om året 2000 har ett stort symboliskt värde, låt oss då utnyttja det seriöst, för att sända följande universella budskap: ett moratorium för alla de fall där det redan finns en dödsdom, låt oss med andra ord upphäva alla dödsdomar!
Detta är den uppmaning vi gör i vår resolution som jag tror kommer att godkännas av samtliga grupper i parlamentet. Åtminstone stöder vår grupp den enhälligt. Men låt oss också sända ett tydligt budskap till rådet i Köln: låt det tyska ordförandeskapet skriva in denna fråga på dagordningen för nästa möte med FN: s generalförsamling och se till att det finska ordförandeskapet får i uppdrag att genomföra beslutet, så att frågan finns inskriven på dagordningen före augusti månad, och så att man i nästa möte med FN: s generalförsamling verkligen kan diskutera den på allvar. Om man antog ett beslut om moratorium vid nästa sammanträde med FN: s generalförsamling, så har vi verkligen sänt ett positivt budskap till alla världens länder, och vi har förbättrat situationen även i de länder som uttryckligen vägrar att diskutera frågan.
Dödsstraffet är inte rättvisa, utan hämnd! Detta måste man äntligen inse i alla jordens länder.

Dupuis
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag tror att vår kollega Imbeni mycket väl har sammanfattat resolutionens mening. Det måste påminnas om att FN: s kommission för mänskliga rättigheter tre gånger i följd - 1997, 1998 och 1999 - har antagit resolutioner i den riktningen.
Såsom vår kollega Imbeni just har påmint oss om är det rätt ögonblick för att utnyttja också år 2000 för att våga det högkvalitativa språnget och lägga fram ett förslag till allmänt moratorium inför Förenta nationernas allmänna församling. Det finns en majoritet av 101 länder av de 190 i det internationella samfundet som ställer sig positiva till upprättandet av ett allmänt moratorium - och det är inte en teoretisk majoritet, eftersom de ingångna avtalen och de konstitutionella ändringarna i många länder bekräftar det.
Det är således rätt ögonblick för att skrida till anfall, vilket säkert inte blir sista gången men skulle kunna vara ett avgörande steg i riktning mot avskaffande av dödsstraff i världen. Jag sänder här en angelägen anmodan till rådet och kommissionen att verka i den riktningen.
Låt mig påpeka ett misstag - i föreliggande fall mer formellt än politiskt - i resolutionstexten. Jag ber om ursäkt för det och kommer att inge ett muntligt ändringsförslag för att från beaktandemening E dra tillbaka orden " i motsats till de resolutioner som redan har antagits av kommissionen för mänskliga rättigheter" , för det är inte formellt riktigt. Om inte ledamöterna har någonting emot det, kommer jag att inge det muntliga ändringsförslaget vid omröstningen om en stund.

Cars
Herr ordförande! Europa är nu en nästan dödsstraffri kontinent, vilket jag ser som en stor civilisatorisk framgång. Det är en utveckling som inte hade varit möjlig utan Europeiska unionens klara ställningstaganden, och den förtjänar en global uppmärksamhet. Det är ett budskap som Europa med stolthet bör föra ut.
Också i världen utanför Europa går utvecklingen åt rätt håll, inte minst i Latinamerika. I icke-demokratier som Kina, Saudiarabien, Iran och Irak är dödsstraffet däremot ofta förekommande. Men - också i en stor demokrati avrättas, dödas alltfler. Det är allvarligt i sig, men också med tanke på de konsekvenser som detta får, eftersom länder som Kina och de andra som jag nämnde kan säga att " så länge man fortsätter att avrätta i Amerika, så länge kan vi strunta i vad Europa tänker" .
Vi européer tycker inte om att kritisera Amerika, vilket det finns goda skäl för. Men i frågan om dödsstraffet måste vi göra det. Vi måste höja vår röst, argumentera med ökad styrka och kraft för vår ståndpunkt, dock aldrig - vilket jag starkt vill understryka - med en attityd av moralisk överlägsenhet, utan som bekymrade och engagerade vänner.

Lenz
Herr ordförande! I eftermiddag denna de brådskande ärendenas torsdag kommer åtskilliga av oss uppenbarligen att hålla sina sista tal på temat mänskliga rättigheter. Vi har gjort det i över 20 år, och det har varit ett gott samarbete. Det kanske kan vara till viss belåtenhet - och jag instämmer här i kollegernas tal - att vi åter en gång har kunnat se en positiv utveckling ifråga om dödsstraffet. Möjligen har vi också bidragit till att man nu i Genève för tredje gången kräver ett världsomfattande moratorium för dödsstraffet.
Också vår grupp önskar att rådet lägger fram ett sådant förslag på dagordningen i Förenta nationernas generalförsamling. Ty bara då kommer också de länder som Cars just nämnde kanske verkligen att inse att dödsstraffet är det sämsta medlet att hjälpa människor att återvinna sin mänskliga värdighet - varje människa bör ha chansen att gottgöra det onda hon har begått. Men den chansen är ju oåterkalleligen förlorad - bortsett från det faktum att dödsstraffet ofta missbrukas.
Om vi här i Europaparlamentet har bidragit till en förhöjning av detta medvetande, inte bara genom kollegan Dupuis maningar att alltid sätta dödsstraffet på dagordningen utan överhuvud taget genom att i parlamentets namn ständigt hänvisa till vissa fakta; då har vi kanske lyckats lämna ett litet bidrag till fördel för de mänskliga rättigheterna.
Låt mig sluta mitt anförande med detta, herr ordförande. Jag önskar innerligt - ni kommer ju att få uppleva det - att nästa parlament för vidare denna diskussion, och att det inte låter den komma bort bland ekonomiska frågor och de nog så viktiga utvidgningsfrågorna; utan att parlamentet ser temat om de mänskliga rättigheterna som en politisk uppgift som måste få stöd av Europeiska unionens politik, inklusive dess utrikespolitik och utvidgningspolitiken. Där är dödsstraffet en viktig fråga. Det finns många andra, men jag önskar innerligt att det kan bli så.
Applåder

Ordföranden
Tack så mycket, Lenz, för de orden. Jag tackar er också som företrädare för mina kolleger för det engagemang och den kunnighet med vilken ni har lett underutskottet för mänskliga rättigheter och för era värdefulla bidrag till det underutskottet. Jag tror verkligen att ert arbete kan komma att bli till nytta för oss i framtiden. Tack, fru Lenz!

Holm
Herr ordförande! Målet är självklart att dödsstraffet måste avskaffas. Inget land i världen borde ha dödsstraff. Vi måste alla kritisera både USA, Kina och många andra länder som så uppenbart kränker den mänskliga värdigheten genom att fortsätta tillåta dödsstraff. I detta sammanhang har många av EU: s medlemsstater en viktig roll att spela. Vi har alla varit förkämpar för avskaffandet av dödsstraffet. Ett steg i rätt riktning är givetvis att kräva ett världsomspännande moratorium som skall leda till att dödsstraffet helt avskaffas.
Rådet måste bana väg för att denna fråga tas upp på FN: s generalförsamlings nästa session. Både det tyska och det finska ordförandeskapet måste agera så att detta sker, så att vi får se ett slut på dödsstraffet.

Pailler
Herr ordförande, jag gläder mig mycket åt att göra detta sista inlägg under ert ordförandeskap, om detta ämne för ni har också hjälpt oss mycket. Vi måste vara medvetna om det långa arbete som finns kvar på vägen till en humanisering av människan då vi fortfarande 1999 håller på att begära ett allmänt moratorium om avrättningar.
Jag skulle vilja tala om Amerika, det stora landet som påstår sig vara världspolis och en modell för demokrati, frihet och modernitet. Jag är Europaparlamentets första ledamot i historien som har varit i dödens korridorer den 21 april för fjorton dagar sedan för att besöka Mumia Abu Jamal, en politisk fånge som dömts till dödsstraff och för vilken parlamentet ofta har godkänt resolutioner. En del av mig stannade kvar i Greene-fängelset, där 111 fångar av 600 väntar på avrättning.
Delar av mig stannade kvar i fängelset. Det är inte en bild. Det är mycket fysiskt. Det gör ont. Tanken på hans avrättning är outhärdlig för mig, liksom tanken på avrättningen av tusentals fångar dömda till dödsstraff, varav jag såg en del gå förbi i sina blåvita straffångekläder, bakom Mumia Abu Jamal.
Mumia Abu Jamal talade först med mig om Denverdramat - det var dagen innan - om Kosovo och om den dödskultur som underminerar det amerikanska samhället. Jag ställer således en fråga till Amerika. I dag är det era egna barn som dödar era barn. Skall ni uppfostra dem genom att sätta dem i elektriska stolen? Nej. Detta våld är just svaret på det statliga våld som dödsstraffet är, men också den rasistiska rättvisa och klassrättvisa som dömde Mumia.
För att övertyga rådet och samtliga kolleger om att aldrig vika på det området låt mig berätta en liten anekdot. På morgonen innan jag kom till fängelset och dödens korridorer gav jag en presskonferens. En journalist reste sig och sade till mig: " Vi fick just in ett pressmeddelande om att man just beviljat avrättningstillstånd för tre namn i maj. Uppfattar ni det som ett svar på er aktion i dag i Amerika?"
Jag snyftade först till, därefter behärskade jag mig, men det var outhärdligt att tänka sig det. Om jag i dag berättar det för er, är det för att säga att jag inte snyftar längre, men att denna starka känsla kommer att finnas kvar tills vi har lyckats få moratoriet, överge metoderna från det förflutna, de barbariska metoderna, och slå in på vägen till framtiden och till humanisering.
Jag vill avsluta detta sista inlägg, det sista skriket av en röst för dem som är utan, genom att göra samlingstecknet för de svarta, som i dag kämpar mot dödsstraffet i Förenta staterna - och de är många - med vita, indianer, amerikansk-indianer samt latinamerikaner och säga: " On the move!" .
Kurderna

Swoboda
Herr ordförande, mina damer och herrar, herr kommissionär! På nytt talas det i denna kammare om Turkiet, och återigen sker det med högst blandade känslor; för det finns såväl negativa som positiva tendenser, och ännu vet vi inte vilken väg Turkiet kommer att gå. För det första är fallet Öcalan nu inför rättegångsbehandling, och egentligen har vi inte känslan att det är en rättvis, öppen och genomblickbar process. En obehaglig känsla har smugit sig in, vilket hänger ihop med det diskuterade temat att dödsstraffet åter - just under processen för eller emot Öcalan - blivit populärt, respektabelt, i Turkiet. För det andra oroar oss den starka ökningen under de senaste valen av ett ultranationalistiskt parti med ett program som inte är för försoning med den kurdiska befolkningen; det är man emot.
För det tredje har Hadep uppnått valframgångar särskilt i det kurdiska området. Det finns 41 borgmästare där. Vi hyser emellertid tvivel om huruvida de har möjlighet att utöva sin demokratiska rättighet som valda företrädare för befolkningen. Vi har redan fått uppgifter om att man helst vill frånta dessa borgmästare den rättigheten. Vi vet att många, åtskilliga dussin, ja hundratals personer, fortfarande sitter i fängelse utan någon process, utan domstolsförfarande, utan dom, och det gäller framför allt funktionärer i detta parti. Hur står det till med dem? När blir de frisläppta? När ställs de inför en riktig domstol? Varför vågar man inte inleda en process mot dessa personer? Sannolikt är det så att det inte finns någon verklig grund för det.
För det fjärde gäller det Akin Birdal som jag kunde besöka bara några dagar efter attentatet mot honom i Ankara; alla eller många av oss känner honom väl - det är en rakryggad förkämpe för de mänskliga rättigheterna. Han tycks ha tillfrisknat så pass att han nu kan sättas i fängelse, om några dagar skall han påbörja sin fängelsetid. Å andra sidan vet vi emellertid att den omsorg, vård och terapi som krävs för att ge honom ett liv i hälsa knappast blir möjligt i de turkiska fängelserna. Det är ett allvarligt frågetecken!
För det femte det kanske mest positiva i hela utvecklingen. Det är att det finns en ordförande i författningsdomstolen som så sent som för några dagar sedan klart och tydligt uttalat att många av Turkiets lagbestämmelser måste ändras, därför att de strider mot de mänskliga rättigheterna, mot de rättigheter som skall finnas i en demokratisk stat. Jag hoppas att dessa tendenser så småningom kan få genomslag. Det är en svår konflikt, och jag hoppas, herr kommissionär och vice ordförande, att ni klart och tydligt i kommissionens och Europeiska unionens namn hjälper dessa riktningar till framgång; för närvarande rör sig Turkiet nämligen bort från Europa och inte i riktning mot Europa. När vi i denna församling och i Europeiska unionen gör något för kurderna, då gör vi det egentligen också för Turkiet och för Turkiets närmande till Europa.

Bertens
Herr ordförande! Den 24 februari hade vi i Bryssel en debatt med anledning av arresteringen av Öcalan. Vid det tillfället var jag mycket kritisk mot terroristorganisationen PKK och mot Öcalan själv. Vi har aldrig velat släta över hans gärningar och hans avsikter. Vi hoppades endast att den turkiska regeringen skulle kunna hålla en öppen och rättvis rättegång, men tyvärr har våra farhågor inte riktigt lugnats. Öcalans advokater får knappt vara med under rättegången, säkerhetsdomstolen är inte heller rätt plats, tycker jag, och inga internationella observatörer släpps in. Jag hoppas att den nya regeringen i Turkiet förstår att den i varje fall måste ge Öcalan en rättvis rättegång om den vill bli av med det kurdiska problemet.
Herr ordförande! Det här är en dag, en vecka av avsked. Tyvärr kan vi inte ta avsked av de problem och de ämnen som har tagits upp under den aktuella och brådskande debatten. Jag hoppas inte heller att ni skall ta avsked av den aktuella och brådskande debatten. I tio år här i parlamentet har jag varje månad fått höra: det här är sista gången som vi håller något sådant som en aktuell och brådskande debatt. Jag skall tala om att jag låtit räkna ut att jag haft ordet ungefär 428 gånger under en aktuell och brådskande debatt. Jag vet inte om det någon gång haft någon effekt men min efterträdare, er efterträdare och kommissionärens efterträdare skall veta att det här är det enda stället där Europaparlamentet visar att vi också hyser känslor för människor utanför det här parlamentet och utanför Europa, och att vi även berörs av andra saker än vår egen lön och vår egen pension. Tack så mycket, det går bra. Det var allt.
Applåder

Ordföranden
Bertens! Ni brukar normalt vara mycket lugn och stilla i era inlägg, även när det gäller känsliga frågor. Jag förstår hur ni känner det och jag förstår motiven till att ni denna gång har höjt rösten en aning för att föra fram åsikter som stöds av alla era kolleger, åtminstone av dem av era kolleger som är närvarande i kammaren just nu.

Papayannakis
Herr ordförande! Öcalan kommer inte att få en öppen och rättvis rättegång, så som vi önskar i våra resolutioner. Jag har med mig pressmeddelandet från åklagarämbetet vid den statliga säkerhetsdomstolen i Ankara. Pressmeddelandet, som är undertecknat av åklagaren Cerdet Volkan, utesluter att " observatörer, oavsett vilken institution eller organisation de företräder" skall få närvara vid rättegången och räknar med att vanliga medborgare skall få närvara bara i den mån de ryms i lokalen, efter tillstånd från en särskild avdelning vid domstolen och inte under alla de dagar som rättegången pågår.
Naturligtvis, herr ordförande, har Turkiet inte varit utsatt för några allvarliga påtryckningar - och jag tänker givetvis inte på de avskyvärda bombningar som andra drabbas av - för att anpassa sig till normerna för en modern europeisk rättsstat. Av orsaker som ministerrådet, som vid andra tillfällen är så känsligt och obevekligt, inte har lyckats förklara för oss!
Denna oförmåga gäller inte bara Öcalan utan över huvud taget den viktigare frågan om de mänskliga och medborgerliga rättigheterna för alla turkar, och i synnerhet för Turkiets stora kurdiska minoritet. Man erkänner inte kurdernas identitet, deras språk, deras skolundervisning, deras rätt att verka politiskt. Partiet Hadep förföljs brutalt, Leila Zana, som vi gav Sacharovpriset, sitter i fängelse, herr ordförande, och vi gör ingenting.
Kanske rådet, så som det gör vid andra tillfällen, kan uttrycka sitt fördömande av denna repression, riktad mot kurdernas politiska och kulturella rättigheter? Hur tänker rådet - och för övrigt även kommissionen - utöva sitt inflytande, herr ordförande, för att åstadkomma förändringar och förbättringar av den politik som tillämpas mot kurderna?
När allt kommer omkring, herr ordförande, ingår Turkiet och dess folk, av olika etniskt och språkligt ursprung, i ett europeiskt sammanhang, och också de omfattas av de " humanitära" och " liberala" proklamationer som de flesta av regeringarna inom Europeiska unionen, som också tillhör Nato, påstår att de vill tillämpa i vårt närområde.
Kan någon företrädare för rådet eller kommissionen säga någonting övertygande till oss om dessa frågor, herr ordförande?

Van Bladel
Herr ordförande! I morse berättade Öcalans advokater här i parlamentet att de inte kunde utöva sin funktion alls och att de till och med hotades. Parlamentet yrkar med rätta på en rättvis rättegång för Öcalan. Vi får dock inte glömma att vi har skjutsat Öcalan från det ena landet till det andra eftersom vi själva inte kunde ställa honom inför rätta inom vår egen rättsstat - det fanns ändå en arresteringsorder.
Vid sidan om det, om vi ser till tullunionen med Turkiet, så har Turkiet sedan vi slöt den egentligen vänt sig bort från oss och det senaste valet visade att landet vänder sig helt inåt, det blir alltså allt mer nationalistiskt. Med händelserna på Balkan i närheten blir det inte mycket utrymme för kurdernas grundläggande känslor och rättigheter eller kanske precis tvärtom. Kanske finns det en klok man i Ankara som tänker: bättre att nu än aldrig förhandla med kurderna för att åstadkomma en ny relation. Det behövs det emellertid en internationell förtoendeplan med tidsfrister för och det har jag inte sett någon. Jag hoppas att det någonstans finns en politiker eller kanske en före detta kommissionär som kan utarbeta en sådan plan för att efter sin ämbetsperiod nu äntligen hjälpa kurderna med en plan som kan föra turkar och kurder närmare varandra. Ni förstår, herr ordförande, en plan med tidsfrister som kan återupprätta förtroendet. Det är nämligen ingen trevlig erfarenhet att varje dag få besök av en kurd på kontoret. Jag tycker visserligen att det är trevligt men det leder inte till något för kurderna.

Ceyhun
Herr ordförande! Det handlar inte bara om Öcalan eller om han skall få någon process eller inte. Jag kommer från Tyskland, och i mitt land skulle Öcalan ha fått en process. Men vad det handlar om är att vi med all rätt förväntar oss från Turkiets sida att, under kommande dagar och månader, denna process sker på ett sätt som är brukligt och väsentligt i en rättsstat. Det bör också vara Europas förväntan på Turkiet, som är ett land med stort intresse av att bli medlem i Europeiska unionen.
Är det så att Turkiet vill bli medlem i Europeiska unionen måste landet visa oss att det vet hur en åtalad skall behandlas i en rättsstat. Det är om detta som det förslag vi talar om i dag handlar; förmodligen kommer vi att utfärda det i morgon. Denna europeiska förväntan får ej missförstås i Turkiet. De turkiska juridiska myndigheterna och de turkiska myndigheter som i övrigt har med processen att göra har nu verkligen en mycket viktig uppgift. Om de egentligen vill nå en fredlig lösning på kurdproblematiken i Turkiet, så måste de behandla Öcalan som en riktig åtalad. Innan ärendet har behandlats i domstol kan man inte säga att han är skyldig. I vart fall bör han få en rättvis behandling; det får inte hända att Öcalans advokater schikaneras för att de företräder honom.
Om Turkiet påstår sig vara ett europeiskt land, ett land som är ägnat att vara med i Europeiska unionen, då måste de europeiska värdena, de västliga normerna, förverkligas i Turkiet. Mer än så kräver vi inte, därför hoppas vi att detta bemödande från Europaparlamentets sida inte missförstås av Turkiet.
Malaysia

Holm
Herr ordförande! Rättsväsendet i Malaysia är så uppenbart genomruttet. Det som händer där är inte värdigt en demokrati, eftersom man så tydligt inte respekterar de grundläggande mänskliga rättigheterna i landet. Att personer som på ett fredligt sätt ger uttryck för politiska eller religiösa åsikter fängslas och arresteras, och inte ges en ordentlig rättssäkerhet är inte värdigt en demokrati som Malaysia sägs vara.
Detta måste vi givetvis ta upp och försöka få malaysiska myndigheter att förstå. Vi måste också ta upp frågan om hur homosexuella behandlas i Malaysia. Att man kan få ett straff på upp till tjugo år för att ha haft en homosexuell relation är inte värdigt. Det är ett brott mot de grundläggande mänskliga rättigheterna. Så länge det rör sig om två personer som har samtyckt till att ha en homosexuell relation, så finns det ingen anledning att döma någon för en sådan relation. Det måste vi fortsätta att argumentera för och se till att homosexuella inte behandlas på detta sätt.
Det är i detta sammanhang beklagligt att vi inte fick se den berömda utställningen Ecco homo här i parlamentet - just för att visa en större förståelse för homosexuella relationer.

Ford
Herr ordförande! När jag nu uttalar mig på den socialdemokratiska gruppens vägnar till stöd för den gemensamma resolutionen om det politiska missbruket av rättegångar i Malaysia, så måste jag säga till myndigheterna i Malaysia att det är mycket svårt för någon av oss att känna sympati för deras åtgärder under den senaste tiden.
För det första, så fortsätter de att tillämpa lagstiftningen om nationell säkerhet som, i motsats till varje normal uppfattning om vad som är mänskliga rättigheter, tillåter att de som helt fridfullt uttrycker både religiösa och politiska åsikter som inte är desamma som regeringens, arresteras, förvägras att få hjälp av ett lämpligt juridiskt ombud eller till och med domstolsprövning.
För det andra, så har de en straffrätt som - vilket Holm sade tidigare - fördömer homosexuella handlingar mellan samtyckande vuxna personer, och som tillämpar piskstraff och fängelsestraff på upp till 20 år.
För det tredje, allt pekar på att rättegångarna mot både Anwar Ibrahim och Lim Guang Eng var politiskt motiverade. Vi vet att Anwar Ibrahim blev fysiskt misshandlad före sin rättegång. Han fick sex års fängelse för korruption, efter vad de flesta utomstående observatörer betraktar som en farsliknande rättegång, som var en travesti på varje form av rättvisa. Ändå fortsätter de att förfölja honom med hot om ytterligare rättegångar.
Sammanfattningsvis, så måste vi uppmana de malaysiska myndigheterna att inse att utvecklingen av ytterligare politiskt och ekonomiskt samarbete mellan Europeiska unionen och Malaysia i mångt och mycket är beroende av om det kommer till stånd en seriös dialog som kommer att leda till åtgärder i Malaysia för observation av de grundläggande mänskliga rättigheterna i landet.
Djibouti

Vecchi
Herr ordförande! På samma sätt som i december 1997 måste vi tyvärr än en gång ägna oss åt kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Djibouti, framför allt situationen för de politiska fångarna, som inte bara hålls inspärrade olagligt - vilket för oss är oursäktligt - utan dessutom utsätts för allt slags övervåld, vilket i vissa fall har lett till döden. Detta utgör tyvärr bara en aspekt av en strategi för etniskt och politiskt förtryck som berövar en stor del av befolkningen i landet deras mänskliga rättigheter. Med vår resolution tänker vi därför vända oss till de djiboutiska myndigheterna, framför allt till president Guelleh, för att han skall åtgärda denna oacceptabla situation.
Låt mig påminna om att hela Afrikas horn har ödelagts av konflikter av alla de slag. Det åligger nu myndigheterna i Djibouti att bestämma om de skall låta sitt land uppslukas av våld, instabilitet och brottslighet, eller om man istället vill rekonstruera villkoren för samlevnad, utifrån nya utgångspunkter.
Vi anser att detta delvis är avgörande för om freds- och stabilitetsprocessen skall kunna återupptas i hela regionen. Därför kräver vi att man stoppar all omänsklig behandling av de politiska fångarna, att de får tillgång till läkarvård och den behandling som krävs och att de skall få en rättvis rättegång och försättas på fri fot. Respekten för mänskliga rättigheter måste återupprättas och garanteras för alla, och framför allt måste all diskriminering baserad på etnisk tillhörighet upphöra.
Regeringen i Djibouti har lovat stödja dessa principer, bl.a. genom sitt medlemskap i Lomékonventionen, vars artikel 5 föreskriver att alla undertecknande parter skall följa principerna om att respektera de mänskliga rättigheterna och att demokratisera det egna landet. Jag anser att man bör lägga stor vikt vid artikel 5, för om man inte i första hand rättar till den akuta situationen med de politiska fångarna och, i ett bredare perspektiv, situationen vad gäller mänskliga rättigheter, så borde en tillämpning av den artikeln och de åtgärder som den förskriver vara en möjlighet som bör övervägas.

Ordföranden
Tack, ledamot Vecchi, för de orden och för det engagemang med vilket ni har följt utvecklingen i AVS-länderna och för det arbete ni har lagt ner i det utskott som har bevakat alla aspekter när det gäller frågan om samarbete och utveckling.

Maes
Herr ordförande! För tio år sedan behandlade Europaparlamentet de mänskliga rättigheterna i Kosovo och i dag är det krig där. I dag talar vi om Djibouti och om andra länder. Jag är övertygad om att vi, om vi i dag vidtar lämpliga åtgärder, kan hjälpa de här länderna att utvecklas i fredlig riktning utan krig.
En ny president har valts i Djibouti. Det är ett bra tillfälle att påminna om att det måste bli ett slut på kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, på den människoovärdiga behandlingen av fångar, på fångarnas rättslöshet, på det faktum att de lämnas utan omvårdnad i fängelserna. Vi kan naturligtvis inte säga att det inte finns en väpnad opposition i Djibouti, men det finns även obeväpnade politiska motståndare som kastas i fängelse endast av det skälet och det går inte för sig.
Djibouti hör till de länder som vi har Lomékonventionen med. Låt oss betrakta det som ett kontrakt som vi också kan påminna länderna om. Låt dem märka att vi absolut inte kan ge något stöd om de missbrukar det biståndet till att själva beväpna sig och sedan använda dessa vapen till att föra krig och även till att förtrycka sina egna medborgare, i synnerhet Afar-befolkningen.
Vi känner till krigets stora elände. Vi får inte glömma det bara för att Djibouti ligger litet längre bort, annars blir det för sent där också.

Fassa
Herr ordförande, kära kolleger! Flera av de kolleger som talat före mig har redan påmint om Lomékonventionen, som även Djibouti har undertecknat, som etablerar ett veritabelt nätverk av ömsesidiga beroenden, funktionella samband mellan respekten för och åtnjutandet av politiska och civila rättigheter, grundläggande mänskliga rättigheter och utvecklingsbistånd.
Jag anser att detta är en punkt vi måste hävda med alla kraft. Vi kan inte nöja oss med svaret att det är just de svåra ekonomiska förhållandena i ett land som förhindrar inrättandet av en fullständig demokrati. Det är snarare motsatsen som gäller! Det är just i utvecklingsländerna, de länder som undertecknat Lomékonventionen, som vi hittar många exempel på länder som har inlett en ekonomisk utveckling just som resultat av att man infört demokratiska spelregler, och det är just därför som vi med större kraft måste kräva att Djibouti respekterar detta veritabla kontrakt man har ingått med sina europeiska partner.

Lehideux
Herr ordförande! Det är ibland svårt att finna andra eller nya ord för att uttrycka vad vi anser om dessa kränkningar av mänskliga rättigheter som vi talar om vid varje sammanträde i denna kammare.
Vi instämmer i vad de föregående talarna just har sagt, oberoende av vilken grupp de tillhör. Jag tror faktiskt, såsom Maes sade, att vi måste dra nytta av valet av den nya presidenten, Guelleh, nyligen för att mycket tydligt och kraftfullt hävda unionens ståndpunkt och påpeka att vi ser till att den berömda artikel 5 skall tillämpas inom en mycket kort tid.
Arresteringen utanför Djiboutis gränser av ett antal oppositionsledare, i synnerhet i Etiopien och Jemen, deras utlämning till Djibouti och fängslande, omständigheterna kring deras fängslande, frånvaron av rättegång, frånvaron av advokater samt de särskilt svåra och smärtsamma interneringsförhållandena: vi vet allt och det är självklart att vi inte kan gå med på det. De djiboutiska ledarna måste vara väl medvetna om att vi skall agera snabbt och använda oss av de avtal som landet har undertecknat.
Herr ordförande, jag tror faktiskt att om vi väntar riskerar vi att inom några månader stå inför en ännu smärtsammare situation, om man nu kan tänka sig att det är möjligt när man ser de omtalades öde.
Jag ber följaktligen på min grupps vägnar kommissionen och rådet att agera kraftfullt och omedelbart, så snabbt som möjligt, så att våra avsikter blir kända utan dröjsmål.
Internationella brottmålsdomstolen

Barros Moura
Herr ordförande! Jag tror att vi alla erkänner att godkännandet av stadgan för den permanenta internationella brottmålsdomstolen, på Romkonferensen den 18 juli 1998, utgjorde ett framsteg för de internationella institutionerna och för den internationella rättsliga ordningen för de mänskliga rättigheterna. Emellertid är ikraftträdandet av denna domstol avhängigt ratificeringen av dess stadga av minst 60 länder. Hittills har ännu inte det internationella samfundets stater, med de berömvärda undantagen Senegal, Trinidad och Tobago och San Marino, ratificerat den även om vissa har inlett ratificeringsprocessen.
Den resolution vi har ingett definierar som mål att uppnå en ratificering av minst 60 länder till år 2000, så att den internationella brottmålsdomstolen det året kan få i gång verksamheten, och vi vädjar till rådet att detta mål skall tas med på föredragningslistan för Europeiska rådet i Köln. Jag anser också att det utan tvivel är paradoxalt att man, vid en tidpunkt då vi diskuterar rätten till inblandning på humanitära grunder, vid en tidpunkt då man erkänner att den internationella ordningen måste ha instrument som gör det möjligt att försvara de grundläggande mänskliga rättigheterna när det begås allvarliga och grova brott mot dem, fördröjer det som vi skulle kunna betrakta som en rättslig instans för rätten till inblandning, vilket är precis vad det skall vara. Det är också paradoxalt att det är just vissa av de länder som praktiserar den så kallade humanitära inblandningen som har angett flest reservationer inför godkännandet av stadgan för den internationella brottmålsdomstolen, och vi bör notera att denna stadga innehåller en oacceptabel klausul om uteslutning. Jag anser således att vi borde ställa betydande krav särskilt om att länderna, och framför allt USA och de stora länderna, skall ratificera stadgan och uttryckligen förkasta klausulen om uteslutning av krigsförbrytelser, så att vi inrättar en verklig tvingande rättslig instans, som kan legitimera rätten till inblandning.

Sierra González
Herr ordförande! De existerande svårigheterna att straffa de som inlåtit sig i sådana brott som folkmord, krigsförbrytelser och i allmänhet brott mot mänskligheten har i överflöd visat på behovet av att inrätta en internationell brottmålsdomstol som sätts igång så fort som möjligt och med förutsättningar att effektivt ta itu med beivrandet av dessa brott, så att de inte skall förbli utan straff.
I detta sammanhang är det att beklaga att ingen medlemsstat i Europeiska unionen har ratificerat stadgan för nämnda domstol, särskilt om vi beaktar att unionen har försökt framstå som ett öppet område inte bara för pluralism och mångfald utan i synnerhet för att vara en gemenskap med grund i rättsstaten. Ratificeringen av domstolens stadga, utan att undanta den några arbetsområden, skulle visa att vårt åtagande att följa rätten, med försvaret för friheter och det mänskliga livet är mål för unionen som är lika prioriterade som de kommersiella.
Av denna anledning ber jag i dag rådet och kommissionen att man som politiskt mål för unionen fastställer ratificering av stadgan för brottmålsdomstolen. För om man talar om rätten till inblandning får vi som resultat att denna kammare rättfärdigar rätten till militär inblandning, men inte rätten till annan.

Cars
Herr ordförande! Syftet med parlamentets resolution är att understryka den vikt som vi i parlamentet fäster vid en snabb ratificering av den internationella brottmålsdomstolen, så att den snarast kommer till stånd. Inget som hänt, i Kosovo eller på andra håll, har minskat betydelsen av detta. Den liberala gruppen står enhälligt bakom kravet på en sådan domstol.
I tre anföranden denna vecka - mina sista i Europaparlamentet - har jag haft glädjen att få tala för frihet och fred i Kosovo, för EU: s kamp mot dödsstraffet och för en domstol mot krigsförbrytelser. I dessa tre frågor återfinns också några av de grundvärderingar som präglar vår union: frihet för de förtryckta, rättsstat, folkstyre och medmänsklighet.
Som student från ett land som inte deltog i kriget förskräcktes jag av det hat som kriget skapat. Också för mig blev den europeiska integrationen medlet för att övervinna hatet och för att bygga en ny och bättre ordning för ett helt och helat Europa. I detta parlament har jag mött många som känner på samma sätt och som därför har blivit mina vänner.
Mycket mer än vad jag som ung ens vågade drömma om har jag under min levnad fått se förverkligat. Men ännu återstår mycket att göra. Jag vill tro att det alltid skall finnas människor med drömmar och förhoppningar om ett bättre Europa och en bättre värld - och med beslutsamhet och kraft att förvandla drömmarna till verklighet.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Det tycks faktiskt vara väldigt typiskt att parlamentet, som ägnat så mycket kraft åt de mänskliga rättigheterna, åter har tagit upp frågan om en internationell brottmålsdomstol på dagordningen som sista brådskande ärende rörande mänskliga rättigheter under denna valperiod. Jag tror att parlamentet har arbetat intensivt i en riktning genom Europaparlamentets intergroup som bär det betecknande namnet: No peace without justice! En sak bör vi, tror jag, ha klar för oss: Denna intergroup , som ägnar sig åt den internationella brottmålsdomstolen, har klart uttalat att det måste finnas en rättslig grund bakom rättvisan - min kollega Dell'Alba är en av ledarna för den gruppen. I de flesta fall kan vi åberopa en rättslig grund för olika typer av insatser, vilket vi även får erfara i Kosovo; på den internationella nivån ges grunden via Förenta nationerna eller via förbund som Nato; på nationell nivå och likaså på den regionala kan man driva igenom en sådan rätt.
Men ett område på vilket det dessvärre fullständigt saknas rättslig grund gäller folkgrupper och minoriteter. Min tro är att det är en viktig orsak till det faktum att många konflikter under de senaste 10-15 åren utkämpats med vapen i hand och inte förts i domstol, i brottmålsdomstol. Jag tror därför att det är mycket viktigt att vi i Europeiska unionen handlar eftertryckligen och säger: Våra medlemsstater skall återfinnas bland de första länder som undertecknar ratificeringen av denna internationella brottmålsdomstol; de skall också engagera sig för att den förverkligas och att vi inte överlåter detta på vissa andra länder som i denna fråga gått till väga med berömvärd energi, t.ex. San Marino eller Senegal m.fl. Vi borde sätta upp ett exempel här. Europaparlamentet borde, med sin tradition på området för de mänskliga rättigheterna, verkligen kunna förete goda resultat på den punkten.

Holm
Herr ordförande! Inrättandet av en internationell brottmålsdomstol är mer brådskande än på mycket, mycket länge. Utvecklingen de senaste åren har ju visat att det vi har talat om så många gånger här i parlamentet är viktigare än på mycket länge.
Det behövs en riktig internationell organisation som tar hand om dessa frågor, så att vi kommer före, innan militära medel tas till, så att detta kan avgöras på ett värdigt sätt. Det var ett viktigt steg framåt när man i juli förra året antog denna stadga. Det är beklagligt att se att ingen av EU: s medlemsstater ännu har ratificerat den, vilket borde ha gått mycket snabbare än det har gjort. Det är bra att så många länder som 82 har undertecknat denna stadga, men det är beklagligt att endast 3 länder har ratificerat den.
Jag hoppas verkligen att vi alla här kan åka hem till våra medlemsstater och se till att våra respektive regeringar antar och ratificerar denna stadga så fort som möjligt. Det måste vi göra för nästa årtusende.

Dell'Alba
Herr ordförande! Det gläder mig särskilt att mitt sista inlägg under den här valperioden handlar om den permanenta brottmålsdomstolen. Jag tackar Karl Habsburg för att ha påmint om den roll som har spelats av den gemensamma grupp som vi bildade med många av våra kolleger. Aktionen " Det finns ingen fred utan rättvisa" från det transnationella radikala partiet bidrog till viss del till att föra fram det som enligt mig utgör ett av de viktigaste budskap som vi kan ge i slutet av ett sekel som har varit det blodigaste i historien. Endast tre länder har hittills ratificerat brottmålsdomstolens stadgar, men andra är på väg att göra det. Vårt land, herr ordförande, kommer kanske att ratificera det i slutet av maj, Frankrike är på god väg. Det är nödvändigt att det kommer en tydlig signal från Köln så att de femton, som var avgörande för framgången vid konferensen i Rom, kan sända en signal till de andra länderna om att de snarast skall ratificera statuterna.
Det är ingen tillfällighet att det är ett afrikanskt land, ett land i Karibien och San Marino som har undertecknat först. Europa ligger efter: det budskapet måste fram! Hoppas att parlamentet säger ifrån med kraft senare.

Rübig
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! När vi i dag talar om rättvisa och säkerhet, så kan vi ju börja med oss själva. För några veckor sedan mördades en kvinna utanför parlamentets dörrar i Bryssel. Det är angeläget att gärningsmannen inom kort kan gripas, ställas inför domstol och få sitt rättmätiga straff. På samma sätt är det med de mänskliga rättigheterna internationellt sett. Vi kan bara inte tolerera och acceptera kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Det är nödvändigt att gärningsmännen utlämnas och ställs till svars för sina gärningar. I grund och botten utgör rättvisa och säkerhet en av de väsentliga och bärande pelarna för vårt Europa, dock inte bara för Europa utan även för de anslutningsvilliga länderna och för resten av världen. Vi måste kämpa för att våra 15 stater erkänner brottmålsdomstolen och att resten av världen bekänner sig till principerna rättvisa och säkerhet.

Marín
Herr ordförande! Jag skulle vilja förmedla kommissionens reaktioner på de olika punkter som har behandlats vid detta sammanträde för brådskande frågor om mänskliga rättigheter.
När det gäller dödsstraffet och fastställandet av ett globalt moratorium för verkställande av dödsstraff tog Europeiska unionen som ni vet den 28 april initiativ till att inför kommittén för mänskliga rättigheter lägga fram ett förslag till resolution om frågan om dödsstraff.
Nämnda resolution godtogs av 30 av de 53 medlemsstaterna i denna kommitté och har delfinansierats av 72 stater, 7 fler än vid förra mötet. På det internationella planet börjar man bli medveten om situationen, och man får inte misströsta eftersom dessa strider, som den som ni talar om, i slutändan, precis som det brukar vara med alla mänsklighetens problem så är det med grund i en daglig och ihärdig kamp som man slutligen uppnår resultat.
Med tanke på tidigare situationer så är det inget tvivel om att framsteg görs. Naturligtvis är det så att om FN: s generalförsamling antar eller inte antar en resolution är det ett initiativ som åvilar medlemsstaterna. Om det vore för kommissionen så har vi inget emot att stödja den.
När det gäller kurderna och Öcalan vill jag säga följande: som ni vet antog Europeiska unionen ett uttalande om gripandet av Abdullah Öcalan och den rättegång som snart kommer att hållas. Och naturligtvis ansluter sig kommissionen helhjärtat till detta uttalande av unionen.
I synnerhet vill kommissionen trycka på att rättegången skall vara offentlig, enligt rättsstatsprincipen, inför en oberoende domstol, med rätt till försvarare vald av Öcalan själv och inför internationella observatörer. Kommissionen beklagar de turkiska myndigheternas svar som visar på att de inte kommer att tillåta internationella observatörer och noterar att man garanterar att rättegången skall vara offentlig. Vi beklagar också djupt att dödsstraff åberopas. Kommissionen kommer att följa rättegången nära och de förfaranden som används i den.
När det gäller Malaysia delar kommissionen ledamöternas uppfattning att de malaysiska myndigheterna bör försäkra sig om att man inte missbrukar det rättsliga systemet av politiska orsaker. Och enligt denna uppfattning och med tanke på att Anwar Ibrahim nu har varit nästan sju månader i fängelse utan att kunna bli fri mot borgen anser kommissionen att processen, som försvarsadvokaternas överklaganden tog upp, bör genomföras med hänsyn till de internationellt accepterade kriterierna för en rättvis rättegång.
Kommissionen litar också på att man kommer att vidta nödvändiga rättsliga åtgärder för att klara ut vilka som är ansvariga för den fysiska och psykiska misshandel Anwar Ibrahim utsatts för. Allt detta visar också att denna händelse har med den debatt som för närvarande hålls i Malaysia om just polisreformen att göra.
Kommissionen är fortfarande oroad över möjligheten att upprätthållandet av restriktionerna för de grundläggande mänskliga rättigheterna, som mötesfriheten och yttrande- och åsiktsfriheten får ett klimat av instabilitet och social agitation till följd i Malaysia.
När det gäller Djibouti är kommissionen medveten om gripandet av några politiska personligheter i fängelset i Gabodé och delar fullständigt ledamöternas oro över de politiska fångarnas öde. I alla kontakter med myndigheterna i detta land har kommissionen upprepat sin inställning avseende respekten för de grundläggande medborgerliga friheterna och rättsstaten. Kommissionen har också antecknat de senaste förslagen som har lagts fram av Djiboutis regering i syfte att tillåta inspektionsbesök på fängelserna av Röda korset eller någon annan oberoende organisation. Och naturligtvis är denna inställning från Djiboutis nya regering positiv.
Kontakter har inletts med Röda korsets internationella kommitté och med medlemsstaterna för att de skall inleda återflyttningen av alla förflyttade och flyktingar, med respekt tagen för deras ursprungliga rättigheter.
Och när det gäller ratificeringen av stadgan för den internationella brottmålsdomstolen tror jag naturligtvis att ni visat på sunt förnuft. Ju snabbare denna domstol kan börja fungera, ju lättare blir det att ta itu med och börja lösa problem som de på Balkan - för att nämna det aktuellaste fallet, Kosovo - och andra som finns i världen.
Men vi tänker naturligtvis också på att särskilt våra medlemsstater borde föregå med gott exempel och snabbt underlätta sina ratificeringsprocesser i de olika nationella parlamenten.
Jag vill också nämna att den internationella domstolen för f.d. Jugoslavien får ekonomiskt stöd från gemenskapen sedan flera år tillbaka. Och kommissionen har tänkt bibehålla detta stöd inom ramen för den förordning som antagits av rådet, i vilken man skapar en rättslig grund som gör det möjligt att förverkliga och utveckla verksamheter inom området för de mänskliga rättigheterna.

Ordföranden
Tack, kommissionär Marín!
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0487/99 av Pasty, Andrews och Girão Pereira för UPE-gruppen-B4-0507/99 av Corrie för PPE-gruppen-B4-0508/99 av Hory för ARE-gruppenom situationen på Komorerna.

Lehideux
Herr ordförande! Beträffande förslaget till gemensam resolution rörande Komorerna, som naturligtvis inleds med ett fördömande av statskuppen nyligen, den nya statskuppen, för Gud vet att Komorerna har haft många statskupper alltsedan oberoendet 1975 - det är uppskattat till arton! - skulle jag vilja göra några påpekanden.
Vissa kommentarer har gjorts om det ansvar som skulle kunna läggas på utträdarna från Anjouan-ön i fråga om de aktuella svårigheterna. Det är ungefär samma problem som för hönan och ägget. Med andra ord gäller det att få veta vem som i första hand är ansvarig för de inträffade svårigheterna. Utan tvivel är det troligen för att vi inte har tagit tillräcklig hänsyn till ett antal befintliga befolkningar som har egna svårigheter och egna problem, i synnerhet på Anjouan-ön, men även på Moheli-ön, som vi har kunnat notera en försämring och en upprepning av vissa problem i den komoriska ögruppen.
Herr ordförande, vissa av oss här - jag vet att Hory skall få ordet strax - känner mycket bättre än jag till detta område och de problem som finns där. Det vi kan hoppas är att man faktiskt hittar en lösning - och unionen måste bidra därtill - som gör det möjligt att stabilisera förbindelserna mellan de tre öarna, om det är möjligt och i varje fall är det vad vi önskar, och som tar hänsyn till de specifika behoven, säregna för befolkningarna på var och en av dessa öar, som även om de inte ligger på särskilt stort avstånd från varandra har den specifika karaktär som jag just nämnde.
Herr ordförande, för min personliga del beklagar jag, det vill jag absolut säga, att beaktandemening G i förslaget till gemensam resolution låter ovisshet råda om vilka kommentarer parlamentet skulle kunna göra i fråga om de initiativ som har tagits av ordföranden i utskottet för utveckling och samarbete, Michel Rocard. För min del har jag godkänt och stött dem.

Hory
Herr ordförande! Vid åsynen av Komorernas politiska upplösning skulle man kunna tro att de fallit offer för en sorts olycksöde. Det är i verkligheten inget olycksöde, och om man vill se på situationen objektivt kan man tydligt se tre ansvarsnivåer.
I första hand - och även om det inte är på modet att säga sådana saker här - komorianernas eget ansvar eller snarare deras ledares ansvar. På 1800-talet kallade man Komorerna för de stridslystna sultanernas arkipelag för att Stora Komoren och Anjouan dominerades av några påstått adliga familjenät som sedan århundraden stred om makten, som tvingade på den stora majoriteten av befolkningen sina privilegier genom att vidmakthålla ofantliga sociala orättvisor, oberättigade ekonomiska monopol samt en rent medeltida samhällsordning. Det är det första ansvaret.
Därefter måste man understryka - och det är inte heller på modet att säga här - ansvaret i den aktuella krisen av Organisationen för afrikansk enhet som teoretiskt har uppgiften att förlika befolkningarna på Stora Komoren och Anjouan efter Anjouan-öns utträde.
Organisationen för afrikansk enhets enda verksamhet, rentav dess enda existensberättigande, verkar vara att försvara de gamla koloniala gränsmarkeringarna mot allt, mot alla och mot verkligheten. Organisationen för afrikansk enhet anklagades således fullt naturligt för partiskhet, eftersom den har visat vara likgiltig för de mest legitima kraven från Anjouan och Moheli.
Frankrikes ansvar slutligen - och jag vill inte särskilt betona denna punkt - som belysts ända till parodi av sammanträffandet av den artonde statskuppen på Komorerna och inledningen i Paris av rättegången mot legosoldaten Bob Denard, själv upphovsman till de fyra statskupperna 1975, 1978, 1989 och 1995 i Moroni och misstänkt för mordet på två komorianska statschefer. Vi har i dag fått reda på att en f.d. fransk samarbetsminister skall komma och vittna vid rättegången till hans fördel. Det säger allt, förefaller det mig.
Då dessa ansvarsförhållanden fastställts, verkar det som att Europeiska unionen har skyldighet att kompensera de vanliga protagonisternas oförmåga på Komorerna genom att inleda ett politiskt initiativ för försoning mellan öarna, ett betydande humanitärt stöd särskilt till Anjouan, samt en första plan för brådskande ekonomiskt stöd åt den komorianska staten.
För min del vill jag betona - och det är min slutsats - denna brådskande situation utifrån en särskild synpunkt. Lehideux har velat säga det, slumpen ger mig möjlighet att uttala mig för sista gången i kammaren om ett ämne som rör mig personligen. Den komorianska krisen skapar sedan 1997 på Mayotte, som lyckligtvis har förblivit franskt, ett massivt och artificiellt flyktingflöde som varken de statliga myndigheterna, den lokala ekonomin eller befolkningen på Mayotte kommer att kunna stå ut med mycket längre. En stabilisering på Komorerna är således ett fredsvillkor för hela området.

Vecchi
Herr ordförande! Det är med en viss känsla av vemod som jag gör mitt sista inlägg i detta parlament.
Den islamiska republiken på Komorerna är en stat som sedan flera år, praktiskt taget ända sedan landet blev självständigt, befinner sig i en mycket allvarlig kris vad gäller institutioner och samhällsplanering, vilket de kolleger som redan har talat har påmint om. Och det är just landets enighet, dvs. sammanhållningen mellan de tre öar som utgör landet, som hela tiden ifrågasätts.
För några dagar sedan slöts ett ramavtal - till vilket ett diskret men mycket viktigt arbete från ordföranden Michel Rocard bidrog, som vi tackar - som utgjorde och utgör en viktig grund för att återställa de villkor som möjliggjorde för de olika öarna att leva samman och för själva staten Komorerna att existera.
Militärkuppen, som vi naturligtvis fördömer, kom efter allvarliga incidenter på Stora Komorerna mot personer som kommer från Anjouan och också på grund av en faktisk oförmåga från de civila myndigheternas sida att garantera en återförenings-och pacificeringsprocess i landet.
Nu är det nödvändigt att göra två saker: det första är att återställa den konstitutionella och civila ordningen och få ett slut på statskuppen som - vilket mina kolleger påpekade - är den artonde sedan mitten på sjuttiotalet. För det andra och samtidigt måste den nationella försoningsprocessen fortsätta, även när det gäller de inte enbart militära krafter som vill behålla överhögheten för vissa grupper av befolkningen på en av öarna jämfört med de andra.
Det är därför viktigt att man kan tillåta företrädare för ön Anjouan att tillfråga folket och att hålla fast vid det avtal som alla de andra redan har anslutit sig till före statskuppen. Det krävs också att det internationella samfundet, bland annat genom Organisationen för Afrikas enhet, men där Europeiska unionen spelar en aktiv roll, garanterar avtalet och agerar för att förbereda ett program för ekonomisk hjälp, såväl akut hjälp som på lång sikt, som gör det möjligt att åter bygga upp ön, även i ekonomiskt hänseende. Det avtalet skulle dessutom, om det verkligen blev av, bli ett positivt exempel för andra afrikanska stater som befinner sig i en liknande ordnings- och samhällskris.

Fassa
Herr ordförande, kära kolleger! Vi står nu, vilket påpekas i det första stycket till resolutionens inledning och vilket också kollegan Lehideux framhållit, inför den artonde statskuppen på ögruppen Komorerna under de senaste tjugofyra åren. Det har med andra ord i genomsnitt ägt rum en statskupp var sextonde månad. Det borde räcka med dessa statistiska uppgifter för att inse de svårigheter som regionen befinner sig i, en region som i sig borde ha alla möjligheter för att slå in på en riktig väg mot demokrati och utveckling. Man kan till exempel tänka på ön Mauritius, som har många likartade kulturella och geopolitiska förutsättningar.
Det blir därför nödvändigt, enligt min egen modesta uppfattning och åsikterna i den grupp som jag företräder, att vidta tydliga, precisa och samordnade åtgärder från Europeiska unionens sida. Personliga initiativ, åtgärder från enskilda politiker eller enskilda länder är viktiga, men endast en enad ansträngning från Europeiska unionen kan göra om en situation som är laddad med problem och svårigheter till något gott.
Det är med den förhoppningen, herr ordförande, som jag genom er tillåter mig att tacka presidiet för det arbete som har utförts under de gångna fem åren. Jag vill också tacka mina kolleger, framför allt dem som har deltagit i sammanträdena om mänskliga rättigheter, för det arbete som har gjorts där och för det jag har kunnat lära av dem.

Marín
Herr ordförande! Kommissionen delar Europaparlamentets oro över situationen på Komorerna efter militärkuppen den 30 april 1999.
Som ni vet agerade kommissionen direkt och meddelade generalstabschefen, överste Azali Assoumani, Europeiska unionens misstycke och påkallade hans uppmärksamhet på principerna för vårt samarbete, vars grundläggande element är respekten för de mänskliga rättigheterna, demokratin och rättsstaten. Dessutom har kommissionen föreslagit medlemsstaterna att tillämpa det förfarande som fastställs i artikel 366 i Lomékonventionen, i vilken man kan avbryta samarbetet med Komorerna.
Å andra sidan studerar kommissionen med medlemsstaterna möjligheten att inleda diplomatiska förhandlingar i syfte att tillämpa det avtal som slöts på Madagaskar den 29 april 1999 under OUA. Sedan 1998 har kommissionen finansierat program för humanitär hjälp till en summa av en miljon euro för att förbättra situationen för befolkningen i Anjouan när det gäller livsmedel och hälsa, och kommissionen har precis godkänt ett nytt program, på 730 000 euro, för primärvård. Man håller också på att studera huruvida det är lämpligt att bevilja ett tilläggsprogram för humanitär hjälp med tanke på de befintliga behoven på de tre öarna på grund av den politiska instabiliteten.
Kommissionens kontor på Komorerna följer situationens utveckling på nära håll och enligt den senaste informationen är det lugnt och armén har inlett de första kontakterna för att tillsätta en övergångsregering enligt det avtale som slöts på Madagaskar.

Ordföranden
Tack, kommissionär Marín.

Hory
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra en påminnelse om arbetsordningen för att klargöra, men alla har gissat det, att den f.d. franska samarbetsministern, som vittnar till Bob Denards förmån inte är Jean-Pierre Cot.

Ordföranden
Jag tackar för det förtydligandet.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0457/99 av Stenzel m.fl.-B4-0458/99-B4-0464/99 av Swoboda m.fl. för PSE-gruppen-B4-0484/99 av Frischenschlager och Eisma förELDR-gruppen-B4-0489/99 av Manisco och Marset Campos för GUE/NGL-gruppen-B4-0499/99 av Chichester m.fl. för PPE-gruppen-B4-0500/99 av Weber och Hudghton för ARE-gruppen-B4-0505/99 av Voggenhuber m.fl. för V-gruppenom kärnkraftverket i Temelin.

Flemming
Herr ordförande, inom några dagar kommer den tjeckiska regeringen att fatta beslut om färdigställande av kärnkraftverket i Temelín. Jag vill citera några ord ur den internationella Temelín-kommissionens rapport: För närvarande är det överskott på produktionskapacitet, och elektriciteten från kärnkraftverket Temelín kan endast få till följd att produktion med andra energislag trängs ut. Varje lösning på Temelín-projektet har i dag mer negativa än positiva konsekvenser. Färdigställandet kan förorsaka ännu större ekonomiska förluster än vad som skulle bli fallet om bygget stoppades. Ekonomiskt sett är det således ett högst problematiskt för att inte säga vansinnigt projekt. Ändå försöker industrier från väst att driva sin verksamhet här; de drar sig inte för att riskera att driva en ung, demokratisk stat, som snart, hoppas jag, kommer att tillhöra Europeiska unionen, in i ekonomiska svårigheter.
Internationella atomenergiorganet formulerar vad gäller tekniska säkerhetskrav för kärnkraftsanläggningar minimistandarder, som t.o.m. kärnkraftverk i tredje världen uppfyller. Det är allmänt känt. Nämnda citat kommer inte från mig, utan från högt uppsatta och meriterade diplomater och vetenskapsmän. Jag anser att det är en förolämpning av den tjeckiska regeringen och av den tjeckiska befolkningen. Slutsatsen av rådet för nukleär säkerhet av den 7 december 1998 talar i motsats till Internationella atomenergiorganet om en high level of nuclear safety . Men det är något helt annat!
Jag citerar ännu en gång från Temelín-rapporten: " Spridningen av radioaktiva ämnen förhindras i fall av en kärnkraftsolycka av ett enkelt betongskal." Vadå enkelt! " Slutförvaringen av det radioaktiva avfallet kommer att säkras vid senare tillfälle." Jaha, när och var skall det ske? Jag vill ändå tacka alla kolleger, framför allt dem från min grupp, som ger sitt godkännande för resolutionen i dag.

Graenitz
Herr ordförande! Kära kolleger! Den nukleära säkerheten har alltid varit ett viktigt ämne i denna församling, eftersom vi alla vet att en olycka i ett kärnkraftverk inte bara drabbar de människor som arbetar där och bor i närheten, utan alla människor i Europa; därför har vi ett alldeles speciellt skäl att rikta vår uppmärksamhet på säkerheten.
Som föregående talare sade står den tjeckiska regeringen under dessa veckor inför att besluta om huruvida byggnationen av kärnkraftverket i Temelín skall färdigställas eller ej. Det är ett kärnkraftverk som ända sedan gränserna mellan Tjeckiska republiken och mitt land öppnades har framkallat stor förvåning - ty det skulle ha färdigställts för åratal sedan. Gång efter annan har det sagts att det skall byggas, men det har ändå inte blivit av. Jag menar att man bör beakta alla dessa punkter mycket noga, och att man inte bör färdigställa något som är varken säkert eller ekonomiskt lönsamt, bara för att man redan har givit ut pengarna för det.
Men jag vill ta upp en sak till här. För min grupp handlar det inte bara om att klargöra vår oro för människornas säkerhet i Europeiska unionen, i Tjeckien och i angränsande länder, utan det handlar också om att tillhandahålla hjälp för att en förändring skall kunna åstadkommas; det gäller andra slags energiproduktion, energiutvinning och energieffektivitet än vad som kan uppnås med ett kärnkraftverk och motsvarande slöseri av elektrisk energi.
För oss handlar det om att erbjuda lösningar som kan ge såväl en ekologisk som ekonomisk vinst och erbjuda människorna en långsiktig tillgång till energi. Låt mig, för att det är mitt sista anförande i denna församling, peka på att det var jag själv som startade detta med initiativet " Att bygga med solen i Oberösterreich och Sydböhmen" . Med detta inbjuds borgmästare, förvaltare, ingenjörer och arkitekter till gemensamma projekt för att kunna bygga bättre med hjälp av solen, som ju är allas vår energigivare, i stället för att bygga så att en massa kärnkraftsström behövs för uppvärmningen.

Eisma
Herr ordförande! I de flesta central- och östeuropeiska länder är kärnkraft helt accepterat för att uppfylla behovet av energi. Det vet vi men vi vet också att vi i Västeuropa måste se litet mer nyanserat på det. Vi måste naturligtvis konstatera att föråldrade ryska kärnkraftverk helt enkelt måste stängas. Den typ av kärnkraftverk som vi nu talar om, i Temelin, är emellertid ett modernt ryskt kärnkraftverk som dock måste anpassas efter internationella säkerhetsnormer. Jag tycker egentligen att vi per land måste se efter vilket alternativ som är det bästa. Ibland finns det andra alternativ än ett kärnkraftverk. Om man kan hitta ett lika kostnadseffektivt alternativ så måste man välja det. Om det emellertid visar sig att en modernisering av de gamla kraftverken är det enda alternativet så måste Europeiska unionen och kandidatlandet, i det här fallet Tjeckien, arbeta utifrån den utgångspunkten. Eftersom det finns frågetecken kring den ekonomiska genomförbarheten för Temelin tror jag inte att vi kan fatta det beslutet just nu, utan vi måste försöka hitta den rätta lösningen tillsammans med den tjeckiska regeringen. Jag hoppas att kommissionens insatser den närmaste tiden skall vara inriktade på det.

Mombaur
Herr ordförande! Det är varje stats suveräna rätt att avgöra vilka primärenergier den skall använda. Det gäller även för Tjeckien. Europaparlamentet bör dock beakta de förhållandet att alla dessa angelägenheter också berör gemenskapen och därmed angår oss alla. Vid energianläggningar gäller det säkerhetsstandarder, vid kärnkraftverken i synnerhet de för byggnation, drift, bränslets kretslopp och sanering; allt detta är också betydelsefullt för utvidgningsavtalen, för vi kan inte låta stater upptas som inte uppfyller de säkerhetsstandarder som man i Västeuropa fattat politiska beslut om. Det andra handlar om den fria marknaden för energi och de framtida deltagarna på denna energimarknad. Självfallet kommer vi inte att kunna tolerera ett fritt tillhandahållande av ström från producenter som inte uppfyller gemensamma säkerhetsstandarder och därmed får konkurrensfördelar på ett oacceptabelt sätt. Det är de två gemenskapsaspekterna som måste diskuteras här i parlamentet. Därför är resolutionen riktig. Och därför är det riktigt om kommissionen tar ställning även till föreliggande betänkanden, för vi är skyldiga den europeiska allmänheten att offentligen återställa genomblickbarheten i Europa i den här viktiga frågan. Det handlar sålunda inte bara om Tjeckien och Österrike utan även om den europeiska allmänheten, och därmed fullgör vi bara vårt väljaruppdrag.

Weber
Herr ordförande! Jag har besökt kraftverket i Temelin under uppbyggnad. Jag har besökt det i egenskap av medborgare i ett land som har fyra stora kärnkraftverk vid sina gränser, i synnerhet kärnkraftverket i Cattenom, beläget på franskt territorium. Saken är den att de franska ingenjörerna alltid har försökt övertyga oss om att de franska kraftverken var alldeles säkra och hade en mycket hög säkerhetsnivå. Det har dock visat sig att så inte är fallet. Det finns alltid en risk, en risk som luxemburgarna inte vill ha.
Jag anser att österrikarna som är tjeckernas grannar inte borde utsättas för riskerna från ett kraftverk som är ännu mer olycksbenäget. Jag anser att Europeiska unionen borde hjälpa Tjeckien att skaffa sig ett annat system för energiproduktion, som skulle utnyttja milda energier, men inte frigöra medel för ett kraftverk enligt det sovjetiska system WER 1000 som enligt min åsikt utgör en stor risk.

Voggenhuber
Herr ordförande! Österrikes viktigaste bidrag under senare årtionden till Europas gemensamma framtid var befolkningens beslut mot kärnkraften. Det som vissa av er då avfärdade som ett framstegsfientligt agerande har sedan länge visat sig vara en insikt i olösbarheten av kärnkraftens problem, i olösbarheten av säkerhetsfrågan, avfallsfrågan och även kostnadsfrågan.
Under de senaste åren har Europaparlamentet alltmer visat sig vara en allierad i sökandet efter nya energiformer som visar mot framtiden. Parlamentet har insett att kärnkraftens faror i Central- och Östeuropa har nått en helt ny dimension, men också att anslutningsförhandlingarna öppnar nya möjligheter för oss. Kärnkraftsverket Temelín kan ses som en prövosten för denna församlings trovärdighet. Men grupperna är fortfarande splittrade. Kärnkraftslobbyns inflytande i kammaren är ännu outhärdligt stort. Jag hade hoppats att vissa som i dag lämnat in en resolution, framför allt Europeiska folkpartiet, skulle ha stött oss mer beslutsamt tidigare, och att vissa av de som undertecknat resolutionen skulle ha bedrivit ett mer framgångsrikt opinionsarbete inom den egna gruppen. I så fall skulle inte den tysta förnimmelsen av valkampanj ligga över debatten som den gör i dag.
Men tyvärr har detta parlament intill i dag ej varit i stånd att dra konsekvenserna av egna insikter och därmed göra Europas avveckling av kärnkraften till en av de översta prioriteterna. Det finns dock en uppgift som kammaren inte kan undandra sig i dag, och det är att göra det möjligt för dessa länder att ställa om till en alternativ energipolitik i stället för den farliga och vettlösa upprustningen och omställningen av kärnkraften i Central- och Östeuropa.

Oostlander
Herr ordförande! Jag, liksom många andra, gläder mig åt de nya medlemsstaternas anslutning till Europeiska unionen, särskilt Tjeckiens anslutning. Samtidigt tycker jag att vi måste inta en nykter och ofta till och med en sträng hållning med avseende på uppfyllandet av de avtalade politiska och ekonomiska kriterierna. Det handlar ju om att en utvidgad union skall kunna fungera bra. Denna nyktra noggrannhet får dock inte leda till att regleringen av bilaterala problem framtvingas under påtryckning av eller med en subtil hänvisning till anslutningsprocessen. Kandidatländerna är de svagare parterna i sina förbindelser med unionen, och jag tror inte att jag behöver övertyga någon här om att ett av politikens svåra uppgifter är att se till att den svagare parten kommer till sin rätt. När det nu handlar om de invändningar som finns, främst i Österrike, mot kärnkraftverk i allmänhet och de i Temelin i synnerhet, så vill jag påpeka att det finns diverse moderna kraftverk i Central- och Östeuropa som är avsevärt mycket farligare än till exempel de i Temelin. Dessutom kan vi anmärka att Temelin i varje fall uppfyller de internationellt erkända minimikraven, och det kan man absolut inte säga om diverse kraftverk där. Därför verkar det för en stor del av min grupp inte opportunt att just nu särskilt ta sikte på Tjeckien, särskilt inte eftersom den här frågan behandlats i ett bredare perspektiv i Adamsbetänkandet. Det finns inga skäl att särskilt ta upp Tjeckien och absolut inte Temelin. Det skulle vara en underskattning av riskerna på många andra platser. Vi borde ha förståelse för den tjeckiska regeringen som har väldigt få alternativ för energiförsörjningen. Jag får inte tänka på möjligheten med brunkol som energikälla eftersom det verkligen har orsakat stora miljöskador. Vi måste alltså ha en mer positiv inställning gentemot den tjeckiska regeringen.

Amadeo
Herr ordförande! I samband med anslutningen utgör säkerheten för befintliga kärnkraftverk och för de kärnkraftverk som är under uppförande en huvudfråga för kommissionen i paketet som hör till Agenda 2000, och för rådet när det gäller kärnsäkerheten i samband med den framtida utvidgningen av vår union, något som för övrigt flera gånger understrukits av parlamentet.
När det gäller den tjeckiska centralen i Temelin, så verkar det inte alls troligt att man skall uppnå den nivå av maximal säkerhet som krävs av kandidatländerna när det gäller kärnkraftverk, framför allt med tanke på att myndigheterna i den tjeckiska republiken tänker utnyttja de sovjetiska reaktorer - VVER 100 - som presenterats som den senaste generationens utrustning, men som är modeller som redan visat sig vara föga pålitliga.
Denna utrustning verkar inte nå upp till den maximala säkerhetsnivå som vi i detta ögonblick måste eftersträva, och det verkar osäkert om de är så lönsamma och energieffektiva som man påstått.
Med tanke på att Adambetänkandet om kärnsäkerhet, godkänt i mars av parlamentet, bland annat krävde att man skulle begränsa användningen av lättvattenreaktorer av RBMK-typ, men även de sovjetiska tryckvattenreaktorer av typen VVER som de tjeckiska myndigheterna nu tänker använda i Temelin, vill vi understryka de slutsatser som presenterats av föredraganden, tillika ledaren för vår delegation från Nationell allians, och som har utformats som ett tillägg till Adambetänkandet: för det första är säkerheten ett viktigt inslag i föranslutningsstrategin, för det andra måste de internationella reglerna om säkerhetssystem skärpas, för det tredje måste tillämpningen av sådana regler övervakas av ett oberoende organ.
Mot den bakgrunden godkänner vi den gemensamma resolution som lagts fram i dag, framför allt med tanke på normerna om miljöskydd som för övrigt utgör den enda garantin för skyddet av medborgarnas hälsa.

Sichrovsky
Herr ordförande! Vi välkomnar detta gemensamma resolutionsförslag, och vi ämnar att understödja det även om det breda stödet för förslaget påminner om att vi befinner oss i en valkampanj, som en av föregående talare sade. Vi i Österrike är såsom omedelbart grannland i särskilt hög grad berörda av den planerade riskfyllda reaktorn. Om vi höjer oss över detta förslag anser vi även att Europeiska unionen inom ramen för östutvidgningen klart måste uttrycka att en tillträde till unionen utan att ansökarländerna genomför en total ändring av sin riskabla kärnkraftspolitik ej är tänkbart.
Jag kan exempelvis peka på att liknande reaktorer i det dåvarande DDR har lagts ned efter återföreningen. Vi anser att en finansiering respektive kredit för denna reaktor med unionsmedel av såväl ekonomiska som ekologiska skäl liknar bedrägeri.
Protester
Annars har ni inget mer att säga angående kärnkraftverken? Är frågan så viktig för er? Förvisso är det legitimt att ge finansiellt understöd till dessa länder vid uppbyggnaden av ett uthålligt energisystem. Jag tackar er, herr ordförande, och jag tackar även den herre som vrålat att han vill säga något i en så viktig fråga, för att i morgon hamna i tidningarna.

Marín
Jag skall fatta mig kort herr ordförande. Kommissionen har förstått att reaktorerna i Temelin är av en typ som till att börja med kan förbättras för att uppnå godtagbara säkerhetsnivåer och som det sägs i Agenda 2000 och i meddelandet i mars 1998 är kommissionens huvudsakliga syfte när det gäller dessa typer av reaktorer att garantera att de förbättringar som påbörjats av dessa länder genomförs snabbt och effektivt och leder till tillfredsställande resultat.
Men man måste tänka på två saker. Ansvaret för kärnsäkerheten på kärnkraftverken åvilar det lands myndigheter där verket befinner sig. En hög nivå på kärnsäkerheten är en prioritering i anslutningsprocessen och kommissionen är beredd att samarbeta med alla kandidatländer för att hjälpa dem att förbättra kärnsäkerheten, för att garantera att nivåerna på den tekniska säkerheten och funktionen anpassas till de nivåer som för närvarande gäller i unionen för säkerheten. I Tjeckiska republiken har man beviljat hjälp inom ramen för Phare-programmet till de myndigheter som ansvarar för kärnsäkerheten och för att förbättra säkerheten på kärnkraftverket Duckovani.
När det gäller det konkreta fallet Temelin har inte kommissionen tillräckligt med information om hur långt arbetet har kommit för närvarande. Just nu finns det inte något formellt avtal med de tjeckiska myndigheterna inom ramen för Phare för att de tekniska säkerhetsorganen i Europeiska unionen skall utföra en total utvärdering om säkerheten. Kommissionen har noterat den inställning som uttryckts om Temelin i den rapport som publicerats av WENRA. Nämnda rapport ger inte tillräckligt med information för att nå en definitiv slutsats om uppnådd säkerhetsnivå.
När det gäller de ekonomiska aspekterna på Temelinprojektet stöder kommissionen utvecklingen av en strategi avseende energi som på lämpligt sätt beaktar energiuttaget och mångfalden av energikällor, och genom Phare har denna inriktning stötts i olika projekt.

Ordföranden
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer strax att äga rum.

Katiforis
Herr ordförande! Vill ni vara vänlig och förlåta mig! Detta handlar inte helt och hållet om en ordningsfråga, utan om händelser som skett sedan i förmiddags. Jag skulle vilja att vi på något sätt tar hänsyn till dem.
Ni kanske känner till att det skett ett tillkännagivande av G8-ministrarna, i vilket man erbjuder villkor för en lösning av Kosovokrisen som inte är alls lika benhårda som de fem villkor som man erbjudit fram till nu, och som framför allt återigen involverar säkerhetsrådet. Mot denna bakgrund, så är de resolutioner som vi har lagt fram under veckan till stor del inaktuella och ger intryck av att parlamentet inte riktigt följer med i händelseutvecklingen.
Herr ordförande! Jag vet inte vad som bör göras rent förfarandemässigt, men jag ber er - med era överlägsna kunskaper om olika förfaranden - att komma på ett sätt som gör det möjligt för oss att ta hänsyn till händelserna och visa att vi följer händelseutvecklingen, och inte bara håller fast vid dogmatiska ståndpunkter som inte tillför något nytt och som inte bidrar på något sätt till lösningen av denna tragedi.

Ordföranden
Jag är rädd att det inte finns några förfaranden som tillåter att vi återigen tar upp denna fråga. Om det har skett förändringar innan dess vi hunnit rösta, så finns det inget vi kan göra år detta.

Omröstning (fortsättning)
Wolf
Föredraganden har rätt i att föreliggande förhandlingsresultat mellan arbetsmarknadens parter uppvisar så allvarliga brister att frågan om det demokratiska underskottet vid lagstiftning genom social dialog tränger sig på.
Att principen om icke-diskriminering till slut övergivits, att det personliga och sakliga giltighetsområdet blivit avsevärt inskränkt samt bristfälligheten i hållandet av ingångna förpliktelser är alla skäl som motiverar att frågan reses hur Europaparlamentet bör uppträda gentemot de berörda parterna i egenskap av garant av minimistandarder och minimiförpliktelser, när deras företrädare misslyckas med förhandlingarna.
Detta är nu ingen anledning att föredra inget alls framför det lilla som ändå resulterat här. Och det är absolut ingen anledning att uppmuntra de medlemsstater för vilka också detta är " alltför förpliktande" . Kommissionen och parlamentet måste skyndsamt täta de luckor i den europeiska sociala ramlagstiftningen som motiverar det bristande skyddet för de anormalt anställda; de måste likaså gripa sig an frågan om det demokratiska underskottet genom ett interinstitutionellt avtal inför nästa fördragsförändring.
I övrigt kommer också de europeiska fackföreningarna att snarast bli tvungna att lära sig att företräda sina kvinnliga medlemmars intressen på ett bättre och mer energiskt sätt.

Erkännande av examensbevis för viss yrkesverksamhet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0253/99) av Gebhardt för parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om införandet av en ordning för erkännande av examensbevis för de former av yrkesverksamhet som omfattas av direktiven om liberalisering och övergångsåtgärder, en ordning som kompletterar den generella ordningen för erkännande av kvalifikationer [3612/99 - C4-0209/99-96/0031(COD)].

Gebhardt
Herr ordförande, kära kolleger! Det gläder mig att mitt sista inlägg under den här valperioden innehåller en god nyhet. Erkännandedirektivet för yrken inom handel, hantverk och industri har passerat de värsta svårigheterna. Vi kan med gott samvete godkänna det efter intensiva förhandlingar uppnådda resultatet av förlikningen mellan rådet och parlamentet. Även om Europaparlamentet inte till fullo lyckats genomdriva de beslut som tidigare fattats med stor majoritet i två behandlingar, så har vi uppnått vårt huvudmål.
Detta primära mål innebär att ett examensbevis som erhållits i ett medlemsland skall gälla lika i övriga EU-länder. Det är detta som skall gälla i framtiden, även om vi i frågan om lämplighetsintyg har åsamkats en och annan repa. Det är dock viktigt att vi har gjort något för den fria rörligheten för dem som hör till handeln, hantverket och industrin och för etableringsfriheten inom Europeiska unionen. Direktivet kommer ej att utlösa någon stor flyttvåg, men speciellt för unga människor betyder det mycket. Med ett mål där hög arbetslöshet bekymrar oss som inget annat problem, spelar rättvis fördelning av de befintliga arbetena en oerhört stor roll.
Med det tredje erkännandedirektivet lämnar vi ett bidrag till en rättvis fördelning av arbetet. Nu kan särskilt nya yrkesarbetande, som inte är bundna till en speciell ort på grund av sin familj, flytta till en ort där deras arbete behövs. De är inte tvingade att stanna kvar där de lärt sig sitt yrke, men där det saknas efterfrågan. Jag menar att om vi skall stärka den medborgerliga rätten till fri rörlighet och säkra etableringsfriheten, så får vi ta några droppar malört med på köpet. Malörtsdropparna innebär att den som flyttar till ett annat land inte alltid kan anses helt fri att bevisa sina kunskaper och yrkeskvalifikationer. Migranten kan inte alltid välja mellan att göra ett test och gå en anpassningskurs.
Vi i parlamentet vill utan inskränkningar tillerkänna de yrkesarbetande inom handel, hantverk och industri denna frihet. Vi var och är fortfarande av den uppfattningen att var och en själv bäst vet hur han skall bevisa sina kvalifikationer. Varje regel av inskränkande natur är i våra ögon en överflödig byråkratisk hämsko. Rådet har en annan syn på detta och kunde endast med svårighet fås att ingå den kompromiss som nåddes efter långa och intensiva förhandlingar. Det var uppenbart att rådet stod under betydande tryck från branschföreträdare från handeln. Dessa skulle väl helst av allt återuppliva den medeltida skråordningen lagom till millennieskiftet. Men så långt har det inte gått.
Europaparlamentets förhandlingsdelegation har med sin konsekventa men kompromissvilliga hållning lyckats avhålla sina samtalspartner från rådet ett återfall till förflutenhetens lösningar. Jag utgår ej ifrån att rådet vid nästa tillfälle kommer att tacka oss för detta genom att visa någon större flexibilitet. Jag är dock säker på att parlamentet kommer att anta det som vi uppnått för unga människor och deras yrkesmässiga utveckling. En stor majoritet i den här frågan vore signalen till medborgarna att vi med tredje erkännandedirektivet ofördröjligen vill göra något för deras yrkesmässiga framtid.
Applåder

Caudron
Herr ordförande, föredraganden, kära kolleger! Jag vill först och främst gratulera utskottet för rättsliga frågor och medborgarrrätt och alldeles särskilt vår kollega Gebhardt för det utmärkta arbete som de har gjort tillsammans och för den ihärdighet de har visat i förlikningsförfarandet. Förhandlingarna med rådet har nämligen inte varit lätta. De har likväl lett till en kompromiss som jag personligen bedömer som tillfredsställande.
Det måste erkännas att på det området, även om framsteg har gjorts under ett trettiotal år från sektoriella direktiv till mer allmänna horisontella direktiv - särskilt nyckeldirektiven från 1989 och 1992 - fanns och finns det i själva verket en lång väg kvar att gå. Jag stöder således naturligtvis de förslag som siktar till att upphäva de sektoriella direktiven, som ansågs vara övergångsdirektiv, och som mycket ofta har varat längre än nödvändigt och medfört allvarliga inskränkningar av den fria rörligheten och den fria bosättningen av europeiska medborgare inom unionen.
Beträffande det mer allmänna systemet för erkännande av examensbevis är jag också positiv till en förbättring och ett stärkande av erkännandet av kvalifikationer för i själva verket, även om erkännandet av examensbevis teoretiskt existerar på ett tillfredsställande sätt, visar det sig inte tillräckligt i sak. De europeiska medborgarna står alltför ofta inför svårigheter när de vill hävda sina kvalifikationer och ofta förvägras de ett arbete på grund av dessa förmodat otillräckliga kvalifikationer. I egenskap av vald ledamot från ett gränsområde är jag väl placerad för att nästan dagligen få behandla problem av denna typ i Belgien och i Frankrike.
Jag vill som avslutning säga att dessa situationer är allvarliga för de skadar själva idén om medborgarskap. Det är omöjligt att övertyga européerna om att ett europeiskt medborgarskap existerar om man de facto varje dag förvägrar dem en grundläggande rättighet, rätten att få ett arbete. Herr ordförande, därför vill jag åter gratulera föredraganden, väl notera framstegen men säga att även på detta område är vår kamp långt ifrån slut.

Malangré
Herr ordförande, ärade kolleger! I början på mitt anförande vill jag uttrycka mitt tack och min respekt och erkännande för det arbete som vår föredragande har uträttat. I ett mycket lyckat samarbete med bland andra ordföranden för förlikningssammanträdena Fontaine, har hon med ett skickligt tillvägagångssätt, en fast hand och en oförtröttlig enträgenhet lyckats få till stånd denna kompromiss. Det är en mycket god prestation.
Hur svårt det är att ens marginellt påverka rådet har alla som närvarat vid sammanträdena kunnat erfara. Därför är det verkligen en prestation som vår föredragande har åstadkommit. Saken gäller, som sagts, den fria rörligheten i gemenskapen. Om det inte fanns någon möjlighet att utöva sitt yrke i ett annat, valt, land, vore den fria rörligheten i själva verket inte mycket mer än ett skämt. Det får därvid inte handla om en fri rörlighet av sämre kvalitet, utan framgången för den gemensamma marknaden och för de unionsmedborgare som är verksamma där är avhängig det förhållandet att den fria rörligheten håller hög klass. Det är om detta det föreliggande direktivet i grunden handlar om.
Kvalifikationer skall kunna förvärvas och komma till användning. Sättet för hur detta skall ske har vi till slut funnit; vi har inte funnit någon fullkomlig lösning, men man har med rätta sagt att det är en bärkraftig kompromiss som möjliggjort en gemensam, för alla gångbar väg. Min grupp stöder därför gärna betänkandet och kommer att rösta för det. Hjärtligt tack återigen för det presterade arbetet.

Marín
Herr ordförande! Kommissionen gläder sig åt antagandet av ett gemensamt förslag om erkännande av examensbevis från förlikningskommittén och å kommissionens vägnar skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet till fru Gebhardt, samt till ordföranden och till alla parlamentets deltagare i nämnda förlikning, för alla de ansträngningar som gjorts under de senaste fyra månaderna för att uppnå denna gemensamma text. Gratulerar.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.

Statistik över varuhandel medlemsstater emellan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0226/99) för parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 3330/91 om statistik över varuhandel medlemsstater emellan för att begränsa antalet uppgifter som skall lämnas [3608/99 - C4-0172/99-97/0155(COD)].

Lulling
Herr ordförande! Ikraftträdandet av den inre marknaden och avskaffandet av gränskontrollerna 1993 fick till följd ett avskaffande, i mervärdesdeklarationerna, av statistiken rörande varuhandel mellan medlemsstaterna vilkas tillförlitlighet säkrades av tullmyndigheterna. Eftersom man fortfarande behöver statistik om varuhandeln i gemenskapen, inrättades Intrastat och företagen har tvingats lämna nödvändiga uppgifter för att göra det möjligt för detta organ att upprätta statistik. Företagen - framför allt små och medelstora företag - var naturligtvis inte överlyckliga.
Kommissionen lade i juni 1997 fram två förslag för att förenkla förordningen från 1991 och detta gjordes i syfte att lätta på företagens börda, framför allt små och medelstora företag, i fråga om deklarationer och dra ner på skattebetalarnas kostnad. Redan under första behandlingen tvingades vi konstatera att medlemsstaterna i rådet inte ens var beredda att följa dessa förslag, som likväl hade lättats jämfört med resultatet av första granskningen som gjordes inom ramen för SLIM-initiativet.
Trots detta lade vi fram ändringsförslag till första behandling för att begränsa deklarationsbördan och stryka irrelevanta uppgifter, till exempel transportsätt och de frivilliga uppgifterna för att begränsa skyldigheten att lämna detaljerade statistiska uppgifter för ett antal små och medelstora företag och också för att förenkla användning av kombinerad nomenklatur samtidigt som vi behöll en gemensam nomenklatur för varuhandeln i gemenskapen och varuhandeln med tredje land.
Vi klargjorde att detta bara var ett första steg i rätt riktning i väntan på en radikalare förenkling, desto mer som Intrastatstatistikens tillförlitlighet tyvärr står i omvänd proportion till de kostnader som uppbärs av de 450 000 företag som måste lämna uppgifterna.
För de ändringsförslag som enhälligt godkändes i första behandlingen fick vi, med undantag av en detalj, kommissionens välsignelse. Men rådet hänvisade då en gemensam ståndpunkt till oss som ytterligare försvagade kommissionens inledande förslag, ett förslag som redan var försvagat jämfört med resultatet av SLIM-granskningen och som vi ville stärka med våra ändringsförslag. Den gemensamma ståndpunkten skulle dessutom ha lett till att öka företagens deklarationsbörda. Rådet gick till och med så långt som att helt och hållet vägra att en gemensam ståndpunkt intogs om det förslag till förordning som rör nomenklaturen.
Vi vägrade att ge upp inför en så negativ attityd från rådets sida. Vi bibehöll ändringsförslagen i andra behandlingen och gick till förlikning. Vi kom fram till följande kompromiss: eftersom det inte finns en gemensam ståndpunkt om nomenklaturen kunde vi få en förklaring av rådet som lovade att granska ståndpunkten om nomenklaturen samtidigt som det beaktade Europaparlamentets ändringsförslag och resultatet av de diskussioner som nu förs inom ramen för ett andra verksamhetsår för SLIM.
Vi lyckades få detta resultat för att jag i förlikningsförfarandet kunde ställa rådets delegation inför Ekofin-rådets beslut av den 18 januari 1999 i vilket det påpekas - ödets ironi - att det nuvarande Intrastatsystemet innehåller fler detaljer än nödvändigt, att det borde förenklas samt att kostnaderna måste begränsas och förordningarna från 1991 ändras.
Jag trodde att jag drömde när jag läste det eftersom rådet hade sänt en " koffeinfri" gemensam ståndpunkt till oss i juli förra året om förslaget till ändring av förordningen från 1991. Vi bibehöll våra ändringsförslag gentemot den gemensamma ståndpunkten i december 1998 och kan ni tänka er i januari 1999 upptäckte rådet att förordning nr 330/91 måste ändras samtidigt som kommissionens förslag till ändring var framlagt sedan den 2 juni 1997, och vi hade haft två behandlingar här.
Är det så i rådet att höger hand inte vet vad vänster hand gör? Är det ett belysande exempel på en påtaglig politisk funktionsrubbning i rådet? Hur är det möjligt att rådet i januari 1999 kräver en ännu mer omfattande förenkling av den Intrastatförordning som det hade vägrat i juli 1998 och tvingade oss att gå till förlikning? Förstå det den som kan! Jag gläder mig i varje fall åt att ha framhärdat i andra behandlingen och jag gläder mig också åt förklaringen av kommissionen som lovar oss att den skall lägga fram en rapport om Intrastatsystemet.
Om jag skulle uppskatta arbetskostnaden sedan 1997 skulle den vara i omvänd proportion till det ännu alltför magra resultatet jämfört med ambitionerna i den första SLIM-granskningen och våra ambitioner att minska företagens utgifter. Men rådets inkonsekvenser har åtminstone gjort det möjligt för oss att börja om på nytt och vi hoppas på ett mer lovande sätt än det som vi har upplevt de senaste åren i frågan.

Paasilinna
Herr ordförande, bästa kolleger! Jag vill gratulera föredraganden och parlamentets delegation till förlikningskommittén till ett mycket lyckat arbete. En dag som denna, den näst sista sessionsdagen, är detta mycket roligt att konstatera. Enligt min mening har man vid förlikningen uppnått en sådan kompromiss som är ett bevis både på medbeslutandeförfarandets funktionsduglighet och på parlamentets styrka som här fungerat på ett bra sätt.
Det direktiv som var föremål för förlikningen är viktigt för småföretagen och därigenom för sysselsättningen. Vi har inom Europeiska unionen cirka 18 miljoner små och medelstora företag (SMF) och närmare 17 miljoner arbetslösa. Den här ekvationen berättar att vi måste göra allt som står i vår makt för att just SMF-sektorn skulle kunna skaka av sig en del av byråkratins och krånglighetens barlast. Att begränsa antalet uppgifter som skall lämnas till statistiken över varuhandeln är viktigt för just dessa små och medelstora företag som saknar resurser att föra och upprätthålla komplicerade statistiker. Den vid förlikning godkända kompromissen lättar på småföretagens börda, vilket förhoppningsvis leder till att småföretagen använder även den här delen av sin insats för bättre ändamål och för ändamål som befrämjar sysselsättningen.
Inom Europeiska unionen och i medlemsländerna anser man att i synnerhet de arbetsintensiva småföretagen spelar en central roll när det gäller främjande av sysselsättningen. Kan vi fortsätta med att förenkla de funktioner som är förknippade med trösklar och hinder för småföretagen så är det en bra sak. Euron är ju en viktig fråga för småföretagen eftersom den eliminerar den ömsesidiga valutaväxlingen inom vår inre marknad. Småföretagen saknar i regel metoder och yrkeskunskap för att följa valutasituationen så att de på ett tillräckligt säkert sätt skulle kunna följa valutornas beteende, och därför är den gemensamma valutan en stor fördel för de små och medelstora företagen när man räknar på risker som de möter i sin verksamhet på den inre marknaden.
Vid förlikningen hade parlamentet möjlighet att sända ett politiskt budskap till kommissionen när det gäller en annan fråga som är under beredning, även detta visar medbeslutandeförfarandets styrka. Nu när Amsterdamfördraget varit i kraft i en knapp vecka och medbeslutandeförfarandets roll växer betydligt har vi kanske anledning att även gratulera oss själva, parlamentet och demokratins seger.

Rübig
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! Jag vill börja med att tacka Lulling så hjärtligt; hon har verkligen fört en engagerad kamp för den breda massan och för företagen. Hon har helt riktigt sett att det för företagens vidkommande handlar om att befria dem från byråkratiska uppgifter, så att de får tid för sina kunder och därmed tillfälle att skapa nya arbetstillfällen. Jag vill också tacka Paasilinna, som ända från början stött detta initiativ och som visat oss riktningen. Men jag vill också tacka kommissionen, eftersom den speciellt viktiga undersökning på området för SLIM-Intrastat-initiativ blivit bifallen med särskild hänsyn taget till kvaliteten och belastningen på ekonomin.
Herr kommissionär, denna undersökning är viktig för oss i Europa. Vi talar jämt och ständigt om att avlasta, att avveckla byråkratin och om att stödja företagen så att de kan skapa nya arbetsplatser. Här har vi en verklig chans att slå in på nya banor. Vår föresats att minska antalet uppgiftsskyldiga och inte bara belastningen på dem är också en sak av stor vikt. Vidare är förstås en godtagbar informationsnivå önskvärd, dvs. vi vill ha ett gott förhållande mellan kostnader och resursutnyttjande. Ett sådant förhållande gynnar också produktiviteten. I Österrike kommer vi inom kort att sälja ut Statistiska centralbyrån och omvandla den till ett självständigt och effektivt organiserat företag. De som behöver statistik skall också betala för det. Om statistiken har ett värde så är folk också villiga att betala för den.
Sedan vill jag framhålla att vi har ansträngt oss hårt för att förse intra- och extrahandeln med en enhetlig nomenklatur; vi har så kunnat minska antalet platser från åtta till sex. Jag tror att det är en viktig sak. Vi behöver översiktlig statistik. Den skall inte vara strukturerad i detalj, men ändå garantera en överblick av marknaden.
Att man strukit transportsätt och leveransvillkor är också lovvärt. För oss gäller det att snabbt få tillgång till verkligt effektiv statistik. Statistiken bör tas fram med så hög grad av automatik som möjligt. Om det går bör de också lämnas frivilligt medelst incitament och inte genom utfärdande av straff; vi bör försöka tillämpa de senaste statistiska metoderna, såsom stickprover, marknadsundersökningar och opinionsundersökningar. Jag tror att vi då kommer närmare medborgaren, att vi blir mer accepterade ute i företagen, att vi får större handlingsutrymme på världsmarknaden och att vi därigenom kan skapa nya arbetstillfällen.

Marín
Herr ordförande! Inom ramen för SLIM-initiativet presenterade kommissionen den 30 maj 1997 två förslag till förordningar i syfte att förenkla grundnormerna för Intrastat-systemet. Dess syfte var att underlätta bördan för de personer som måste deklarera.
I det första förslaget förkortades listan på variabler som måste finnas i deklarationerna och i det andra förenklades listan på produkter, som används för att klassificera de produkter som är föremål för utbytena.
När det gäller det första förslaget, som har med reduceringen av antalet variabler att göra möjliggjorde förlikningsförfarandet att man kom fram till ett tillfredsställande resultat i förhållande till kommissionens första förslag. Detta resultat kunde nås tack vare våra två institutioners - parlamentet och kommissionen - gemensamma ansträngningar, vilket vi gläder oss åt.
Den gemensamma text som på detta vis arbetats fram utgör en viktig etapp i ansträngningarna att minska den börda som tynger företagen, särskilt de små och medelstora företagen. Från den 1 januari år 2001 kommer de små och medelstora företagen slippa fem variabler, även om medlemsstaterna kommer att ha kvar möjligheten att begära variablerna " leveransvillkor" , " transportsätt" och " statistisk reglering" för företag över ett visst tröskelvärde.
När det gäller förslaget som hänför sig till förenklingen av listan ser kommissionen med tillfredsställelse på att alla institutioner erkänner betydelsen av förenklingen av den kombinerade nomenklaturen har. En betydelse som ges innehåll i den gemensamma texten genom införandet av ett specifikt stycke i ingressen för detta ändamål.
För övrigt påminner kommissionen om den vilja rådet uttalat i sitt yttrande att åter granska förslaget till förordning.
Sammanfattningsvis är kommissionen nöjd med de konkreta förenklingarna, som företagen snart kan dra nytta av och tackar särskilt föredraganden, Lulling, för det utmärkta betänkandet.
Men detta är dock bara en första etapp. Kommissionen har lovat att fortsätta med SLIM/Intrastat-initiativet och Edicoms verksamhet för företagen, i enlighet med rådets inställning avseende behoven av information inom ramen för den ekonomiska och monetära unionen.

Lulling
Herr ordförande, jag protesterade i morse mot att betänkandet tas upp i kväll och att vi kommer att rösta i andra behandlingen i morgon fredag.
Jag vet att fredagen borde vara full arbetsdag för alla ledamöter, men tyvärr är ledamöternas frånvaro legendarisk på fredagmornarna. Jag vill betona att under de tio åren sedan jag på nytt blev ledamot av parlamentet - jag var det redan från 1965 till 1974 - har jag varit närvarande alla fredagar då det varit sammanträde, och om jag skulle bli återvald den 13 juni skulle jag visa prov på samma disciplin.
Det är nu en gång så och jag beklagar likväl att parlamentet skapar en beklaglig praxis genom att rösta en fredagsmorgon i andra behandlingen som enligt min åsikt borde göras med kvalificerad majoritet för att nå upp till de befogenheter som parlamentet har slitit så hårt för. Jag vet att enkel majoritet har angetts, men det är fullständigt ologiskt. Om man röstar med kvalificerad majoritet i andra behandlingen borde man göra det ännu mer i tredje behandlingen. Där finns också mer arbete att göra när det gäller arbetsordningen, och jag tycker verkligen att vi inte ger en fin present om vi skapar denna praxis i morgon. Jag hoppas att det snart inte skall vara så längre. Jag vet att det inte bara handlar om statistik men, herr ordförande, de 450 000 företagen måste ändå betala mer än femhundra miljoner euro för att lämna uppgifterna och det som står på spel är ändå lika viktigt som när övriga förlikningsförfaranden är inblandade.

Ordföranden
Jag förstår vart ni vill komma, men det är inte vår arbetsordning, utan fördraget som fastställer att vi måste tillämpa ett förfarande med enkel majoritet under tredje behandlingen. Jag accepterar vad ni säger om fredagen, men enligt sammanträdeskalendern så är det en vanlig arbetsdag.

Lulling
Herr ordförande, jag hoppas att nästa gång då en mycket omstridd förlikning står på spel kommer vi också att rösta en fredagmorgon med 20 röster mot 18 eller något liknande!

Ordföranden
Jag är bara en simpel tjänsteande här i kammaren. Jag följer helt enkelt bara föredragningslistan.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.

Insolvensförfaranden
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0234/99) av Malangré för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om konventionen om insolvensförfaranden av den 23 november 1995.

Malangré
Herr ordförande! Ärade kolleger! Detta initiativbetänkande är ett bidrag från parlamentet som syftar till att fylla en känslig lucka i lagstiftningen om den inre marknaden. Till stora delar är, som vi vet, lagstiftningsområdet " gemenskapens fria inre marknad" långt framskridet - lyckligtvis! På tre försök har vi dock ej lyckats finna en lösning för en gemenskapsrätt om insolvensförfaranden. Det är ju den oundvikliga baksidan av succémedaljen " den inre marknaden" . Som vi vet och som vi med belåtenhet kan konstatera utnyttjar många företag helt riktigt den stora marknaden för att agera gränsöverskridande, och dessa företag förfogar numer över avsevärda förmögenheter spridda över olika länder i unionen.
När det gäller insolvensförfaranden ger emellertid det förvirrande rättsläget med nuvarande femton olika konkursbestämmelser ett stort utrymme för manipulationer, det förorsakar enorma kostnader genom förfarandenas komplexitet och försvårar i hög grad en rättvis uppdelning av gäldenärernas förmögenheter. Vi kan bestämt konstatera att också försöket att medelst överenskommelser mellan regeringarna komma till rätta med problemet utan deltagande från parlamentets sida har misslyckats. Därvid vill jag inte förtiga att jag hyser stark sympati när det gäller innehållet för kommissionens försök från början av åttiotalet. Sympati när det gäller innehållet ja, men inte beträffande sättet att försöka gå via regeringsöverenskommelser.
Originaltexten från kommissionen är en glänsande rättstext som färdigställts med djup kunskap - men den har inte blivit godkänd. De efterföljande försöken - Istanbulavtalet eller det senaste misslyckade försöket från 1995 - har försökt att söka sig andra vägar. Men inget av dem har lett oss till målet. Hur det än må vara: Vi behöver en gemenskapslösning och efterlyser därför i det förslag som jag nu lägger fram att man presenterar ett utkast till direktiv eller förordning, och det snart! Det är mycket angeläget att det kommer upp till behandling inom kort. Förarbetena har i huvudsak redan utförts i de tre utkasten. Om vi fortsätter att på detta vis kräva direktiv eller förordningar, så kan vi säkra parlamentets medverkan samt att lösningen sker genom majoritetsomröstning. Uppenbarligen krävs det något liknande efter de hittills gjorda erfarenheterna med den här frågan.
Det betänkande jag kan lägga fram innehåller - jämfört med den år 1995 avslutade avtalslösningen - vissa förbättringsförslag i sak, som vi bör beakta. Jag menar att det är fråga om viktiga förbättringar, som kan inarbetas i materialet. Jag vill tacka utskottet för rättsliga frågor för dess engagerade medverkan. Under en hearing som genomfördes med entydigt resultat efterlystes una voce en omedelbar lösning på insolvensområdet.
Till sist vill jag bara nämna att det gjordes fyra ändringsförslag i utskottet, som var positiva och stödde avsikten med betänkandet. Jag har därför gärna tagit med dem i betänkandet och kan nu presentera ett förslag med stöd av hela utskottet för rättsliga frågor. Jag ber om positiva omdömen och bifall i morgon.

Oddy
Tack, herr ordförande! Jag håller med föredraganden om att detta är ett viktigt betänkande, och jag stöder hans förslag. Jag beklagar också att konventionen inte ratificerats av alla medlemsstater, och betonar att vi måste hitta en lösning på detta mycket allvarliga problem. Jag stöder föredragandens krav om att utarbeta en förordning eller ett direktiv om gränsöverskridande insolvens.
Jag vill emellertid understryka att vi behöver en lösning i vilken det finns en skälig balans mellan borgenärer och arbetsgivare och arbetstagare. Arbetstagare behöver ett visst skydd för obetalda löner och borgenärerna behöver en förnuftig lösning som kommer att ge dem största möjliga skuldåterbetalning under givna förhållanden.
Jag vill också betona en fråga som min kollega Falconer tog upp; jag är säker på att han inte har något emot att jag säger detta. Han tycker att det är särskilt viktigt att man hittar en lösning i insolvenssituationer där någon senare utvecklar en yrkessjukdom, där den drabbade kan kompenseras för problem som har att göra med yrkessjukdomen.
Jag håller med om att detta är ett betänkande som behövs, och att det är avgörande att snabbt hitta en lösning. För att visa hur viktigt detta är, så kan jag nämna att jag stötte på lobbyister i denna fråga vid ett internationellt sammanträde i bankbranschen i Paris under våren 1994. Detta visar hur länge denna fråga har varit aktuell.
Jag talar på den socialdemokratiska gruppens vägnar. Min grupp kommer att stödja betänkandet och jag vill tacka föredraganden för hans hårda arbete. Det har varit oerhört trevligt att arbeta tillsammans med Malangré under de år vi båda suttit i parlamentet.
Applåder

Wijsenbeek
Herr ordförande! Jag vill ta vid där föregående talare slutade och uttrycka min mycket stora uppskattning för Malangré. Han har här lagt fram ett betänkande som är lika säkert som amen i kyrkan, som vi säger på nederländska. Jag har ett personligt band till den här frågan. Mitt allra första betänkande, en ändring av fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, handlade om Ferrovie Dan'Annas konkurs, vilket på den tiden var mycket ovanligt, ett stålföretag som gick i konkurs. EKSG: s höga myndighet som fick ta hand om alla sociala inbetalningar visade sig komma på sista plats medan först staten sedan sociala myndigheterna, sedan leverantörerna, bankerna, vem du än kan komma på, var först på plats för att ta åt sig av det som återstod av konkursen. Då sade jag, och det var då till kommissionär Cristoffersen: det kan inte fortsätta på det viset längre, det förekommer så många olika konkurssystem i Europeiska unionen, det är hög tid att vi gemensamt, när vi får möjlighet att etablera europeiska bolag, inte bara reglerar början utan även slutet.
Herr ordförande! I mitt allra sista inlägg i det allra sista sammanträde som jag i egenskap av parlamentsledamot kommer att närvara vid tas konkurser fortfarande upp och det har inte reglerats än. Malangré har i sin motivering, och den är på alla sätt förträfflig, skrivit att det är hög tid att det i europeiskt sammanhang görs något åt konkurserna i gemenskapen. Det finns nämligen tolv olika system för betalningsanstånd i Italien och i Danmark behandlas alla fordringsägare lika, även staten och socialtjänsten. Det måste komma en enhetlighet i det här, annars blir alla försök att åstadkomma ett europeiskt gränsöverskridande bolag kvästa. Jag stöder Malangrébetänkandet, till vilket jag fått lämna ett litet bidrag genom några ändringsförslag i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, vilka även antagits. Jag rekommenderar det verkligen och min partigrupp stöder det helt och hållet.

Marín
Herr ordförande! Kommissionen gläder sig åt parlamentets initiativ att på gemenskapsnivå stöda antagandet av en reglering som möjliggör fastställandet av rättsliga och ekonomiska konsekvenser av företagskonkurser på den inre marknaden. För närvarande existerar inte någon sådan reglering. Konsekvenserna av ett öppet insolvensförfarande i en medlemsstat avseende egendomar och personer i en annan medlemsstat är beroende av den nationella lagstiftningen och de bilaterala avtal som existerar mellan medlemsstaterna.
Gemenskapen har alltid försökt fylla detta hål inom ramen för att den inre marknaden skall fungera väl och med detta syfte så tillkom två initiativ under åttiotalet.
Å ena sidan började medlemsstaterna att förhandla med grund i den tidigare artikel 220 i EG-fördraget om ett avtal vars syfte var att på ett horisontellt sätt reglera de mellanstatliga konsekvenserna av konkurser, genom att fastställa rättslig behörighet och tillämplig lag för att förklara ett företag i konkurs. Denna förhandling ledde till att ett avtal undertecknades 1995 om förfaranden vid insolvens, och det är om detta vi diskuterar i dag.
Å andra sidan lade kommissionen fram två direktiv om likvidation av försäkringsbolag och kreditinstitut. Nämnda förslag grundar sig på principen om behörighet för myndighet i ursprungslandet där nämna företag har tillstånd att ha verksamhet.
Kommissionen önskar att de två direktiven skall antas så fort som möjligt. Dock har inget av de två direktiven ännu så länge rönt framgång. Antagandet är osäkert.
Avtalet 1995 om förfaranden vid insolvens har ännu inte undertecknats av alla medlemsstater innan ikraftträdandet av Amsterdamfördraget och kan därför inte tillämpas.
Kommissionen som reserverar sig initiativrätten håller på att utvärdera hur den text som överenskoms mellan medlemsstaterna 1995 skall kunna träda i kraft inom ramen för Amsterdamfördraget.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Jag är ledsen att jag ändå måste syna kommissionären i sömmarna litet närmare. Han säger att vi har konventionen från 1995, den har inte alla medlemsstater undertecknat, och kommissionen funderar nu på att ta ett initiativ. Kan vi få kommissionärens löfte om att kommissionen nu själv kommer med ett initiativ, antingen ett direktiv eller också en förordning - det överlåter vi till kommissionen att bestämma - så att vi inte längre behöver vänta på de medlemsstater som tvekar?

Ordföranden
Herr Wijsenbeek! Jag har varit mycket tolerant, men jag kan inte låta dialogen fortsätta. Vi måste slutföra debatten. Jag vill lägga till mitt eget personliga tack till herr Malangré för allt arbete han har utfört i denna kammare, och önska honom lycka till i framtiden.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.

Laglig avlyssning av telekommunikationer
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0234/99) av Schmid för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om utkastet till rådets resolution om avlyssning av telekommunikationer med avseende på nya tekniker [10951/2/98 - C4-0052/99-99/0906(CNS)].

Schulz
Herr ordförande! Mina ärade damer och herrar! Innan jag går in på mitt egentliga ämne vill jag rikta ett ord till er, herr kollega Malangré: Ni slutar nu här på parlamentet efter tjugo års tjänst. Ni vet att jag har personliga skäl att vända mig till er. Vi är - om ni så vill - motståndare och konkurrenter i politiken, men vi kommer båda från Aachenområdet. Ni har under 16 års tid varit överborgmästare för den betydande europeiska staden Aachen och parallellt under 20 år ledamot av Europaparlamentet. Jag har endast under några års tid varit borgmästare i en liten grannstad till er, som verkligen bemödat sig att lägga beslag på skatterna från era företag genom att vi lockat till oss stora industrilokaliseringar från er. Men detta har inte på något sätt påverkat vår vänskap och gemensamma arbete för Europa. Jag tror mig kunna säga, i många gruppkollegers namn, att ni är en av de mest rättskaffens partner och trovärdigaste européer som har funnits i församlingen. Tack så mycket för ert arbete!
Applåder
Schmids betänkande rör ett ytterst känsligt ämne - det moderna kommunikationssamhället på tröskeln till det 21: a århundradet. Människornas privata sfär är en värdefull sak. I alla demokratiska länder skyddar rättsordningen medborgarna från godtyckliga ingripanden från staten i människornas privatsfär. Av den anledningen får polisen endast avlyssna telefoner, telefaxar och öppna brev med stöd av lagen - och det endast i strängt reglerade fall och med tillstånd från domstol. Förutsättningarna för sådana handlingar regleras i den nationella rätten, och det är också bra så.
Förslaget till rådsresolution om laglig övervakning av telekommunikation griper heller inte in i denna nationella rätt. För resolutioner inom tredje pelarens område - oavsett vad man tycker om det - har faktiskt denna just beskrivna karaktär. I framtiden kommer de visserligen att i enlighet med Amsterdamfördraget kallas det precisare " gemensam ståndpunkt" , men de kommer fortfarande inte att vara någon bindande rättsakt. De innebär i stället att medlemsländerna kommer överens om ett gemensamt handlande. Med en sådan resolution bestämdes under 1995 vad övervakning skall betyda i teknisk bemärkelse, t.ex. om endast innehållet i ett telefonsamtal skall registreras, eller om det även skall göras för samtalets tidpunkt och motpartens telefonnummer.
Dessa överenskommelser för telefon och telefax mellan olika medlemsländer har två upphov. Inrättandet av avlyssningsmöjligheter innebär ökade kostnader för användare av nätet för telekommunikationer. Inom den inre marknadens gränser bör dock kostnaderna utformas så att de kan jämföras, för att undvika en snedvridning av konkurrensen. Det kan således inte vara så att ett land lägger kostnader på operatörerna som ett annat land inte tar ut.
Det andra upphovet är att det vid framställningar om rättshjälp över gränserna skall klargöras vad som skall förstås med övervakning. Föreliggande utkast till resolution vidgar överenskommelsen till att också gälla för mobiltelefoner och kommunikation via Internet. Därmed har vi kommit fram till en extremt känslig punkt. Utvidgningen är logisk, för vi skyddar ju människornas privatsfär, men vi skyddar ej ett visst tekniskt kommunikationsmedel. Det måste man strikt skilja på.
Nu är det så att det finns ett motstånd mot överenskommelserna och det planerade förfarandet, och det motståndet är av intresse, det bör man titta närmare på! Det finns nämligen vissa Internetfreaks som oroar sig och tror att det finns de som vill beröva dem den fria kommunikationen, att den fria kommunikationen är i fara. Till dem kan man säga att Internet inte är ett rättslöst rum; just i det demokratiska samhället kan det inte finnas några områden där man kan göra precis vad man vill. Jag var församlingens föredragande beträffande utformningen av gemensamma åtgärder för bekämpning av barnpornografi. Jag vågar säga att det som händer på Internet kräver och skriker efter reglering, hur svårt det än kan vara att genomdriva den.
Å andra sidan har leverantörerna betänkligheter på grund av de kostnader som uppstår hos dem. I betänkandet tar vi hänsyn till dessa betänkligheter med ett ändringsförslag. Utöver det finns det ingen fast tidsplan för genomförandet. Det är en svaghet. Det finns också ett visst motstånd från de grupper som har intresse av penningtvätt och skattefusk. Föredraganden för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, kollegan Florio, har redan uttryckt sådana tvivel. Som väl är har han även öppet uttryckt sin oro för att en övervakningsanordning också skulle kunna gälla banktransaktioner över Internet. Das Handelsblatt , som inte kan misstänkas vara en socialistisk tidning, skrev i december i fjol följande, jag citerar: " Internet är det ideala mediet för skattefusk. En firma vid namn Privacy Solutions gör öppen reklam på Internet med följande rader: Ert kontor ligger i cyberrymden - inga skattemyndigheter kan finna er där!" Det finns en medborgerlig rätt till skydd av den privata sfären, men det finns ingen medborgerlig rätt till kriminell verksamhet, ingen rätt till penningtvätt och ingen till skattefusk!
Den som totalt avvisar laglig övervakning av den moderna kommunikationen, så som vi har hört i vissa anföranden, gör sig måhända omedvetet men likväl till konsekvent hantlangare för brottslingar. Lika svårt som det kan vara att från gemensamma överenskommelser komma fram till konkreta och genomförbara åtgärder, lika absolut nödvändigt är det att vi inser att den frihet som blir öppnar sig med de nya telekommunikationsmöjligheterna för med sig den ständiga möjligheten att missbruka den. Dels är detta en vädjan till ansvarskänslan hos dem som kan utnyttja denna frihet. Och dels är det också en uppmaning till de statliga organen att finna intelligenta lösningar på hur man kan minska missbruket av dessa friheter på allmänhetens bekostnad och inte minst på skatteintäkternas och skatteuttagets bekostnad. Till detta har min kollega Schmid försökt att med sitt betänkande lämna ett bidrag.
Applåder

Cederschiöld
Fru ordförande! Telefonavlyssning är känsligt, eftersom det berör enskilda medborgares integritet. Man måste väga in den eviga balansgången mellan effektivitet i brottsbekämpningen och den enskildes personliga integritetsskydd. Ingen vill ha en " orwellsk kontrollstat" , men få vill utsätta medborgarna för hur mycket brott som helst. Det handlar här endast om en uppdatering av en gällande resolution om teleavlyssning som anpassas till modern teknik, dvs. egentligen inte någon ny lagstiftning. Vi talar här om en mycket svag rättsakt. Den bryter inte nationell lagstiftning, medlemsstaterna genomför den endast om de vill och hur de vill.
Det är statens uppgift att bekämpa brott som begås inom landets gränser. Staten har ansvar för all brottsbekämpning och ansvarar även för kostnader som uppstår i samband med det. Så är lösningen också i USA. Den kostnad som uppkommer i samband med avlyssning av kommunikation åvilar och skall åvila staten. Det är särskilt viktigt att påpeka det nu när telefonmarknaderna privatiseras. Ökade kostnader skulle nämligen försvåra för små Internetleverantörer, vilket skulle skada vår europeiska konkurrensförmåga. Internetleverantörer kan ju etablera sig var som helst i världen, och de skall inte drivas ut ur unionen på grund av ökande kostnader.
Framgång inom högteknologi är central för utvecklingen i Europa. De ekonomiska förutsättningarna för tillväxt inom IT-industrin får inte försämras. IT-industrin har möjligheter att utvecklas. Det gäller särskilt små och medelstora företag - just de som skulle skadas av att behöva stå för kostnaderna för en generell lagring.
När åtgärder mot brott diskuteras, måste den personliga integriteten bli en allt viktigare faktor, t.ex. i form av en stark datainspektion. Det krävs emellertid också förebyggande åtgärder för att förhindra att Internet blir en frizon för brottslingar.
Generell lagring av all information leder naturligtvis tankarna till Orwell, men ett statligt kostnadsansvar bidrar till att endast absolut nödvändig information kommer att sparas. Det bör krävas domstolsbeslut, specifikation om vilken information som söks, det skall naturligtvis bara användas i samband med mycket stark misstanke om mycket allvarliga brott, och man skall inte kunna använda överloppsinformation. Regleringen kring detta är i nästan alla länder som har det på mycket goda grunder mycket strikt. Jag kan därför inte se något skäl för parlamentet att hindra detta. Tvärtom tycker jag att parlamentet skall vara den som går före i att klara balansgången med det fria informationssamhället, men ändå inte låta, som Schulz sade, Internet bli en marknad för brott. Så för brottsbekämpningen tillskyndar jag detta förslag.

McKenna
EU: s och FBI: s system för övervakning av telekommunikationer utvecklas snabbt genom två separata men mycket nära sammanlänkade initiativ. För det första, så har rådet lagt fram ett förslag till ett nytt resolutionsutkast för utvidgning av resolutionen från 1995 om krav för laglig avlyssning av telekommunikationer, så att denna även kommer att omfatta ny teknik, Internet och satellitbaserad kommunikation. För det andra, så är rådet i färd med att nå en överenskommelse om en modell som skall tillhandahålla en rättslig grund för fjärråtkomst till en markbaserad satellitstation i Italien, genom en ny klausul i konventionsförslaget om ömsesidig rättshjälp i brottsfrågor.
Detta konventionsförslag kommer att tillhandahålla en rättslig ram för avlyssning av alla typer av telekommunikationer i EU, vilket fordrar att man tillämpar EU: s och FBI: s övervakningssystem. Det förväntas ske en överenskommelse om båda åtgärderna vid rådets (RIF) sammanträde den 27 och 28 maj.
Vad vi diskuterar här i dag, i den version som diskuteras i Europaparlamentet, ändrar kraven från 1995 att inkludera information om internetanvändare, som t.ex. IP-adress, en parts elektroniska adress, kontonummer och e-postadress (ENFOPOL 10951/98, rev. 2).
Detta har faktiskt ändrats. Vad vi nu diskuterar är inte den faktiska ordalydelsen, därför vad det i stället står är: " IP-adress" , och i stället för " kontonummer" står det " kreditkortsnummer och e-postadress" .
Det är mycket störande att en fråga som denna diskuteras på en torsdagkväll när det är väldigt få närvarande, omröstningen kommer att ske i morgon förmiddag, och det har inte varit någon tillräcklig debatt om denna fråga i de nationella parlamenten. Det har definitivt inte varit någon debatt i det irländska parlamentet, och jag tror inte heller den har debatterats i så många av de övriga parlamenten.
Om det är möjligt att övervaka telekommunikationer på ett sådant sätt, så kan man säga var en person befinner sig, vilka hemsidor de besöker, vilka elektroniska meddelanden de skickar, vilka elektroniska betalningar de gör; man kan i princip få veta allt om en persons privatliv.
De gröna anser att detta är ett allvarligt angrepp på privatlivets helgd, och det finns inte ett tillräckligt skydd vad gäller informationsskydd och demokratisk kontroll. Detta är något som faktiskt togs upp av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, som var mycket kritiskt till det. Det är olyckligt att föredraganden av yttrandet inte är här, eftersom det är oerhört viktigt att denna fråga betonas.
Det finns, t.ex., bestämmelser om telefonavlyssning på nationell nivå. Detta innebär mycket korrekta förfaranden och tillstånd. I princip så tar man genom detta förslag ingen hänsyn till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och bestämmelsen om skydd för privatlivet i artikel 8. De har man skrivit om allt för vidlyftigt här, och en inblandning från offentliga myndigheter bör styras av mycket stränga villkor. Man bör ta till sig ståndpunkten från utskottet för rättsliga frågor.
Den andra frågan jag vill ta upp, är att hela denna sakfråga diskuterades i ett förfarande som var skriftligt, inte under ett sammanträde med rådet (RIF). Denna sakfråga har, såvitt jag förstår, inte följt de korrekta demokratiska förfarandena. Den har inte diskuterats i de nationella parlamenten. Jag tycker också att det är mycket olyckligt att sakfrågan har satts upp på föredragningslistan under den torsdagkväll när alla är på väg hem för att delta i valrörelsen. Det finns absolut ingen kvar som kan lyssna på vad som håller på att ske. Detta är ett allvarligt slag mot rätten att ha ett privatliv och rätten till frihet.
Det har alltid varit så i medlemsstaterna i Europeiska unionen och runt om i världen, att man använder förtryckande lagstiftning med det argumentet att den behövs för att bekämpa den tunga brottsligheten. En talare nämnde t.ex. pedofili och liknande företeelser på Internet. Detta innebär inte att man skriver allt för vidlyftigt om medborgarnas grundläggande rätt till ett privatliv. Det är vad som håller på att ske. Det måste bli mer debatt om detta ämne, inte bara här i Europaparlamentet utan i de nationella parlamenten. Jag skulle vilja veta varför man forcerat igenom dessa frågor på detta sätt, utan en korrekt demokratisk kontroll och en lämplig offentlig debatt.

Nassauer
Herr ordförande, mina damer och herrar! Redan omnämnandet av begreppet avlyssnande av telekommunikationer är tillräckligt för att i vissa kretsar framkalla termer som polisstat och kontrollstat, ungefär som spottet hos den berömda pavlovska hunden. Det som utskottet för rättsliga frågor här producerat är ett sådant intelligensbefriat struntprat att man helst skulle vilja överlåta det till en förstaterminsstudent att företräda det; från den andra terminen är det rena elakheten. Kollegan Schulz pekade helt riktigt på det, och kollegan Schmid skrev att denna rådsrekommendation inte ändrar någonting i den rättsliga situationen i medlemsstaterna.
De rättsliga förutsättningarna för ett ingripande i telekommunikationen, för avlyssnande och för kontrollen av tillgången till Internet skrivs om till att ligga i den nationella rättens ansvar; det gäller både före och efter denna resolution. Resolutionen syftar till att bringa enhetlighet i de tekniska standarderna, vilket är nödvändigt för att skapa avlyssningsmöjligheter för ingripande mot organiserad brottslighet.
Jag vill ge er ett exempel: Det är möjligt att med hjälp av ett virtuellt bankkonto motta t.ex. utpressningspengar. En utpressare skapar ett virtuellt bankkonto och får på så vis pengar; om tillgången inte kan kontrolleras kan denne inte tvingas att avlägga räkenskap och ansvar för det hela. Därför är det absolut nödvändigt att vi nu vidtar de åtgärder som är möjliga. Rådet har uttalat en rekommendation; det föreligger en resolution. Den krävs om den organiserade brottsligheten skall kunna bekämpas.
Alla de rättsstatliga förutsättningar som måste vara givna för att något så känsligt som ingrepp i ett telefonsamtal eller i tillgången till Internet verkligen skall protokollföras, upprätthålls säkert av medlemsstaterna. Men möjligheterna att bekämpa den organiserade brottsligheten måste utnyttjas.

Schulz
Fru ordförande! Jag vill inte i onödan dra över tiden. Men McKenna sade två saker som jag kort måste beröra. Kollegan Schmid, som jag företräder här, är inte frånvarande av illvilja. Hans betänkande skulle ha diskuterats i dag på förmiddagen, och han hade i eftermiddag ett avtalat möte som inte var politiskt; det kunde inte skjutas upp. Jag ber därför om att ni ursäktar honom för det och utgår ifrån att McKennas kritik mot hans frånvaro berodde på att hon inte kände till detta.
Det andra rör något som jag bestämt måste tillbakavisa. Det dominerande utskottet i parlamentet är utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor. Jag skulle tro att det inte finns något annat parlament i världen där man så intensivt och ingående beaktar katalogen av mänskliga rättigheter i diskussionen om ingrepp i de medborgerliga fri- och rättigheterna vid uppbyggnaden av ett rättsligt område i Europa, som man gör vid detta parlament; ni skall veta, fru kollega McKenna, att jag vid sidan av min funktion som inrikespolitisk talare för min grupp också är ställföreträdande ordförande för underutskottet för mänskliga rättigheter. Jag måste helt enkelt bestämt tillbakavisa påståendet om att det noggranna arbete som vi - oavsett om det är kollegan Nassauer, jag själv eller kollegan Schmid - utför skulle genomdriva något som strider mot enskilda människors medborgerliga fri- och rättigheter i Europeiska unionen. Jag måste säga er att det är ganska starka ord ni använt, och jag skulle vilja be er att just för att ni är en uppskattad kollega tänka efter om ni kan behålla dem i nuvarande form.

McKenna
Fru ordförande! Jag vill ta upp en ordningsfråga. Jag kritiserade inte Schmid för att han inte var här. Jag nämnde inte hans namn. Jag talade om Florio, eftersom han var föredragande av yttrandet i utskottet för rättsliga frågor. Slutsatserna i utskottet för rättsliga frågors ståndpunkt är helt annorlunda i jämförelse med de från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor.

Marín
Fru ordförande! För det första vill jag gratulera Schmid för det utmärkta betänkandet om legal avlyssning av telekommunikationer.
Kommissionen delar parlamentets uppfattning om denna frågas betydelse, särskilt om man tänker på att i Europa är telekommunikationerna i ständig, snabb och revolutionerande förändring.
Å ena sidan måste man tänka på den logiska oro polismyndigheter känner. Utvecklingen av telekommunikationer på Internet får inte minska medlemsstaternas kapacitet att bekämpa brottsligheten och upprätthålla den nationella säkerheten. Å andra sidan håller en enorm ökning av telekommunikationstjänsterna, och särskilt Internet på att uppstå. Informationsföretagen bidrar redan med mer än 5 procent av Europeiska unionens BNI. De ger mer än fyra miljoner människor arbete och de skapar nya arbetstillfällen i en takt som vida överskrider alla andra sektorer i Europeiska unionens ekonomi. Därför är intresset stort i unionen att unionen skall hålla sig i främsta ledet, med tanke på att vi befinner oss i informationseran.
Att dessutom kunna garantera att det förtroende användarna har för telekommunikationstjänsterna är ett grundläggande element för att fortsätta expansionen inom denna sektor. Kommissionen anser därför att det är oerhört viktigt att finna en rätt balans mellan de intressen som står på spel. I vår mening kan vi bara uppnå det med en öppen dialog mellan polismyndigheter, operatörer och industrin.
Precis som såväl Schmids betänkande som yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har understrukit finns det ett antal aspekter som man måste fördjupa sig i. Som t.ex. att det är nödvändigt att klargöra operatörernas skyldigheter, samt hinder för telekommunikationer.
Kommissionen skulle vilja inleda en bred debatt om de nödvändiga rekvisiten och om sättet att uppfylla dem på bästa sätt. Denna debatt skulle kunna ge upphov till att kommissionen lägger fram förslag inom detta område och utnyttjar alla de nya möjligheter Amsterdamfördraget ger. Det är bara så som vi kan skydda utvecklingen av informationssamhället.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.
Sammanträdet avslutades kl. 19.00.

