Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

García Arias
Arvoisa puhemies, Asturiassa, Espanjassa sattui eilen valitettava onnettomuus, joka johti yhden kaivosmiehen kuolemaan. Otan tämän asian esille täällä, koska työnseisaukset ja lakko asturialaisessa kaivoksessa voivat laajeta, sillä jännitys lisääntyy koko ajan.
Tämä asia liittyy yhteisöön, koska kyseisen konfliktin perimmäinen syy on aivan aiheellisesti se, että Euroopan komissio ei ole hyväksynyt työehtosopimusta, josta hallitus oli jo ehtinyt neuvotella ammattiliittojen kanssa. Pyydän teitä, herra puhemies, ilmaisemaan komissiolle, että sen kannattaisi tutkia hyvin tarkasti Espanjan tapahtumia, koska pelkään, että jännitys lisääntyy koko ajan.
Pyytäisin teitä ilmaisemaan osanottomme ja rauhoittelemaan Espanjan kaivosalan ammattiliittoja ja maan hallitusta, mutta komission on välttämätöntä myös huomata, että ammattiliittojen ja Espanjan hallitusten välisiä sopimuksia on noudatettava, eikä komissio saisi Brysselin ja kyseisten alueiden välisen maantieteellisen etäisyyden takia omaksua autoritaarista asennetta.

Puhemies
Rouva García Arias, olemme tänään lukeneet lehdistä tästä valitettavasta tapauksesta. Panen merkille huomautuksenne.

González Álvarez
Arvoisa puhemies, haluan olla lyhytsanainen ja todeta ainoastaan sen, että yhdyn täysin herra García Ariasin juuri esittämiin näkökantoihin. Meitä Asturiassa asuvia huolestuttaa kovasti komission suhtautuminen Espanjan hallituksen ja Asturian ammattiliittojen allekirjoittamaan kaivosalan työehtosopimukseen. Kun ilmaisette surunvalittelumme, ilmaiskaa Euroopan komissiolle myös huolemme siitä, mitä parhaillaan tapahtuu. Konflikti voi laajeta, emmekä tiedä, mihin asti se voi johtaa.

McMahon
Arvoisa puhemies, haluaisin kommentoida pöytäkirjan sivulla 15 olevaa de Vriesin ja Martensin esille ottamaa asiaa. Huomaan, että komissaari de Silguy on paikalla, ja haluaisin tietää, onko hän nyt valmis antamaan julkilausuman siitä, mitä tapahtuu, tai voiko hän edes harkita parlamentin pyyntöä antaa julkilausuma. Antaako hän henkilökohtaisen julkilausuman tänään vai ilmoittaako puheenjohtaja Santer parlamentille, miksi komissaareilla on oltava kaksi työpaikkaa aikana, jolloin Euroopan työttömyysaste on korkea?

Puhemies
Herra McMahon, koska hyväksymme nyt pöytäkirjoja, minun pitäisi ilmoittaa parlamentille, että komission kanta kysymykseen, voiko sen jäsenillä olla oikeus ottaa vastaa poliittisia tehtäviä samalla hetkellä, kun heistä tulee komission jäseniä, on, että sen puheenjohtaja aikoo antaa tätä koskevan ilmoituksen tulevan istunnon aikana Brysselissä 28. 29. tammikuuta. Joten siis de Vriesin ja puheenjohtaja Martensin poikkeustapaus, johon myös sosialistit ja yhdistynyt vasemmisto yhtyivät, on nyt hoidettu. Tästä asiasta ilmoitetaan Brysselissä.

Schiedermeier
Arvoisa puhemies, minut unohdettiin pöytäkirjasta sen 11 kohdan rautateitä ja rautateiden rahtiliikenteen valtaväyliä koskevan valkoisen kirjan käsittelyn viimeisenä puhujana kokonaan. Pyydän siksi teitä merkitsemään nimeni puhujalistaan.

Cox
Arvoisa puhemies, haluaisin yksinkertaisesti palata de Vriesin eilen esiin ottamaan aiheeseen, jota olette käsitelleet. Toivon, että komissio käyttää hyväkseen mahdollisuutta antaa julkilausuma aiheesta.

Hyland
Arvoisa puhemies, olin läsnä eilisessä istunnossa, mutta unohdin merkitä itseni läsnäololistaan.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Euro, pääomamarkkinat, kuluttajat ja EMU
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu neljästä talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan puolesta laaditusta mietinnöstä:
Friedrichin laatima mietintö (Á4-0383/97) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille euron käyttöönoton vaikutuksista pääomamarkkinoihin (COM(97)0337/3 - C4-0443/97), -Ruffolon laatima mietintö (Á4-0338/97) komission työasiakirjasta talous- ja rahaliiton ulkoisista näkökohdista (SEC(97)0803 - C4-0265/97), -Stevensin laatima mietintö (Á4-0417/97) elektronisesta rahasta ja talous- ja rahaliitosta, -Pérez Royon laatima mietintö (Á4-0415/97) eurosta, kuluttajista ja EMUsta.
Friedrich
Arvoisa puhemies, euro toteutuu, ja se toteutuu vakaana valuuttana. Kaikki tiedot Euroopan sisä- ja ulkopuolella viittaavat siihen, että siirrymme keskimääräistä vakaampien valuuttojen vaiheeseen, ja siinä ei ole mitään vastaanväittämisen aihetta. Yhdysvaltain keskuspankin johtajan Greenspanin varoitusta ei kuitenkaan pidä jättää täysin huomiotta. Myös deflaation uhka voi olla olemassa.
Emme tarvitse Euroopassa emmekä maailmassa deflaatiota emmekä inflaatiota. Euroopan rahamarkkinoilla voidaan odottaa Euroopan yhtenäisvaluutan käyttöönoton vuoksi seuraavia seurauksia: ensinnäkin Euroopan joukkovelkakirjamarkkinoista tulee maailman toiseksi suurimmat. Toiseksi eurosta tulee - kaiken sen perusteella, mitä tiedämme - maailman toiseksi suurin valuuttavaranto, suunnilleen dollarin luokkaa. Kolmanneksi euro voi - ja meidän tulisi ja pitää tukea tätä - antaa sysäyksen Euroopan osakemarkkinoiden kukoistukselle. Tämä kehitys on meille erittäin tärkeä, koska laajojen osakesijoitusten puute Euroopassa, erityisesti Saksassa, on siirtänyt esimerkiksi eläkejärjestelmän veronmaksajien sijasta yksipuolisesti valtion maksettavaksi.
Kaikki yksityiset eläkevakuutukset ja niihin varmasti tarvittavan pääomavarannon kerääminen tulevia eläkkeitä varten tarvitsevat toimintakykyiset ja kehittyvät osakemarkkinat. Tällä tavalla myös laajat kansankerrokset voivat nauttia kansantalouden kasvusta. Tämä on jo pitkään tarvittu muutos tähänastiseen epäreiluun omaisuuden kansalaisille jakautumiseen. Euron ansiosta kehittyvät osakemarkkinat voivat edistää tätä asiaa.
Neljänneksi euro johtaa luonnollisesti myös pörssien keskittymiseen. Euroopassa on tällä hetkellä 32 pörssiä ja 23 futuuripörssiä, mutta USA: ssa vain 8 osakepörssiä ja vain 14 futuuripörssiä. Meidän Euroopassa ja pörssin on siis oltava valmiita entistä parempaan yhteistyöhön ja pörssien erikoistumiseen, jos haluamme säilyttää pörssimme myös uudessa euromaassa.
Viidenneksi: vielä ei ole kunnolla ratkaistu kysymystä, kuinka paljon yhdenmukaistamista ja säätelyä eurorahamarkkinat todella tarvitsevat. Kiistattomasti tarvitaan varmasti verojen yhdenmukaistamista, eurooppalaisten osakeyhtiölakien hyväksymistä ja veropakolaisuuden tyrehdyttämistä, mutta muu valvonta ja sääntely olisi, kuten mietinnössä vaadimme, USA: ssa - eli toisilla suurilla rahamarkkinoilla - saaduista kokemuksista viisastuneena aloitettava Euroopassa vaiheittain.
Markkinoiden on, mikäli mahdollista, järjestettävä valvonta itse, ilman valtiota. Se olisi parasta, mutta tiedämme tietenkin, ettei se tapahdu kokonaan ilman valtiota, tässä tapauksessa Euroopan unionia. Tässä yhteydessä muutama sana neljän saksalaisen professorin euroa vastaan perustuslakituomioistuimessa nostamasta kanteesta. Jos se todella vaarantaisi Saksan aikataulun mukaisen osallistumisen Euroopan rahaliittoon, tämä merkitsisi luonnollisesti dramaattista vastoinkäymistä USA: han verrattavan talousalueen kehittämiselle ja siihen liittyviä kaikkiin kansalaisiin kohdistuvia haittavaikutuksia. Henkilökohtaisesti en odota kanteen menestyvän, koska keskeinen vaatimus täyttyi Saksan perustuslakituomioistuimen ensimmäisessä päätöksessä. Tämä keskeinen vaatimus kuului: Saksa ei saa liittyä epävakaaseen unioniin. Saksa saa liittyä vain vakaaseen yhteisöön. Olen kuitenkin sitä mieltä, että viimeiset vuodet ovat osoittaneet, että - tässä lausun eteläisille naapureillemme kohteliaisuuden - eurooppalaiset ovat tosissaan valuuttojen vakauttamisessa, ja menestys on ilmiselvä. Kaikkien tiedossamme olevien tietojen mukaan Eurooppaan kehittyy todella vakaa valuuttayhteisö.
Vetoan kuitenkin nyt Euroopan parlamentin edessä Saksan perustuslakituomioistuimeen. Sen ei pitäisi liian kauan antaa odottaa lopullista päätöstään. Saksa ja Eurooppa tarvitsevat selvyyttä tähän kehityksemme kannalta keskeiseen asiaan. Jos Saksan perustuslakituomioistuin hylkää kanteen pelkistä muodollisista syistä eli ennenaikaisena ja määrää sitten kuitenkin liittopäivillä käsittelyn jälkeen tehtäväksi sisällöllisen käsittelyn, maani toimintakyky lamaantuisi kaikkien osallisten haitaksi, ja sitä on ehdottomasti vältettävä. Sen vuoksi vetoan nyt Saksan perustuslakituomioistuimen vastuuntuntoisuuteen, että se ratkaisisi kanteen järkevästi ja ajallaan myös sisällöllisesti, jotta saisimme selvyyttä tulevaan kehitykseen. Vain se, joka muuttuu, jää jäljelle. Haluamme vakaan euron, jotta voimme eurooppalaisina säilyä keskeisenä tekijänä koko maailmaa koskevissa tapahtumissa.

Ruffolo
Arvoisa puhemies, euron käyttöönotto tuo kaksi perusongelmaa: sen sisäisen arvon ja hintojen vakauden unionin sisällä sekä sen ulkoisen arvon ja vaihtokurssin vakauden. Jälkimmäinen näistä seikoista on tämän mietinnön aiheena. Mietinnössä tarkastellaan järjestelmällisesti euron käyttöönotosta markkinoille aiheutuvia todennäköisiä seurauksia sekä ongelmia, joita tästä aiheutuu unionin valuuttapolitiikalle. Siinä pohditaan myös näkymiä, jotka aloittavat uuden vaiheen kansainvälisessä rahayhteistyössä, sekä dollarivarantojen käyttöön liittyvää erityisongelmaa - niitähän voi kertyä liikaa.
Mitä tulee ensimmäiseen kohtaan, vielä ei ole mahdollista saada selkeää kuvaa markkinoiden reaktioista euron käyttöönottoon, varsinkaan lyhyellä aikavälillä. Mielipiteet jakautuvat nykyään niiden kesken, jotka uskovat euron saavan jo alusta lähtien kansainvälisen, mahdollisesti dollarin kanssa kilpailevan rahayksikön ominaisuudet sen edustaman taloudellisen alueen voiman ja laajenemisen vuoksi - sekä niiden kesken, jotka uskovat sen joutuvan epäluottamuksen ja heikkouden hallitsemaan vaiheeseen tuon alueen heterogeenisuuden vuoksi. Kaikenlaiset ennustukset ovat paitsi vaikeita, myös turhia. Koska euron uskottavuus laajasti ottaen kytkeytyy unionin rahapolitiikkaan, on paljon hyödyllisempää keskittyä juuri siihen.
Tässä mielessä mietinnössä erottuu kaksi näkökulmaa: lyhyen ja keskipitkän sekä pitkän aikavälin näkökulmat. Siinä vältetään tulkintaa, että unionin rahapolitiikan ongelma olisi valinta vahvan ja heikon euron välillä - ongelma ei ole se. Todellinen ongelma on turvata vakaa euro ilman keinotekoista suojautumista ja ilman pyrkimyksiä vastakkaiseen suuntaan eli Euroopan talouden kilpailukyvyn edistämiseen sen valuuttaa heikentämällä. Kun julkisten talouksien olosuhteet ovat tasapainoiset, vakaa ja uskottava euro auttaa hillitsemään korkotasoa ja samalla vauhdittamaan investointien kehitystä vetämällä puoleensa ne ylimääräiset säästöt, joita tähän asti on käytetty julkisten vajeiden rahoitukseen, sekä nopeuttamalla täten kasvuvauhtia.
Vaihtokurssin vakaus riippuu tietenkin myös Yhdysvaltain rahapolitiikasta ja ennakoimattomista ulkoisista sysäyksistä. Siitä aiheutuu kaksi ongelmaa: tiukan rahayhteistyön edistäminen Yhdysvaltain kanssa molempien eduksi ja selvän vastuun kantaminen unionin sisäisestä valuuttapolitiikasta. Mietinnössä todetaan viimeksi mainitusta, että vastuun jakautuminen toimielinten kesken on edelleen joiltain osin epämääräistä.
Pitkällä aikavälillä taas on toivottavaa, että unionin rahapolitiikka helpottaisi euron muuttumista asteittain Euroopan paikallisvaluutasta dollarin kanssa tasavertaiseksi maailmanvaluutaksi. Tämä riippuu siitä, missä määrin euron ja dollarin vaihtokurssi heijastaa näiden kahden alueen taloudellisia oloja, sekä siitä, kuinka paljon unionin ulkopuoliset toimijat käyttävät sitä valuutta- ja rahoitustransaktioissaan.
Kolmas kysymys koskee euron vaikutuksia kansainväliseen rahajärjestelmään. Kansainvälisen kaupan ja valuuttojen keskeisen elementin poistuminen sekä aivan uuden valuutan käyttöönotto muuttanevat perin pohjin maailman valuuttojen asetelmaa yksinkertaistamalla sen kolmeen perusvaluuttaan. Tämä avaa rahan historiassa ennennäkemättömän vaiheen, johon liittyy suuri epävakaisuuden ja yhteentörmäyksien vaara, mutta myös suuria yhteistyömahdollisuuksia. Nämä mahdollisuudet voidaan ottaa huomioon uuden sopimuksen yhteydessä, joka edistää rahamaailman järjestäytymistä. Mietinnössä ehdotetaan, että Euroopan unioni ottaisi vastatakseen poliittisesta aloitteesta tässä asiassa.
Lopuksi - on luultavaa, että euron tullessa käyttöön huomattava osa Euroopan keskuspankkien dollarivarannoista vapautuu käyttöön. Silloin on tehtävä valinta euron ylisuojelupolitiikan, jolla nämä varat eristettäisiin, ja unionin kehitys- ja laajenemistavoitteita vastaavan, tehokkaan ja järkevän rahankäyttöpolitiikan välillä.

Pérez Royo
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, rahaliiton kolmannen vaiheen käynnistymiseen on enää 352 päivää. Perustamissopimuksessa määritellyt aikataulun peräkkäiset vaiheet ovat tähän asti edenneet suunnitelmien mukaan, ja voimme nyt todeta, että euro otetaan erittäin todennäköisesti käyttöön 1. tammikuuta 1999 Eurooppa-neuvoston Madridissa sopimien ehtojen mukaisesti ja että tähän kolmanteen vaiheeseen osallistuu alusta lähtien 11 jäsenvaltiota, toisin sanoen oikeastaan kaikki ne jäsenvaltiot, jotka eivät ole jättäytyneet sen ulkopuolelle. Tämä merkitsee sitä, että tuosta päivämäärästä lähtien eurosta tulee yhteinen valuutta noin kahdellesadalle miljoonalle unionin kansalaiselle. Näiden kansalaisten suhtautuminen yhteiseen valuuttaan on elintärkeä, jotta hankkeen lopullinen menestys voidaan varmistaa.
Rahaliiton eri vaiheissa rahaliittoon osallistuvat ovat täyttäneet sitoumuksiaan: valtiot ovat valmistelleet lähentymisohjelmiaan; komissio ja neuvosto ovat täyttäneet tehtävänsä säädökset sisältäviä asiakirjoja laadittaessa ja valvottaessa; Euroopan rahapoliittinen instituutti on perustettu ja se on toiminut säännöllisesti; parlamentti on tehnyt eurokysymyksestä painopistealueen keskusteluissaan; teollisuus, luottolaitokset ja pääomamarkkinat valmistautuvat uuteen todellisuuteen, jonka euron käyttöönotto tuo tullessaan.
On kuitenkin olemassa kysymysmerkkejä, jotka liittyvät kuluttajiin, euron varsinaisiin käyttäjiin. Raha, valuutta, ei ole ainoastaan taloudellinen käsite, vaan se on myös symbolinen, yhteiskunnallinen tekijä, elämän perusaines yhteiskunnassa, jonka muodostavat pohjimmiltaan juuri kansalaiset, ja nämä kansalaiset, jotka ovat tottuneet kansallisiin valuuttoihinsa, ovat puolestaan hyvin erilaisia, heillä on erilaiset koulutustasot ja hyvin erilaiset tavat ja tottumukset rahan ja maksutapojen käytön osalta.
Näille kansalaisille, yleisesti ottaen kuluttajille, euron käyttöönotto aiheuttaa monia ongelmia: euron käyttö siirtymävaiheen aikana; euroon osallistuvien kansallisten valuuttojen välinen vaihto kyseisen siirtymävaiheen aikana; lopullinen siirtyminen euroseteleihin ja -kolikkoihin kyseisen vaiheen lopussa; sopimusten ja erityisesti energia-, puhelin- ja sähköyhtiöiden kanssa tehtävien niin sanottujen standardisopimusten jatkuvuus, jne.
Olemme yrittäneet näitä kysymyksiä käsitellessämme lähestyä kuluttajien kannalta kaikkein edullisimpia näkökantoja, joita kuluttajajärjestöt ovat meille ilmaisseet, ja joissain tapauksissa on jopa esitetty tarkistuksia, jotka vahvistavat näitä näkökantoja ja joiden puolesta me olemme halukkaita äänestämään.
Meidän on ensinnäkin korostettava, miten merkittävä muutos tapahtuu 1. tammikuuta 1999. Vaikka setelit ja kolikot lasketaan liikkeelle vasta kolme vuotta myöhemmin, vuonna 2002, suuri muutos tapahtuu jo vuonna 1999.
On tärkeää hyödyntää siirtymävaihetta euron tehokkaan käyttöönoton varmistamiseksi, jotta kuluttajat tottuisivat ajattelemaan euroissa. Euroa voi käyttää maksutapana ensi vuoden 1. tammikuuta lähtien sekkeinä tai luotto- tai pankkikorttien välityksellä, ja on tärkeää rohkaista sen käyttöä ja varmistaa, ettei käyttäjille koidu siitä lisäkuluja.
Erityisen huolestuttava on kysymys vaihtokuluista tai -kustannuksista vaihdettaessa rahaa euroiksi. Mielestämme on selkeästi määrättävä, että vaihtoon ei sisälly minkäänlaisia kuluja tai kustannuksia; tämän osalta on sanottava, että neuvoston asetus on epäselvä tämän asian suhteen, ja näin ollen kehotimme päätöslauselmassamme komissiota ehdottamaan tarkistusta selventääkseen tätä kysymystä, joka ei vaikuta ainoastaan kuluttajiin itseensä vaan koko uuden valuutan uskottavuuteen.
Ehdotamme lisäksi, että tavaroiden kaksoishinnoittelulle laaditaan tarkat säännöt viimeisessä vaiheessa.
Lopuksi haluaisin korostaa erästä asiaa, joka on tuotu esille parlamentissa jo monta kertaa: euron menestys kansalaisten kannalta on sidoksissa siihen, missä määrin kyseiset kansalaiset itse uskovat yhteisen valuutan edistävän taloudellista toimintaa, kansalaisten hyvinvointia ja heitä askarruttavien suurten ongelmien, erityisesti työllisyysongelman, ratkaisemista.
Haluan lopuksi ilmaista luottavani siihen, että tässä keskustelussa samoin kuin muista tänä aamuna käsiteltävistä mietinnöistä käytävissä keskusteluissa tähdätään samaan.

Puhemies
Ottaen huomioon, että herra Stevens on esittelijä, annan puheenvuoron hänelle, koska hän vastoin tapojaan myöhästyi. Kollegoiden pitäisi olla täällä aina silloin, kun heitä kutsutaan, sillä muuten syntyy ongelmia.

Stevens
Arvoisa puhemies, pahoittelen sitä, että olen myöhässä. Minua haastateltiin tämän mietinnön johdosta, ja kelloni näytti väärin.
Tämä mietintö koskee tekniikan rajoituksia, mikä on ehkä tarkoituksenmukaista. On outo yhteensattuma, että Euroopan yhtenäisvaluutan käyttöönotto sattuu samaan aikaan kuin rahoitusalan palvelujen tekninen uudistus ja jopa itse rahan määritelmän uudistus. Sähkörahan käyttöönotto on yhtä suuri uudistus kuin itse yhtenäisvaluutta. Mietinnössäni olen tarkastellut, valitettavasti en kuitenkaan ratkaissut, kysymystä, voidaanko nämä kaksi prosessia yhdistää. Niiden yhdistäminen toisi mukanaan paljon hyötyä.
Euron käyttöönotto edellyttää eurooppalaisilta yrityksiltä paljon tietotekniikkasijoituksia. Olisi loogista yhdistää nämä sijoitukset sähkörahaa koskeviin edistysaskeliin, joko Internet-rahaan tai sähköisiin älykorttilompakoihin.
Kansalaisten vaikeuksia siirtyä kansallisista seteleistä ja kolikoista uusiin euroseteleihin ja eurokolikoihin voidaan merkittävästi vähentää luomalla olosuhteet, joissa seteleillä ja kolikoilla ei ole suurta merkitystä ja jossa rahaa käytetään lähinnä sähköisessä muodossa.
Lisäksi sähköisiin älykortteihin olisi mahdollista liittää laskentatehtävä, jotta kansalaiset voisivat laskea kauppojen uudet euroina ilmaistut summat Saksan markkoina tai Ranskan frangeina.
Sähkörahalla olisi tietysti myös muita vaikutuksia keskuspankkiin ja pankkivalvontaan. Minun on valitettavasti todettava, että komissio, Euroopan rahainstituutti ja kansalliset hallitukset eivät näytä olevan kovinkaan halukkaita käyttämään tällä alalla epäilemättä ilmenevää mahdollisuutta. Ne näyttävät päättäneen, että yhtenäisvaluutan käyttöönotto on niin suuri askel kansalaisille, että teknisen uudistuksen yhdistäminen siihen on aivan liikaa. Ne ovat päättäneet, että sähkörahaa ei todennäköisesti vielä oteta käyttöön Euroopan talouksissa 1. tammikuuta 2002 mennessä. Ne ovat luultavasti oikeassa näin arvioidessaan, jos ne suhtautuvat passiivisesti tähän kehitykseen. Haluan kuitenkin sanoa, että jos ne olisivat olleet aktiivisempia ja tunnustaneet tämän tekniikan suuret mahdollisuudet, tilanne voisi olla aivan erilainen - mutta olkoon!
Mietintöni tarkoitus on sen tähden melko vaatimaton. Sitä, mitä alun perin tarkoitettiin kannustimeksi, jotta komissio, neuvosto ja Euroopan rahainstituutti ryhtyisivät toimenpiteisiin, tulisi nyt pitää ainoastaan varoituslaukauksena. Euro tulee mullistamaan Euroopan talouden. Se lisää merkittävästi taloutemme kilpailukykyä maailmanlaajuisesti, mutta sähkörahan käyttöönotolla voi myös olla tämä vaikutus. Se, miten nopeasti Euroopasta tulee sähköinen markkinapaikka, vaikuttaa siihen, miten nopeasti Euroopasta tulee aito tietoyhteiskunta. Euroopan maailmanlaajuinen kilpailukyky riippuu loppujen lopuksi siitä, miten nopeasti voimme toteuttaa tämän. Joten katson, että menetämme nyt yhden mahdollisuuden.
Minä itse uskon, että arviot sähkörahan verkkaisesta käyttöönotosta voivat hyvinkin osoittautua vääriksi. Jos tarkastelette Yhdysvalloissa käyttöön otettua Internet-rahaa, huomaatte, että tämä on toteutunut paljon nopeammin.
Minun tehtäväni on ainoastaan varoittaa kumppanejamme komissiossa, neuvostossa ja jäsenvaltioiden hallituksissa, että meidän on tarkkailtava huolellisesti euron ja sähkörahan käyttöönoton välistä yhteyttä. Toivon, että aika pessimistinen arvioni ei osoittaudu oikeaksi.

Porto
Arvoisa puhemies, vaikka Euroopan unionin etu on tietenkin ensisijainen, euron luomisella voi olla suuri merkitys myös maailman muille alueille.
Näin voi tapahtua, koska kaikki viittaa siihen, että kyse tulee olemaan varsin vakiintuneesta valuutasta. Jo nyt lähes 30 % maailman maksuliikenteestä tapahtuu Euroopan eri valuutoissa. Mutta yhtenäisvaluutan merkitys on varmasti paljon suurempi, ja maksuliikenteen lisäksi sillä on enemmän käyttöarvoa myös rahoitussovelluksissa sekä keskuspankkien varantovaluuttana. Sitä paitsi on otettava huomioon, että Euroopan tärkeimpien valuuttojen käyttö on lisääntynyt viime vuosina samalla kun dollarin käyttö maksuliikenteessä on vähentynyt 50 %: sta 42 %: iin vuosina 1990-95, rahoitussovelluksissa 67 %: sta 40 %: iin vuosina 1981-95 ja varantovaluuttana 76 %: sta 6, 5 %: iin vuosina 1973-95.
Eurolle avautuvat näkymät korostavat siis entisestään Euroopan unionin vastuuta. On tärkeää, että eurosta tulee vahva ja vakaa valuutta, joka on asianmukaisesti tasapainossa. Siten voidaan estää haitat, jotka sen yliarvostus synnyttäisi eli viennin kärsiminen tai euron uskottavuuden heikkeneminen, joka johtaisi inflatorisiin seurauksiin.
Koska pyrkimyksenämme on, että euro hyväksytään maailmanlaajuisesti, on tärkeää ryhtyä laajoihin edistämiskampanjoihin eri puolilla maailmaa. Haluaisin kiinnittää herra komissaarin huomion erityisesti tähän asiaan, kuten valmistelemassani taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan kannassa esitetään. Parhaillaan käynnissä oleva Euroopan laajuinen kampanja on epäilemättä tärkeä, mutta se ei saa jättää varjoonsa maailmanlaajuista edistämiskampanjaa, jonka on sisällettävä muitakin tarpeellisia toimenpiteitä euron vakiinnuttamiseksi. Kampanja ja muut siihen liittyvät toimet eivät saa olla yhdenmukaisia kaikkialla, koska eri valtioiden tilanteetkin ovat keskenään erilaisia. Sen vuoksi mietinnössä mainitut globaaliset luvut euron yleisestä käytöstä jäävät melko sisällyksettömiksi.
Ei pidä sekoittaa toisiinsa esimerkiksi sellaisia alueita kuin euron ulkopuolelle jäävä Eurooppa ja suuri osa Afrikkaa, jotka tosiasiallisesti tai oikeudellisesti kuuluvat laajaan euroalueeseen, sekä Latinalainen Amerikka, Pohjois-Amerikka tai Aasia, missä ovat jollain tavoin merkittäviä näkymät, jotka avautuvat maksuliikenteessä, rahoitussovelluksissa ja keskuspankkien varantovaluuttana. Oireellinen enne siitä on Kiinan pankin ilmoitus, jonka mukaan euro tulee muodostamaan 30 % sen varannosta mantereella, missä edes jeni ei onnistu saamaan ylivaltaa. Sen vuoksi on tärkeää suunnata edistämistoimenpiteitä kaikkialle maailmaan.
Lopuksi - eurolle avautuu siis varsin merkittäviä näkymiä, ja se tulee vahvistamaan Euroopan asemaa maailmassa Euroopan itsensä ja koko maailmantalouden eduksi.

Cot
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron Friedrichin mietinnöstä oikeusasioita käsittelevän valiokunnan puolesta. Haluaisin onnitella komissaaria hänen tekemästään työstä ja ehkä vieläkin enemmän Giovanninin asiantuntijaryhmää, joka näyttää minusta valaisseen hyvin koko asiaa. Herra Friedrich ehdottaa päätöslauselmaa, joka on kunnianhimoinen, pitkä ja sisällöltään huomattava. Sen parempi!
Tästä mietinnöstä nousee hyvin vähän puhtaasti oikeudellisia kysymyksiä. Koska sopimusten jatkuvuutta koskeva ongelma jo ratkaistiin asetuksissa, joita hiljattain käsittelimme, on kyse pääasiassa määräyksistä, joita joko jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten tai ammatillisten järjestöjen on hyväksyttävä. Niinpä huomautuksemme koskevat etupäässä laajempaa oikeudellista kehystä, jonka on seurattava euron toteuttamista ja jonka markkinoiden alan osalta on tietysti kohdistuttava Eurooppa-yhtiöiden asemaan. Olisi hyödyllistä, jos tämä asema saataisiin vihdoinkin luotua, samoin kuin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten asema ja myöhemmin verotus yhdenmukaistettua.
Mitä kuluttajansuojaan tulee - kyseessä on Friedrichin laatiman päätöslauselman 23 kohta ja tätä aihetta käsitellään tietysti Péres Royon mietinnössä - sallittehan minun palaavan siihen, herra komissaari. Te tiedätte, että pidän hyvin tärkeänä kuluttajansuojaa petoksia vastaan mutta myös erehdyksiä vastaan, ja uskon, että on tärkeää kehottaa jäsenvaltioita laatimaan kevyitä pikkuriitojen sovittelurakenteita. Sen lisäksi ette onnistu välttymään tarpeelta ottaa uudelleen käsiteltäväksi jossakin vaiheessa ongelman, joka koskee rikosoikeudellista rangaistavuutta, kolmannen pilarin tai jopa yleissopimusten puitteissa. Kun euron toteuttaminen on nyt käynnistetty, on aika kantaa siitä huolta. Niinpä haluaisin kuulla teitä tässä asiassa.

Donnelly, Alan
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää esittelijöitä heidän työstään. Tulin tähän parlamenttiin vuonna 1989, ja olin Coxin ohella parlamentin ensimmäinen esittelijä, joka käsitteli talous- ja rahaliittoa. Olemme edistyneet huomattavasti teknisessä työssä, ja voimme vihdoin saattaa loppuun tämän tärkeän hankkeen. Jos tarkastelette näitä mietintöjä ja talous- ja rahaliiton edistämiseksi tekemäämme työtä, olemme nyt hankaluuksista huolimatta, mukaan lukien 1990-luvun lama, päätyneet pisteeseen, jossa talous- ja rahaliiton etenemistä ei voida enää pysäyttää.
Jos tarkastelette tärkeimpiä rahoitusalan toimijoita, huomaatte, että niiden viime vuosien strategiset päätökset perustuvat siihen olettamukseen, että EMU toteutuu. Olemme viime aikoina havainneet rahoitusalalla fuusioiden ja rakenneuudistusten aallon. Koko yksityisellä sektorilla on tehty huomattavia sijoituksia tietotekniikkajärjestelmien ajantasaistamiseksi ja henkilökunnan uudelleenkouluttamiseksi. Kaikki tämä ennakoi, että siirrymme talous- ja rahaliittoon tammikuun 1. päivänä 1999.
Tämä osoittaa, että kun Euroopan unioni asettaa itselleen selvät päämäärät ja realistisen aikataulun, voimme saada aikaan suuria asioita Euroopassa. Kun EMU-hankkeen ensimmäinen vaihe aloitettiin vuonna 1990, sillä oli selvät päämäärät. Sillä on ollut sopiva aikataulu, ja tietysti sen tähden yhtenäisvaluutta toteutuu 1. päivä tammikuuta 1999. Viimeistään neljän kuukauden kuluessa neuvosto tekee ratkaisevan päätöksen, ja parlamentin tehtävänä on katsoa eteenpäin tuosta 2. päivä toukokuuta tehtävästä päätöksestä ja EMU: n käynnistymisestä 1. päivä tammikuuta 1999, ja meidän on laadittava itsellemme uusi esityslista Euroopan parlamentissa. Meidän ei ole syytä olla itsetyytyväisiä siihen, että olemme luoneet yhtenäisvaltuutan, meidän on katsottava, miten tätä yhtenäisvaluuttaa sovelletaan ja minkälainen merkitys sillä tulee olemaan elämässämme.
Haluaisin esittää tänään joitakin ryhmäni ensisijaisia tavoitteita tuleville vuosille. Voimme oppia yhden tärkeän seikan Kaakkois-Aasian taloudellisista levottomuuksista. Valuutan on oltava vakaa, ja meidän on voitava osoittaa sen vakaus. Sen tähden vakaus- ja kasvusopimus on erittäin tärkeä. Meidän tässä parlamentissa on varmistettava, että tätä sovelletaan kurinalaisesti, jotta voimme puolustaa valuuttamme vakautta.
Toiseksi ryhmämme haluaa, että ryhdymme suurempiin toimenpiteisiin talouksien yhteensovittamiseksi. Haluaisin tänään sanoa komissaarille, sillä tiedän, että hänen yksikkönsä laativat parhaillaan taloudellista vuosikertomusta, että haluamme tietää tarkalleen, miltä uusi taloudellinen vuosikertomus tulee näyttämään. Minkälaisilta laajat taloudelliset suuntaviivat näyttävät tämän uuden vahvistetun taloudellisen yhteensovittamisen kannalta? Haluaisimme seuraavien viikkojen aikana keskustella teidän kanssanne varmistaaksemme, että tulevaisuuden laajat taloudelliset suuntaviivat ovat sellaisia, joita itse asiassa tarvitsemme tässä uudessa eurooppalaisessa ympäristössä.
Haluamme varmistaa, että Euroopan keskuspankki on itsenäinen. Kukaan tässä parlamentissa ei epäile sitä, mutta ei ole mitään syytä, miksi itsenäinen pankki ei olisi myös vastuuvelvollinen. Meidän on harkittava erittäin tarkkaan, erityisesti Randzio-Plathin mietinnön yhteydessä, miten järjestämme kyseisen pankin vastuuvelvollisuuden. Se on meidän tehtävämme Euroopan parlamentissa. Tämä tarkoittaa, herra puhemies, ja sanon tämän teille, koska olette parlamentin puhemiehistön jäsen, että meidän on uudistettava Euroopan parlamentin valiokuntien rakennetta. Me tarvitsemme Euroopan parlamenttiin pankkivaliokunnan, joka hoitaa rahoitusalaa ja Euroopan keskuspankkia ja joka vastaa Yhdysvaltojen kaltaisen valtion voimakasta pankkikomiteaa. Ryhmämme pyrkii tähän tavoitteeseen seuraavien kuukausien aikana.
Mikä kansallisten parlamenttien tehtävä tulee olemaan tässä aivan uudessa ympäristössä? Olemmeko niin röyhkeitä, että uskomme, että meidän ei tarvitse luoda suhteita kansallisiin parlamentteihin? Meidän on ainakin epävirallisesti luotava yhteydet kansallisiin parlamentteihin, ja ryhdyn seuraavien kuukausien aikana toimenpiteisiin tämän aikaansaamiseksi, ja toivottavasti kollegani istuntosalissa tekevät myös näin. Meidän olisi perustettava eurooppalainen talousfoorumi, jossa kansalliset parlamentit ja Euroopan parlamentin jäsenet voivat kokoontua ja tarkastella huolellisesti talouksien yhteensovittamista ja Euroopan keskuspankin roolia. Toivon, että muutamat tässä huoneessa olevista henkilöistä tulevat mukaan tähän pyrkimykseen.
Lopuksi haluaisin kommentoida asiaa kansalaisten ja kuluttajien näkökulmasta. Olemme tehneet teknisen työn, mutta emme ole vielä myyneet ajatusta yleisölle. Meidän tehtävämme Euroopan parlamenttina, teidän tehtävänne komissiona ja neuvostona on varmistaa, että 1. tammikuuta 1999 ja erityisesti 2002 mennessä kansalaiset hyväksyvät kaiken tekemämme työn ja yhtenäisvaluutan luomisen ja pitävät niitä myönteisenä.

Herman
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, puheenvuoroni on osoitettu erityisesti herra Ruffololle ja koskee mietintöä, jonka hän niin hyvin esitteli.
On tunnustettava, että valuutan sisäisen arvon ja ulkoisen arvon välisiä suhteita koskeva ongelma on ratkaistu perustamissopimuksessa suhteellisen huonosti. Perustamissopimuksessa näet määrätään, että keskuspankki määrittelee arvon, että sen tavoitteena on vakauttaa sisäiset hinnat ja siten valuutan sisäinen arvo, ja annetaan ymmärtää, että ministerineuvoston tai hallitusten tehtävänä on päättää suhteista ulkoiseen arvoon. Mutta tämä olettamus on kadonnut erittäin näyttävällä tavalla, koska markkinat sanelevat vastedes yksinomaan euron ja muiden valuuttojen väliset suhteet. Emme ole enää kiinteän vaihtosuhteen järjestelmässä. Tämä ongelma tosin pysyy mukana olevien ja ulkopuolelle jäävien maiden välillä, mutta se on vähäisempi. Dollarin, jenin, suurten kansainvälisten valuuttojen ja euron väliset suhteet muodostavat suuremman ongelman. Markkinoilla on ratkaiseva osa tässä asiassa, samoin kuin keskuspankilla ja sen määrittelemällä korkotasolla. Keskuspankki määrittelee ulkoisen arvon ja sisäisen arvon välisen suhteen.
Sisämarkkinoiden yhtenäistäminen vähentää riippuvuutta unionin ulkopuolisista maista, ja niin ollen voimme harjoittaa sellaista rahapolitiikkaa, joka on pääasiassa suunnattu sisäisiin tarpeisiin tarvitsematta alituisesti huolehtia vakaussuhteista ulkopuolisiin maihin, koska ulkomaankaupan osuus on tuolloin vielä 10-12 % bruttokansantuotteesta, mikä on suhteellisen vähän nykyisiin lukuihin verrattuna. Nykyisin jokaisen hallituksen on pidettävä huolta siitä, että sisäisen arvon ja ulkoisen arvon väliset suhteet vastaavat täysin vaihtokursseja, jottei aiheutettaisi valtavaa epäsuhtaa eikä häirittäisi taloutta. Tämä mullistus edellyttää sitä, että keskuspankki on vahva. Sen valta on jo nyt suurempi kuin Saksan keskuspankin ja sitä voidaan muuttaa ainoastaan 15 jäsenvaltion yksimielisellä päätöksellä.
Sen lisäksi mistään keskuspankkiin kohdistuvista seuraamuksista ei ole määrätty, mikä tuo esiin harvinaislaatuisen vakavalla tavalla sen rahapoliittista vastuuta koskevan ongelman. Tämä vastuu on sitä paitsi määritelty huonosti perustamissopimuksessa, jossa ei puhuta sanallakaan tavoitteista eikä määritellä rahavakautta, joka on hyvin suhteellinen käsite. Se, että on sekä tuomari että osapuoli, vahvistaa valtaa. Keskuspankilla, joka on jo nyt hyvin vahva ja voi käytännöllisesti katsoen tehdä mitä vain, ei tule olemaan ollenkaan tai todellakin vain hyvin vähän vastuuta eikä sitä vastaan voida käyttää pakotteita.
Miten siis parantaa tätä tilannetta? No, suurin ongelma on vaatia keskuspankin johtohenkilöiltä, että he asettaisivat ennakolta tavoitteet, että he sanoisivat: "Tällainen inflaatiotaso ja tällainen hintavakaus ovat mielestämme järkeviä, hyväksyttäviä ja yhteensopivia muiden tavoitteiden kanssa." Jos he sitoutuvat tähän, pystymme sanomaan heille puolta vuotta tai vuotta myöhemmin: "Olitte asettaneet itsellenne tällaisen tavoitteen. Saavutitte sen, mainiota!" tai "Ette saavuttanut tavoitettanne, selittäkää meille, mitä aiotte tehdä." Silloin syntyy vuoropuhelua, joka takaa tämän pankin vastuullisuuden ja demokraattisen legitiimisyyden. Se on yksi niistä olennaisista seikoista, joka meidän on ratkaistava kuullessamme eri ehdokkaita. Teemme heille tämän kysymyksen. Siitä syystä kuuleminen on ensisijaisen tärkeää, ja kiitän sekä puhemiehistöä että kollegoita, jotka toimivat niin, että tämä kuuleminen voi tapahtua parhaissa mahdollisissa oloissa.

Giansily
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, UPE-ryhmän puolesta haluan käyttää puheenvuoron kollega Ingo Friedrichin erinomaisesta mietinnöstä.
Komission ehdotus lähtee siitä periaatteesta, että markkinoiden yhdenmukaistaminen, joka tehdään samanaikaisesti euron käyttöönoton kanssa, on pääomamarkkinoita suuresti kiinnostava aihe.
Tämä ehdotus tulee sopivalla hetkellä, ja haluaisin onnitella tässä herra Friedrichiä hänen mietintönsä sisällöstä. Päätöslauselman 11 kohdassa muistutetaan perustellusti, että eläkerahastojen, henkivakuutusten ja jopa kiinteään omaisuuteen tehtyjen sijoitusten osinkojen maksu ja takaisinmaksu suoritetaan kansallisessa valuutassa, eli että suuren osan rahavaroista on pysyttävä kotimaassa kongruenssiperiaatteen mukaisesti. Itse asiassa rahaliiton ansiosta unionin koko valuutta-alue muuttuu kotimaiseksi, mikä laajentaa huomattavasti pääomainvestointien alaa. Juuri tässä ilmenee koko sen haasteen tärkeys, jonka unioni ottaa vastaan Yhdysvaltoihin nähden, mitä tulee pääomamarkkinoiden ja talletusten tulevaisuuteen maailmanlaajuisesti keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.
On elintärkeää Euroopan tulevaisuudelle, että unionin jäsenvaltiot tarkistavat esimerkiksi eläkerahastoinvestointeja koskevia tiukkoja määrällisiä rajoituksiaan euron lähellä olevan käyttöönoton suhteen.
Jos otan esimerkiksi Ranskan, rahoitusvälineiden sisäisten markkinoiden kaltainen työkalu tuo tässä ilmi koko merkityksensä. Ranskan futuurimarkkinoiden (MATIF), jotka ovat Euroopan suurimmat tai yhdet suurimmista, on voitava jatkaa kehittymistään ja kilpailuaan Yhdysvaltojen futuurimarkkinoiden kanssa. On myös pidettävä mielessä euron ratkaiseva merkitys, mitä kuukausittain tapahtuvaan velanmaksuun tulee. Toisaalta euromääräisten pääomien sisämarkkinat edellyttävät luonnollisesti sitä, että jo liikkeeseen laskettujen lainojen rahoituksellinen laatu säilytetään, mikä perustelee laajasti vakaussopimuksen hyödyllisyyttä, jotta jo liikkeeseen laskettujen lainojen takaisinmaksu taattaisiin lainanantajille vakioarvoisena.
Friedrichin mietinnössä käsitellään erityisesti euron käyttöönoton vaikutusta pääomamarkkinoihin. PohjoisAmerikan vapaakauppasopimuksen NAFTAn viimeaikaisten vastoinkäymisten valossa voidaan tehdä se päätelmä, että tuollainen vapaakauppa-alue, joka on pelkkä vapaakauppa-alue, voi johtaa umpikujaan. Se osoittaa oikeaksi yhteisön yhdentyneen talous- ja raha-alueen käytännön, joka on luotu tarkkojen ja yhteensovitettujen politiikkojen kokonaisuuden avulla ja jonka väsymätön kannattaja komissaari de Silguy on.
Meidän on pidettävä talous- ja rahaliittoa sekä yhtenäismarkkinoiden loogisena jatkona että Euroopan yhdentymisen ja laajentumisen pedagogisena työvälineenä. Euro edustaa Länsi-Euroopan maille dynamiikkaa, joka on kilpailujärjestyksen loppuun saattamisen dynamiikkaa. Tämän loppuun saattamisen ratkaiseva teko on liittyminen rahajärjestykseen. Rahaliitto edellyttää myös - ja ajattelen tässä Itä-Euroopan ystäviämme, joilla kaikilla on kutsumus tietyin ehdoin liittyä loppujen lopuksi unioniin - että yleiseurooppalainen lähentyminen on peräisin sekä kansainvälisestä joustavuudesta että siitä suunnitelmasta, joka talous- ja rahaliitossa esitetään Euroopan maille, jotka ovat osanneet voittaa epäilyt sitoutumiseksi päättäväisesti tulevaisuuden tielle.

Cox
Arvoisa puhemies, Euroopan demokraattisten ja uudistusmielisten liberaalien ryhmän puolesta haluaisin tarkastella Ruffolon mietintöä.
Olemme jo pitkän ajan tarkkailleet unionin taloudellista puolta, sillä olemme saamaan aikaan pyrkineet luomaan tarvittavat lähentymiskriteerit rahaliittoa varten. Tämä mietintö on saatu aikaan nyt, kun olemme melkein saavuttaneet tavoitteemme, ja on oikea aika kysyä, mikä on euron ulkoinen tehtävä ja rooli.
Yksi asia on erittäin selvä: uuden eurooppalaisen raha-alan avoimuus, vaikka se onkin täysin avoin kaupankäynnille, tulee olemaan hyvin erilainen yksittäisten jäsenvaltioiden talouksille. Itse asiassa juuri tässä yhteydessä maailmanlaajuisilla markkinoilla euro tarjoaa ehkä suurimmat mahdollisuudet Euroopan tulevaisuudelle ja erityisesti yhtenäismarkkinoille.
Valuuttakurssin osalta olen samaa mieltä esittelijän kanssa. Euron ulkoisen tehtävän kannalta vakaus on olennainen tekijä. Tässä yhteydessä poliitikkojen tehtävä on tarkastella talouden perustekijöitä reaalitaloudessa; politiikkojen tehtävä on saada aikaan sopivan tasoinen lähentymisaste; poliitikkojen tehtävä on määrittää halutun sisäisen hintavakauden taso. Kun nämä tekijät on määritetty, keskuspankin tehtävänä on yhdistää rahapolitiikat, eikä meidän tarvitse tässä vaiheessa käynnistää uudestaan vanhoja keskusteluja.
Euron ulkoiseen arvoon liittyvä epävarma ominaisuus on selvä: se on, miten nopeasti ja missä määrin eurosta voi tulla markkinoilla varantovaluutta ja mitkä olisivat tämän vaikutukset sisäpolitiikkaan, mikä tällä hetkellä perustuu arvailuun.
Liberaalipuolueen puolesta esitän yhteenvetona poliitikkojen ja pankin roolista, että antakaamme keisarille se, mikä keisarille kuuluu, ja pankille se, mikä on määritetty perustamissopimuksessa.

Seppänen
Arvoisa puhemies, esittelijä herra Ruffolo puhuu euron ja dollarin vaihtokurssin perustasapainosta. Ei saisi sulkea silmiä siltä, että tasapaino toukokuun ensimmäisenä päivänä tänä vuonna tai ensi vuoden ensimmäisenä päivänä ei ole pysyvä tasapaino vaan muuttuva. Kansantaloudet ovat dynaamisia, sillä ne ovat sidoksissa historiaansa ja riippuvaisia kansantaloutensa ja koko yhteiskuntansa rakenteesta. Tämän päivän perustasapaino pitää sisällään huomisen epätasapainon joillekin maille. Niinpä valuuttakurssi on toisille oikea ja toisille väärä.
Toivomus ja vaatimus suhdanteiden samanaikaistumisesta on perusteeton. Se ei voi käytännössä toteutua, kun maat ovat erilaisia. Niinpä meille on nyt tulossa Eurooppaan hallinnollispoliittinen eikä taloudellinen vaihtokurssi ja mekanismi.
Minä edustan suomalaisia eli kansaa, joka Euroopan unionin jäsenmaista suhtautuu kaikkein kielteisimmin EMUn tuloon. Suomi saadaan EMUun vain poliittisella väkivallalla, jota poliittinen eliittimme on valmistautunut käyttämään Dublinin kurisopimuksen mukanaan tuomien uusien sitoumusten hengessä.
Dublinin sopimuksesta ei tehty päätöksiä eri maiden parlamenteissa hyväksyttäessä Maastrichtin sopimuksia. Sen velvoitteet ja kuri ovat Euroopassa uusia. Siksi meidän pitäisi järjestää EMUsta kansanäänestys kaikissa niissä maissa, jotka ovat siihen menossa. Sitä vaatii jo demokratia.
EMU on taka-askel eurooppalaisen demokratian tiellä. Sillä ei ole minkäänlaista parlamentaarista tai demokraattista valvontaa. Kuusijäseninen erottamaton johtokunta tekee päätöksiä 370 miljoonan ihmisen puolesta, ilman että heille on kansanäänestyksissä annettu siihen valtakirjaa.

Hautala
Arvoisa puhemies, mielestäni ei ole liioittelua sanoa, että me olemme vallankumouksen edessä. Sen tekijöitä ovat tänään käsiteltävät asiat, euron voimaanastuminen ja sähköraha. Lisäisin tähän vielä kaksi tekijää: Internetissä lisääntyvä kauppa, joka saattaa haastaa valtioiden mahdollisuuksia kerätä veroja ja rahoittaa hyvinvointivaltiota sekä vuosi 2000, joka saattaa aiheuttaa tiettyjä häiriöitä tietokonejärjestelmiin. Kaikki nämä tekijät yhdessä vaikuttavat siihen, että kaikki talouden toimijat muuttavat varmaankin käyttäytymistään. Kyse on paljolti myös psykologiasta. Tämä koskee varmasti yrityksiä, julkista sektoria ja kuluttajia.
Tämän vuoksi on paljon arvaamattomia tekijöitä, jotka voivat vaarantaa Euroopan unionin talouden. Sen takia kannatan ehdottomasti Alan Donnellyn tekemää ehdotusta siitä, että myös parlamentissa olisi jonkinlainen pankkivaliokunta joka keskustelee näistä kysymyksistä. Se voisi olla tärkeää myös eräänlaisen riskitietoisuuden kehittäjänä, koska riskitietoisuutta tässä tilanteessa erityisesti tarvitaan.
Herra Friedrich mainitsee erään toivoa herättävän tekijän omassa mietinnössään: kun kansallinen valuuttariski poistuu, niin silloin poistuu tietenkin myös yksi tekijä, joka vaikuttaa korkoerojen kasvamiseen. Tällä voi olla vakauttavaa vaikutusta.
Lopuksi haluaisin sanoa, että Euroopan unionin on nyt uskallettava luoda rahaliiton vastapainoksi myös yhteistä talouspolitiikkaa erityisesti verotuksen alalla, mutta myös jotta voidaan puolustaa eurooppalaista talouspoliittista mallia. Se poikkeaa yhä selvemmin muiden alueiden malleista. Tässä olisi erittäin tärkeää luoda mekanismeja, joilla voidaan varmistaa, että talouden eriaikaisesta kehityksestä johtuen lamaan sukeltavat euromaat eivät joudu kohtuuttomiin taloudellisiin vaikeuksiin.

Scarbonchi
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, käytän puheenvuoron erityisesti Stevensin mietinnöstä.
Melkein mikään ei enää estä sähkörahan käytön leviämistä Euroopassa, paitsi Euroopan poliittisten ja taloudellisten päättäjien itsepäinen vaitiolo ja jahkailu. Onnittelen siis talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevää valiokuntaa ja sen esittelijää herra Stevensiä tästä aloitteesta sen pohtimiseksi, mikä näyttää todellakin yhdeltä tärkeimmistä haasteista huomisen yhteiskunnalle, eli miten valvoa sähkörahaa.
Todellakin niiden kahden vallankumouksen valossa, jotka parhaillaan mullistavat perinpohjin eurooppalaisia rahoituskäytäntöjä - tarkoitan yhtenäisvaluutan luomista ja digitaalisen rahan kehittämistä - kuinka olla kuvittelematta muiden maksumuotojen ilmaantumista ja varsinkin itse rahan, pankkien ja valvontaviranomaisten aseman uudelleenmäärittelemistä?
Viime vuosien pyörre televiestinnän alalla on muuttanut perinpohjaisesti pankkitoimintaa. Sähköinen pankkitoiminta on jo juurtunut kuluttajakäytäntöihin Belgiassa "Proton" -kortin runsaan käytön myötä. Samoin käy pian Ranskassa postin markkinoiman sähköisen lompakon myötä.
Kuten kollegat jo sanoivat, voimme vain iloita magneettikortin vaihtumisesta älykorttiin, joka voidaan heittää pois, ladata uudelleen tai jossa on sen jälleenaktivoinnin mahdollistava toiminto. Virtuaalilompakolla pitäisi olla hyvä tulevaisuus; sillä on lukuisia etuja. Älykortilla, joka on tarkoituksenmukainen eurooppalaisille kuluttajille ja kauppiaille, on myös se etu, että se rauhoittaa käyttäjää ylläpitämällä virtuaalitilin katetta rahasiirroin hänen luottokortiltaan. Enää ei siis ole tarpeen paljastaa luottokortin numeroa tai heittää pois automaatin antamaa kuittia rahaa nostettaessa.
Mutta jos Eurooppa on tällä hetkellä älykorttiteknologian kärjessä - kuten esittelijä perusteluissaan muistuttaa - eikö sähkörahan muodossa oleva raha ole sen hallussa? Päinvastoin kuin esittelijä - sanoessani näin viittaan perustelujen C kohtaan - olen sitä mieltä, että kauppataistelu tulee raivoamaan internetin alalla pikemminkin kuin virtuaalilompakon alalla siitä yksinkertaisesta ja hyvästä syystä, että internetin alalla Yhdysvallat johtaa orkesteria.
Eikö vaara ole silloin suuri, että näemme monikansallisten televiestintäyritysten riisuvan kansalliset pankkiviranomaiset tai tulevan Euroopan keskuspankin niiden valvontavallasta seuraavina 20 vuotena? Samalla hetkellä, kun pohdimme tätä kysymystä ja kun hallituksemme pysyvät mykkinä, ovat suuret toimenpiteet jo alkaneet Atlantin tuolla puolen. Liittoutumilla, joita syntyy suurten amerikkalaisten monikansallisten multimediayritysten ja tärkeimpien maailmanlaajuisten laitosten välillä, jotka ovat erikoistuneet pankkikortilla tapahtuvien pankkisuoritusten käsittelyyn - olkoonpa kyseessä liittouma Netscape Communicationin ja First Datan välillä tai Microsoftin ja Visa Internationalin välillä - on ainoastaan yksi tavoite: alistaa kaikki, mukaan lukien eurooppalaiset, joita olemme, hegemoniansa alle.
Yhdysvalloissa monikansalliset yritykset, joilla on Valkoisen talon tuki, ovat jo kauan sitten ymmärtäneet, että kybertalouden valvonta ottamalla teknologian hallinnan yksinoikeudekseen, antaisi niille mahdollisuuden voittaa sen ainoan taistelun, jolla näyttää olevan arvoa: tiedotusvallankumouksen taistelun.
Soitan siis hälytyskelloa, kun siihen vielä on aikaa: yhtenäisvaluutan toimivuus, unionin kilpailukyky ja Euroopan rahoitusjärjestelmän vakaus edellyttävät sitä, että hallitsijamme ryhtyvät kiireellisiin toimiin.

De Rose
Arvoisa puhemies, Pérez Royon mietintö on mielenkiintoinen, mutta eikö sellaisen päätelmän tekeminen ennenaikaisesti, että euron vaikutukset kuluttajille ovat myönteiset, osoita hyväuskoisuutta?
Hintojen vertailusta itse unionin sisällä tulee tosiasiassa helpompaa. Jos siitä päätellään, että tämän hintojen vaihdon hetkellä hintoja lasketaan kuluttajan hyväksi, se on osoitus optimismista, josta en ole samaa mieltä. Pelkään jopa, että silloin avautuu tilaisuus pyöristää hintoja ylöspäin. Älkäämme unohtako myöskään sitä tosiasiaa, että Ranskassa 35 vuotta uuden frangin käyttöönoton jälkeen - yksi frangi vastasi sataa entistä frangia - useat ranskalaiset puhuvat ja laskevat yhä niissä frangeissa, jotka olivat käytössä vuoteen 1960 saakka. Kuvitelkaa silloin näiden ihmisten osalta, millaista on heidän kansallisen rahansa muuntaminen 6, 05 frangin perusteella kolmine numeroineen pilkun jäljessä! Älkäämme vähätelkö myöskään niitä hankaluuksia, joita aiheutuu euroon siirtymisestä ikääntyneille tai lukutaidottomille ihmisille.
Kun esittelijä puhuu meille siitä osasta, johon suuret palvelujen tarjoajat joutuvat, hän tuntuu unohtavan, että jos on suhteellisen helppoa allekirjoittaa pankkien välinen maksumääräys sähkölaskunsa maksamiseksi, jossa toinen summa on kansallisessa valuutassa ja toinen euroissa, niin perheenäidille on sitäkin vaikeampaa laskea sitä, kuinka paljon hän voi käyttää ostoksiinsa rahaa jokapäiväisessä elämässään.
Sen lisäksi meidän on esitettävä itsellemme seuraavat kysymykset. Ensiksi, kuinka arvioida tarkasti jokaisen toiminta-alan jokaisen yrityksen osalta ne todelliset hinnat - eivätkä kuvitteelliset - joita aiheutuu euroon siirtymisestä, jotta niitä voitaisiin vähentää mahdollisimman paljon? Toiseksi, mikä on muuntamisprosessia koskevan valvonnan tarkka soveltamisala? Kolmanneksi, kuinka taata todellinen kilpailu palvelujen tarjoajien välillä ja estää jokainen perusteeton hintojen korotus? Neljänneksi, kuinka taata kaikille kuluttajille yhtenäisellä tavalla se, että kustannukset eivät heijastu yhtään hintoihin?
Nämä ovat kaikki kysymyksiä, jotka vielä tällä hetkellä ovat yhä vailla vastauksia tai jotka herättävät epätarkkoja vastauksia.
Lopuksi sanon, että sen innostuksen ohella, jota "euroa hinnalla millä hyvänsä" - joka ei ole huonoa sanaleikkiä - kannattavat osoittavat, olisi aika antaa joitakin takuita kuluttajille, joiden ostovoimaa Maastrichtin ehtoihin pyrkiminen on jo merkittävästi heikentänyt.

Féret
Arvoisa puhemies, tämän optimismia pursuavan mietinnön ei pidä saada meitä unohtamaan sitä, että yhtenäisvaluutan syntyminen on pakottanut maamme harjoittamaan tiukkaa säästäväisyyspolitiikkaa, politiikkaa, joka on tervetullut vuosia kestäneen väljän budjettipolitiikan jälkeen, joka aiheutti - etenkin Belgiassa - tähtitieteellisen julkisen velan. Tämä säästäväisyys on kuitenkin haitannut ankarasti kaikista heikoimmassa asemassa olevia, joiden elinoloihin euro ei lupaile minkäänlaista parantumista.
Samanaikaisesti, jos on uskomista Ranskan tasavallan presidentin Monacon ruhtinaalle viime vuonna tekemiin lupauksiin, neuvoston ja komission arvellaan harkitsevan vakavissaan euron käyttöoikeuden myöntämistä ruhtinaskunnalle - samaan aikaan kun tämä suosii jättiläismäistä verojen kiertämistä unionin jäsenvaltioiden kustannuksella - ilman, että Monacon asukkailta vaaditaan vähäisintäkään rahallista ponnistelua. Tämä rikkaille annettu lahja on moraaliton teko ja loukkaus heikommassa asemassa olevia kohtaan, joiden on vielä hyvin pitkään jatkettava vyön kiristystä.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, elämme euroaikaa jo vuoden kuluttua. Tästä ajasta olisi syytä tulla kultainen aikakausi, jona kansainväliset valuutat kytkeytyvät toisiinsa rahan vakauden ilmapiirissä. Vaikka olenkin herra Ruffolon, esittelijän, tavoin sitä mieltä, että on erittäin vaikeaa lyhyessä ajassa saavuttaa tasapainoiset ja vakaat rahoitusolot, meidän on kuitenkin erittäin nopeasti päästävä siihen - ja Aasian kriisi osoittaa sen erittäin selvästi - että tässä maailmassa on ylipäänsä vielä olemassa poliittisia ohjausmekanismeja, jotka myötävaikuttavat siihen, etteivät valuuttojen myllerrykset uhkaa reaalitaloutta aiheuttaen haittaa työntekijöille ja maailman hyvinvoinnin taloudelliselle kehitykselle. Sen vuoksi uskon, että Euroopan rahaliitto ei pelkästään auta todella pääsemään nykyisten maailmanvaluuttojen järkevään kilpailutilanteeseen vaan että se auttaa samanaikaisesti luomaan kansainvälistä vakautta rahamarkkinoille ja synnyttämään maailmanvaluuttojen arvojen normaalitilan toisiinsa nähden suhteessa kaupan ja talouden tilaan. Euroopan parlamentti, samoin kuin Euroopan komissio, pitää sen vuoksi oikeutetusti tärkeänä euron vakautta ja kansainvälistä ulottuvuutta.
Olen erittäin pahoillani siitä, ettei ministerineuvosto ole tähän mennessä kyennyt tekemään selväksi, että Euroopan unioni puhuu euroaikana raha-asioista yhdenmukaisesti. Me emme siis voi olla rahaliitossa ja olla siitä huolimatta kansainvälisissä rahoituslaitoksissa tai G 8- tai G 10 -kokouksissa erimielisiä. Olemme joutuneet kokemaan katkerasti, että näin tapahtui tappioksemme Uruguayn kierroksella ja Maailman kauppajärjestössä. Emme saa toistaa tätä virhettä raha-asioissa. Toivon, että myös komission asema vahvistuu euron kansainvälisen ulottuvuuden yhteydessä.
On myös oikein, että Euroopan parlamentti osoittaa tämänpäiväisessä keskustelussa, että on tärkeää, ettei pelkästään haluta Euroopan rahaliittoa vaan että siihen myös valmistaudutaan huolellisesti, jotta ihmisiltä poistetaan pelot, joita Euroopan rahaliiton vastustajat helposti käyttävät hyväkseen välittämällä ihmisille sellaisen kuvan, että rahaliitto onkin rahauudistus, minkä vuoksi ihmisten on oltava huolissaan rahan arvosta, ostovoimastaan. Meidän on tehtävä valmistelujen avulla selväksi, että rahaliitto tarkoittaa todella samanarvoisten valuuttojen yhdistymistä, jotta kaikkialla Euroopan unionissa voitaisiin maksaa samanarvoisella rahalla. Ihmisille, jotka ovat kiinnostuneita rahan vakaudesta ja joiden on luonnollisesti myös saatava nähdä säästöjensä ja tulojensa olevan turvassa, voi tällöin samalla selvitä, että tämä huoli rahaliittoon valmistauduttaessa otetaan huomioon. Sen vuoksi on niin tärkeää, että me Euroopan parlamenttina otamme rahaliiton puitteissa huomioon myös kuluttajansuojaan.
On tärkeää, että komissio esittää lopultakin nykyistä euroa koskevaa lainsäädäntöä täydentävän asetuksen, jossa määrätään kansallisista valuutoista Euroon siirtymisen maksuttomuudesta, että kaikenlainen vilppi ja väärinkäytökset muunnoksissa estetään ja että ennen kaikkea säädellään asetuksella myös sitä, että meillä on kaksinkertaiset hinta- ja arvomerkinnät. Kansalaiset on todella otettava mukaan matkalle Euroopan rahaliittoon, eikä heidän pelkojaan pidä lietsoa. Tämä onnistuu vain, jos euron käyttöönottoa edeltävässä vaiheessa ja ennen euron ja kansallisen valuutan rinnakkaisvaiheen loppumista on todella luettavissa ja seurattavissa, mitä tavara, palvelu tai julkiset palvelut maksavat euroina ja kansallisena valuuttana laskettuina.
Me Euroopan parlamenttina vaadimme, herra komissaari, sitä jo viime vuonna. Uskon, että rahaliiton menestystäkin, joka pitää voida päätellä markkinoiden hyväksynnän lisäksi myös kansalaisten hyväksynnästä, edistää se, että saamme nyt lopultakin tämän asetuksen komissiolta. Euro on lopulta kaikkia varten, ja siihen meidän on myös pyrittävä nopeasti Euroopan tasolla lakeja säätämällä.

Langen
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluan jatkaa siitä, mihin rouva Randzio-Plath lopetti, eli kysymyksistä, joita herra Pérez Royon mietintö käsittelee: euro ja kuluttajansuoja. Pidän tärkeänä sitä, että myös komissio ottaa kuluttajansuojan riittävästi huomioon, mutta pitäisin liioittelua tarpeettomana.
Rouva Randzio-Plath, tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, että kaksoishinnoitteluvelvoite ja sen laajeneminen, joka, kuten Pérez Royon mietinnössä toivotaan, tulee voimaan kolmannen vaiheen alussa - siis 1.1.1999 - aluksi mahdollisesti vapaaehtoisena mutta sitten, jos kaikki ei suju tyydyttävästi, asetuksen avulla painostamalla on luonnollisesti asia, joka oleellisesti vaikuttaa kaupan kuluihin ja voi nostaa niitä selvästi. Sen vuoksi haluaisin varoittaa antamasta kuluttajansuojalle tällaista ulottuvuutta. Kollega Pérez Royon ehdotuksessa, joka on monissa kohdissa hyvä ja järkevä ja jota tuen täysin, lukee 14 kohdassa, että komissiota pyydetään perustamaan paikallisia seurantakeskuksia. Mikä ihmeen ajatus se on? Tarvitsemmeko paikallisia seurantakeskuksia? Se joka ehdottaa sellaista - ja mahdollisesti se saa tämänpäiväisessä äänestyksessä vielä enemmistön tuen - ei ole ymmärtänyt, että EY: n perustamissopimuksen 235 artiklan mukainen EU: n asetus säätelee ilman muuta kaikkia siviilioikeudellisia asioita: sopimusten jatkuvuutta, ecun muuttamista euroksi suhteessa 1: 1, pyöristysmääräyksiä. Tarkoitan, että kaikkialla, missä vallitsee kilpailu - ja kaupassa näin on koko Euroopassa - missä tarjousten tekijät osoittautuvat markkinoilla luotettaviksi ja joutuvat todistamaan luotettavuutensa, he eivät voi pitkään käyttää kieroja keinoja. Se nimittäin kiinnittää kuluttajien huomion.
Olen hieman sitä vastaan, että kauppaa nimitetään yleistäen mahdolliseksi rikoksentekijäksi ja kuluttajia mahdollisiksi tolloiksi. Kaikilla kuluttajilla on olemassa vain yksi vaihtokurssi vanhasta kansallisesta valuutasta euroon. Yksi! Kaikki kuluttajat saavat tietää sen 4. toukokuuta 1998, eikä ole puhettakaan siitä, että sitä voitaisiin säädellä vapaaehtoisilla sopimuksilla. Taskulaskimiin tulee lisänäppäin. Niitähän onkin jo olemassa. Se ei siis ole ongelma, ja uskallan ennustaa, että kuluttajat ovat 48 tunnissa, ehkä jo 24 tunnissa tajunneet tämän vaihtokurssin ja sen, ettei sitä pysty kukaan enää muuttamaan.
On olemassa yksi poikkeus eli monopolit, ennen kaikkea julkisen vallan monopolit. Siinä on varottava, ettei euron käyttöönottoon liity peiteltyjä hinnankorotuksia. Tässä mielessä emme saisi liioitella kuluttajansuojaa, vaikka sitä tarvitaankin.

Gallagher
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin onnitella esittelijöitä heidän mietinnöistään.
Uskon, että talous- ja rahaliiton onnistuminen riippuu suuresti siitä, millä tavalla kansalaisemme ovat valmistautuneet yhtenäisvaluutan käyttöönottoon. Meidän on vain puhuttava valitsijoillemme tämän tunnustamiseksi. Kansalaiset ovat huolestuneita. Meidän on sen tähden varmistettava, että eurosta tiedotetaan ja että väärinymmärrykset korjataan. Tämä on tietysti unionin ja jäsenvaltioiden hallitusten velvollisuus. Pyydän komissiota tänään hyväksymään ja rahoittamaan kansallisen ja eurooppalaisen " euron kuumalinjan" kuluttajien ja liike-elämän etujen suojaamiseksi, kun käynnistämme tämän suuren aloitteen. On olennaista, että järjestämme tiedotus- ja koulutuskampanjoita kaikille kansalaisillemme sekä liikeyrityksille. Euroopan kansalaisille on vakuutettava, että yhtenäisvaluutta ei ole heidän etujensa vastaista eikä heidän maansa etujen vastaista. Heille on vakuutettava, että euro vahvistaa talouksiamme ja että se osoittaa Euroopan todellisen vahvuuden maailmalla ja johtaa alhaisempaan korkotasoon ja täten kansalaisille jää enemmän rahaa taskuun.
Euron käyttöönoton yhteydessä on olennaista, että vakuutamme, että sen käyttöönoton kustannukset eivät tule rasittamaan kuluttajaa. Lukuja on pyöristettävä alaspäin kuluttajien eduksi. Kun hinnat muunnetaan, kuluttajille on osoitettava, miten helposti muuntaminen voidaan laskea jäsenvaltion valuutasta euroon. Kaksoishinnoittelu on tärkeää, ja se tulisi ottaa käyttöön ennen tammikuuta 1999. On tärkeää, että kuluttajat tottuvat hinnoitteluun ennen vuotta 2002. On erittäin tärkeää, että väärennetyt rahat havaitaan, mukaan lukien koneiden väärennetyt kolikot.
Yksi euron huomattavista eduista on se, että se sallii minun maani ja muiden maiden kuluttajien verrata tuotteiden ja palvelujen hintoja, myös matkailutuotteiden hintoja. Irlannin länsi- ja pohjoisosassa vietetyn loman kustannukset osoittautuvat todellakin erittäin pieniksi. Se helpottaa myös rajat ylittävää kaupankäyntiä. Uskon, että euro antaa myönteisen piristysruiskeen kilpailulle. Se varmistaa hinnoittelun avoimuuden; se varmistaa valuuttakurssin ja korkotason vakauden; se vähentää valuuttaspekulaatiota ja edistää työllisyyden paranemista.
Uskon, että kansallisten viranomaisten on varmistettava, että euron käyttöönoton todellisista kustannuksista annetaan riittävästi ja järkevää tietoa ja että kuluttajille annetaan riittävästi tietoa kilpailun varmistamiseksi ja epäoikeutettujen hinnankorotusten havaitsemiseksi ja estämiseksi - sen tähden pyydän " euron kuumalinjaa" .
Lopuksi, kuten olen jo todennut tässä parlamentissa, eurosetelien on sovelluttava näkövammaisille. Meidän kaikkien velvollisuus on varmistaa se.

Nordmann
Arvoisa puhemies, sitä mukaa kun määräpäivät lähestyvät, joidenkin toimien merkitys muuttuu joskus.
Talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen suunnittelusta tulee piakkoin kuluneeksi kymmenisen vuotta. Sen jälkeen on tapahtunut joitakin, varsinkin teknologisia muutoksia, joiden vuoksi voimme miettiä tämän kolmannen vaiheen realistisuutta, etenkin sen kolmen vuoden ajanjakson toteutettavuutta, jonka aikana joudumme elämään jonkinlaisessa rahallisessa ristiriidassa - sanoisin jopa jakomielisyydessä - jokapäiväisessä elämässä käytössä olevan kansallisen valuutan ja sen välillä, että euro hallitsee jo hyvin laajasti käteisen rahan käyttöä.
Siksi mietin sitä, eikö olisi syytä pohtia mahdollisuutta nopeuttaa prosessia, varsinkin kun vuoden 2000 suuri tietokonemullistus tekee välttämättömäksi kaikkien tietokonejärjestelmien sopeuttamisen, ja kun voimme varautua siihen, että juuri taloudellisista syistä euron käyttö ja joka tapauksessa sen esillepano tosiasiassa kiihtyy joillakin jokapäiväisen elämän alueilla. Siksi uskon, että olisi kiintoisaa, että komissio voisi tarkastella niitä poliittisia ja teknisiä esteitä, jotka ovat mahdollisesti prosessin nopeuttamisen tiellä ja että se voisi ehdottaa tai ainakin pitää neuvoston ja päätöksiä tekemään joutuvien käytettävissä ne seikat, jotka mahdollistavat prosessin tiivistämisen.
Herra puhemies, lopetan sanomalla, että on tilanteita, joissa varovaisuus saa joskus lisäämään vauhtia. Se on totta puheen pitäjän osalta ja se voi olla totta myös rahapolitiikan osalta.

Puhemies
Tahtoisin jälleen kerran selventää erästä seikkaa. Ymmärrän hyvin, että teidänkin kaltaisenne puhujan, herra Nordman, on mahdotonta kehitellä ajatuksianne yhdessä minuutissa. Olen toistuvasti kehottanut poliittisia ryhmiä olemaan antamatta minuutin puheaikoja. Kysymys on myös kollegoiden kunnioittamisesta. Valitettavasti teille on annettu minuutin puheaika, tilanne on hankala sekä teille että puhemiehistölle. Samoin meillä on ohjelma, jota pitäisi noudattaa. Yksi minuutti ei kuitenkaan voi olla kahta minuuttia.

Theonas
Arvoisa puhemies, kaikki neljä käsiteltävänä olevaa mietintöä ilmentävät yleistä euforiaa yhteisen valuutan voimaan tulemisen johdosta. Kuitenkaan emme saa unohtaa, että pyrkimykseen vahvistaa euron asemaa kansainvälisenä valuuttana ja sen vakauden turvaamiseen kansainvälisillä markkinoilla liittyvät tiukan talouspolitiikan kuuri hamaan tulevaisuuteen, ankara julkistaloudellinen kuri, vakauttamissopimusten määräykset ja lopuksi se, että tämä tapahtuu työmarkkinoiden järjestelmällisen alasajon ja työntekijöiden sosiaaliturvan ja sosiaalioikeuksien supistamisen kautta. Samaan aikaan kehityskulut maailman rahamarkkinoilla aiheuttavat suurta huolta poisjäävien maiden talouksille.
Komissiolla on velvollisuus tutkia seuraukset ja voimakkaat sivuvaikutukset heikommille talouksille, kuten esim. Kreikalle, mutta myös muille euron ulko- tai sisäpuolelle jääville maille, jotka ovat haavoittuvaisia kansainvälisen keinottelun paineille. Euroopan kansat ja työväestö eivät voi hyväksyä, että heidän tulevaisuudeltaan viedään pohja euron nimissä ja että eurooppalaisten pankkien luottopääoma saisi tavoittelemansa kovan valuutan ja pääsisi pelaamaan keinottelupelejään maailman rahamarkkinoilla. Tästä syystä Euroopan työväestö ja kansat tulevat reagoimaan, arvoisa puhemies, ja tästä syystä niiden huolestuneisuus pitäisi ottaa huomioon.

Wolf
Arvoisa puhemies, meidän tulisi sanoa jotain tämän vallankumouksen taloudellisesta sisällöstä, jonka puolesta täällä joka puolella vannotaan. Uskon, että se on suoranainen lainarahan aluevaltaus, joka samanaikaisesti näyttää lainarahan käytön kaikinpuolisen leviämisen. Se, että Aasian kriisi uhkaa juuri nyt lainarahaa maailmanlaajuisesti, on vain tämän ilmentymää. Saavutamme sen myötä rahavirtojen ja pelkästään siitä saatujen ensisijaisten tulojen reaalitaloudesta itsenäistymisen uuden vaiheen, ja samalla saavutamme uuden vaiheen myös eriytyneeseen maailmanyhteisöön, jolla on yhä enemmän maailmanlaajuisia ongelmia ja maailmanlaajuista vastuuta, kuuluvien taloudellisten rakenteiden aineellisessa lisääntymiskyvyssä. Juuri tässä yhteydessä olemme ottamassa käyttöön euron.
Herra Ruffolo, vakaa ja uskottava euro ei yksin ratkaise keskipitkäksi ja pitkäksi ajaksi, eikä edes ensi sijassa, rahapolitiikan ongelmia. Se ratkaisee sen, kuinka uskottava Euroopan unioni on, ja uskottava tarkoittaa tässä yhteydessä sitä, kuinka hyvin se kykenee löytämään demokraattisesti kestäviä ratkaisuja tulevaisuuden ongelmiin.
Olen vieläkin vakuuttunut siitä, että tämä yhteiskunnan vallankumouksellisen mikrotaloudellistamisen uusliberaali projekti sellaisena kuin herra Stevens sen meille esitteli, jonka tarkoituksena on muuttaa kaikki suhteet ostamiseksi ja myymiseksi, velkojan ja velallisen suhteeksi eli markkinasuhteiksi, ei ole sopiva takaamaan tällaista kestävyyttä tulevaisuudessa, mikä tarkoittaa sitä, ettei meidän pidä tarkastella kansalaisia pelkästään kuluttajina. Tiedämme, että projekti on tällä välin, herra Donnelly, muuttunut todella mahdottomaksi pysäyttää. Euro otetaan käyttöön! Nyt on kyse siitä, mikä on edelleen mahdollista, vaikka Luxemburg I ja Luxemburg II tuottivat vain epätyydyttäviä tuloksia, nimittäin korjausten tekemisestä niihin ehtoihin, joiden vallitessa euro otetaan käyttöön.
Voin käsitellä asiaa tässä vain sähkösanomatyyliin. Tarvitsemme tehokasta eurooppalaista työllisyyspolitiikkaa. Tarvitsemme talouspolitiikan yhteensovittamista tavalla, joka on muutakin kuin paperin tuottamista ja luo todella toimintaympäristöjä ja tavoitteita. Tarvitsemme sisämarkkinoiden polkuhinta- ja sijaintipaikkakilpailun kaikkien muotojen lopettamista, oli kyse sitten veroista, ekologisista vaatimuksista, sosiaaliturvasta tai tukiaisista. Tarvitsemme Euroopan keskuspankin ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän sisällyttämistä laajaan yhteiskuntaja talouspoliittiseen prosessiin. Tarvitsemme toisin sanoen mikrotaloudellisen vallankumouksen sijasta rohkeutta demokratian lisäämiseen, myös juuri talous- ja sosiaalipolitiikassa antaaksemme näin nyt aktiivisille kansalaisille voimaa ja tulevaisuuden näkymiä.

Blokland
Arvoisa puhemies, parlamentti voisi tehdä hyvän vaikutuksen tämän EMUsta käytävän keskustelun avulla. Taloudellisessa mielessähän Eurooppa on myötätuulessa. EMUun osallistuvien maiden määrää ei ole vielä koskaan arvioitu niin korkeaksi. Italian, Espanjan ja Portugalin mukaantulo on näköpiirissä. Ranskan ja Saksan on nostettava kaikki purjeensa, mutta ne tulevat selviytymään, sillä ne ovat poliittisessa mielessä erottamattomia EMUn osanottajia.
EMUun liittyvä juhlamieliala on hyvin ymmärrettävää, mutta samalla hyvin vaarallista. Sitä esiintyy etenkin politiikoilla, virkamiehillä ja pankkiireilla. Hollantilaiset äänestäjät ajattelevat asiasta kuitenkin toisin. Heistä 47 % odottaa lykkäystä. Vain 18 % odottaa, että EMU käynnistyy 1. tammikuuta 1999 suuren osanottajamäärän kanssa. Tämä merkitsee sitä, että 2. toukokuuta 1998 tehtävän päätöksen ja väestön mielipiteen välillä on valtava kuilu.
Se joka luulee, että EMU toteutuu siksi, että on kyse hyvästä taloudellisesta lähestymisestä, erehtyy. Sopimuksen muodolliset kriteerit täytetään. Mutta todellisuudessa taloudellisessa nousu- ja laskusuhdanteisiin liittyvässä kehityksessä on suuria eroja. Eivätkä läheskään kaikki valtiontalouksien piirissä aikaansaadut tulokset perustu rakenteellisiin toimenpiteisiin.
EMUa ei saada aikaan saavutetun lähentymisen vuoksi vaan siksi, että tärkeät poliitikot ovat sitoneet kohtalonsa siihen. Neljä saksalaista professoria julkaisi hiljattain mielipiteensä tästä asiasta. He varoittavat epävakaista vaihtokursseista, mikäli eurosta ei tule uskottavaa taloudellisesti heikompien maiden mukaantulon takia.
Myös työllisyysvaikutuksia kaunistellaan. Ne tulevat olemaan myönteisiä hyvinvoivilla alueilla, mutta heikoilla alueilla on ennemminkin odotettavissa kielteisiä vaikutuksia. Samalla tavalla jätetään muutkin EMUun liittyvät taloudelliset riskit huomiotta. Mikäli ne toteutuvat, EMUlla on ongelma. Silloin luottamus euroon joutuu koetukselle. Tulee olemaan vaikeaa selittää Euroopan parlamentin jäsenenä, että miksi euro on niin hyvä eurooppalaiselle kuluttajalle.

Lukas
Arvoisa puhemies, haluaisin puuttua pelkästään herra Stevensin mietintöön. Pidän aloitetta, joka tässä mietinnössä esitetään, erittäin arvokkaana. Sitä ei kuitenkaan pidä välttämättä tarkastella vain euron käyttöönoton yhteydessä. On totta, että Eurooppa on johtavassa asemassa älykorttitekniikassa. On selvää, että tilannetta on käytettävä hyväksi.
Sähkörahan entistä mittavampi käyttö olisi askel kohti tietoyhteiskuntaa ja olisi hyödyllinen kansalaisten elintason kannalta. Älykorttitekniikan monet toimintamahdollisuudet mahdollistavat samalla julkisten palvelujen hallinnollisten tehtävien järkeistämisen, jolloin voitaisiin keskipitkällä aikavälillä saavuttaa oleellisia budjettisäästöjä. Olisi todella erittäin tärkeää, että tämä parlamentin aloite lisäisi neuvoston yhteistyöhalukkuutta ja että erilaiset kansalliset aloitteet älykorttitekniikan alalla olisivat ainakin yhteensopivia. Sähkörahan edistäminen tarkoittaa sijoittamista kehitykseen, joka vastaa ajan henkeä.
Sitäkin hämmästyttävämpää on se, että tällä kansalaisten maksuliikenteen teknologisella mullistuksella ei ole tähän asti ollut juuri minkäänlaista osaa euron käyttöönoton kokonaisstrategiassa. Tieto- ja tiedonvälitysteknologian kehitys vaikuttaa nopeasti myös rahankäyttötapoihin. Sähköisten maksutapojen kehityshän koskee itse rahankin käsitettä. Meidän on varauduttava siitä johtuviin verotusta koskeviin, oikeudellisiin, taloudellisiin, jopa poliittisiin haasteisiin. Tässä mielessä suhtaudun myönteisesti herra Stevensin mietintöön. Olisi kuitenkin ansiokasta, jos ainakin osa budjetista, joka euron mainostamiseen uhrataan, käytettäisiin kansalaisten valmistamiseen rahamarkkinoiden teknologisiin muutoksiin.

Harrison
Arvoisa puhemies, 11 kuukauden kuluttua 11 maata liittyy talous- ja rahaliittoon täällä Euroopassa. Tämä ensimmäinen 11 pelaajan ryhmä tulee saavuttamaan yhtenäisvaluuttaa koskevan tavoitteen, ja vaihtopenkillä on neljä maata, jotka verryttelevät ja ovat valmiita tulemaan mukaan myöhemmin, ehkä ennen seuraavaa maailmancupia vuonna 2002. Jopa tällä yhdennellätoista hetkellä on vielä paljon tehtävää sen varmistamiseksi, että maalipylväät ovat paikallaan eikä niitä ole siirretty, että kenttä on tasainen ja sopiva pelaamista varten ja että pallo on tarpeeksi kova, jotta Eurooppa voi saada maaleja heti alusta alkaen.
Näissä neljässä mietinnössä, joita tarkastelemme tänään, käsitellään joitakin viime hetken pelkoja ja toiveita. Pérez Royon mietinnössä tunnustetaan oikeutetusti joidenkin yhtenäisvaluutan sivustakatsojien huolenaiheet. Kuluttajille on esimerkiksi taattava, että kun yhtenäisvaluutta otetaan käyttöön, kaksoishinnoittelu euroina ja kotimaan valuuttana on sääntö eikä poikkeus. Jos jälleenmyyjät eivät ole halukkaita auttamaan kuluttajia valmistautumaan näihin historiallisiin muutoksiin, parlamentin olisi puhallettava pilliinsä ja oltava valmis säätämään asiasta lailla kaksoishinnoittelun varmistamiseksi.
Tätä tulisi soveltaa myös euron käyttöönottoon liittyviin mahdollisiin muuntamiskustannuksiin. Riippumatta siitä, puhummeko vaiheesta B, jossa kansalliset valuutat vaihdetaan, tai vaiheesta C, jossa käytöstä poistettavat kolikot vaihdetaan uusiin eurokolikoihin, kansalaisten asettaminen maksumiehiksi tai -naisiksi on tuhoisaa, varsinkin koska olemme vakuuttaneet kansalaisille, että euron käyttöönoton myötä tällaiset turhat vaihtokustannukset poistuvat. Meidän on varottava tällaista omaan maaliin potkimista.
Lisäksi on välttämätöntä, että viranomaiset valvovat tarkkaan euroon siirtymistä. Kuluttajien epäilykset siitä, että euroa käytetään hinnankorotusten peittämiseen, on tarmokkaasti poistettava. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on monta iäkästä ihmistä, jotka muistavat vuoden 1971 desimaalisaation aikana, jona pääsylipputrokarit toimivat epärehellisesti ja huijasivat rahaa niiltä, jotka eivät tunteneet uutta valuuttaa.
Toivon, että komissio suostuu laatimaan asetusehdotukset tällaisten kolikoiden ja seteleiden muuntamisen kustannuksista. Jos Pérez Royon mietinnössä käsitellään lähitulevaisuutta, Stevensin kertomus sähkörahasta koskee tulevaisuutta, joka lähestyy meitä kovaa vauhtia. Sähköisten älykorttilompakoiden käyttö on pian erittäin luontevaa meille kaikille. Kuten esittelijä on todennut aikaisemmissa keskusteluissa, EMUn hyväksymistä voidaan ehkä edistää yhdistämällä se sähkörahan kaltaisiin uusiin tekniikoihin. Hänen ehdotuksensa, jonka mukaan yksityisen sektorin järjestöille annetaan vastuu kyseisen koodatun rahan liikkeellelaskusta, ei ole yhtä järkevä. Riippumatta siitä, minkälainen tällaisten kehitysten tulevaisuus on, parlamentin tulisi vaatia sähkörahan liikkeellelaskijoilta, pankeilta tai muilta järjestöiltä, että toimivaltaiset viranomaiset varmistavat rahoitusjärjestelmien yleistä luotettavuutta, yhteentoimivuutta ja jatkuvaa vakautta koskevat vaatimukset.
Ruffolon mietinnön osalta, jossa käsitellään euron tiettyjä ulkoisia näkökohtia, haluaisin tukea esittelijän huolenaiheita, jotka koskevat Euroopan yhteisön edustusta Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) kaltaisissa elimissä. Ecofinin ja keskuspankin välisten tehtävien jako olisi selvennettävä mitä pikimmin.
Lopuksi esitän vielä yhden huomautuksen: Aasian rahamarkkinoiden nykyisten vakavien häiriöiden takia on välttämätöntä, että EMU käynnistetään vakaalta pohjalta. Vakaa euro on hyvä Euroopalle ja koko maailmalle.

Fourçans
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, haluaisin puhua Ruffolon mietinnöstä, joka saa kysymään kolme kysymystä euron ulkoisista seikoista. Ensiksi, tuleeko eurosta kansainvälinen valuutta sanan täydessä merkityksessä? Toiseksi, minkälainen vaihtopolitiikka olisi hyväksyttävä Euroopan rahan hoidossa? Kolmanneksi, missä mielessä euro voisi vaikuttaa kansainvälisen rahajärjestelmän vakauteen?
Ensimmäiseen kysymykseen voidaan vastata, että jos vaikuttaa erittäin todennäköiseltä, että euroa tullaan käyttämään yhä enemmän laskutusvaluuttana kansainvälisessä kaupankäynnissä, Euroopan talouden merkittävyys huomioon ottaen, ei ole niin selvää, että se pystyisi korvaamaan dollaria varantovaluuttana, ainakaan lyhyellä aikavälillä. Jokainen rahajärjestelmä osoittaa passiivista vastarintaa. On vaikeaa syrjäyttää valtaistuimelta sellaista valuuttaa, joka on jo kauan ollut kansainvälisen valuutan asemassa.
Toisen, meille täällä oleville tärkeämmän eli vaihtopolitiikkaa ja euron arvoa koskevan kysymyksen osalta luulen, että on vältettävä joitakin perustavanlaatuisia väärinkäsityksiä. Kyse ei ole sen tietämisestä, onko synnytettävä vahva euro vai heikko euro, vaan on tiedettävä, miten markkinat vastaavat Euroopan keskuspankin ja Yhdysvaltain keskuspankin rahapolitiikkaan sekä näiden kahden suuren alueen budjetti- ja veropolitiikkaan. Toisin sanoen on puhuttava selvästi. Yksikään poliitikko, sanon nimenomaan yksikään poliitikko, ei määrää euron arvoa. Sen tekevät markkinat.
Tässä suhteessa Euroopan keskuspankin politiikalla tulee olemaan keskeinen osa. Jos se vie päätökseen hintojen vakauttamistavoitteensa, meillä tulee olemaan vakaa euro - mikä on varmasti tärkein tavoite - jonka arvo vastaa keskimäärin talouden perustekijöiden kehitystä ja tätä kehitystä koskevia ennusteita. Sen vuoksi ei ainoastaan rahapolitiikka, vaan myös Euroopan budjetti- ja veropolitiikkojen älykäs yhteensovittaminen on erittäin tärkeää, mistä en tässä puhu sen enempää; olemme tehneet niin muissa yhteyksissä.
Lopuksi mitä kolmanteen kysymykseen eli kysymykseen euron vaikutuksesta kansainväliseen rahajärjestelmään tulee, haluaisin sanoa muutaman sanan välivyöhykkeitä koskevasta ehdotuksesta, joka Ruffolon mietinnössä tehdään. Minulla ei ole mitään välivyöhykkeitä vastaan sillä ehdolla, että ne vaihteluvälit, joita niillä on ehdotettu otettaviksi käyttöön, ovat väljät. Tuollaisissa puitteissa niillä voidaan edistää eri maiden talouspolitiikkojen yhteensovittamista laatimalla joitakin yleisiä suuntaviivoja ja siis saamalla eri maiden taloudelliset johtajat pitämään keskenään yhteyttä konkreettisista ja selvästi määritellyistä perusteista, sanalla sanoen synnyttämällä paremman yhteydenpidon päättäjien välille ja antamalla sitä myöten, voimme ainakin toivoa niin, mahdollisuuden parempiin taloudellisiin päätöksiin.
Mutta olisi harhauttavaa luulla, kuten jotkut näyttävät vielä tekevän, että voitaisiin palata Bretton Woods - järjestelmän kaltaiseen kansainväliseen rahajärjestelmään, jossa euron, dollarin ja jenin väliset vaihtokurssit olisivat kiinteät. Se on nykyään jokseenkin mahdotonta ja sillä olisi voimakkaita ja tuhoisia tarkoituksenvastaisia vaikutuksia maailman talouteen.

Cardona
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käsittelen puheenvuorossani Friedrichin mietintöä. Onnittelen esittelijää, joka pohtii mietinnössään yhtä pääomamarkkinoiden institutionalisoitumisen tärkeimmistä alueista. Tällä hetkellä pääomamarkkinat ovat pirstoutuneita, ja Euroopan pörssit kilpailevat sekä keskenään että maailman muiden pörssien kanssa. Mietinnössä ilmeisestikin päädytään siihen tulokseen, että euron käyttöönotto kaupassa ja pörssinoteerauksissa tammikuun 1. päivästä 1999 alkaen ratkaisee kaikki Euroopan unionin jäsenvaltioiden erilaisten sijoittajien ongelmat ja vääristymät ja merkitsee tärkeätä askelta Euroopan markkinoiden yhdenmukaistumisessa.
Kyseessä on hyvin toiveikas mietintö. Kuitenkaan siinä ei tosiasiallisesti esitetä ratkaisua edes kaikkiin rahoitusmarkkinoiden ongelmiin. Emme voi täysin yhtyä näkemykseen, joka korostaa pelkästään euron nimellistä ja muodollista merkitystä, vaan mielestämme lähentymisen olisi myös oltava todellista. On yhä olemassa erilaisia oikeudellisia ja verotuksellisia esteitä, jotka ovat ratkaisematta, kuten mietinnössäkin myönnetään, eikä sen vuoksi voida lähteä siitä, että pelkkä euro voi yksinään ratkaista ne.
Verotuksellisten esteiden suhteen on mielestäni tärkeää tähdentää, että kukin maa päättää ja tahtoo vastedeskin itse päättää sisäisistä veroistaan ja tulonhankintatavoistaan tuloverotuksella tai, mikäli tarkoituksena on vain lainata rahaa kansalaisilta laskemalla liikkeelle julkisia velkakirjoja tai obligaatioita.
Ratkaiseeko euro tämän kysymyksen? Mielestäni ei. Varmaankin väitetään, että ongelma ratkeaa yksimielisyyden vaatimuksen takia. Onko niin? Mistä lähtien yhteisiä etuja koskevat asiat voivat jäädä ratkaisematta, vaikka ne vaatisivatkin konsensusta ja ennen kaikkea yksimielisyyttä? Mietinnössä ei oteta esille tätä näkökohtaa, mutta on selvää, että jokainen maa, joka onnistuu houkuttelemaan sijoituksia, pitää omia etujaan tärkeämpinä kuin sellaisten maiden etuja, jotka eivät saa sijoituksia.
Vasta kun nämä tavoitteet toteutuvat, mietinnössä esiin tulevat pyrkimykset voidaan todella saavuttaa.

Watson
Arvoisa puhemies, sähköraha on vakava aihe, ja se ansaitsee erillisen tarkastelun sen sijaan, että se yhdistettäisiin euroa koskevaan yleiskeskusteluun.
Olen tyytyväinen, että Stevens ja PPE-ryhmä katsoivat lopulta voivansa hyväksyä liberaalien tarkistukset, jotka valiokunta hyväksyi, sillä ilman näitä muutoksia emme ehkä olisi voineet tukea hänen mietintöään tänään.
Tämä mietintö on laadittu tärkeään ajankohtaan sähkörahan kehityksen kannalta. Uusi teknologia, jota jo kehitetään monessa jäsenvaltiossa, on komission, Euroopan rahapoliittisen instituutin ja jäsenvaltioiden keskustelujen aiheena. Hyväksymällä juuri tämän mietinnön nyt ennen muita elimiä Euroopan parlamentti voi lähettää voimakkaan sanoman, että sähkörahan kehitystä ei saa estää liiallisella sääntelyllä ja yhteensopimattomilla standardeilla.
Tarkistusteni tarkoitus oli lähettää tämä viesti ja poistaa esittelijän ensimmäisessä luonnoksessa esiintyneet kilpailua estävät tekijät. Mietinnössä esitetään nyt sääntelykehys, jolla varmistetaan kansalaisten luottamus sähkörahaan, liikkeelle laskijoiden vakaus ja vakavaraisuus ja yhtenäismarkkinoiden moitteeton toiminta. Meidän on varmistettava, että tällaisessa kehyksessä sallitaan kaikkien tarkoituksenmukaisesti säänneltyjen yksiköiden, pankkien ja muiden laitosten, laskevan liikkeelle sähkörahaa kilpailukykyiseltä pohjalta ja että siinä ei rajoiteta kilpailua toimilupajärjestelmän avulla tai rajoittamalla kyseiset markkinat ainoastaan pankeille.
Yhteensopivuus tulee olemaan merkittävä tekijä sähkörahan kehittämisessä. Meidän on varmistettava, että sähköiset lompakot ja älykortit perustuvat yhteensopiviin standardeihin, jolla estetään markkinoiden pirstoutuminen ja kilpailua estävän kartellin syntyminen.
Lopuksi haluaisin sanoa, että sääntelyjärjestelmä ei saa puuttua hinnoittelupolitiikkaan. Jos yhtiöt ovat investoineet tämän rahan kehittämiseen, niitä ei voida pakottaa laskemaan tuotteet liikkeelle ilmaiseksi. Markkinoiden tulisi päättää hinnoittelusta, jolloin kuluttajat voivat vapaasti tehdä päätöksensä.
Näillä ehdoilla olen valmis kannattamaan tätä mietintöä.

Svensson
Arvoisa puhemies, minulla on kolme huomautusta. Ensimmäiseksi: Euron myötä talouden kriisit ja häiriöt leviävät entistä nopeammin pääomamarkkinoilla ja Eurooppa saattaa joutua Aasian kaltaiseen tilanteeseen.
Toiseksi: Demokratia murtuu. Kansan valitsemat poliitikot muuttuvat lakeijoiksi, joiden tehtävänä on toimia pääomamarkkinoilla ja helpottaa siellä tapahtuvaa liikehdintää. Saamme järjestelmän, jota kukaan ei valvo ja joka ei koskaan valvo itseään.
Kolmanneksi: Tämä keskustelu on osoitus valtavasta mielipiteiden yhdenmukaisuudesta. Mikä se sellainen parlamentti on, jonka keskusteluista 95 % on samaa aihetta koskevia ylistyspuheita? Syvemmän kriittisen tieteellisen analyysin tekeminen ei ole mahdollista. Tämä puhdasoppisuus on kauhistuttavaa, kun ajatellaan, että kaikki ne yritykset, joita vuodesta 1873 vuoteen 1993 on tehty tällaisten valuuttarakenteiden luomiseksi, ovat johtaneet lamaan ja sen jälkeen romahtamiseen.

Berthu
Arvoisa puhemies, tänään käsiteltävänämme olevat mietinnöt yhtenäisvaluutan käyttöönotosta osoittavat, että teknikot tekevät järkähtämättömästi työtään ja että ainakin paperilla euron tulevien markkinoiden mekanismit alkavat hahmottua. Yhtä olennaista kysymystä ei ole kuitenkaan vieläkään ratkaistu. Onko yhtenäisvaluutan voimaantulon taloudelliset ja sosiaaliset ehdot toteutettu Euroopassa ja onko erityisesti seuraavat alaehdot toteutettu: ovatko taloudet lähentyneet tarpeeksi toisiaan, tukevatko kyseiset kansat riittävästi hanketta? Vastaamme molempiin kysymyksiin "ei" .
Euroopan taloudet eroavat yhä toisistaan, eikä pitäisi antaa itseään petettävän budjettivajetta koskevan ehdon näennäisyydellä, ehdon, joka ei kerro mitään varsinaisesta asiasta, tai korkokantoja koskevan ehdon näennäisyydellä, korkokantojen, jotka lähentyvät toisiaan ainoastaan siksi, koska markkinat ennakoivat seurauksia päätöksestä, jonka ne arvelevat tehdyn poliittisesti. Eikä varsinkaan pitäisi unohtaa sitä, että Euroopan maiden kansalaiset eivät edelleenkään ole kovinkaan vakuuttuneita - se on vähintä, mitä voidaan sanoa: ainoastaan 47 % kansalaisista koko Euroopassa kannattaa yhtenäisvaluuttaa viimeisten mielipidemittausten mukaan - eikä sitä, että hanke ei siis herätä yhtään innostusta ja hanketta kannattavien osuus on jopa laskusuuntainen vuoden 1999 määräajan lähestyessä.
On sanottava, että viimeisimmät tutkimukset osoittavat, että Ranskassa melkein kolmannes väestöstä ei ole ymmärtänyt euron korvaavan frangin kokonaan. Ymmärrämme, että he voivat muuttaa mieltään tiedostaessaan todellisuuden, jota heille ei oikein yritettykään selittää rehellisesti Maastrichtin sopimusta hyväksyttäessä; tajutessaan, että kansallinen valuutta katoaa ja että heidän on kestettävä uhrauksia jokapäiväisessä elämässään korvaukseksi abstrakteista, kaukaisista ja maailmanlaajuisista eduista, joiden välitöntä ja käytännön hyötyä on todella vaikea todistaa.
Panemme merkille siten kasvavan välimatkan työtään herkeämättä jatkavien asiantuntijoiden ja kansalaisten välillä, joilla ei ole sellaista vaikutelmaa, että heidän todellisista tarpeistaan huolehdittaisiin. Näistä kahdesta poliitikot ovat tähän asti puolustaneet asiantuntijoita. Toivokaamme heidän käsittävän, että he ovat menettämässä perustansa.

Blot
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, ennakkokysymystä ei ole käsitelty. Ennen teknisten seikkojen käsittelyä olisi varmistuttava siitä, että Euroopan kansat todella haluavat ottaa euron käyttöön. Olisi siis järjestettävä kaikissa maissa kansanäänestyksiä näin tärkeästä uudistuksesta, jos ei muuten, niin edes kunnioituksesta äänestäjiä kohtaan.
Sen lisäksi näemme hyvin seuraukset Saksan markan ulottamisesta entiseen DDR: ään: työttömyyttä idässä, verojen nousua lännessä, sellainen on tämä hyvin raskas tulos usean vuoden ajalta. Juuri näin käy, kun pakotetaan kaksi kilpailukyvyltään eroavaa maata hyväksymään yksi yhtenäinen valuutta. Enkä puhu tämän kokeilun moraalisesta puolesta: lännen halveksunnasta itää kohtaan yhteiskunnassa, jossa raha on kaiken mittari. Käsikirjoitus näyttää samanlaiselta Euroopassa. Maissa, joissa yrityksillä on kilpailukykyongelmia, työttömyys tulee kasvamaan. Tuottavimpien maiden on jonakin päivänä saatava aikaan edes hiukan yhteisvastuuta ja verot nousevat.
Rahayksikön muutoksella on myös inflatorinen vaikutus kuluttajalle. Itä-Euroopassa - Virossa, Slovakiassa, Sloveniassa tai muissa maissa - kansallisten valuuttojen silloinen luominen koettiin vapautuksena. Se antoi näet näille maille mahdollisuuden toteuttaa siirtymisen markkinatalouteen paremmissa olosuhteissa. Kummallista kyllä, Länsi-Euroopassa tehdään päinvastoin. Sveitsin ja Norjan vakaa valuuttatilanne osoittaa kuitenkin hyvin, mitä etua on kansallisista valuutoista.
Sanalla sanoen ei ole mitään hyötyä aloittaa teknistä keskustelua ratkaisematta ennakkokysymystä itse euron luomisen periaatteesta, ja tämä kysymys voidaan ratkaista kunnolla ainoastaan käymällä demokraattista keskustelua, joka edellyttää kansanäänestysten järjestämistä.

Caudron
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisa kollegat, huolimatta siitä, mitä äärioikeisto ja sen liittolaiset ajattelevat, euro saapuu nyt kolmanteen vaiheeseensa. Muutaman viikon kuluttua kaikki on valmiina ja vuoden kuluttua eurosta tulee yli 200 miljoonan eurooppalaisen lakisääteinen valuutta. Siksi tämänpäiväinen keskustelu on hyvin tärkeä ja haluaisin kiittää ja onnitella esittelijöitä heidän työstään ja myötävaikutuksestaan.
Herra Friedrichin tavoin olen sitä mieltä, että on sallittava pääomamarkkinoiden täydellinen yhdentyminen. Mutta sanon myös, että on tarpeen yhdenmukaistaa lainsäädäntö- ja verokehystä varoen tyytymästä tekemään mieliksi ainoastaan keinottelijoiden hallitsemille markkinoille. Meidän mielestämme on myös, jollei varsinkin, suosittava suoria investointeja, jotka luovat työpaikkoja, ja on vähennettävä, jollei kokonaan poistettava, veroparatiiseja, joita on itse Euroopan keskellä. Se on yksi ehdoista, jotta kansalaiset hyväksyisivät euron.
Mitä euroon ja kuluttajiin tulee, hyväksyn herra Pérez Royon ehdotuksen kaksoishinnoittelusta, mutta toivon, että se tapahtuu mahdollisimman nopeasti, jotta tämä järjestelmä olisi mahdollisimman lyhytkestoinen. Edelleen mitä kuluttajiin ja kansalaisiin tulee, yhdyn siihen erittäin tiukkaan ja erittäin voimakkaaseen pyyntöön, että kansallisen valuutan ja euron välinen muuntaminen olisi ilmaista kansalaisille. Siitä on pidettävä huolta, sillä meille on sanottu joidenkin pankkien taholta, että houkutus on suuri maksattaa tämä palvelu niiden asiakkailla.
Ruffolon mietinnöstä haluan sanoa - Euroopan teollisuuden kilpailukyvyn puolustajien nimessä, aihe, jota työstän tällä hetkellä - että on tehtävä kaikki, jotta voitaisiin välttyä yliarvostetulta eurolta, jolla olisi kielteisiä vaikutuksia työllisyyteen. Poliitikot eivät tosin vahvista arvoja, mutta tekemämme päätökset voivat vaikuttaa hintoja korottavasti tai alentavasti. Sen lisäksi kannatan tietysti Euroopan keskuspankin demokraattista valvontaa ja siis vähintään Ecofin-neuvoston harjoittamaa vaihtokurssipolitiikkaa koskevaa valvontaa.
Lopuksi ja rahan ja uusien teknologioiden välisestä suhteesta, joka on Stevensin mietinnön aiheena, haluan sanoa, että minäkin toivon sen vähentävän sitä aikaa, joka on tarpeen kolikkojen ja setelien valmistukseen, ja siis antavan meille mahdollisuuden voittaa aikaa tämän 1. tammikuuta 2002 olevan päivämäärän suhteen. Kolme vuotta, se on todellakin liian kauan.
Ennen kuin lopetan haluaisin käyttää näitä mietintöjä hyväkseni ja pyytää täällä läsnäolevaa herra de Silguytä selittämään meille kantansa Aasian kriisin seurauksista kasvunäkymiimme ja euron toteuttamisen aikatauluun. Eikö hänen mielestään tämän pitäisi nopeuttaa aikataulua? Onko hän yhä sitä mieltä, että voimme odottaa 1. tammikuuta 1999 saadaksemme selville euron arvon, kun euroalue ja valuuttojen väliset suhteet sen sijaan vahvistetaan 2. ja 3. toukokuuta. Olisi hyvä, herra komissaari, jos voisitte sanoa sen meille täällä sen lisäksi, että puhutte asiasta paljon tällä hetkellä radiossa ja televisiossa.

Hoppenstedt
Arvoisa puhemies, herra komissaari, hyvät naiset ja herrat, paljon on jo sanottu ja paljon tullaan vielä sanomaan tänään aamu- ja iltapäivällä. Tämän parlamentin raha-asiain alivaliokunta ja talousja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevä valiokunta ovat tehneet viime vuosina erinomaista työtä. Puheenjohtajien viisaus on oikeastaan aina helpottanut meidän kanssakäymistämme talouselämän ja taloutta käsittelevän politiikan edustajien kanssa, mutta myös liittojen kanssa. Niihin kuuluvat kuluttajaliitot, teollisuusliitot ja vastaavat.
Omaksumamme tietomäärä on esimerkillinen tässä parlamentissa, ja tämänpäiväinen keskustelu pitäisi ehdottomasti saattaa monien ihmisten tietoon, jotta keskustelun sisällön perusteella voitaisiin tehdä muitakin hyödyllisiä päätöksiä tämän vuoden puoleen väliin mennessä. Uskon, että pelot voidaan poistaa täällä; me emme harrasta pelottelua. Ei ole kyse euron estämisestä joidenkin tämänpäiväisten puheiden eikä jäsenvaltio Saksan professorien yritysten avulla. Uskon, että luottamusta herättää se, mitä me teemme täällä tänään.
Meillähän on neljä mietintöä; mietintö eurosta maailmanmarkkinoilla ja Ruffolon mietintö ovat tietyllä tavalla arkaluontoisia Kaakkois-Aasian kriisin vuoksi. Uskon, että meidän on tärkeää vaatia sitä, että raha-, korko- ja tukipolitiikasta keskustellaan vielä kerran perusteellisemmin juuri maailmantalouden kannalta. Se, mitä me teemme Euroopan unionissa ja mitä meidän pitää tehdä Maastrichtin sopimusten perusteella ja minkä teemmekin mielellämme, on tehtävä täällä, sillä se, mitä Kaakkois-Aasiassa tapahtuu, on jo vuosia vaikuttanut työ- ja kilpailumarkkinoihimme, ja se, mitä siellä tehdään tukipolitiikassa, matalien korkojen politiikassa ja rahapolitiikassa, on maksanut monta työpaikkaa. Olemme puuttuneet tähän aiheeseen liian vähän, ja olemme nyt kaksin verroin osallisena pumppaamalla näille markkinoille vielä suuremman kriisin välttämiseksi, jos se ylipäänsä on vielä vältettävissä, valtavia määriä rahallista tukea - IMF: n kautta myös eurooppalaista rahaa.
Pérez Royon mietinnöstä puhuttiinkin jo. Werner Langen sanoi puheessaan erittäin selvästi, mitä kuluttaja odottaa ja miten kuluttajaa on arvioitava; hän sanoi kuitenkin myös selvästi - ja rouva Thyssen tekee sen varmasti vielä myös - mitä toimenpiteitä panemme vireille kansalaisille tiedottamiseksi. Tärkeää on se, että valtio tekee 50 %: n valtionosuudella niiden mahdollisuuksien vallitessa, joita sillä seuraavan kolmen vuoden aikana on, kaksoishinnat selväksi.
Pidän äärimmäisen tärkeänä, että me luomme, kuten Pérez Royon mietinnössä selvitettiin ja sanottiin, kuluttajiin uskoa sen osalta, että otamme käyttöön setelit, joita ei voi väärentää, samoja paperilaatuja ja samaa painolaatua käyttäen. Uskon, että se on tärkeä asia, jota myös voimme vaatia.

Van Bladel
Arvoisa puhemies, näiden euroa käsittelevien mietintöjen yhdistetyn käsittelyn taustalla on ajatus, että kansalaiset ovat jo euron ystäviä, mutta mielestäni he ovat vielä kaukana siitä. On totta, että euron voimaantulo kruunaa yhtenäismarkkinat. On totta, että Eurooppa saa tällä tavoin kansainvälisesti tärkeän roolin. On totta, että kilpailusuhteista tulee selkeitä ja että kansalaiset voivat hyötyä siitä.
Mutta esittelijä Pérez Royo muistuttaa oikeutetusti siitä, että euron menestys kansalaisten keskuudessa riippuu siitä käsityksestä, joka heillä on eurosta ja siitä hyvinvoinnista, jonka se tuo heidän elämäänsä. Kansalaisten kanssa käymistäni keskusteluista on tullut ilmi, että he näkevät euron pääasiassa teknokraattisena toimenpiteenä, jonka poliitikot, siis me, haluamme työntää heidän kurkustaan alas. Siis, herra puhemies, kansalaisille annettava tiedotus on nyt ajankohtaista. Kansalaisilla on jo ongelmia globaalistumiseen ja identiteetin kadottamiseen liittyen. On ehdottomasti välttämätöntä, että kansalliset hallitukset ohjaavat europrosessia hyvin.
Euron menestys luo mahdollisuudet välttämättömälle poliittiselle yhteistyölle Euroopassa. Epäonnistuminen voi kuitenkin merkitä yhteisön sopusointuisen yhteistyön loppua eri alueilla. Siis: pitäkäämme kiinni kriteereistä ja tiedottakamme kansalaisille ja etenkin niille, jotka saavat eläkettä tai ovat eläkeiän kynnyksellä, kuten minä itse, ja ottakaamme heidät mukaan euron tielle. Silloin voin suositella euroa kansalaisille luottavaisin mielin ja astua 2000-luvulle euron ystävänä, tarvittaessa euroon liittyvän kuuman linjan avulla, jota kollegani Gallagher esitti.

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, kollegat, rajoitun Pérez Royon mietintöön. Kollegani ovat jo käsitelleet muita kohtia tai tulevat tekemään niin. Kollega Pérez Royo on tuonut ansiokkaassa mietinnössään esiin euroon ja kuluttajaan liittyviä erilaisia seikkoja. Komissio on jo luvannut tehdä joitakin ehdotuksia euron voimantuloon liittyviä käytännön seikkoja koskevassa tiedonannossaan.
Herra komissaari, puutun kahteen tärkeään kohtaan, joista minulla on kysymyksiä, joihin ei vielä ole saatu tyydyttävää vastausta, nimittäin kaksoishinnoitteluun ja vaihtokulujen syntymiseen. Mitä kaksoishinnoitteluun tulee, haluaisin tietää, kuinka pitkällä ollaan päätöksen suhteen. Komission piti päättää ennen vuoden 1997 loppua, että onko välttämätöntä ottaa kaikissa osallistuvissa maissa käyttöön yhteiset säädökset. Liityn niihin, jotka ovat sitä mieltä, että kaksoishinnoittelua ei saa tehdä pakolliseksi. Antaa markkinoiden toimia, se antaa tilaa joustavuudelle, vapaaehtoisille sopimuksille tai käyttäytymissäännöille.
Herra komissaari, minulla on toinenkin kysymys. Missä määrin pankit tulevat veloittamaan vaihtokulut asiakkaalta? Komissio lupasi vahvistaa myös tähän liittyen ennen vuoden 1997 loppua, että onko toivottavaa laatia asiaa koskevat yhteiset säädökset tai kansallinen lainsäädäntö vai pitääkö asia jättää markkinaosapuolien hoidettavaksi. Voiko komissio kieltää vaihtokulujen veloittamisen asiakkailta? Meidän mielestämme olisi parasta, että pankit muotoilisivat itse käyttäytymissäännöt. Haluan kiittää komissaaria hänen vastauksistaan.

Ribeiro
Arvoisa puhemies, yksi nyt käsiteltävistä mietinnöistä liittyy kuluttajiin. Ja vaikka mietinnössä esitetyt huolenaiheet ovat aiheellisia, siitä ei kuitenkaan käy ilmi, miten on mahdollista, etteivät kuluttajat joudu maksamaan kustannuksia. Olemme nähtävästi kaikki yhtä mieltä siitä, ettei kuluttajien tulisi joutua maksumiehiksi, mutta koska kustannuksia kuitenkin tulee syntymään ja ne tulevat olemaan varsin tuntuvia, niin kuka ne sitten maksaa?
Ei riitä, että toivomme, että kuluttajat eivät joudu maksamaan kuluja ja hyväksymme päätöksiä, joihin tuo hurskas toivomus sisältyy. Meidän on myös muistettava, että kuluttajat ovat ainakin toistaiseksi ennen kaikkea palkansaajia, ja on tärkeää pohtia tässä prosessissa, miten euro heijastuu reaalipalkkoihin ja paremmasta vertailtavuudesta aiheutuvaan avoimuuteen.
Kyse on melkoisesta uskottavuuden ja luottamuksen ongelmasta. Sama ongelma on selityksillä, joita saa kuulla, jos huomauttaa, että joidenkin mielestä euro onkin ehkä vain rikkaita varten tai hyödyttää vain rikkaita kansalaisia ja yrityksiä ja että pk-yrityksillä on paljon suurempia vaikeuksia selvitä yhtenäisvaluutan käyttöönoton aiheuttamista kustannuksista sekä muutoksista kirjanpidossa ja hallinnossa.
Toisaalta ei ainakaan täällä Euroopassa ole vielä vakavasti pohdittu, millaisia seurauksia eurolla on niissä maissa ja niillä alueilla, joiden valuutta-alueet ovat syntyneet emämaan ja siirtomaiden välisistä suhteista ja laajentuneet sittemmin muidenkin emämaiden entisiin siirtomaihin. Tällaisia alueita ovat esimerkiksi Afrikan valuuttayhteisön (CFA) alue ja Guinea-Bissau.
Lopuksi huomautan, että olemme myöhässä korvausmekanismin luomisessa epäsymmetristen häiriöiden lieventämiseksi. Ne ovat väistämättä erilaisia kuin häiriöt, jotka johtuvat Kansainvälisen valuuttarahaston maailmanlaajuisesta toiminnasta. Nyt, kuten yleensäkin, Kansainvälinen valuuttarahasto on tyystin tietämätön syistä ja pahentaa seurauksia entisestään.

Ettl
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, uuden yhteisen valuuttamme käyttöönotto ei vaadi pelkästään parhaita mahdollisia rahapoliittisia tukitoimia ja kaikkien pääomamarkkinoihin vaikuttavien tekijöiden ja talous- ja rahaliiton ulkoisten näkökulmien huomioonottamista, vaan lisäksi myös ennen kaikkea kansalaistemme parasta mahdollista valmistamista Euron vastaanottamiseen. Valmius vastaanottaa euro paranee myös, jos voidaan tehdä selväksi, miten euron kanssa toimitaan. Juuri tässä yhteydessä olisi erityisen tärkeää kiinnittää huomiota siihen, että pääomamarkkinoilla käytetään - esimerkiksi eläkerahastojen - osinkoihin ja takaisinmaksuihin käyttökelpoisia sijoitusperiaatteita. Kilpailuperiaate, jonka mukaan suuren osan rahoista on jäätävä sisämarkkinoille, Euroopan unioniin, on otettava huomioon - tämä viittauksena Friedrichin mietintöön - ja varsinkin juuri nyt, koska investoinnit Euroopan unionissa ovat työllisyystilanteemme hallintaan saamiseksi tärkeämpiä kuin koskaan. Se on ensiarvoisen tärkeää. Euron ja koko rahatalouden onnistuminen mitataan tulevaisuudessa juuri sen avulla. Rahatalous ei saa olla vain jotain abstraktia.
Tämän lisäksi erityisen tärkeitä ovat kuluttajapoliittiset näkökohdat. Euron käyttöönotto ei saa siirtymäkaudella maksaa kuluttajille mitään, aiheuttaa kuluttajille mitään kuluja. Siirtymis- ja vaihtokustannuksista ei saa laskuttaa. Voimassa olevien sopimusten jatkuvuus on taattava. Sitä varten tarvitaan tukitoimenpiteitä. Yksi oleellisista tukitoimenpiteistä on kaksoishinnoittelu. Se puolestaan vaatii oikeudellisen välineen asetuksen. Asetus on välttämätön avoimuuden ja kuluttajia palvelevan valvonnan aikaansaamiseksi. Ei ole kyse siitä, ettei markkinoihin voisi luottaa, vaan kyse on kuluttajien luottamuksen herättämisestä euroa kohtaan. Siihen myötävaikuttaa myös oikeudellinen sitovuus.
Kysymys on myös siitä, että yhteisestä valuutasta syntyy hyvä mielikuva. Se luo uskottavuutta ja auttaa saavuttamaan hyvän maineen, jota toimielimemme ja ennen kaikkea Euroopan keskuspankki tarvitsevat.
Tie vakauteen vaatii monia tukitoimenpiteitä, mutta ennen kaikkea hyvin paljon myötäelämistä. Se puolestaan muodostaa poliittisen haasteen sinänsä. Asia ei saa jäädä pelkästään rahateknokratian ongelmaksi!

Secchi
Arvoisa puhemies, tänä aamuna on käynnissä erittäin tärkeä keskustelu, joka korostaa Euroopan parlamentin omaksumaa aktiivista roolia talous- ja rahaliiton viimeisen ja ratkaisevan vaiheen toteuttamisessa.
Haluaisin tarkastella muutamaa seikkaa, jotka tavallaan koskevat näitä kahta erinomaista mietintöä, joista Friedrichin käsitteli pääomamarkkinoita ja Ruffolon euron ulkoista asemaa. Aloitan kysymyksellä: riittääkö se, että vakauden päämäärä määritellään tärkeimmäksi tehtäväksi, joka perustuu tulevan Euroopan keskuspankin itsenäisyyteen - ja että pidetään kiinni päätösten julkisuusvaatimuksista, jotta Euroopan taloudelle saataisiin hyvä hallintojärjestelmä?
Epäilemättä rahapolitiikka kytkeytyy kaikkeen muuhun talouspolitiikkaan ja on riippuvainen siitä: se toimii vuorovaikutuksessa erityisesti vero-, budjetti- ja finanssipolitiikan kanssa sekä talouden ns. rahaan liittymättömän hallinnon kanssa. Perusasia, joka meidän on siis käsiteltävä, on Euroopan unionin tuleva taloushallintojärjestelmä talous- ja rahaliitossa.
Uskon, että äskettäisessä Luxemburgin huippukokouksessa tehdyt päätökset, joissa periaatteessa kannatetaan ns. euroneuvoston perustamista, ovat oikean suuntaisia ja niissä kiteytyy vaatimus talouden ns. rahaan liittymättömästä hallintoelimestä, joka on tavallaan vastapainona Euroopan keskuspankin rahahallinnolle. Tämä järjestelmä perustuisi kahteen itsenäiseen talouspoliittiseen elimeen, jotka kuitenkin liittyisivät toisiinsa siinä risteyskohdassa, jollainen on muun muassa EU: n kaltaisen järjestelmän yleisessä talouspolitiikassa, mutta ei vain siihen: nämä kaksi elintä olisivat yhtä arvokkaita ja vaikutusvaltaisia, ja niiden on ehdottomasti - ennen kaikkea euroneuvoston - vauhditettava joidenkin sellaisten peruskysymysten ratkaisemista, jotka nousevat esille todetessamme - kuten muuten selvää on - että talous- ja rahaliitto on kuin kaksipuolinen mitali: siinä on rahapuoli ja toinen puoli. Tässä toisessa puolessa korostan sisämarkkinoita, välttämättömyyttä vauhdittaa ns. toimintasuunnitelman toimeenpanoa ja verotukseen liittyviä kysymyksiä.
Tästä näkökulmasta Ecofin-neuvoston 1. joulukuuta tekemät päätökset ovat hyvin rohkaisevia ja uskon, että Euroopan parlamentilla on tilaisuus palata niihin ja vauhdittaa jatkokehitystä. Riittänee, että lopuksi viittaan erääseen seikkaan, joka yhdistyy Friedrichin korostamaan asiaan - se on sopimus direktiivistä, joka koskee ulkomailla asuvien fyysisten henkilöiden pääomatulojen verotusta. Tämä on erittäin tärkeä asia, jotta tulevat pääomamarkkinat euron käyttöönoton jälkeen toimisivat kunnolla.

Fitzsimons, Jim
Arvoisa puhemies, otan tyytyväisenä vastaan suurimman osan Perez Royon mietinnöstä, koska siinä tunnustetaan, että todellisiin ja käytännöllisiin toimiin on ryhdyttävä kuluttajien etujen suojaamiseksi Euroopan yhtenäisvaluutan käyttöönoton yhteydessä. Saanen sanoa irlantilaisesta näkökulmasta katsottuna, että emme halua toistaa niitä virheitä, joita tehtiin desimaalisaation yhteydessä 70-luvun alkupuolella, jolloin esiintyi suurta hämmennystä joka puolella.
Vaikka tunnustan, että varsinaisia euroseteleitä ja eurokolikoita annetaan 340 miljoonan kuluttajan käyttöön vasta vuonna 2002, aika on yhä merkittävä tekijä Euroopan rahoittamissa euroa koskevissa tiedotuskampanjoissa. Ennen vuotta 2002 euroa voidaan käyttää monissa pankki- ja liiketoimissa.
Euroopan komission on yhdessä kansallisten hallitusten kanssa rahoitettava tiedotuskampanjoita, jotka liittyvät nimenomaisesti tuotteiden hinnoitteluun sekä euroina että jäsenvaltion kansallisena valuuttana EMUun siirtymisvaiheessa. Kaksoishinnoittelukampanjoiden on oltava osa tätä menettelyä, ja tällaisia kampanjoita on käytävä kaikissa tavarataloissa ja myyntipisteissä koko Euroopassa. Lopuksi totean, että tuotteiden hinnat on merkittävä sekä euroina että kansallisena valuuttana.

De Clercq
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, kollegat, talous- ja rahaliiton ulkoiset tekijät jätetään usein huomiotta eurosta käytävässä keskustelussa. Näin ei pitäisi olla, sillä EMUn ulkoisilla vaikutuksilla tulee olemaan merkittäviä seurauksia sekä itse EU: lle että välittömille kumppaneillemme ja myös kaikille kansainvälisille taloudellis-rahallisille suhteille.
Euro tulee ilmiselvästi näyttelemään tärkeää osaa kansainvälisenä valuuttana, se tulee huolehtimaan paremmasta tasapainosta kansainvälisessä valuuttajärjestelmässä etenkin dollariin nähden. EMU mahdollistaa sen, että EU pystyy vastustamaan paremmin ulkoisia sokkeja, joita spekulatiiviset pääomavirrat aiheuttavat. EMU merkitsee tärkeää askelta kohti uutta ja tasapainoisempaa kansainvälistä valuuttajärjestelmää, siirtymistä yksinapaisesta moninapaiseen järjestelmään, jossa Euroopan unioni voi näytellä johtavaa roolia, jonka se toivottavasti tulee tekemään.
Euroopan unioni tulee saamaan EMUn kautta myös suuremman vastuun kansainvälisissä raha- ja talousjärjestöissä. Siksi on toivottavaa, että konkreettisen sisällön antaminen tälle, muun muassa Kansainvälisen valuuttarahaston ja G7: n puitteissa, tapahtuu nopeasti.
Lopuksi haluan muistuttaa vaarasta haluta säätää ja kehystää liikaa pidettäessä silmällä EMUn kolmannen vaiheen alkua. Ennemminkin kuin meidän etukäteen tapahtuvan ohjauksemme, markkinamekanismien, joita kylläkin ohjataan uskottavan ja tarkoituksenmukaisen makrotalouspolitiikan avulla, tulee määrätä euron kurssi. Kurssi, jolla on myös myönteinen vaikutus Euroopan talouspolitiikkaan ja maailmalaajuiseen taloudelliseen ja rahalliseen yhteistyöhön ja vakauteen.

Willockx
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kymmenen vuotta sitten syntyi poliittinen tahto saada aikaan tämä kunnianhimoinen euro-hanke. Kuluneina vuosina taloudellista lähentymistä on parannettu melko näyttävällä tavalla huolimatta joskus vaikeistakin nousu- ja laskusuhdannevaikutuksista. Nyt seisomme siirtymäkauden kynnyksellä, joka voi olla tärkeä ja jolla voi olla suuri merkitys uuden eurooppalaisen valuutan uskottavuuden kannalta. Ensiksi pallo on kansallisilla hallituksilla. Ne tulevat antamaan uudelle rahayksikölle lisää uskottavuutta ilmoittamalla uudet lainat euroina ja muuttamalla olemassa olevat julkiset velat euroiksi.
Toiseksi, euro tulee tarjoamaan vastauksen monille maille, jotka tulevat mielellään jakamaan varannot eri yritysalojen kesken. En väitä, että euro tulee dollarin tilalle, väitän kuitenkin, että eurosta voi tulla tärkeä tekijä monipuolistumisessa.
Kolmanneksi, on selvää, että osallistuvien maiden varantojen summa on suurempi kuin yhtenäisvaluutan tukemiseksi on välttämätöntä. Tuenkin siksi esittelijä Ruffolon pyyntöä, että komissio tutkisi millä tavalla ylimääräiset varannot voidaan käyttää parhaiten.
Neljänneksi, ylimenokauden aikana meidän on panostettava kansalaisille suunnattuun tiedottamiseen. Epävarmuuden aika tulee olemaan ohi toukokuun toisen päivän jälkeen. Meidän on suunnattava kaikki välineet, kaikki tiedotusta varten varatut budjettivälineet, kansalaisille kohdistettuun tiedottamiseen euron voimaantulosta.
Viidenneksi, pankkialalla on tässä tärkeä asema. Pankkialalla, joka lähimenneisyydessä on myös kotimaassani osoittanut, ettei ole luottamuksen arvoinen käyttäytymisessään asiakasta kohtaan. En luotakaan kollegojeni Kestelijnin ja de Clercqin tavoin markkinavoimiin. Olen sitä mieltä, että komission ja, mikäli tarpeellista, jäsenvaltioiden on laissa säädettävä ja taattava kansallisen valuutan veloituksetta tapahtuva vaihtaminen euroiksi.
Loppujen lopuksi euron voimaantulo tarjoaa laajemmalla pohjalla myös uusia mahdollisuuksia ja uusia näköaloja. Pyrkikäämme tänään antamaan sysäys Euroopan taloudelliselle yhteensovittamiselle, niin kuin viimeisessä Ecofinneuvoston kokouksessa 1. joulukuuta sovittiin, sysäys taloudelliselle yhteensovittamiselle, jotta löytäisimme yhdessä ulospääsyn niistä haitoista ja seurauksista, joita Aasian markkinoiden kriisi uhkaa aiheuttaa Euroopalle. Tässä on mielestäni ensimmäinen ennakkotapaus parempaan taloudelliseen yhteensovittamiseen pääsemiseksi, joka pitää yhdistää euron voimaantuloon.

Rübig
Arvoisa puhemies, mitä pienemmät summat, sitä suuremmat kulut. Olin viime kesänä tyttäreni kanssa lomalla Italiassa, ja hän vaihtoi rahanvaihto automaatissa 100 sillinkiä. Hän sai 9600 liiraa. Kun tulimme takaisin Itävaltaan, annoin hänelle summan takaisin pyöristettynä: 10 000 liiraa. Herra komissaari, arvaatkaapa, kuinka paljon rahaa itävaltalainen automaatti hänelle antoi: hän sai tarkalleen puolet siitä, 50 %! Uskon, että tämä maksaa paljon matkailussa ja monella muullakin alalla Euroopassa. Kun nyt ajatellaan, että meillä on pankeissa noin 50 % enemmän virkailijoita kuin Amerikassa, ja henkilöstökulut ovat suuremmat, jotka ovat loppujen lopuksi myös tarpeen tämän koko vaihto- ja vastuuvaara-alueen hallitsemiseksi, meidän on tulevaisuudessa kiinnitettävä huomiota eurooppalaiseen pankkialaan ja ymmärrettävä, miten pankkien valvonnan tulee toimia tulevaisuudessa.
Kun tiedetään, että pankkimaailma on yksi ASEAN-maiden kriisin pääasiallisista syistä, meidän tulisi euroon siirryttäessä kiinnittää erityistä huomiota Euroopan terveisiin pankkeihin. Asiahan on lopulta niin: mitä suuremmat summat ovat kyseessä, sitä suuremmat ovat riskit, ja uskon, että yksi pääasiallisista tehtävistämme tulisi olla riskien rajoittaminen.
Kun ajatellaan, että dollari on vuosina 1985-1995 maksanut Euroopalle - itävaltalaisen WIFO: n tutkimuksen mukaan - noin 1, 3 miljoonaa työpaikkaa, nähdään, mikä merkitys yhteisellä valuutalla meille on.
Kun puhutaan euron vahvuudesta, minun pitää sanoa, että eurosta tulee luultavasti vahvempi kuin monen viejän mielestä olisi tarpeen.

Boogerd-Quaak
 Arvoisa puhemies, tulen puuttumaan Friedrichin mietintöön ja voin sanoa ryhmäni puolesta, että olemme samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että on mahdollista, että Euroopassa syntyvät euron voimaantulon jälkeen maailman toiseksi suurimmat obligaatiomarkkinat. Tässä on siis mahdollisuuksia Euroopalle. Mutta ei riitä, että toteamme tämän. Juuri mahdollisuuksia luovan politiikan alueella unionin on tehtävä paljon enemmän aloitteita, esimerkiksi yhtiöoikeuden, kirjanpitoa koskevien säännösten ja pörssisäännösten alueilla. On todellakin häpeällistä - kuten olen täällä jo aikaisemminkin sanonut - että emme vieläkään ole onnistuneet saamaan aikaan yrityksiä koskevaa lakia. Myös Davignonin valiokunta on ponnistellut valtavasti tämän asian eteen, mutta sitä ei ole saatu hoidettua.
Lopuksi haluan, kuten Friedrich, pyytää huomion kiinnittämistä eri jäsenvaltioiden eläkerahastoihin. Olemassaolevien säännösten vuoksi, jotka määräävät, että eläkerahastojen on tehtävä suurin osa sijoituksistaan siinä maassa, missä ne toimivat, menetetään mahdollisuuksia. Tulen pyytämään henkilökohtaisesti sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan esittelijänä laatimassani mietinnössä, joka koskee eläkkeitä käsittelevää vihreää kirjaa, että tähän asiaan tullaan kiinnittämään huomiota. Mutta käsitykseni mukaan komission pitäisi puuttua myös tähän asiaan saadakseen jäsenvaltiot ymmärtämään, että ne eivät voi enää pitää kiinni vanhentuneesta politiikasta tässä asiassa.

Torres Marques
Arvoisa puhemies, eilen kaikkien maiden televisioissa näytettiin neljä saksalaista asiantuntijaa, jotka olivat esittäneet maansa perustuslakituomioistuimelle vaatimuksen estää Saksaa liittymästä euroon, ja kerrottiin mielipidetiedustelusta, jonka mukaan 60 % saksalaisista vastustaa uutta valuuttaa.
Miksi vain huonot uutiset ovat uutisia? Euroopan parlamentti osoittaa tänään, miten tiukasti se pitää kiinni päätöksestä ottaa euro käyttöön sovittuna ajankohtana, ja käsittelee neljää tärkeää, erittäin kiinnostavaa mietintöä, joiden esittelijöitä tahdon heti aluksi onnitella: Friedrichiä mietinnöstä, joka käsittelee euron vaikutuksia pääomamarkkinoihin, Ruffoloa talous- ja rahaliiton ulkoisiin näkökohtiin keskittyvästä mietinnöstä, Stevensiä sähkörahaa ja talous- ja rahaliittoa käsittelevästä mietinnöstä sekä Pérez Royoa mietinnöstä, jossa käsitellään euroa ja kuluttajia.
Kuinka laajalti tiedotusvälineet mahtavat kattaa tämänpäiväisen keskustelumme? Koska käytettävissäni on niukasti aikaa, olen päättänyt keskittyä puheenvuorossani viimeiseen mainituista mietinnöistä, sillä kuten Portugalissa sanotaan, kuluttajia olemme me kaikki.
Euron käyttöönotto merkitsee melkoista vallankumousta koko maailmassa eikä ainoastaan Euroopan unionin jäsenvaltioissa, ja jotta euro saisi hyvän vastaanoton ja todella tuottaisi tulosta, kansalaisten on saatava kylliksi tietoa...
Anteeksi, herra puhemies, keskeytän puheenvuoroni, koska huomasin juuri, että herra komissaarilla ei ole kuulokkeita, ja tietääkseni herra komissaari ei osaa portugalia.
... ja ennen kaikkea valuutan ja kuluttajien kanssa tekemisissä olevien elinten on saatava selkeästi ja asianmukaisesti määritellyt pelisäännöt. Myös työntekijöiden, jotka ovat suorassa kosketuksessa kansalaisiin, on saatava riittävästi koulutusta kyetäkseen antamaan kansalaisille täsmällistä tietoa, jottei syntyisi turhaa epätietoisuutta.
Näiden toimien tulisi käynnistyä mahdollisimman pian, jotta euroa voidaan alkaa käyttää rahayksikkönä tammikuun 1. päivästä 1999 lähtien kirjanpidossa, sekeissä, luottokorteissa ja velkakirjoissa. Ja vaikka sen käyttö ennen tammikuun 1. päivää 2002, jolloin setelit ja kolikot tulevat käyttöön, ei olekaan pakollista, se on kuitenkin sallittua ja toivottavaa, ja on täysin kuluttajien edun mukaista, että sen käyttöä pyritään edistämään.
Euron käyttö on toivottavaa siitä syystä, että avoimuus, jonka hintojen merkitseminen yhtenäisvaluutassa tuo mukanaan, ja tarve harjoittaa kurinalaista, korkojen ja inflaation alenemiseen johtavaa finanssipolitiikkaa voivat merkitä kuluttajille vain etuja. On selvää, että monenlaiset etäkauppapalvelut ja rahoitusoperaatioiden toteuttaminen helpottuvat suuresti. Kuluttajalle on kuitenkin annettava todellisia takeita. Sen tähden kysyn komissiolta, onko se valmis edistämään työntekijöiden koulutusta ja kuluttajille suunnattua tiedotusta sekä tukemaan erityisiä ohjelmia kouluissa, yliopistoissa ja kansalaisjärjestöissä, erityisesti naisjärjestöissä, sillä naiset edustavat 70 % kuluttajista. Kysyn komissiolta myös, onko se valmis siihen, ettei kansallisen valuutan vaihtamisesta euroiksi ja päinvastoin koidu kustannuksia. Tämä saattaa olla ratkaisevan tärkeä seikka, sillä euron menestys ei riipu pelkästään sen omista ansioista, vaan myös siitä, miten ihmiset ottavat sen vastaan. Mielestäni on olennaista, että vaihtamisesta ei koidu kuluja, jotta kansalaiset saataisiin luottamaan uuteen valuuttaan.

Pex
Arvoisa puhemies, rouva Peijs on ilmassa, kuten eurokin ja siksi saan esiintyä hänen puolestaan, minkä teenkin mielelläni, sillä saan puhua taas kerran omasta alastani.
Ensin huomio Stevensin mietinnöstä. Tieto- ja viestintäteknologia astuu pitkiä askeleita eteenpäin. Siksi kauppa ja kuluttajat odottavat, että Eurooppa luo uusia, helppoja ja sähköisiä maksumahdollisuuksia tulevalla euroalueella. Tällä hetkellä 90 % maksuista tapahtuu jäsenvaltioiden sisällä. On odotettavissa, että sähköisten rajat ylittävien maksujen määrä tulee tulevaisuudessa nousemaan räjähdysmäisesti. Monet ihmiset käyttävät nyt myös luottokortteja lomillaan. Vähittäiskauppa etsii halvempia järjestelmiä. Eurooppalainen muistikortti, jonka valuuttana on euro, olisi luultavasti halvempi. Siksi yritykset haluavat tulevaisuudessa tarjota rajat ylittäviä muistikortteja.
Stevensin mietinnössä parlamentti tuo ensimmäistä kertaa esille, mihin se haluaa päästä tulevaisuuden maksujärjestelmien avulla. Olen tyytyväinen siihen, että parlamentti näyttää valitsevan suunnan, joka antaa tilaa useimpien palvelujen tarjoajien väliselle kilpailulle Euroopan keskuspankin valvonnassa. Aikaisemmin noudatettu linja yhdestä hyväksyttävästä tarjouksesta, jolloin yksi palvelujen tarjoaja toisi loppujen lopulta kortin markkinoille, on onneksi hylätty. Useampien palvelujen tarjoajien läsnäolo tulee vahvistamaan ärsykkeitä, jotka johtavat innovaatioon ja kustannusten alenemiseen, sekä kuluttajan että kaupan kannalta. Juuri tämä on tarpeen teknologian käytön lisääntyvän kehittämisen ja edistämisen kannalta.
Sitten mietintö " Euro ja kuluttajat" . Euron menestys tulee ensi kädessä riippumaan kuluttajan luottamuksesta uuteen valuuttaan. Siksi tämä mietintö on luonnollisesti hyvin tärkeä. Luottamus valuuttaan merkitsee luottamusta euron arvoon. Kuluttajien pitää tottua sen käyttöön ja tottua arvioimaan uusia hintoja.
Esittelijä on sitä mieltä, että kaksoishinnoittelu voidaan aloittaa jo 1. tammikuuta 1999. Vastustan tätä kiivaasti. Se aiheuttaa suuria kustannuksia pienille ja keskisuurille yrityksille ja etenkin kaupalle, jotka kustannukset laskutetaan ilman muuta kuluttajalta. Hyvä tiedottaminen on juuri yritysten etujen mukaista. Epävarma kuluttaja, joka on epävarma hinnoista, pitää rahat taskussaan.
Älkäämme sanelko kaupan alalle, kuinka sen pitää tiedottaa asiakkaille, vaan jättäkäämme hinnoista tiedottaminen alan itsensä luovuuden varaan. Tiukka eurooppalainen direktiivi on siksi huono ratkaisu.
Seurantakeskukset, joiden tulee esittelijän mielestä harjoittaa kansallisen valuutan euroiksi vaihtamisen valvontaa, ovat mielestäni täysin turhia. Viime vuoden kesäkuulta peräisin oleva vaihtoa koskeva lainsäädäntö on riittävä takaamaan varmuuden kuluttajille. Mikäli yritykset tai muut järjestöt käyttävät tilannetta väärin pyöristämällä summia laittomasti, asia voidaan viedä oikeuteen ja näin tullaan tekemään.
Kuluttajalle on luonnollisesti selitettävä mitä euro tulee heille merkitsemään. Tässä yhteydessä suurelle yleisölle suunnatut valtioiden tiedotuskampanjat ovat oleellisia. Mutta lakisäädökset, jotka aiheuttavat suuria kustannusten nousuja, tulevat kuin bumerangi takaisin kuluttajalle eikä se suinkaan ole tarkoitus.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, euron tulee olla vahva ja uskottava. Markkinoiden luottamus ei yksin riitä. Tarvitaan kansalaisten luottamusta. Se merkitsee demokratian lisäämistä ja keskuspankin valvontaa sekä vastuuta demokraattisille elimille.
Suuret yritykset siirtyvät käyttämään Suomessakin euroa heti kolmannen vaiheen alkaessa. Esimerkiksi Suomessa jo 64 prosenttia suuryrityksistä ilmoitti valmistelutyön olevan käynnissä. Mutta pienissä yrityksissä tilanne on olennaisesti heikompi. Vain seitsemän prosenttia on käynnistänyt valmistelutyön. Palvelualan yrityksissä tilanne on vielä tätäkin heikompi. Pk-sektori on kuitenkin Euroopan pääasiallisin työllistäjä. Pk-yrityksissä ei ole tarvittavia resursseja uusien tietojärjestelmien luomiseen eikä aina ammattitaitoista henkilökuntaa tai rahaa palvelujen ostoon. Komission olisikin luotava neuvontapaketti pk-yrityksiä varten.
Jotta siirtymäkauden kustannukset eivät lankea rasitetuille veronmaksajille, on toimittava niin, etteivät euron käyttöönotosta aiheutuvat kulut lankea kuluttajien maksettaviksi. Eurohan on vuosisadan hanke mutta sitä esitellään jäsenvaltioissa kuin puoliunessa. Euroa koskeva koulutus ja tiedotus kansalaisille on ehdottoman tärkeää ja se on myöhässä monella alueella. Sekava ja riittämätön tiedottaminen on antanut kuvan epäröinnistä ja salailusta ja jättityöttömyyden oloissa sekin lisää vastustusta. Sodan jälkeiset jättiläisdevalvaatiot ja setelien leikkaukset muistaen rahaan suhtaudutaan vakavasti. Sehän on sitä arvokkaampaa mitä vähemmän sitä on. Siksi uutta rahaa koskevan tiedotuksen on oltava varmaa ja kattavaa. Ehdotan, että televisiouutisten perään kussakin jäsenmaassa liitetään tietoiskusarja, joka kertoo vaihe vaiheelta mistä on kysymys. Ei voi olla mahdollista, että lasten vaippojen imukyky selvitetään paremmin kuin yhteisen valuutan vetokyky.
Yhdyn kollega Pérez Royoon siinä, että sähkö-, kaasu-, vesi- ja puhelinyhtiöiden tulee olla tiedotuskampanjassa mukana laittamalla kuluttajille lähteviin laskuihin hinnat myös euroina. Emme voi kuitenkaan olettaa, että esimerkiksi kaupan alan yrityksillä - en tarkoita supermarketteja - olisi mahdollisuuksia kouluttaa henkilökuntaansa kansalaisten eurosivistäjiksi, kuten täällä on väläytelty. Se on julkisen vallan tehtävä ja se on tietysti myös meidän tehtävämme.

Thyssen
Arvoisa puhemies, euron käyttöönotto tuo luonnollisesti mukanaan muutoksia kaikille markkinaosapuolille ja olemme vakuuttuneita siitä, että myönteiset vaikutukset tulevat olemaan paljon kielteisiä suurempia, myös kuluttajan kannalta. Meidän ei tarvitse olla huolestuneita myönteisistä vaikutuksista, mutta meidän pitää luonnollisesti selittää ne ihmisille. Tässä on vielä paljon tehtävää. Meidän on huolehdittava, että hankaluudet pysyvät mahdollisimman pieninä, vaikka ne ovatkin ennen kaikkea ja pääasiassa väliaikaisia. Onnistuaksemme tässä meidän on huolehdittava tiedottamisesta, mutta meidän on myös ymmärrettävä, että tiedottaminen on välttämätöntä mutta ei riittävää, ja meidän on ymmärrettävä, että tarvitsemme myös oikeudelliset ja tasapainoiset puitteet, jotka huolehtivat siitä, että seteleiden väärentäminen estetään, että valuutan vaihto euroiksi tapahtuu oikean kurssin ja oikean laskutavan mukaisesti. Että euron käyttöönotto ei vaikuta sopimusten jatkuvuuteen, että eri valuuttaa olevien setelien ja kolikoiden samanaikainen voimassaolo on mahdollisimman lyhyt ja että tietoja annetaan siten, että kuluttaja tietää, että hän voi olla luottavainen.
Useimmat näistä kysymyksistä, herra puhemies, on säädetty laissa, mutta ei valitettavasti parhaalla mahdollisella tavalla. Ryhmäni on vakuuttunut siitä, että liittymissopimuksissa ei pidä sallia sitä, että poiketaan jatkuvuusperiaatteesta. Siksi olemme esittäneet tarkistuksen, jossa pyydämme komissiota tekemään ehdotuksen 1103 asetuksen muuttamiseksi. Haluaisin mielelläni kuulla, onko komissaari valmis harkitsemaan tällaista aloitetta.
Sitten meillä on vielä kysymys kaksoishinnoittelusta. Mielestämme ei ole realistista asettaa vastakkain toisaalta kuluttajan ja toisaalta vähittäiskaupan etuja. Nämä edut ovat paljon yhtenevämpiä kuin jotkut haluavat uskotella meille. Tästä näkökulmasta käsin olemme esittäneet tarkistuksen 8. Tarkistuksen, jossa pyydämme, että odottaisimme vähän. Odottaisimme vuoden 1999 yli nähdäksemme mitä markkinat tulevat tekemään spontaanisti. Silloin voimme nähdä markkinaosapuolten todellisten reaktioiden pohjalta, mihin on tarvetta ja tarvitaanko yksityiskohtaisia säännöksiä kaksoishinnoittelua varten. Mikäli tarvitaan, kuinka ne liitetään parhaalla mahdollisella tavalla markkinaosapuolten todellisiin tarpeisiin.

Hendrick
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella esittelijöitä useista erinomaisista euron käyttöönottoa koskevista mietinnöistä. Euro on todellakin tulossa. Se merkitsee uuden aikakauden alkua, ja se on maailman kaikkien aikojen suurin taloudellinen hanke. Tämä vuoksi sen onnistuminen on tietysti erittäin tärkeää.
Kaikissa näissä mietinnöissä on yksi yhteinen sanoma. Nimittäin se, että euro on hyödyksi kaikille käyttäjille, olivatpa nämä käyttäjät kuluttajia, yrityksiä tai vain niitä, jotka osallistuvat kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden valuuttatoimiin.
Stevensin mietinnössä tarkastellaan erityisesti uuden teknologian käyttöönottoa, ja siinä tarjotaan ratkaisuksi sähkörahaa. Sähköraha helpottaisi ihmisten liikkumista Euroopan unionissa ja edistäisi perustamissopimuksen vapaan liikkuvuuden periaatetta ja erityisesti työvoiman liikkuvuutta.
Se tarjoaa turvallista käteistä rahaa ja auttaa myös matkailun kaltaisia teollisuusaloja, matkailu on yksi Euroopan unionin nopeimmin kasvavista teollisuusaloista.
Tämä on suuri askel taloudellisessa palapelissä, ja se yhdistää Euroopan ennen kokemattomalla tavalla. Se parantaa yhtenäismarkkinoiden toimintaa ja vakauttaa EU: n taloutta, erityisesti siellä, missä maailmanlaajuisilla rahoitusmarkkinoilla esiintyy levottomuutta. Se myös edistää uuden taloudellisen yhteistyön aikakautta, ja haluaisin, että tässä yhteydessä otetaan käyttöön demokraattisen vastuuvelvollisuuden käsite. Olen samaa mieltä kuin kollegani pankkivaliokunnan perustamisesta, sillä me tarvitsemme vuoropuhelua Euroopan keskuspankin kanssa, Euroopan keskuspankin seurantaa ja tarkkaa valvontaa, ja Euroopan keskuspankin on oltava vastuuvelvollinen niin että parlamentti voi tarjota neuvoja. Uskon kollegani tavoin, että keskuspankin itsenäisyyttä ei tule asettaa kyseenalaiseksi, sillä muutoin rahoitusmarkkinat kääntyvät euroa vastaan.
Meillä on suuri mahdollisuus, ja tarjolla on huomattava palkinto. Käyttäkäämme tätä mahdollisuutta, ja viekäämme Eurooppa 2000-luvulle, ja tuokaamme hyvinvointia Euroopan yhteisöön.

Garosci
Arvoisa puhemies, olemme kuunnelleet neljää erittäin mielenkiintoista mietintöä merkittävästä aiheesta. Euron ja yhteisvaluutan yhteydessä pelissä on Euroopan uskottavuus. Yhteinen valuutta on yhtä aikaa väline ja päämäärä, jonka avulla kansalaiset saadaan ymmärtämään, että he ovat osa kokonaisuutta, jonka sisällä he yhteisvaluutan ansiosta voivat matkustaa, ostaa, muuttaa jne. Asiassa on käytännön ongelmia, joita esittelijät ovat käsitelleet - kiitämme heitä esityksistä. Yhtenäisvaluutta tuo väistämättä muitakin ongelmia, jotka eivät vielä ole tulleet esille ja jotka on selvitettävä tarkemmin lähikuukausina, jollei jo lähiviikkoina. Euro on vuosisadan lopun rauhanomainen vallankumous, välttämätön ehto talousjärjestelmän muuttamiselle yhdenmukaiseksi ja yhteisölliseksi. Euroopan unionin on käytettävä sitä voimakkaana välineenä saadakseen tehtävänsä ymmärretyksi.
On vielä käytännön ongelmia, jotka selvästikin liittyvät euron liikkeellelaskijan ja loppukäyttäjän - eli erityisesti kuluttajana toimivan kansalaisen - välisen suhteen toimivuuteen. Toiset kollegamme ovat jo muistuttaneet, että kansalaiset joutuvat kyllä euron kanssa tekemisiin pankeissa, mutta ennen kaikkea kaupan jakelujärjestelmissä, kaupoissa, valintamyymälöissä, ravintoloissa, matkatoimistoissa, joissa on oltava kaupan tarjoama keskustelukumppani - pienyrittäjä, yhteistyökumppani - valmiina selvittämään ja kertomaan, kuinka euro toimii. Meidän on siis samalla tehtävä työtä tiedottaaksemme kuluttajille asiasta ja kouluttaaksemme kaupan alan yrittäjiä. Emme myöskään saa rasittaa kansalaisia pankkikustannuksilla siirtymävaiheessa, jossa he vaihtavat kansalliset rahansa Euroopan yhtenäisvaluuttaan.
Lopuksi meidän on tarpeellista muistuttaa joistain seikoista, jotka liittyvät yhteisvaluutan toimivuuteen. Juuri kauppajärjestelmässä euro leviää eniten, ja siellä kansalainen kuluttajana siihen tutustuu. Siellä on vastattava lyhyesti, selkeästi ja yhdenmukaisesti tämän suuren rahauudistuksen tiedotustarpeisiin. Meidän on siis annettava kauppiaalle - pienelle tai suurelle - eväät antaa selkeitä vastauksia, muuten euron käyttöönotosta tulee tuhoisa, myös kaikkien talousjärjestelmän osatekijöiden kannalta: teollisuuden, tuotannon ja kuluttajan. Meidän on vältettävä - ja haluamme välttää - ehdottomasti sitä, että yhteisvaluutan lopulliset käyttöönottokustannukset tulisivat pelkästään kuluttajan kannettaviksi.

de Silguy
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, tämä keskustelu on jatkoa Luxemburgin viime Euroopan neuvoston keskustelulle. Se on ollut erityisen laajaa, koska laskin, että puheenvuoroja käytettiin 48, jotka jaan kahteen luokkaan: yleis- ja poliittisluonteiset puheenvuorot, joissa pohditaan euron perusteltavuutta, ja käytännönläheiset puheenvuorot, joissa annetaan vastauksia keskusteltavaksenne annettujen neljän mietinnön aiheeseen.
Tyydyn siis vastaamaan käytännön kysymyksiin tehden kuitenkin kaksi poikkeusta, koska herra Caudron ja rouva Torres Marques ovat edessäni. Mitä herra Caudronin mainitsemaan Aasian kriisiin tulee, komission mielestä sillä pitäisi olla ainoastaan hyvin vähäistä vaikutusta kasvuun. On tietysti pysyttävä valppaana, sillä emme lue sitä kristallipallosta. On kuitenkin todettava, että Euroopan talouden perusteet ovat yhä hyvät. Pääomamarkkinat ovat jo omaksuneet euron, jolla on suojeleva osansa, mistä on todistuksena nyt jo kuukausia jatkunut Euroopan rahajärjestelmän vakaus, päinvastoin, kuin miten asian laita oli vuonna 1995. Ymmärtääkseni Aasian kriisillä - jonka kehitystä on tietenkin seurattava - ei ole vaikutusta euron käynnistämiseen määräpäivänä.
Rouva Torres Marques nosti esiin kysymyksen, jolla on yleistä merkitystä ja joka vaikuttaa mielestäni tärkeältä, viittaamalla erääseen kanteluun, jonka eräät saksalaiset yliopisto-opettajat jättivät käsiteltäväksi saksalaiseen tuomioistuimeen. Komission ei kuulu sekaantua sisäpoliittiseen keskusteluun. Jokaisella kansalaisella on maissamme onneksi oikeus tehdä valituksia tuomioistuimiin. Mutta voin vakuuttaa teille, että euro näkee päivänvalon 1. tammikuuta 1999. Jäsenvaltioiden johtajat tekevät asiasta päätöksen 2. toukokuuta. Se seuraa parlamentin istuntojaksoa ja se tehdään perustamissopimuksen/-sopimusten tiukan soveltamisen perusteella. Mielestäni jäsenvaltioiden enemmistön pitäisi kyetä osallistumaan euroon jo 1. tammikuuta 1999 alkaen.
Käynnissä oleva keskustelu osoittaa kuitenkin, että parlamentti kantaa perustellusti huolta euron käyttöönoton toteuttamistavasta ja käytännön seurauksista sekä talous- ja rahaliiton toiminnasta heti 1. tammikuuta 1999 lähtien. Te olette oikeassa, sillä todelliset ongelmat sisältyvät juuri näihin asioihin ja juuri niistä on käytävä todellista keskustelua. Yritän vastata lyhyesti kaikkiin esille nostettuihin kysymyksiin käymällä läpi peräkkäin kaikki neljä parlamentille esitettyä mietintöä.
Ensiksi Friedrichin mietintö euron käyttöönoton vaikutuksesta pääomamarkkinoihin. Kyllä, herra Friedrich, komissio on kuten tekin sitä mieltä, että euron käyttöönoton ja todellisten Euroopan pääomamarkkinoiden kehittämisen on tapahduttava rinnakkain. Juuri tämä tavoite sai meidät pyytämään Giovanninin asiantuntijaryhmää laatimaan mietinnön, joka johti mainitsemanne tiedonannon antamiseen 2. heinäkuuta.
Tässä komission asiakirjassa tarkastellaan loppujen lopuksi joitakin muutoksia, joiden kohteeksi pääomamarkkinat joutuvat, ja kuvaillaan tarpeellisia teknisiä valmisteluja. Näiden muutosten pitäisi taata euromääräisten markkinoiden täydellinen vapaus ja avoimuus. Käsitellyistä kysymyksistä haluan mainita nykyisin kansallisessa rahassa ilmoitettujen arvopapereiden muuntamisen euromääräisiksi, osakemarkkinoita koskevat käytännöt esimerkiksi korkojen laskemiseksi tai kauppakausiksi sekä vertailuarvoon perustuvat emissiot.
Näillä aloilla sääntely kuuluu ensisijaisesti kansallisten viranomaisten toimivaltaan ja riippuu varsinkin markkinoista sellaisina kuin ne ovat. Komissio on laatinut suosituksia vastauksena markkinatoimijoiden usein esittämään pyyntöön. Sitä paitsi, jos ymmärsin oikein esittelijäänne, juuri sitä hän myös toivoi.
Markkinoiden on itse toteutettava pääomamarkkinoiden yhdenmukaistaminen niiden kahden asetuksen perusteella, jotka koskevat euron oikeudellista asemaa ja jotka Amsterdamin Eurooppa-neuvosto antoi kesäkuussa. Toimijat ovat jo nyt päässeet hyvin laajaan yksimielisyyteen. Ajattelen etenkin markkinakäytäntöjä. Edistysaskelia on otettu myös velan muuntamisen alalla viitekurssien mukaisesti. Minusta näyttää vastedes hyväksytyn, että siirtokelpoinen julkinen velka muunnetaan vuoden 1999 tammikuun alussa koko euroalueella. Näin muuten toivoi myös esittelijänne.
Sen lisäksi laitokset, jotka ovat vastuussa kansallisten viitekurssien laskemisesta, ovat ryhtyneet kaikkiin toimiin, jotta tarpeellisiin muutoksiin voitaisiin ryhtyä 1. tammikuuta 1999. Euroopan pankkiyhdistykset ja kansainvälinen rahanvaihtoyhdistys ovat juuri parhaillaan lopettelemassa etenkin Euroopan rahamarkkinoiden tulevan viitekurssin määrittelemistä. Tämän kurssin nimeksi tulee, luulen, Euribor european interbanking offered rate .
Muita kysymyksiä käsitellään vielä parhaillaan perinpohjaisesti. Ajattelen varsinkin sijoittajien suojelua, uusiin rahoitustuotteisiin liittyvää sääntelykehystä ja uusia rahoituslaitostyyppejä. Kaikki nämä kysymykset saavat sopivan vastauksen seuraavien kuukausien aikana. On näet tärkeää luoda sellainen sääntelykehys, joka mahdollistaa markkinoiden tehokkaan toiminnan. Juuri tämän eteen komissio tekee parhaillaan työtä.
Toinen eli Ruffolon mietintö, joka koskee talous- ja rahaliiton ulkoisia näkökohtia. Sen jälkeen, kun komissio antoi 23. huhtikuuta tiedonannon euron käyttöönoton seurauksista unionin talous- ja rahasuhteisiin kolmansien maiden kanssa on joulukuussa Luxemburgissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto selventänyt perustamissopimuksen määräysten täytäntöönpanon yksityiskohtaisia sääntöjä; ajattelen 109 artiklaa, joka koskee vaihtokurssipolitiikkaa, unionin ulkoisen kannan määrittelyä ja euroalueen edustusta.
Vaihtokurssipolitiikan osalta - rohkenen vastata samalla kysymyksiin, joita on usein esitetty tästä aiheesta tämän istuntosalin ulkopuolella - Eurooppa-neuvosto, korostaen yhteisölle euron käyttöönoton johdosta lankeavaa vastuuta, muistuttaa välttämättömyydestä soveltaa täysin perustamissopimuksen määräyksiä, jotta neuvoston ja Euroopan keskuspankin välillä voitaisiin taata mielipiteiden ja tietojen vaihto euron vaihtokurssista.
Komissio huolehtii markkinoiden kehityksen jatkuvasta seurannasta. Tätä kysymystä käsitellään säännöllisesti talous- ja rahoituskomiteassa, joka seuraa 1. tammikuuta lähtien raha-asiain komiteaa. Komission tai Euroopan keskuspankin suosituksesta neuvosto voi poikkeuksellisissa olosuhteissa laatia valuuttakurssipolitiikkaa koskevia yleisiä suuntaviivoja yhteisön ulkopuolisiin valuuttoihin nähden perustamissopimuksen 109 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Samoin komission ehdotuksesta neuvoston on vahvistettava yhteisön kanta niihin kansainvälisiin kysymyksiin, jotka herättävät erityistä mielenkiintoa talous- ja rahaliiton kannalta, perustamissopimuksen 109 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
Luulen, että juuri tekemäni päätelmät vastaavat jo suurelta osin esittelijän tekemään kysymykseen 109 artiklan tulkinnasta. Oltuani läsnä tämän aamun keskustelussa ja kuultuani itse kunkin mielipiteen haluaisin ainoastaan korostaa kahta kohtaa Ruffolon mietinnöstä.
Ensiksi mitä tulee välttämättömyyteen arvioida Euroopan keskuspankkijärjestelmän ylimääräisiä dollarivarantoja sanoisin, että tämän ylijäämän koko olemassaolo on yhä osoittamatta. Joka tapauksessa komission mielestä sen ei kuulu antaa Euroopan keskuspankille ohjeita tavasta hoitaa valuuttavarantoja, sillä sitä voitaisiin todellakin pitää yrityksenä rajoittaa keskuspankin itsenäisyyttä.
Toinen kohta, jota haluaisin korostaa, koskee varsinkin joidenkin teistä tänä aamuna lausumaa toivetta viitearvon vahvistamisesta euron kurssille dollariin nähden. Palautan mieliin, että valuutan kurssia ei määrätä. Kyse ei tietysti ole siitä, että luotaisiin yliarvostettu tai aliarvostettu valuutta, herra Rübig. Meidän on pyrittävä luomaan vakaa valuutta. Olen samaa mieltä kuin herra Ruffolo suullisessa puheenvuorossaan ja samaa mieltä myös herra Fourçansin ja herra Harrisonin esittämistä huomautuksista tässä kohdassa.
Komissio on joka tapauksessa sitä mieltä, että sellaisen valuuttakurssijärjestelmän käyttöönotto, joka perustuu vaihteluväleihin, vaikuttaa enemmän kuin ennenaikaiselta kansainvälisen rahajärjestelmän nykymuotoon verrattuna. Olen samaa mieltä tässä suhteessa herra Fourçansin välivyöhykkeitä koskevista huomautuksista. Luulen, että tämänhetkiset tapahtumat Aasiassa kehottavat meitä erityiseen varovaisuuteen tässä asiassa, eikä meidän pidä koskaan unohtaa sitä, että vaihtokurssi on talouspolitiikan tulos tai väline, ei tavoite.
Minusta tuntuu, että kukaan ei ole tänä aamuna ottanut täällä esille yhteisön edustusta kansainvälisellä tasolla. Haluan kuitenkin sanoa siitä sanan, koska se on tärkeä asia. Valtioiden tai hallitusten päämiehet korostivat Luxemburgissa sitä, että komissio otettaisiin mukaan ulkoiseen edustukseen tarpeellisessa määrin, jotta sille annettaisiin mahdollisuus suorittaa sitä tehtävää, joka sille osoitetaan perustamissopimuksen määräyksissä. Nämä Eurooppa-neuvoston päätelmät vahvistavat, parlamentin toiveen mukaisesti, yhteisen lähestymistavan tarpeen euroalueella kysymyksessä, joka koskee alueen edustusta kansainvälisissä rahoitusjärjestöissä. Raha-asioiden Euroopan on puhuttava yhdellä äänellä. Jäljellä on tämän tavoitteen toteuttaminen käytännössä, tavoitteen, jonka Eurooppa-neuvosto mielestäni toisti, päättämällä tapauskohtaisesti parhaasta mahdollisesta yhteisön edustuksesta jokaisessa kansainvälisessä järjestössä yhteisön etujen mukaisesti. Tämä työ tehdään lähikuukausien aikana ja voin vakuuttaa teille, että komissio ei ole säästellyt eikä tule säästelemään ponnistelujaan varmistaakseen paikkansa tässä edustuksessa huolimatta joidenkin jäsenvaltioiden vastakkaisista yrityksistä.
Kolmas mietintö on Stevensin mietintö elektronisesta rahasta ja talous- ja rahaliitosta. Pohdinta, jota herra Stevens meille ehdottaa sähkörahatuotteiden ilmaantumisen ja euron käyttöönoton välisestä samanaikaisuudesta, on erityisen kiinnostava, mutta en suhtaudu asiaan yhtä pessimistisesti. Sanoisin herra Nordmannille, ettei ole mahdollista lyhentää kolmen vuoden määräaikaa vuosina 1999-2002. En puutu yksityiskohtiin. Pitäkää vain se mielessä, että lyötävänä on 70 miljardia kolikkoa ja painettavana 12 tai 15 miljardia seteliä. Tarvitsemme materiaalisesti ja fyysisesti aikaa tehdä sen.
Tämä herra Stevensin pohdinta asettuu mielestäni täysin komission nykyisten töiden rajoihin. Yksi toteamus: sähkörahan kehittäminen on markkinavalinta ja esittelijänne tavoin komissio on sitä mieltä, että tärkeimmät kysymykset ovat seuraavat. Ensiksi valvontakysymys. Herra Scarbonchi painotti tätä kohtaa ja hän on oikeassa. Sähkörahan kehittäminen nostaa esiin ongelman, joka koskee toimivaltaisten viranomaisten siihen kohdistaman valvonnan laajuutta ja toteuttamistapaa varsinkin rahapolitiikkaan nähden. On määriteltävä sopiva valvontakehys. Komissio tekee vuonna 1998 ehdotuksen direktiiviksi tästä aiheesta.
Sitten herää kysymys hyväksyttävyydestä. On välttämätöntä taata yleisön ymmärrys ja luottamus uusia maksuvälineitä kohtaan. Samoin on taattava käytössä olevien järjestelmien vakaus ja eheys. Sitten tulee vielä vapaata kilpailua koskeva kysymys. Tämän periaatteen, joka takaa sisämarkkinoiden toimivuuden, on myös oltava vallitsevana tällä alalla. Jokaista mahdollista etuoikeutta, joka on myönnetty de jure tai de facto tämän- tai tuontyyppiselle laitokselle rahan liikkeeseen laskemista varten, on tarkasteltava huolellisesti. Kyse ei ole kilpailun rajoittamisesta, herra Watson, vaan siitä, että selvennetään kilpailusääntöjen soveltamista. Se on myös direktiiviehdotuksemme aihe ensi vuonna.
Lopuksi turvallisuus. Sähköisen kaupankäynnin kehittyminen ja maksujen turvallisuus edellyttävät samanaikaisesti luotettavia, helppokäyttöisiä, tehokkaita ja varmoja tuotteita. Meidän on suojeltava näitä neljää esittelijänne mainitsemaa ehdotonta välttämättömyyttä petoksia vastaan. Ne on sitä paitsi sisällytetty komission heinäkuussa 1997 antamaan tiedonantoon eurooppalaisesta aloitteesta sähköisen kaupankäynnin alalla. Esittelijänne tavoin komissio kannattaa periaatetta sääntelykehyksestä, joka turvaa rahoitusjärjestelmän yhteensopivuuden ja vakauden sekä sitä paitsi myös julkisen luottamuksen samalla, kun varmistetaan sähkörahan liikkeeseenlaskijoiden moninaisuus.
Komissio on jo antanut heinäkuussa 1997 suosituksen, jossa määritellään joitakin sääntöjä avoimuudesta, vastuusta ja valituskeinoista, jotka ovat sovellettavissa rahan liikkeeseen laskijan ja maksuvälineen haltijan välisessä suhteessa. Sähköisen kaupankäynnin ja informaatioyhteiskunnan edistämisen puitteissa komissio aikoo laatia vuoden 1998 alussa sähkörahan liikkeeseen laskemista koskevan direktiiviehdotuksen, jossa annetaan vastaus juuri mainitsemiini ehtoihin. Sen lisäksi pohdimme kysymyksiä, jotka liittyvät petoksiin ja väärennöksiin näiden uusien maksuvälineiden puitteissa. Jotkin näistä kysymyksistä ovat hankalia. Keskustelu jatkuu. Sitä ei käydä ainoastaan Euroopassa, vaan myös Yhdysvalloissa ja Japanissa. Näin ollen avointen ja varmojen sähkörahatuotteiden olemassaolo helpottaa kiistatta euroon siirtymistä, mikä on myönteinen seikka.
Lopuksi neljäs ja viimeinen mietintö eli Péres Royon mietintö eurosta ja kuluttajista. Rouva Randzio-Plath, olen samaa mieltä kanssanne, euro ei ole rikkaiden valuutta, euro ei ole pääomamarkkinoiden valuutta, euro on eurooppalaisten ja kaikkien eurooppalaisten valuutta. Heidän on tunnettava valuuttansa omakseen. Juuri siksi Péres Royon mietintö asettuu hyödyllisesti käynnissä olevien euron käytännön seikkoja koskevien töiden puitteisiin. Panen merkille varsinkin Péres Royon mietinnössä ilmaistut kaksi huolenaihetta: kuluttajien tiedottaminen ja euroon siirtymisen kuluihin liittyvät vaarat, jotka on mainittu useaan otteeseen tänä aamuna. Olkaa tietoisia siitä, että komissio on samaa mieltä näistä huolista kuin esittelijännekin ja juuri siksi se on päättänyt järjestää uuden pyöreän pöydän keskustelun 26. helmikuuta yhdessä kaikkien työmarkkinaosapuolten sekä asiasta kiinnostuneiden parlamentin, komission ja neuvoston laitosten kanssa, jotta löytäisimme juuri yksimielisesti ratkaisun niihin ongelmiin ja kantoihin, jotka ovat vielä avoimina.
Tarkastelkaamme ensimmäistä huolenaihetta: kuluttajien tiedottamista. Herra Gallagher, herra Fitzsimons ja rouva Cardona mainitsivat tiedottamiskampanjoita koskevat ongelmat. Näissä parlamentin yhdessä komission kanssa käynnistämissä kampanjoissa vastataan juuri ilmaistuun huoleen kuluttajien tarpeiden ja vaatimusten tyydyttämisestä, ja näiden kampanjoiden puitteissa voidaan todellakin tarkastella kaikenlaisia ajatuksia, kuten mainitsemianne puhelinlinjoja. Herra Paasilinna, jos lasten housuvaippojen valmistajat ovat noin hyviä myymään tuotteitaan, voisimme ehkä kutsua heidät apuun auttamaan meitä markkinoimaan euroa! Meidän on oltava valmiita vetoamaan kaikkiin hyväntahtoisiin ihmisiin, mutta herra Hoppenstedtin tavoin luulen, että on tärkeää korostaa luottamuksen välttämättömyyttä.
Tässä suhteessa esittelijänne nostaa esiin kolme kysymystä: koulutusta, opetusta ja tiedottamista koskevat toimet. Jäsenvaltioiden julkishallinnolle antamiensa suositusten ohella komissio tulee antamaan suosituksen, joka koskee euroa ja opettajakuntaa. Uskon, että tämä rauhoittaa rouva Torres Marquesia. Tämä toimenpide osoittaa jäsenvaltioille, minkä tyyppistä toimintaa voitaisiin harjoittaa.
Kaksoishinnoittelu on mainittu monesti tänä aamuna. Se on tosin tärkeä, mutta ei ainoa keino tiedottaa kuluttajia. Näin ollen komissio on pannut muistiin ehdotuksenne, jonka mukaan olisi toteutettava lainsäädäntötoimia, jos vapaaehtoisuuteen perustuva kaksoishinnoittelu osoittautuisi riittämättömäksi. Tässä vaiheessa haluan kuitenkin täsmentää, että pidämme vapaaehtoisuuteen perustuvaa ja ei-byrokraattista lähestymistapaa parempana, koska se on ainoa, jossa kyetään ottamaan huomioon jokaisen alan tai jakelujärjestelmän erityispiirteet. Pienkauppaa ei saa näet horjuttaa turhaan eikä määrätä sille kustannuksia, jotka voisivat loppujen lopuksi joutua ainakin osaksi kuluttajien maksettaviksi tai jotka olisivat omiaan lisäämään sekaannusta heidän mielessään. Olkaa tietoisia myös siitä, että tällä hetkellä panemme merkille kauppiaiden ja pankkien aikomuksen turvautua kaksoishinnoitteluun erilaisten järjestelyjen mukaisesti, jotka riippuvat käytetyistä tuotteista ja teknologioista.
Sen lisäksi - useat teistä ovat tänä aamuna puhuneet paikallisista tai kansallisista seurantakeskuksista - komissio tarkastelee tätä ehdotusta, josta ei olla yksimielisiä, mikäli herra Langenin lausumiin sanoihin on uskomista. Nämä seurantakeskukset tarkkailisivat euroon siirtymistä hintojen kehityksen ja kuluttajien asiallisen tiedottamisen näkökulmasta. Panen kuitenkin merkille, että näiden seurantakeskusten toimivallan olisi sijoituttava kansallisen oikeusjärjestyksen piiriin. On siis valvottava sitä, että ne ovat yhteensopivia jokaisen jäsenvaltion rakenteiden kanssa.
Lopuksi esittelijänne toisesta huolenaiheesta. Tänä aamuna useaan otteeseen monet puhujista korostivat välttämättömyyttä supistaa euroon siirtymisestä kuluttajille aiheutuvat kustannukset mahdollisimman pieniksi. Se juuri on komission tavoite, jota ehdotimme vihreässä kirjassamme jo toukokuussa 1995. Kuluttajat eivät saa kärsiä mitään vahinkoa euroon siirtymisen johdosta - yhdyn tässä herra Harrisonin mielipiteeseen - ei mitään kustannuksia kuluttajille kaikesta siitä, mikä on pakollista tässä siirtymisessä.
Komissio panee muistiin ehdotuksenne, jossa suosittelette lainsäädäntötyyppistä lähestymistapaa, olipa kyseessä sitten setelien ja kolikoiden vaihto euroon osallistuvien valtioiden välillä siirtymäkauden aikana tai kansallisten euromääräisten setelien ja kolikoiden vaihto 1. tammikuuta 2002. Komissio on perustanut asiantuntijaryhmän tutkimaan kysymystä pankkikuluista, jotka liittyvät valuutan muuntamiseen euroksi. Ja tässä vaiheessa, samalla kun tämä ryhmä on samaa mieltä esittelijänne tavoitteesta, se suuntautuu kohti joustavampaa ratkaisua, joka nojaa pankkialan ammattilaisten antamaan sitoumukseen ja etenkin mahdollisiin toimintaohjeisiin, jotka luottolaitokset allekirjoittaisivat tai joka perustuisi komission suositukseen, jonka se antaisi luottolaitoksille ja johon pankit yhtyisivät vapaaehtoisesti. Komission toimintatapa kaikissa näissä kysymyksissä on kuitenkin käytännön läheinen. Toimijoille on tarjottava mahdollisuus löytää itse sopivat ratkaisut. Sitä tarkoittaa vastuuperiaate, ja vain jos näiden ratkaisujen löytäminen viipyy tai jos ne eivät ole tyydyttäviä, on harkittava sitovampia keinoja.
Lopuksi kuluttajansuojelu on mainittu useaan otteeseen tänä aamuna. Rikosoikeudellisten seuraamusten osalta muistutan, ettei eurooppalaista rikosoikeutta ole olemassa. Siksi vastuu seuraamuksista kuuluu pääasiallisesti jäsenvaltioille, vaikka kolmannessa pilarissa avataan näkymiä tässä asiassa. Euron oikeudellista asemaa koskevissa kahdessa asetuksessa tarjotaan, jäsenvaltioiden ja toimivaltaisten ammattilaisten yksimielisen kannan mukaisesti, kaikki tarpeelliset takuut sopimusten osalta. On syytä taata sopimuksissa olevien kohtuuttomien lausekkeiden avoimuus ja poissulkeminen ja, mikäli tarpeellista, mukauttaa kuluttajansuojadirektiivejä. Tehkäämme niin, minä sitä paitsi suosittelin ja ehdotin sitä jo lokakuussa 1996.
Lopuksi sallittehan minun sanoa teille, että komissio on tyytyväinen parlamentin aktiivisesta osallistumisesta euron käyttöönoton käytännön seurauksia koskevaan analyysiin ja sopivien ratkaisujen etsimiseen kuluttajien kannalta ja se tulee ottamaan mitä suurimmassa määrin huomioon ajatuksenne ja ehdotuksenne työtä jatkettaessa. Meidän on asetettava itsellemme tavoitteeksi, että kun valtion tai hallitusten päämiehet vahvistavat 2. toukokuuta euroon osallistuvien maiden listan, kaikki Euroopan kansalaiset voivat saada täydellistä tietoa kaikista seurauksista ja kaikista niistä ratkaisuista, joita on löydettävä esiin nouseviin käytännön ongelmiin.

Randzio-Plath
Herra komissaari, haluaisin vain vielä kerran korostaa, että kaikki tämän keskustelun puhujat, jotka puoltavat kaksoishinnoittelua kuluttajansuojan vuoksi, eivät millään tavalla halua asettaa vastakkain kuluttajien ja pienten ja keskisuurten yritysten ja vähittäiskauppiaiden etuja. Haluamme periaatteessa säädellä sitä, niin käytännöllisesti, edullisesti ja epäbyrokraattisesti kuin mahdollista, mutta komission velvollisuutena on huolehtia myös kuluttajansuojasta.

Thyssen
Arvoisa puhemies, esitin komissaarille hyvin konkreettisen kysymyksen, mutta en usko saaneeni siihen vastausta. Kysyin nimittäin, että onko komissaari valmis tekemään aloitteen 11. kesäkuuta 1997 annetun asetuksen 1103 muuttamiseksi. Siinä asetuksessa on annettu joitakin euron käyttöönottoa koskevia säännöksiä. Siinä vahvistetaan sopimusten jatkuvuuden periaate, mutta asetus jättää tilaa liittymissopimuksille, jotka poikkeavat tästä periaatteesta, liittymissopimuksille, jotka uhkaavat jatkuvuutta ja me näemme tässä ongelmia. Siksi olemme esittäneet tarkistuksen. Parlamentti pyytää tämän asetuksen muuttamista ja olisin mielelläni kuullut komissaarilta, onko hän valmis tekemään tämänsuuntaisen aloitteen. Mielestäni se on aivan välttämätöntä, mikäli me haluamme säilyttää tai voittaa kuluttajien luottamuksen.

De Silguy
Arvoisa puhemies, panin tarkasti merkille rouva Randzio-Plathin huomautuksen. Olen hänen kanssaan samaa mieltä tavoitteesta ja toivoakseni keinoista siihen pääsemiseksi.
Haluaisin vastata rouva Thyssenille. Luulen, että tällä hetkellä on ymmärrettävä, että ensinnäkin euron oikeudellista asemaa koskevaa asetusta - joka hyväksyttiin yksimielisesti - ei mielestäni voida muuttaa, sillä emme löytäisi uudelleen yksimielisyyttä neuvostossa sen muuttamiseksi.
Toiseksi totean, että kaikki ovat yhtä mieltä tämän asetuksen tyydyttävästä luonteesta ja siinä tarjottavista tarpeellisista takuista sopimusten jatkuvuuden osalta.
Kolmanneksi, hyvä rouva, jos kohtuuttomien lausekkeiden osalta on olemassa jokin ongelma, niin luulen sanoneeni, että olen valmis tutkimaan kuluttajansuojadirektiivien muuttamista ja sopeuttamista siten, että taataan sopimuksissa olevien kohtuuttomien lausekkeiden avoimuus ja poissulkeminen. Jos teillä on tiedossanne käytännön ongelmia, älkää epäröikö saattaa niitä kirjallisesti meidän tietoomme.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.

Äänestys
Sarlis
Arvoisa puhemies, 17 kohdan kreikankieliseen käännökseen sisältyy muutamia virheitä, ja pyytäisin parlamentin käännöspalvelua korjaamaan nämä 17 kohdan kreikankielisen käännöksen virheet. Sama koskee myös 31 kohtaa; tekstin kreikkalainen käännös on korjattava. Joten siis 17 ja 31 kohdista tarvitaan kreikan osalta corrigendum.
Lisäksi haluaisin tehdä suullisen tarkistuksen 33 artiklaan korjatakseni sielläkin esiintyvän virheen: 33 artiklan kollegoille jaetussa tekstissä sanotaan, että " muistuttaa, että edellä mainittujen rautatieyhtiöitten välisten kumppanuussopimusten tulee sisältää määräyksiä ..." . Pyydän, että tämä korjattaisiin oikeaan muotoon, joka kuuluu: " eivät saa sisältää määräyksiä..." . Nykyinen tekstimuoto muuttaa ehdotuksen sisällön päinvastaiseksi. Pyydän siis suullisesti, että kyseiseen tekstikohta muutettaisiin kielteiseen muotoon. Englanninkielisessä versiossa lukee " must contain..." , kun sen kuuluisi olla " must not contain..." .

Puhemies
Arvoisa herra Sarlis, ymmärsimme kaikki erittäin hyvin kaikilla kielillä. Mutta kun sanotte meille, että on kysymys vain yhden kiellon lisäämisestä, jokainen tietää hyvin, että se muuttaa täysin sen merkitystä, mistä aiomme äänestää. Haluaisin tietää, ja herra Wijsenbeek varmasti valaisee meitä siitä, onko kysymys korjauksesta, eli sisältyikö siihen, mistä oli tarkoitus äänestää todellakin kielto ja että on siis virhe, ettei meidän tekstissämme sitä ole, vai onko kysymys suullisesta tarkistuksesta, jonka tarkoituksena on lisätä kyseinen kielto, jolloin suullinen tarkistus on erittäin huomattava.

Wijsenbeek
Olen esittelijän kanssa täysin samaa mieltä.

Puhemies
Vastustaako kukaan sitä, että otetaan huomioon herra Sarlisin suullinen tarkistus, jota herra Wijsenbeek kannattaa?
(Parlamentti hyväksyi suullisen tarkistuksen.)
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.) Desaman laatima tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0384/97) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille. Euroopan unioni ja avaruus: sovellusten, markkinoiden ja teollisuuden kilpailukyvyn edistäminen (KOM(96)0617 - C40042/97).
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)  Friedrichin laatima talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietintö (A40383/97) komission tiedonannosta euron käyttöönoton vaikutuksista pääomamarkkinoihin (KOM(97)0337/3 - C4-0443/97).
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Mietinnössä kannatetaan liberalisointia ja rautatieinfrastruktuurin käytön vapauttamista. En missään tapauksessa voi yhtyä tämän mietinnön poliittiseen linjaan. Vapauttaminen kohdistuu työllisyyteen, se vähentää tehokkuutta, vahingoittaa "julkisten palvelujen" etuja, rikkoo harvaan asuttujen alueiden kuluttajien ja suurkaupungissa asuvien kuluttajien välisen kustannusten solidaarisen jaon sekä koskee asianomaisen henkilökunnan työsuhdeoikeudellista asemaa. Meidän sosiaalidemokraattien on täysin mahdotonta tukea tällaista yhteiskunnan poliittista suuntautumista. Rautatiekuljetukset ovat yhteiskunnallisia palveluja, joissa voiton tavoittelu ei saa olla kaikki kaikessa.

Bébéar
Ihmisten vapaan liikkuvuuden esteitä Euroopan unionissa on poistettu asteittain. Rajojen poistuminen on nopeutunut.
Pysyäksemme mukana tässä peruuttamattomassa oikeudellisessa prosessissa ja täydentääksemme sitä meidän on nyt kehitettävä kunnianhimoinen ja korkeatasoinen rautatieliikennettä koskeva politiikka Euroopassa sekä ihmisiä että tavaroita varten.
Tämän vuoksi ei ole enää mahdollista järkeillä kansallisten yritystemme mittapuun mukaan, jotka ovat usein pahasti velkaantuneita.
Euroopan laajuisia verkkoja, jotka käsitetään jonkinlaisiksi hermoradoiksi, on rakennettava eurooppalaisen mittapuun mukaan direktiivin 91/440 hengessä: olemassa olevat verkot liitetään yhteen (Skandinavian maat mukaan lukien), suuria valtaväyliä sekä kauttakulku- ja liikennöintimahdollisuuksia laajennetaan.
Kaikki tämä on käytännössä mahdollista ainoastaan määrittelemällä uudet suuntaviivat, jotka lisätään nykyisiin määräyksiin. Joustavampi ja asiakkaiden kannalta tarkoituksenmukaisempi hallinnointi sekä avoin kilpailu vapailla markkinoilla on otettava käyttöön vaihe vaiheelta.
Jos emme toteuta näitä toimia pian, emme voi taata Euroopan kansalaisille heidän rautatieliikenteensä säilyvyyttä veronmaksajien kannalta suotavilla rahoitusehdoilla.
Yhdyn siis Euroopan komission valkoisen kirjan päätelmiin ja hyväksyn samalla Sarlisin mietinnössä esitetyt suuntaviivat ja ennalta laaditun aikataulun.
Pienin mahdollinen kilpailu erityisesti pitkän matkan rahtiliikenteen osalta saisi yhteismarkkinat jälleen tasapainoon luomalla rautatieliikenteen osalta samanlaisen tilanteen kuin mikä on jo maantieliikenteessä.

Bernardini
Rautateiden elvyttämistä koskevassa valkoisessa kirjassaan Euroopan komissio jatkaa tuttua ajatusmalliaan: ainostaan välitön ja ehdoton vapauttaminen takaa rautatiealan elinkelpoisuuden.
Emme voi hyväksyä sellaista analyysiä: kilpailu ei saa olla ehdoton kriteeri eikä itsetarkoitus.
Siitä lähtien, kun kyseinen valkoinen kirja julkaistiin, on esiintynyt hyvin voimakkaita reaktioita komission liberaalisuuden tuomitsemiseksi. Mielestäni käsittelemässämme mietinnössä ei ole osattu esittää perusteltuja toimia rautatiealan ammattilaisten huolenaiheiden osalta.
Mietinnössä suositellaan - ilmailualan esimerkin mukaisesti - asteittaista vapauttamista. Menetelmää ei kuitenkaan voida hyväksyä. Vaikuttamalla siihen vauhtiin, jolla vapauttaminen etenee - vaikkakin vain asteittain - saatamme samalla vahingoittaa rautatiealaa sen elvyttämisen sijasta.
Komission on yhdessä asianomaisten osapuolten kanssa laadittava loppuarvio siitä, miten perustana olevaa direktiiviä on sovellettu, ennen kuin se alkaa suunnitella siihen liberaalimpia muutoksia.
Lopuksi olen huolissani siitä, ettei sosiaalista ulottuvuutta koskevia määräyksiä ole lainkaan. Ala on menettänyt kymmenessä vuodessa yli 500 000 työpaikkaa. Jos vapauttamista koskeva periaate hyväksytään sellaisena kuin mitä tässä mietinnössä annetaan ymmärtää, supistetaan vain enemmän henkilöstön määrää.
Kaikkien näiden syiden vuoksi en voi kuin vastustaa tätä mietintöä.

Caudron
 - (FR) Kollegamme Pavlos Sarlisin laatima mietintö on asiallinen, mutta en voi missään tapauksessa hyväksyä niitä ehdotuksia, jotka hän on tänään meille esittänyt.
En itse asiassa usko, että suurempi vapauttaminen vaikuttaa rautatieliikenteen tulevaisuuteen. Iso-Britannia on meille tällä alalla hyvä esimerkki siitä, kuinka käyttäjän kannalta katsottuna vapauttamisen seurauksena voi olla julma ja kova todellisuus, jossa yksityisyritysten ainoana tavoitteena on kannattavuus oletukseen perustuvan yleispalvelun kustannuksella, joka on täysin marginalisoitu.
Jos luodaan Euroopan laajuinen rautatieverkosto vapauttamisen keinoin, eristetään itse asiassa yhä enemmän epäsuotuisia alueita, joiden reitit eivät ole tuottavia ja "rikotaan" se, mitä alueen elvyttämisestä on vielä jäljellä. Verkosto on puhtaasti eurooppalainen vain siinä tapauksessa, että se kattaa koko Euroopan eikä ainoastaan rikkaita eli siis liikennöinnin kannalta kannattavia alueita.
Jos tavoitteenamme ei ole laaja ja yleishyödyllinen tarjonta, tuhoamme rautatiekuljetuksen. Miten voidaan kuvitella, että yksityisyritykset voisivat tehdä valtavia investointeja, jotka näyttävät olevan välttämättömiä tulevia luotijunille tarkoitettuja verkostoja silmällä pitäen, siirtämättä kustannuksia käyttäjille ja hävittämättä kannattamattomia reittejä enemmän kuin on tarpeen.
Totean lopuksi, että vaikka en voikaan kannattaa mietintöä tässä tilanteessa, toivon kuitenkin hartaasti, että asetettaisiin velvoite, jonka mukaan palvelu olisi ulotettava kaikkiin Euroopan unionin alueille, että kaupallisia erikoisuuksia ja perussääntöjä kunnioitettaisiin, että rautatie rakennettaisiin kaikkialle todellista julkista käyttöä varten ja että se vihdoinkin parantaisi ympäristöä vähentämällä maantieliikenteen aiheuttamaa kuormitusta.

Darras
Ranskalaisena sosialistina en voi hyväksyä Sarlisin mietintöä enkä myöskään Euroopan komission ehdotusta.
Me itse asiassa pidämme rautateiden kehittämistä hyvin keskeisenä asiana erityisesti yhteiskunnallisista, ekologisista ja tilan käsitteeseen liittyvistä syistä.
Mutta kuinka voidaan hyväksyä välitön tai edes asteittainen vapauttaminen, joka johtaisi vääjäämättä irtisanomisiin ja eristäytymiseen?
Kysymys on puhtaasti taloudellisesta näkemyksestä, jossa ei oteta lainkaan huomioon inhimillistä ulottuvuutta, minkä vuoksi en voi hyväksyä sitä.
Ranskan valtionrautatiet on hädin tuskin selvinnyt vaikeuksistaan, nyt ei todellakaan ole oikea aika syöstä sitä niihin uudelleen.
Voimmeko me vielä ottaa sen riskin, että Euroopan työllisyysluvut kasvavat? Esitän kysymyksen teille, mutta minun vastaukseni on selkeä: emme voi.

Holm
Mietinnössä otetaan esiin useita tärkeitä rakennekysymyksiä, jotka liittyvät rautateihin tai EU: n liikenteeseen yleensä. On aivan selvää, että rautateitä on rakennettava ja niitä on parannettava, jotta ne voivat vastata kilpailuun. Me voimme vain voittaa, jos lisäämme rautatieliikennettä EU-maissa, niin tavara- kuin henkilöliikennettäkin.
Sen sijaan markkinasäännösten purkaminen ei mielestäni ole ensisijainen ratkaisu nykyajan rautatiekuljetusten ongelmiin. Uskon sen sijaan, että olisi mahdollista ryhtyä konkreettisiin toimiin niiden tyhjien sanojen sijaan, joita komissio ja neuvosto yhtenään lausuvat rautateitä suosiakseen, kaikki tyhjät sanat olisi mahdollista korvata aktiivisella toiminnalla muun muassa lisäämällä taloudellista apua siten, että rautateille maksettaisiin yhtä paljon taloudellista tukea kuin tieliikenteelle ja antamalla tieliikenteen vastata omista kustannuksistaan, siis myös ympäristökuluista, jota me V-ryhmän edustajat olemme aiemmin ehdottaneet.
Rautatiet ovat ylivoimainen kuljetusmuoto, kun ympäristöön kohdistuvaa rasitusta halutaan minimoida, erityisesti mitä tavaraliikenteeseen tulee, ja nykyiset rautateihin menevät kulut ansaittaisiin pian takaisin, jos laskettaisiin kuinka kalliiksi tienvarsien ympäristön siivoaminen tulee.

Novo
Vaikka Euroopan rautateiltä on kadonnut hälyttävä määrä työpaikkoja (lähes 500 000 työpaikkaa viimeisten kymmenen vuoden aikana, kolmasosa alan kokonaistyöllisyydestä), vaikka raideliikenne voi olla avainasemassa ympäristönsuojelun kannalta, vaikka rautatiet ovat menettäneet merkitystään vaihtoehtoisten kuljetusmuotojen ja tietyn suuren maantieliikenteen haitallisen kilpailun lisäännyttyä, vaikka raideliikenteeseen ei ole tehty investointeja sen enempää kansallisella tasolla kuin yhteisönkään tasolla, mikä on estänyt infrastruktuurin parantamisen ja uudistamisen sekä sopeutumisen uusiin tarpeisiin ja merkinnyt samalla sitä, että palvelujen laatua on tarkoituksellisesti heikennetty, ja vaikka komissio on todennut tämän tilanteen ja jotkin mainitsemistani syistä, se siitä huolimatta pyrkii siihen, että " strategia Euroopan rautateiden elvyttämiseksi" edellyttäisi tämän sektorin yksityistämisen ja vapauttamisen nopeuttamisen ja syventämisen kautta.
Komissio ei ehdota ongelman syihin puuttumista; se ei pohdi eikä esitä vaihtoehtoja. Komissio ei kiinnitä mitään huomiota siihen, minkälaisia yhteiskunnallisia seuraamuksia sen puolustamalla suuntautumisvaihtoehdolla on, vaikka se myöntääkin työttömyyden lisääntyvän. Komission strategian perustana on alan suuren työnantajasektorin innostunut tuki: työnantajasektori havittelee niitä valtaisia voittoja, jotka ovat näköpiirissä unionin laajentuessa itään. Komissio ajaa direktiivin 991/440/ETY välitöntä muutosta suostumatta perehtymään asiaan lähemmin, sillä tarkoituksena on mahdollistaa infrastruktuurin ja liikenteen erottaminen toisistaan paitsi kirjanpidollisesti, myös juridisesti, ja siten nopeuttaa kuljetuspalveluiden eli nykyisten rautatieyhtiöiden tuottoisan osan yksityistämistä. Komissio ei ole halukas pohtimaan, minkälaisia kokemuksia rautateiden yksityistämisestä on viime vuosina saatu Thatcherin Englannissa, jossa työttömyys pahentui, mutta laatu ei parantunut ja julkiset palvelut heikentyivät siitä huolimatta, että tuet siirrettiin näitä palveluja tuottaville yksityisille.
Sarlisin mietintö puolestaan tyytyy tukemaan Valkoisen kirjan strategiaa. Sekään ei pohdi eikä esitä vaihtoehtoja, joita voisivat olla julkisen investoinnin lisääminen kaikilla tasoilla, kansallisten yritysten yhteistyön lujittaminen huippunopeiden valtaväylien rakentamiseksi ja hyödyntämiseksi sekä tarjonnan laadun parantaminen. Sarlisin mietintö tyytyy esittämään komission strategian asteittaista toteutusta sekä ehdottamaan lisää sosiaalipoliittisia toimia niiden turmiollisten vaikutusten lieventämiseksi, joita strategiasta mietinnön mukaan koituu työllisyydelle.
Tässä tilanteessa katson, ettei minulla ole muuta mahdollisuutta kuin äänestää mietintöä vastaan, arvostella komission ehdottamaa strategiaa ja toivoa, että neuvosto ei hyväksy sitä.

Rovsing
Tyytyväisenä voidaan todeta, että asiasta vastaava valiokunta on onnistunut pääsemään järkevään ja tasapainoiseen kantaan komission valkoisesta kirjasta, jossa käsitellään strategiaa, jonka avulla voidaan luoda tehokkaampi ja uudenaikaisempi rautatieverkosto. Sen vuoksi on ilahduttavaa, että parlamentti ja komissio ovat jo alusta alkaen olleet yhtä mieltä siitä, että rautateiden säilyminen halutaan varmistaa. Rautatiet ovat nykyään häviämässä taistelun autoja, rekkoja ja linja-autoja vastaan. Eurooppa ei kuitenkaan kestä rautateiden katoamista kuljetusmuotona ympäristönäkökohtien ja lisääntyvien EU: n, ItäEuroopan ja Keski-Aasian välisten tavarakuljetusten vuoksi.

Schlechter
Haluaisin aivan ensin onnitella herra Sarlisia hänen mietinnöstään. Hän on tarttunut moniin ongelmiin, joiden pitäisi antaa kaikille asianomaisille ajateltavaa.
On tärkeää edistää rautatiekuljetuspolitiikkaa Euroopan yhteisössä ja myös sen ulkopuolella.
On ehdottoman tärkeää nopeuttaa rautatiekuljetuksia, jos halutaan, että kyseinen kuljetusmuoto kehittyy. Sitä varten ovat nimenomaan "rahtivaltaväylät" ja olen tyytyväinen siihen, että kerrankin osa Euroopan rautateistä on onnistunut päihittämään yllättäen koko poliittisen maailman luomalla "rahtivaltaväyliä" . Itse asiassa samaan aikaan, kun keskustelemme herra Sarlisin mietinnöstä, jotkut "rahtivaltaväylistä" ovat jo toiminnassa Belgian, Ranskan, Luxemburgin ja Italian välillä ja niitä on jatkettu Espanjaan, ja on syytä huomauttaa, että Saksa, Itävalta, Alankomaat, Tanska ja Ruotsi ovat allekirjoittaneet samankaltaisen sopimuksen. Sen pitäisi tulla voimaan muutaman kuukauden kuluttua. Tämä uusi yhteistyömuoto rautateiden välillä vaikuttaa lupaavalta ja haluan vielä onnitella siitä vastuussa olevia henkilöitä heidän sisukkuudestaan. Toivon, että he saavat tukea sekä hallitukselta että työmarkkinajärjestöiltä.
Olen yhä sitä mieltä, että rautateiden elvyttämistä koskevassa valkoisessa kirjassa kannatetaan sellaista vapauttamista, jota minä en voi hyväksyä. Kun siinä sanotaan, että vuodesta 1985 lähtien rautateillä on vähennetty 500 000 työpaikkaa ja että niitä halutaan vähentää vielä enemmän, luulen meidän tulleen siihen pisteeseen, jossa tähän asti erittäin turvallinen kuljetusmuoto, rautatie, on vaarassa.
Toisaalta olen pahoillani siitä, että komissio tyytyy esittelemään rakenneuudistuksen jälkiseurauksia. Luulen, että se pitää niitä jopa pienempänä pahana suhteessa alan rappeutumisen jatkomahdollisuuteen. Niinpä se jättää mainitsematta, että jälkiseuraukset voivat olla hyvin erilaisia eri jäsenvaltioissa, sillä vapauttaminen suosii yrityksiä, jotka on perustettu velvoittavaan sosiaaliseen ympäristöön. Tästä seuraa toiminnan osalta merkittäviä uudelleenjakamisia niiden maiden kustannuksella, joissa on korkea sosiaaliturvan taso.
Mielestäni komission pitäisi suunnitella yhdenmukaistamistoimia ylöspäin EU: n rautatiealan vapauttamisen kilpailuolojen ja erityisesti yhteiskunnallisten olojen osalta.
Näistä huomautuksista huolimatta äänestän herra Sarlisin mietinnön puolesta.

Titley
Arvoisa puhemies, kannatan tämänpäiväistä mietintöä, koska siinä voidaan auttaa rautateitämme säilymään ja menestymään tulevaisuudessa. Tämä on elintärkeää rautatiealalla työskenteleville sekä myös meille osana yritystämme siirtää rahtiliikennettä vilkkaasti liikennöidyiltä maanteiltämme ympäristöystävällisempään rautatieliikenteeseen.
Mietinnössä esitetään järkevä ja oikeudenmukainen tasapaino kansainvälistä rahtiliikennettä harjoittavien yritysten rautateiden vapaalle käytölle ja henkilöstön kohtuullisten työolojen ja koulutuksen varmistamisen välillä.
Mietinnössä esitetään myös oikeutetusti tasapuolista ALV-kohtelua kaikille liikennemuodoille, jotta rautateille annetaan oikeudenmukainen kilpailumahdollisuus liikennealalla.
Tulevaisuudessa meidän tulisi myös varmistaa, että eri rahtiliikenteen valtaväylien välillä on yhteydet, jotta voidaan luoda aito verkko kansainvälistä rahtiliikennettä varten. Taloutemme, ympäristömme ja rautateiden työpaikat ja kuljetusalan työntekijät voivat kaikki hyötyä, jos toimimme nyt varmistaaksemme rautateiden rahtiliikenteen elinvoimaisuuden.- Desaman mietintö (A4-0384/97)

Caudron
. (FR) Haluan onnitella uudelleen kollegaamme Claude Desamaa hänen mietintönsä laadukkuudesta ja luettavuudesta, hänen analyysinsä asianmukaisuudesta ja hänen ehdotustensa merkittävyydestä.
Ei ole epäilystäkään siitä, että me olemme avaruusalan toimintojen käännekohdassa nimenomaan Euroopan avaruusalan teollisuuden osalta. Olemme siirtyneet vaivattomasti uranuurtaja-ajasta kaupalliseen sotaan, jossa käytetyt strategiat voivat yhtä lailla aiheuttaa rahallisia riskejä kuin tuottaa voittoa.
Olen esittelijän tavoin sitä mieltä, että on ehdottoman tärkeää yhdistää enemmän avaruusteollisuuden eri toimijoita. Amerikkalaisten ja aasialaisten aiheuttamassa kilpailutilanteessa on syytä keskittää toimintaa yhä enemmän, jotta voidaan lisätä äärimmilleen kyseisen alan tutkimuksen ja kehityksen kannalta välttämättömät suuret investoinnit. Ei pidä myöskään vähentää julkisen alan tutkimusmäärärahoja, pikemminkin päinvastoin. Tulevaisuus on riippuvainen poliittisesta tahdostamme.
Olen samaa mieltä Claude Desaman kanssa siitä, että hänen mietintöönsä olisi tarpeen liittää ympäristönäkökohta avaruusalan sovellusten osalta sekä luonnonkatastrofien ehkäisemiseksi että "avaruusromun siivoamiseksi" .
Kioton huippukokouksen tehtäväksi annettu tietoisuuden lisääminen on epäonnistunut tällä alalla; Euroopan unionin tehtävänä on huolehtia samanaikaisesti sekä kilpailukyvystä että ympäristöstä. Nuoret sukupolvet ovat siitä kiitollisia. Avaruusala ja siihen liittyvät toimet voivat olla siinä hyödyllinen apu.
Euroopan unionin on kuljettava niin avaruus- kuin kaikilla muillakin aloilla, kohti uudistunutta nykyaikaa: edistys on myös varautumista. Tällä hetkellä on tärkeää, että Claude Desaman ehdotukset pannaan pian täytäntöön.

Lindqvist
Avaruusprojektia ei saa toteuttaa, mikäli se vaatii ydinmateriaalin käyttöä, mikäli se voi vaikuttaa ilmastoon otsonikerrosta tuhoamalla tai mikäli jätteet aiheuttavat ongelmia avaruudessa.
Friedrichin mietintö (A4-0383/97)
Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Ruotsi on päättänyt olla liittymättä EMUun, vaikka se täyttää liittymiseen vaadittavat edellytykset. Me tuemme tätä päätöstä. Yhtenäisvaluuttaan liittyvä projekti on erittäin riskialtis ja sen panoksina ovat kansalaisten työllisyys, sosiaalinen turvallisuus ja hyvinvointi.

Berthu
 - (FR) Komission tiedonanto euron käyttöönoton vaikutuksista, kuten myös Friedrichin laatima Euroopan parlamentin mietintö, tuottaa pikemminkin pettymyksen, sillä siinä käsitellään tätä laajaa aihetta melko rajoittavasta, teknisestä näkökulmasta; kukaan ei epäile sitä, etteivätkö velkojen muuntaminen euromääräisiksi, viiteindeksien jatkuvuuden takaaminen, markkinakäytäntöjen yhdenmukaistaminen tai toimintojen luonteen muuttaminen tuottaisi ongelmia, mutta kukaan ei myöskään epäile sitä, etteivätkö teknikot osaisi ratkaista ongelmia.
Olisimme toivoneet, että ne asiakirjat, joita tänään käsittelemme, antaisivat laajemman kuvan euron käyttöönoton vaikutuksista pääomamarkkinoihin. On itse asiassa selvää, että jos yhtenäisvaluutta otetaan käyttöön suunnitelmien mukaan, rahoitusalan ammattilaisten työ, pääomamarkkinoiden toiminta, rahoituskeskusten painopiste ja itse Euroopan rahoitusympäristö muuttuvat.
Nyt ei tietenkään ole ensimmäinen kerta, kun tallettajien osakesalkkujen investointeja hallinnoidaan Euroopan tasolla, niin kuin jotkut teeskentelevät luulevansa. Jo kauan sitten sijoittajat tekivät erilaisia investointeja ja arvopapereihin kohdistuvaa yleistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset saattoivat tämän monipuolistumisen kaikkien ulottuville. Monissa vaatimattomissakin osakesalkuissa on nykyään eurooppalaisen pääomasijoitusyhtiön SICAV: in osakkeita.
Totta taas on toisaalta se, että yhtenäisvaluutan käyttöönotto voi edistää rahoitusalan uudistuksia, helpottaa hiukan monipuolista sijoittamista poistamalla valuuttariskin ja vähentää markkinoiden välisiä oikeudellisia ja verotuksellisia eroja. Siksi odotin, että Euroopan parlamentin mietinnössä esitettäisiin voitokkaita esimerkkejä, joita olemme ennenkin saaneet kuulla, esimerkiksi siitä, kuinka pääomakustannukset laskevat laajempien ja likvidimpien pääomamarkkinoiden ansiosta. Esimerkkejä ei ole mainittu.
Jos yritetään tarkastella asiaa vieläkin laajemmasta näkökulmasta, on pakko todeta, etteivät rahoitusalan uudistukset ja pääomamarkkinoiden hallinnoinnissa tehtävät jatkuvat säästöt euron käyttöönoton jälkeen ole kovinkaan tärkeitä, jos talouselämä horjuu samanaikaisesti. Se on todellinen ongelmakohta. On varottava sitä teknistä harhakuvaa, jota komission tiedonanto ja parlamentin mietintö tällä hetkellä heijastavat. Jos kaikki otetaan hyvin huomioon, rahaliiton myötä talouselämämme mahdollinen jäykkyys ja levottomuus vähenee enemmän kuin teknisyyden yksinkertaistaminen tuo meille voittoa.

Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling
Päivän mietinnöstä ja sitä seuranneesta keskustelusta käy selvästi ilmi, että teknikot ja ekonomit työskentelevät ahkerasti ratkaistakseen EMUrakennelman mukanaan tuomat käytännön ongelmat. Näin on siitäkin huolimatta, että ajatus yhteisvaluutasta on toivottava ja vähemmän abstrakti asia Euroopan väestölle, joka sitä vastoin on huolissaan sosiaalisesta hyvinvoinnista ja mahdollisuuksista panna alulle ekologisesti kestävä yhteiskunta.
Ainoa oikea ratkaisu olisi pysäyttää välittömästi käynnissä oleva prosessi ja aloittaa sen sijaan perusteellinen keskustelu kansalaisten kanssa. Yhteisen valuutan käyttöönottaminen on niin tärkeä kysymys, että siitä olisi ehdottomasti järjestettävä kansanäänestys.
Emme voi äänestää edellä esitettyjen mietintöjen puolesta, koska mielestämme niissä käsitellään vääränlaista yhteisvaluutan käyttöönottamista.
Lopuksi haluan sanoa, että olemme samaa mieltä sen ruotsalaisekonomin kanssa, jonka mielestä yhteisvaluutan käyttöönotto on kuin seisoisi rantalaiturilla ja katsoisi Titanicin purjehtivan kohti kohtaloaan ja horisonttia.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet Ingo Friedrichin mietinnön puolesta, joka käsittelee euron käyttöönoton vaikutuksia Euroopan pääomamarkkinoihin. Kun EMU toteutetaan, syntyvät USA: n ja Japanin jälkeen kolmanneksi suurimmat osakemarkkinat, jotka siksi ovat erittäin houkuttelevat markkinat niin EMU-alueen sisäpuolella kuin sen ulkopuolellakin oleville sijoittajille. Mietinnössä todetaan, että osakekulttuuri alkaa kukoistaa euron vaikutuksesta. Tanskan sosiaalidemokraatit kannattavat mietintöä, mutta huomauttavat kuitenkin, ettei Tanska osallistu talousja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen.

Lindqvist
Talous- ja rahaliitto EMU on erittäin riskialtis projekti. EU ei ole optimaalinen valuutta-alue ja eri jäsenvaltioiden taloudet ovat aivan liian erilaisia yhteisvaluutan käyttöönottamiseksi. Yhtenäisvaluutta on enemmänkin poliittinen kuin taloudellinen projekti, joka johtaa lisääntyvään keskittämiseen ja "EU-valtion" muodostumiseen. On olemassa myös suuri riski siinä, että EMU yksipuolisella suuntautumisellaan inflaation vastaista taistelua vastaan johtaa työttömyyden lisääntymiseen ja lisääntyvään alueelliseen epätasapainoon. Keskustapuolue on oheisella äänestyspäätöksellään tuonut esiin kielteisen kantansa EMUyhteistyölle.
Tämän vuoksi olen jättänyt äänestämättä tai äänestänyt neljää euroa koskevaa mietintöä vastaan.
Ruffolon mietintö (A4-0338/97)
Martinez
Arvoisa rouva puhemies, aion puuttua yleisemmin euron ongelmaan, kun valuutasta tulee nyt maailmanmarkkinoilla alueellinen, eikä edes täysin, sillä ainakaan Iso-Britannia ei osallistu siihen. Toisin sanoen meillä on mannermainen valuutta, eräänlainen raha-Anschluß ja muistutankin, että Anschlußin tapauksessa järjestettiin ainakin kansanäänestys.
Raha on tietyssä määrin kuin buddhismi, pieni ajoneuvo, joka kuljettaa tietoa. Yksittäistapauksessa euro kuljettaa tietoa yhteiskunnasta, jossa on 17 miljoonaa työtöntä ja 50 miljoonaa köyhää, vanhenevasta, Yhdysvaltojen orjuuttamasta yhteiskunnasta: riittää, kun katsoo Maailman kauppajärjestöä. Miten euro muuttaa Euroopan unionin asemaa vuonna 2000 käytävissä maailmankauppaa koskevissa neuvotteluissa?
Herra de Silguy on pohjimmiltaan vähän samanlainen kuin afrikkalaiset, hän sekoittaa keskenään äännekuvan ja tarkoitteen. Miehuus ei kasva siitä, että käytetään sarvikuononsarvijauhoa. Äännekuva ehkä, mutta ei tarkoite. Pohjimmiltaan euro saa ehkä haaveilemaan hormonaalisesti ja välillisesti, mutta se ei muuta talouden kannalta mitään.

Ahlqvist, Theorin ja Wibe
On mielenkiintoista huomata, että tämä mietintö vahvistaa Ruotsissa käytävän EMUun liittymisen vastaisen argumentoinnin. Talous- ja rahaliitto johtaa siihen, että aina vain yhtenäisemmän talous- ja rahapolitiikan vaatimukset kasvavat. Mietinnön N kohdassa otetaan esiin verotuspolitiikan yhteensovittamisen tarve ja 8 kohdassa puhutaan verotusta koskevien määräysten yhdenmukaistamisesta.
Olemme aivan varmoja siitä, että koordinoitu talous- ja rahapolitiikka johtaa siihen, että yleinen skandinaavinen hyvinvointimalli häviää taistelun kristillisdemokraattista politiikkaa vastaan, joka painottaa matalaa verotutsta, jotta saavutetaan "valinnan vapaus" , joka suosii ainoastaan yhteiskunnan hyväosaisia.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet Giorgio Ruffolon talous- ja rahaliiton ulkoisia näkökohtia käsittelevän mietinnön puolesta. Mietinnössä huomautetaan, että olisi toivottavaa luoda sellainen rahapolitiikka, joka tasoittaa pitkät korot ilman, että hintojen vakaus heikkenee. Esittelijä painottaa, että euron arvon, kun sitä verrataan kolmansien maiden valuuttoihin, on vastattava sen todellista sisäistä arvoa. Tanskan sosiaalidemokraatit kannattavat mietintöä, mutta haluavat huomauttaa, ettei Tanska osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen.
Stevensin mietintö (A4-0417/97)
Berthu
Arvoisa rouva puhemies, Stevensin mietintö kiinnittää huomiomme siihen kaksinkertaiseen vallankumoukseen, johon Euroopan rahapolitiikka joutuu tulevina vuosina. Toinen olisi viranomaisten johtama yhtenäisvaluutta, toinen omaehtoinen sähköraha. Jälkimmäinen, joka on lähtenyt liikkeelle yritysten aloitteista, voisi levitä hyvin nopeasti, jos sen puitteiksi luotaisiin asianmukaiset säännöt, sillä sen tarjoamat palvelut päivittäisessä elämässä ovat erittäin tärkeitä. Itse asiassa yhdellä ainoalla älykortilla voisi maksaa päivittäiset maksut useilla valuutoilla sekä hoitaa muitakin asioita.
Mutta nyt itse asiassa ymmärretään, että näiden kahden vallankumouksen samanaikaisuus näytti liian kunnianhimoiselta eurooppalaisten viranomaisten mielestä, jotka pelkäsivät järkyttävänsä liikaa kansalaisten tottumuksia vaatimalla heiltä liikaa ponnisteluja ja aiheuttavansa näin torjuvia reaktioita. On siis katsottu paremmaksi keskittyä ponnistelemaan yhtenäisvaluutan puolesta silläkin uhalla, että sähköraha viivästyy.
Tämä valinta näyttää erittäin valitettavalta, sillä kehittyneet maat ovat aloittaneet raivokkaan kilpailun ensimmäisistä paikoista näillä markkinoilla. Euroopalla on siinä paljon etuja. Se on jopa älykorttiteknologian kärjessä. Mutta ensimmäinen sija on vaarassa karata amerikkalaisille, koska viranomaiset eivät ole lähteneet asian suhteen liikekannalle.
On vielä pahempaakin. Jos sähkörahan kehittämistä olisi kannustettu, olisi huomattu, että se vastaa moniin sellaisiin kysymyksiin, joihin yhtenäisvaluutan on tarkoitus vastata, erityisesti valuutanvaihtoon liittyviin ongelmiin sellaisten henkilöiden osalta, jotka matkustelevat monissa maissa. Kun nämä useista valuutoista johtuvat käytännön vaikeudet poistetaan, euroalueen ulkopuolellakin, elektroninen lompakko säilyttäisi kansallisten vaihtokurssien joustavuuden, mikä on yhä välttämätöntä talouksiemme joustavan mukauttamisen kannalta ja mikä euron tarkoituksena on juuri poistaa.
Niinpä jos yhtenäisvaluuttaa hoidetaan taitamattomasti, sähkörahan vallankumous Euroopassa on vaarassa lykkääntyä sellaisen voiton vuoksi, joka paljastuu jälkeenpäin pelkäksi kuvitelmaksi.

Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Koska Ruotsi ei osallistu EMUn toteuttamiseen, olemme päättäneet olla äänestämättä tätä mietintöä koskevassa äänestyksessä.

Cushnahan
Euron käyttöönotto hyödyttää suuresti kuluttajia, sillä se johtaa ankarampaan kilpailuun ja lopulta hyödykkeiden ja palvelujen hintojen alenemiseen. Se myös vähentää valuuttatoimien tarvetta ja kustannuksia. Tämä johtaa myös väistämättä suurempaan tehokkuuteen rahoitusalalla.
Tämän vuoksi yhtenäisvaluutta tarjoaa ihanteellisen mahdollisuuden sähköisten liiketapahtumien ja älykorttien tehokkaammalle käytölle. Otan sen tähden tyytyväisenä vastaan Stevensin mietinnön, sillä siinä esitetään, miten voimme luoda riittävän sääntelykehyksen, jolla varmistetaan vaivaton siirtyminen sähkörahan käyttöön koko Euroopassa.
On kuitenkin tunnustettava, että yhtenäisvaluutan eduista huolimatta jotkin kuluttajat ovat erityisen huolestuneita. Yksi tapa vähentää näitä pelkoja on vakuuttaa sähkörahan käytön yhteydessä, että erittäin ankaria suojatoimenpiteitä on otettu käyttöön väärennösten ja yksityisyyden loukkausten estämiseksi.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet John Stevensin mietinnön puolesta, joka käsittelee sähkörahaa maissa, jotka osallistuvat talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen. Mietinnössä käsitellään ongelmaa, joka liittyy siihen, ketkä saavat laskea liikkeelle älykortteja ja sähkörahaa EMUn alueella. Mietinnössä ollaan sitä mieltä, että myös muiden laitosten kuin pankkien on voitava laskea liikkeelle älykortteja, minkä on kuitenkin tapahduttava tarkemmin määriteltyjen sääntöjen perusteella, joita komissiota on pyydetty laatimaan. Mietinnössä painotetaan, että Euroopan keskuspankin on yhdessä toimivaltaisten viranomaisten kanssa seurattava tarkasti Euroopan sähkörahamarkkinoita. Tanskan sosiaalidemokraatit ovat samaa mieltä edellä mainituista näkökohdista, mutta haluavat huomauttaa, ettei Tanska osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen.
Pérez Royon mietintö (A4-0415/97)
Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Tässä mietinnössä ei mainita sitä suurta riskiä, johon kuluttajat alistetaan, kun yhtenäisvaluutta otetaan käyttöön alueella, joka ei ole sille optimaalinen.
Mietinnössä ei mainita myöskään niitä suuria siirtymäkuluja, joita uuden valuutan käyttöönotosta aiheutuu, koska kolikkoautomaatit, tietokonejärjestelmät jne. joudutaan vaihtamaan. On selvää, että kuluttajat - kansalaiset - joutuvat maksamaan tämän korkeampien hintojen ja lisääntyvien kulujen muodossa.

Berthu
Pérez Royon mietintö antaa kuluttajalle loppuarvion euron aiheuttamista kustannuksista ja sen tuomasta hyödystä, mutta siitä puuttuu liikkeelle paneva voima. Itse asiassa hyödyt on yksilöity selvästi ainoastaan rajaseutujen asukkaiden (40 miljoonaa asukasta kaikkiaan Euroopan 370 miljoonasta asukkaasta) sekä niiden osalta, jotka matkustavat usein työnsä puitteissa. Muiden osalta, jotka käyvät ulkomailla keskimäärin joka viides tai kuudes vuosi, valuutanvaihdosta koituvat todelliset säästöt eivät ole niin merkittäviä. Sama koskee "eri jäsenvaltioiden tavaroiden ja palveluiden suhteellisten hintojen avoimuutta" ilmaistuna Pérez Royon mietinnön mukaan. Vaikka voidaankin ennakoida, että euron myötä rajat ylittävä kaupankäynti kiihtyy jonkin verran, ei pidä unohtaa sitä, että kaupankäynnin välittäjät ovat jo nyt hyvin tietoisia eri maiden hintojen välisistä eroista ja käyttävät niitä hyväkseen siinä missä voivat. Lopuksi mietinnössä mainitaan kolmas hyöty, matalat korot, jotka saavutetaan harjoittamalla vakaata rahapolitiikkaa. Tämän kohdan osalta perusteita olisi tarkistettava, sillä tällainen hyöty, joka oli houkutteleva Maastrichtin sopimuksen tekemishetkellä, vaikuttaa melko toisarvoiselta nyt, kun korot ovat laskeneet hyvin alas.
Maailmanlaajuisesti on kuitenkin varmaa, että euro kiihdyttää kilpailua ja että kuluttajan olisi alkuvaiheessa löydettävä siinä osansa. Mutta ei saa unohtaa, että kuluttajan osalta loppuarvio ei pääty tähän. Yhtäältä häntä pyydetään välittömästi hylkäämään kansallinen rahansa asian edellyttämin ponnisteluin, mitä hän ei nähtävästi ole aina ymmärtänyt. Toisaalta kuluttaja, joka on myös tuottaja ja toisinaan valitettavasti myös työtön, ihmettelee euron vaikutusta maailmanlaajuiseen talouteen. Tältä osin mielenosoitukset, jotka olivat kiihkeitä Maastrichtin sopimuksen tekemishetkellä, jolloin meille luvattiin miljoonia työpaikkoja, ovat nykyään varovaisempia. Hyvin varteenotettavat taloustieteilijät julkaisevat jopa varoituksia siltä varalta, että valtioissa olisi levotonta liikehdintää ja että työttömyys kasvaisi euron vuoksi.
Näissä olosuhteissa on todennäköistä, että mitä lähemmäksi tullaan sitä päivämäärää, jona siirtyminen tapahtuu, sitä enemmän kansalaiset esittävät kysymyksiä ja sitä enemmän he ilmaisevat epävarmuutensa. He saattavat ilmaista kaikki tyytymättömyyden aiheensa sen turvin, että siirtymäkausi aiheuttaa heille vaikeuksia.

Carlotti
 - (FR) Madridin Eurooppa-neuvosto päätti joulukuussa 1995 yhtenäisvaluuttaan siirtymisen käsikirjoituksesta. Tämän vaatimuksen avulla meidän on jo nyt valmisteltava Euroopan unionin kansalaisia mahdollisimman hyvin.
Kuten esittelijä korostaa, meillä on oikeus odottaa yhtenäisvaluutan tuovan mukanaan monia hyötyjä, erityisesti avoimuuden lisääntymisen jäsenvaltioiden eri tavaroiden ja palveluiden hintojen osalta. Avoimuuden, jonka pitäisi kiihdyttää kilpailua ja, toivomme mukaan, laskea hintoja. Toisaalta toiseen jäsenvaltioon matkustavat kuluttajat hyötyvät valuutanvaihtokustannusten poistumisesta.
Meidän on kuitenkin oltava tietoisia siitä, että yhtenäisvaluutan käyttöönoton täytäntöönpanoon liittyy joitakin kysymyksiä. Euroon siirtyminen aiheuttaa itse asiassa perustavaa laatua olevia muutoksia jokaisen unionin kuluttajan elämässä.
Aiomme käynnistää yhtenäisvaluutan käyttöönoton kaikkein arkaluontoisimmat vaiheet aikana, jolloin kansalaisiamme leimaa tietynlainen epäuskoisuus. Meidän on siis pidettävä tarkasti mielessä se tunnearvo, joka kansallisella rahalla on kunkin maan kansalaisille.
Yksi perusvaatimuksista, jota meidän on noudatettava toiminnassamme, on se, ettei eurosta tule tänä aikana kaikkien yhteiskuntamme epäkohtien, ja tarkoitan tällä erityisesti työttömyyttä, "syntipukkia" !
Se, että toiset voivat siirtymäjakson aikana käyttää euroa rahamarkkinoilla ja pörssissä, kun taas toiset kansalaiset eivät, saattaa aiheuttaa tietynlaista turhautumista, tunnetta siitä, että olisi kahdella eri nopeudella etenevä valuutta. Mietinnössä, jota tänään käsittelemme, korostetaan tässä mielessä noudatettavia suuntaviivoja ja omaksuttavia ehdottomia toimenpiteitä.
Ensin on syytä painottaa keskeisiä osa-alueita kuten koulutusta ja pohjustusta, ja tämä on otettava huomioon kaikilla yhteiskunnallisen elämän aloilla kouluista, yliopistoista, kuluttajajärjestöistä, vanhusten yhdistyksistä jne. lähtien.
Toiseksi olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että hintojen kaksinkertainen ilmoittaminen "euro/kansallinen raha" olisi pantava täytäntöön mahdollisimman pian vähittäiskaupoissa. Meidän on totutettava kuluttajamme ajattelemaan "euroina" .
Kolmanneksi meidän on valvottava siirtymäjakson aikana kansallisten valuuttojen vaihtokustannusten poistamisesta. Toivon, ja esittelijäkin korosti samaa asiaa, että komissio takaisi antamalla asetusehdotuksen sen, että (kansallista valuuttaa olevien) setelien ja kolikoiden muuttaminen euroiksi on kuluttajalle ilmaista.
Euro, joka on todellinen yhdistymisen vertauskuva, edellyttää meidän, meidän parlamentin jäsenten, olevan enemmän kuin aikaisemmin edistyvän Euroopan välikappaleita kentällä.

Cushnahan
Pérez Royon mietinnössä esitetään painava ja vakuuttava näyttö yhtenäisvaluutan käyttöönoton puolesta. Euroopan parlamenttia ei kuitenkaan tarvitse ylipuhua tässä asiassa. Sen sijaan Euroopan kansalaisille on annettava tietoa euron eduista, ja meidän on tehtävä enemmän, jotta voimme esittää heille perusteet ja niiden taustan.
Olen huolestunut laajasta tietämättömyydestä ja puutteellisesta valmistelusta, joita esiintyy myös omassa maassani ja erityisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä. Meidän on korjattava tämä heti.
Olen samaa mieltä kuin Pérez Royo ehdotuksissaan, erityisesti vähittäismyyntisektorin kaksoishinnoittelun varhaisesta käyttöönotosta ja suurien palvelujen tarjoajien ja pankkien siirtymisestä " kaksoislaskutukseen" .
Oppilaitoksilla on myös oma tehtävänsä, ja uskon, että voimme tehdä paljon enemmän antamalla tietoa kouluissa ja oppilaitoksissa.
Kuluttajien luottamus on olennaista yhtenäisvaluutan onnistumisen kannalta. Tällä hetkellä meidän on kuitenkin tehtävä paljon enemmän, jos haluamme saavuttaa tämän.

Eriksson, Sjöstedt ja Svensson
Me Ruotsin vasemmistopuolueen edustajat olemme äänestäneet tätä mietintöä vastaan. Vastustamme EMUa ja yhteisvaluutan käyttöönottoa. Mielestämme EMUn hyödyt kuluttajille ovat liioiteltuja. Vastustamme myös EU: n niin kutsuttujen tiedotuskampanjoiden harjoittamaa EMU-propagandaa. EMU on antidemokraattinen projekti, jonka kohtalo kansan olisi itse ratkaistava kansanäänestyksen avulla.

Fayot
Kiitän herra Pérez Royoa siitä, että hän kiinnitti huomioni niihin lukuisiin ongelmiin, joita euron käyttöönotto aiheuttaa kuluttajalle. Haluaisin osaltani kommentoida kahta erityistä näkökulmaa.
Ensimmäinen näkökulma koskee niitä kuluja, jotka aiheutuvat euron käyttäjille 1. tammikuuta 1999 lähtien. Olemme samaa mieltä siitä, että yksi yhtenäisvaluuttaan siirtymisen onnistumisen ehdoista on se, että saadaan mahdollisimman pian mahdollisimman moni kuluttaja käyttämään euroa jo ensimmäisessä vaiheessa, tässä tapauksessa avaamaan pankissa euromääräisen tilin, käyttämään euromääräisiä sekkejä ja tekemään euromääräisiä tilisiirtoja 1. 1. 1999 lähtien.
Luxemburgissa pankit ilmoittivat, että Luxemburgin frangin tarvittavat muuntamiset euromääräisiksi ja toisinpäin olisivat ilmaisia. Se on hyvä asia. En tiedä, miten muualla menetellään, mutta tätä esimerkkiä olisi hyvä seurata kaikkialla.
Lisäksi rahaliiton sisällä tapahtuvista vaihtotoimenpiteistä aiheutuvien kulujen pitäisi olla hyvin pienet vuosina 1999-2002, eikä niiden kokonaissumma voi missään tapauksessa ylittää nykyisten kulujen kokonaissummaa. Mutta euron kannalta olisi hyvä, että käyttäjät olisivat jo nyt vakuuttuneita siitä, että uusi raha tuo enemmän hyötyjä kuin vanha järjestelmä.
Lopuksi on tärkeää todeta jo nyt, että kansallisten setelirahojen muuttaminen euroiksi 1. 1. 2002 jälkeen on käyttäjille ilmaista.
Nämä vastaukset kiinnostavat kuluttajaa. Vaikka rahaliittoon siirtymisen aiheuttamista kuluista on vastattava joka tapauksessa jollakin tavalla, rahaliiton menestys riippuu siitä, että lopulliset käyttäjät vapautetaan hyvin suuresta osasta maksuja.
Toinen minua kiinnostava näkökulma on se, mitä herra Pérez Royo sanoo heikommassa asemassa olevien ryhmien suhteen toteutettavasta strategiasta.
Reilu kolmasosa väestöstä, ellei enemmänkin, on mainoskampanjoiden sekä internetin ja tiedotusvälineiden tavoittamattomissa.
Erityisiä strategioita on kehitettävä tämän väestönosan tarkoituksiin. Tältä osalta olen tyytyväinen komission pääosaston XXIV ponnisteluihin: pääosasto on kehittänyt kokeiluhankkeita, joiden tarkoituksena on suunnitella sitä, miten eurosta tiedotetaan erittäin köyhissä oloissa eläville henkilöille, jotka ovat usein luku- ja kirjoitustaidottomia ja jotka eivät osaa laskea hyvin. Heidän ei ole mahdollista saada tietoa lukemalla. Sanottakoon ohimennen, että on pidettävä huoli siitä, että kyseiset hankkeet otetaan huomioon komission talousarviossa viimeistään vuonna 1999.
Herra Pérez Royon kehittelemät ajatukset siitä, että euroa koskevaa tietoa jaetaan suoralla taloudellisella tavalla ovat keskeisiä. Periaate, jonka mukaan käyttäjät osallistuvat sellaisten tietojen suunnitteluun, jotka liittyvät suoraan taloudelliseen toimintaan, on myös erittäin varteenotettava.
Poliittisten ja pikemminkin teoreettisten näkökohtien jälkeen on tartuttava käytännön näkökohtiin ja oltava mahdollisimman konkreettinen, jotta euro saadaan iskostettua kaikkien tajuntaan ja kehitettyä uusi yhteinen rahakulttuuri.

Fourçans
Olen tyytyväinen herra Pérez Royon mietintöön kokonaisuutena. Se itse asiassa auttaa omasta puolestaan tuomaan esille euron käyttöönotosta johtuvat kuluttajan suoraan havaitsemat hyödyt. Kuten esittelijämme aivan oikein tarkentaa, ensimmäiset hyödyt johtuvat hintojen vertailusta, joka helpottuu euron käyttöönoton vuoksi, mikä helpottaa kuluttajan elämää. Toinen hyöty sitten johtuu siitä, että on erittäin helppoa matkustaa kaikkialla unionissa ilman, että tarvitsee suorittaa työläitä ja etenkin kalliita valuutanvaihtotoimenpiteitä. Lopuksi julkisrahoituksen tervehtymisestä ja vakaasta rahapolitiikasta johtuva korkojen lasku antaa elintärkeän sysäyksen sijoitustoiminnalle Euroopassa, mikä mahdollistaa työpaikkojen luomisen.
Näin ollen on syytä antaa kuluttajille paljon tietoa ja varsinkin valmistaa heitä ajattelemaan euroina, jotta euroon siirtyminen tapahtuisi mutkattomasti. Tätä varten herra Pérez Royo suosittelee, että kolmannen vaiheen alusta lähtien, eli nyt vajaan vuoden kuluttua, yritykset laatisivat laskunsa euroina ja pankit julkaisisivat tiliotteensa eurooppalaisessa valuutassa. Samalla hän toivoo, että panostettaisiin erityisesti kouluissa annettavaan koulutukseen. Näiden ajatusten osalta olen samaa mieltä.
Uskallan silti kuitenkin esittää varauksen sen osalta, että on välttämätöntä säätää direktiivillä kaksoishintojen ilmoittamisesta, koska siitä saattaa aiheutua huomattavia kustannuksia joillekin liikkeille. Olen luonnollisesti sitä mieltä, että kaksoishintojen ilmoittaminen osoittautuu tarpeelliseksi, jotta kansalaiset voidaan mukauttaa pehmeästi uuteen valuuttaan.
Tästä pienestä varauksesta huolimatta äänestän herra Pérez Royon mietinnön puolesta.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet Fernando Pérez Royon euroa ja kuluttajia käsittelevän mietinnön puolesta. Mietinnössä painotetaan, että siirtyminen kansallisista valuutoista euroon ei saa maksaa kuluttajille mitään. Esittelijä ehdottaa, että kansallisen valuutan setelien ja kolikoiden vaihtamisen euroseteleihin ja eurokolikoihin on oltava kansalaisille ilmaista. Tanskan sosiaalidemokraatit kannattavat tätä näkökantaa, mutta haluavat huomauttaa, ettei Tanska osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen.

Rovsing
Huolimatta Tanskan varauksellisuudesta EMUn kolmatta vaihetta kohtaan ei ole epäilystäkään siitä, etteikö euron tuloon olisi suhtauduttava myönteisesti koko Euroopassa. On olemassa useita pieniä ja keskisuuria yrityksiä, erityisesti Tanskassa, joille aiheutuu ongelmia siitä epävarmuudesta, jota eri valuuttojen välinen kaupankäynti aiheuttaa. Euroopan unionin kuluttajien ja kansalaisten on luonnollisesti totuttava euron käyttämiseen. Olen siis samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että tarvitaan parempi siirtymäkauden suunnitelma ja siitä, että esittelijä ehdottaa esimerkiksi sitä, että laskut ilmoitetaan sekä euroina että kansallisina valuuttoina.

Puhemies
Tähän päättyy äänestykseen varattu aika.
(Istunto keskeytettiin klo 12.53 ja sitä jatkettiin klo 15.)

Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Souchet'n laatima ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A4-0410/97) komission tiedonannosta "Eurooppa ja Yhdysvallat: tulevaisuuden suunnat" (KOM(95)0411 - C4-0411/95), -Mannin laatima taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan mietintö (A4-0403/97) transatlanttisista kauppa- ja taloussuhteista.
Souchet
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat kollegat, Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteet muodostavat tiukan suhdevyyhdin, jonka historia on sanellut Yhdysvaltain itsenäisyydestä lähtien ja joka on erityisen tiivis ja läheinen, mikä näkyy lukuisina kahden- ja monenvälisinä kanavina.
Miten nämä Euroopan unionin, jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen väliset suhteet voivat uusiutua nykyisessä geopoliittisessa ympäristössä, jota neuvostoliittolaisen järjestelmän häviäminen on muuttanut ratkaisevalla tavalla, ja voivat vaikuttaa omalta osaltaan uuden kansainvälisen järjestyksen määrittelyyn? Tällainen on ollut harkintamme lähtökohta komission tiedonannon ja transatlanttisten toimintasuunnitelmien perusteella.
Euroopan ja Yhdysvaltain suhdetta luonnehtivat nykyään kahden luonteeltaan erilaisen yksikön väliset epäsymmetriset suhteet. Tässä uudessa kylmän sodan jälkeisessä tilanteessa Yhdysvallat on ainoa, jolla on käytössään ne pääasialliset vallanvälineet, jotka säätelevät kansainvälisten suhteiden kehittymistä ja jotka altistavat houkutukseen käyttää hallitsevaa asemaa väärin.
Olemme kartoittaneet ja tuoneet esille joitakin viimeaikaisia tapauksia, jotka ovat esimerkkejä siitä, mistä käytetään kainosti nimitystä "amerikkalainen yksipuolisuus" . Siihen liittyy ensiksikin erittäin ainutkertainen halu toimia johtajana kaikilla aloilla ja ulkopolitiikan maantieteellisillä kentillä, mistä voi aluksi mainita esimerkkinä Daytonissa allekirjoitetut tärkeät asiakirjat ja häikäisevimpänä osoituksena siitä ovat Lähi-Itä, Irak ja G8-maiden huippukokous Denverissä. Eurooppa kutsutaan kuuntelemaan saarnaa ja maksamaan laskut. Se on lisäksi määrätietoista ja ripeää yksipuolista toimintaa puolustuksen alalla, sillä se valitsee NATOn uudet eurooppalaiset jäsenet sekä ne, jotka jäävät ulkopuolelle, aivan kuin konkreettisia toimenpiteitä järjestön eurooppalaisen pilarin hahmottelemiseksi ei olisi olemassa niistä yleisistä sitoumuksista huolimatta, jotka tehtiin Berliinissä.
Talouspolitiikan osalta Yhdysvallat pitää käytännössä kaikilla aloilla voimassa tosiasiallisia esteitä kaupan kehittymiselle huolimatta yleisistä purkamista koskevista Buy American Act -lain velvoitteista. Se halusi taivuttaa eurooppalaiset poliittisen painostuksen keinoin Boeing-McDonnell Douglas -fuusioon, minkä lisäksi se on allekirjoittanut eri tahojen kanssa sopimuksia, jotka antavat sille yksinoikeuden, tai sitten voidaan mainita amerikkalaiset hormonilihaa, geneettisesti muunnettuja organismeja sekä banaanien laatua koskevat elintarvikenormit.
Olemme vihdoinkin tuominneet yritykset tehdä tietyistä amerikkalaisista säädöksistä, kuten esimerkiksi HelmsBurtonin ja d'Amato-Kennedyn laista, ekstraterritoriaalisesti sovellettavia ja kehottaneet komissiota mitä suurimpaan päättäväisyyteen.
Suhde on siis epäsymmetrinen ja kahden luonteeltaan erilaisen yksikön välinen. Euroopan unioni on omanlaisensa rakenne, jonka ovat muodostaneet valtiot, joilla on ulkopolitiikan alalla tärkeät kansalliset valtaoikeudet. Yhdysvallat kokee toisinaan vaikeaksi ja epämiellyttäväksi sen, että sen pitäisi ottaa huomioon tämä kaksinkertainen taso ja se hämmentyy yhteisön päätöksenteon monimutkaisuudesta ja siihen liittyvistä viiveistä.
Yhdysvallat on klassinen liittovaltio, jonka viimeaikaista institutionaalista käytäntöä leimaa toimeenpanovallan heikentyminen suhteessa lainsäädäntövaltaan - eurooppalaiset eivät saa koskaan unohtaa sitä, miten se on vaikuttanut ulkopolitiikan johtamiseen ja rahoitukseen. Mitä tavoitteita transatlanttiselle vuoropuhelulle voidaan nyt asettaa?
Poliittisella tasolla kyseisen vuoropuhelun on mukailtava sitä kehitystä, joka vaikuttaa vastedes kansainvälistä vakautta horjuttavien uhkien luonteeseen, jotka voimistuvat rajojen avautumisen, kansainvälisen kaupan säännöstelyn purkamisen ja pääomien liikkumisen vapauttamisen kustannuksella. On ehdottoman tärkeää analysoida yksityiskohtaisesti uudet ensisijaisen tärkeät alat, joiden puitteissa voidaan saavuttaa molemminpuolista hyötyä tekemällä tiiviimpää ja järjestelmällisempää yhteistyötä. Näitä aloja ovat ympäristön turvallisuus, terrorismin ja laajan järjestäytyneen rikollisuuden, ihmiskaupan ja laittoman maahanmuuton, huumausaineiden kaupan ja rahanpesun, mafiaverkostojen ja halkeamiskelpoisten aineiden laittoman kaupan torjunta.
Talous ja kauppapolitiikan osalta kestävän transatlanttisen vuoropuhelun tärkeyttä tuskin tarvitsee osoittaa. Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin erilaisista taloudellisista tilanteista ja työttömyysluvuista huolimatta Euroopan unioni on nykyään Yhdysvaltojen ensisijainen alueellinen kumppani kaupankäynnin ja investointien perusteella - jos tytäryhtiöiden myyntiä ei oteta huomioon - ja ainoa, jonka kanssa sillä on tasapainoiset suhteet. Amerikkalaisten Eurooppaan tekemien huomattavien investointien määrä pysyy lisäksi korkeana.
Mitä tulevaisuuteen tulee, olemme panneet tyytyväisinä merkille sen varovaisuuden, jolla komissio tarkastelee vapaakauppa-alueen ajatusta. Tätä muotoilua ei varmastikaan soviteta transatlanttisten suhteiden yhteyteen, koska Yhdysvaltojen ja Euroopan väliset tullimuurit palvelevat nykyään sellaisia päämääriä, joiden sosiaalinen ja poliittinen merkitys ei välttämättä liity niiden poistamisesta mahdollisesti saatavaan taloudelliseen hyötyyn. Olemme todenneet tärkeämmäksi kiinnittää ensisijaisesti huomiota kaupankäynnin ja investointien tiellä oleviin sääntelyyn liittyviin esteisiin.
Lisäksi olemme todenneet Euroopan kannalta välttämättömäksi asettaa neuvotteluille selkeät tavoitteet. Komissio ei ole aina paras osapuoli laatimaan niitä, sillä vapaakauppaan liittyvät institutionaaliset näkökohdat hallitsevat voimakkaasti kyseisiä painopistealueita. Sen vuoksi katsomme, että liike-elämän osallistuminen on keskeinen tekijä transatlanttisessa vuoropuhelussa. Yhteisön toimivalta kauppapolitiikan alalla ei sulje pois sitä, että eri pääkaupungit ja liike-elämän alat tekevät aloitteita neuvottelujen ulkopuolella.
Meidän ei pidä pelätä, herra puhemies, käydä kumppaniemme kanssa oleellista ja elinvoimaista, määrätietoista ja konkreettista vuoropuhelua, joka ei rajoitu sovittuihin aiheisiin, joista on helppo päästä yhteisymmärrykseen, vaan jonka puitteissa käsitellään peittelemättä arkoja aiheita. Lisäksi se on ainoa edellytys, joka saa amerikkalaiset kiinnostumaan pysyvästi transatlanttisesta vuoropuhelusta.

Mann, Erika
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kollegani Souchet käsitteli jo pääosin monta kohtaa. Hän viittasi siihen, kuinka laaja tämä transatlanttinen toimintaohjelma on. Se ulottuu todella poliittisista taloudellisiin kysymyksiin, käsittelee syvällisesti tieteellisiä yhteyksiä ja yhteistyökokonaisuuksia ja koskettaa myös kysymystä siitä, miten kansalaiset voivat tulevaisuudessa toimia yhdessä, samoin kuin työntekijät, liikemaailma ja pienet yritykset. Kirjo on laaja.
Meidän on tehtävä itsellemme selväksi, ettemme puhu sopimuksesta. Meillä ei ole yhteistä sopimusta Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välillä - vaikka toivon sitä aina. Emme myöskään puhu siitä, haluammeko perustaa vapaakauppa-alueen. Sekin on mielenkiintoinen vaihtoehto mutta emme puhu siitä nyt, koska se on poliittinen tabu. Meillä on edessämme sopimus, jonka muuten allekirjoittivat vuonna 1995 silloinen neuvoston puheenjohtaja Felipe Gonzàles, presidentti Clinton ja herra Santer ja joka aloittaa yhteistyön uuden muodon. Meidän tulisi ymmärtää tämä, ja meidän tulisi myös todella ymmärtää sen myötä tarjoutuvat mahdollisuudet ja tarttua niihin.
Muuten minun on kiitettävä komissiota monet asiat. Se on tehnyt monessa kohdassa erinomaista työtä. Poliittisista yhteistyöalueista on ehdottomasti puutetta. Suuri vaje meillä on kuitenkin siinä - olen yllättynyt, ettei kollega Souchet käsitellyt sitä - että parlamentaarinen yhteistyö on tähän asti riippunut vain yhteistyön ja yhteensovittamisen yksilöllisistä muodoista. Asiantila ei voi jäädä tällaiseksi, vaan me tarvitsemme todella parlamentaarisen yhteistyön lujittumista. Sama koskee yhteistyötä Yhdysvaltain kongressissa olevien kollegojen kanssa. Kollegani Alan Donnelly istuu täällä; hän on ryhtynyt todella erinomaiseen ja johtavaan työhön valtuuskuntien osalta, mutta me tarvitsemme toteuttamisvälineitä, herra Bangemann! Se koskee esimerkiksi tapaa, jolla voimme toimia yhteistyössä kansainvälisten sopimusten puitteissa - GATTin puitteissa. Se koskee kuitenkin myös kaikkia yhteistyö- ja yhteensovittamistapoja, joita eri pääosastot sopimuksien muodossa amerikkalaisten kollegojensa kanssa käyttävät. Tämä merkitsee sitä, että meille annetaan vuosittain kertomus - kannatan sitä - jossa esitetään kaikki toimet, joihin ryhdytte Atlantin molemmin puolin ja joihin me voimme taas tarttua. Se vaatii myös Euroopan parlamentille mahdollisuutta tulevaisuudessa esittää mielipiteensä ennen huippukokouksia, jotta toiveemme käsiteltävistä asioista voidaan vielä kirjata esityslistaan. Uskon, että se on erittäin tärkeää. Sama koskee muuten myös toivettamme päästä mukaan parlamentaariseen ja komission työhön vastavuoroista tunnustamista koskevien sopimusten valmistelussa.
Mitä uutta transatlanttinen toimintaohjelma sitten oikein tuo? Haluaisin mielelläni mainita muutamia kohtia. Se on luonteeltaan visionäärinen. Se merkitsee sitä, että sen tavoitteena on sellaisen Atlantin ylittävän yhteistyömuodon kehittäminen, jolla on maailmanlaajuisia tavoitteita ja joka ei pyri vain kahdenväliseen toimintaohjelmaan. Se on samalla käytännöllinen siten, että se tarjoaa ensimmäistä kertaa hallituksille ja hallinnoille Atlantin molemmin puolin ylipäänsä mahdollisuuden suoraan yhteistyöhön niin sanotusti pöydät vastakkain, silmätysten. Puuttuu, kuten sanottua - viittasin siihen - ainoastaan parlamentaarinen vastine.
Toimintaohjelma on muotoiltu kahdenväliseksi, mutta sen aikataulu on sovitettu kansainväliseen ja maailmanlaajuiseen aikatauluun. Tämä merkitsee sitä, että sen yhteistyötapa ei ole yksipuolinen vaan tavoitteena on noudattaa GATTin ja muiden kansainvälisten toimielinten aikatauluja, mikä on erittäin oleellista. Se sisältää tiiviin taloudellisen ja poliittisen yhteistyön, mikä merkitsee sitä, että meillä on tässä lippulaiva, jonka muodostaa transatlanttinen liike-elämän vuoropuhelu, joka on aina tehnyt todella loistavaa valmistelevaa työtä politiikkaa muuttaessaan. Haluaisin kuitenkin esittää nyt lievää arvostelua Stuart Eizenstatia kohtaan: en usko, että transatlanttinen liike-elämän vuoropuhelu voisi todella olla myös Atlantin ylittävien suhteiden moottori ja voisi tiettyyn rajaan asti kantaa vastuuta suhteiden tulevasta kehityksestä vaan uskon, että se on yhä politiikan tehtävä. Tämä kuitenkin vain aivan pienenä reunahuomautusarvosteluna. Toivon, että hän on siinä kanssani samaa mieltä.
Kauppakiistat voidaan lisäksi nyt ensimmäistä kertaa ratkaista suorien neuvottelujen ja suoran ajatustenvaihdon avulla. Näitä keinoja ei aiemmin ollut käytössä vaan jouduimme tietynlaisiin ristiriitatilanteisiin, joissa meillä ei ollut olemassa institutionaalisia ratkaisustrategioita. Pelkästään tämä on jo asia, jonka vuoksi kannattaa kehittää Atlantin ylittäviä suhteita kaikista niistä vaikeuksista ja eroista huolimatta, joita meillä on ollut.
On olemassa transatlanttisten markkinoiden malli. Tämä on uutta. Sillä ei tarkoiteta vapaakauppa-aluetta, jota tässä suunniteltiin, vaan se on uusi luomus. Haluaisin kuitenkin pyytää komissiota laatimaan tutkimuksessa, jonka tämänhetkisenä tarkoituksena on vielä kerran tutkia EU: n ja USA: n välisiä kauppaesteitä, myös transatlanttisten markkinoiden suunnitelman ja antamaan Euroopan parlamentille tulevana vuonna kertomuksen siitä.
Transatlanttisia markkinoita varten on luotu uusi toteuttamiskeino eli vastavuoroisen tunnustamisen menetelmä, toteuttamiskeino, jonka tunnemme sisämarkkinoilta, joka on osoittautunut erinomaiseksi ja jota siirrämme nyt Atlantin ylittäviin suhteisiin, emme vaikeuksitta emmekä ongelmitta, sitä en halua salata. On luonnollisesti olemassa erilaisia edellytyksiä, erilaisia turvallisuuskäsityksiä, erilaisia käsityksiä siitä, miten terveydensuojelua, autojen turvallisuutta ynnä muita koskevat standardit pitäisi määritellä. Se, että ylipäänsä harkitsemme tällaista ja tutkimme mahdollisuutta lähentyä, ei yhdenmukaistamalla vaan erilaiset standardit tunnustamalla, on kuitenkin tehokas ja tärkeä väline. Tiedämme, kuinka tärkeää se oli Euroopan sisämarkkinoilla ylipäänsä markkinoille pääsymahdollisuuksien tarjoamiseksi.
Olen lujasti sitä mieltä, että kun käytämme näitä käytössämme olevia muotoja ja toteuttamiskeinoja - koko laajuudessaan - Euroopan parlamentin ja amerikkalaisten kollegojen välisessä yhteistyössä onnistumme luomaan amerikkalais-eurooppalaisille suhteille järkevän perustan.
Voimme sitten tulevaisuudessa selvittää sitä, miten onnistumme vahvistamaan Euroopan puolella myös poliittista ulottuvuutta. Olen muuten vakuuttunut siitä, että onnistumme!

Donner
Arvoisa puhemies, on aina mukavaa puhua suurelle yleisölle. Lyhyt kauteni eurooppalaisena diplomaattina Yhdysvalloissa paljasti joitakin erikoisuuksia Yhdysvaltojen ja Euroopan välisissä suhteissa. Esitän tässä muutamia havaintoja.
Yhdysvaltojen ulkopolitiikka perustuu siihen, että Eurooppa ei puhu yhdellä kielellä ja vielä vähemmän toimii yhtenä maana. Mitään yleistä Eurooppa-politiikkaa ei ole paitsi kansanperinteessä. Yhdysvaltain ulkopolitiikassa ei haluta, että Eurooppa osallistuu aktiivisesti Lähi-idän tai muun maailman tapahtumiin, paitsi joihinkin sanallisiin ilmaisuihin. Yhdysvaltojen länsirannikolla, jossa minun asemapaikkani oli, Yhdysvaltojen suurimmat huolenaiheet olivat Kiina ja Kaukoitä. Koska Yhdysvallat on ainoa sotilaallinen suurvalta maailmassa, joka sijoittaa vuosittain melkein 300 miljardia USA: n dollaria salaisiin ja vähemmän salaisiin toimiin, Yhdysvallat haluaa säilyttää sotilaallisen johtajuutensa, eikä se aio luopua siitä.
Talouden osalta voin sanoa seuraavaa: amerikkalaiset yritykset, jotka ovat investoineet paljon Eurooppaan, suhtautuvat yhtenäisvaluuttaan myönteisesti. Toisaalta Yhdysvalloissa protektionismi on yhä vahvaa. Yhdysvallat aikoo säilyttää johtavan asemansa tietokoneohjelmien, audiovisuaalisten ohjelmien, elokuvien ja television alalla.
Euroopan unioni pitää yllä korkeaa profiilia Washingtonissa ja New Yorkissa, mutta satunnaisia käyntejä lukuun ottamatta sillä ei ole edustusta länsirannikolla. Tämän vuoksi Souchet´n mietintöön on ehdotettu tarkistusta, joka koskee länsirannikon edustusta. Minusta tuntuu, että vain harvat eurooppalaiset ymmärtävät amerikkalaisen yhteiskunnan pirstoutuneisuutta. Verratkaa Floridaa, Teksasia, Alaskaa, Minnesotaa ja Kaliforniaa: ne ovat hyvin erilaisia.
Haluaisin vielä lopuksi esittää yhden tärkeän seikan, keskivertoamerikkalaisella ei ole minkäänlaista tietoa Euroopan unionista. Ymmärrän tämän erittäin hyvin havaittuani, miten monet unionin diplomaatit suorittavat tehtävänsä Washingtonissa.

Lambrias
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Eurooppa on epäilemättä paljosta velkaa Amerikalle, mutta yhtä epäilemättä Amerikka on paljosta velkaa Euroopalle. Kumpikin jakaa vapaan maailman perusarvot, ja pitkän ja vaarallisen kylmän sodan aikana ne puolustivat niitä yhdessä.
Suhteet eivät ole aina olleet hyvät. Toisaalta Yhdysvallat on usein valittanut, että sen harteilla on raskas vastuu, mutta se ei saa aina vastaavaa ymmärrystä. Euroopan maat ovat taas usein kokeneet amerikkalaisten käyttäytymisen niitä kohtaan ylimielisyytenä. Kylmän sodan kahden supervallan välisen kaksinapaisen vastakkainasettelun päätyttyä vuoden 1989 mullistuksiin tarve poistaa Euroopan ja Yhdysvaltojen keskinäistä ymmärrystä häiritsevät tekijät on kasvanut entistä suuremmaksi. On vaarallista, jos Yhdysvallat, ainoa jäljelle jäänyt supervalta, käyttäytyy yhä enenevässä määrin tavalla, jota eurooppalaiset sekä muut pitävät ylimielisyytenä.
Ylimielisen vallankäytön oli tuominnut jo keskellä kylmää sotaa kuuluisa amerikkalainen senaattori Fullbright. Vähän aikaa sitten Tsekin tasavallan presidentti Vaclav Havel otti Washingtonissa saman asian esiin hienolla tavalla. On vaarallista, jos uuden globaalin aikakauden kynnyksellä Yhdysvallat uskoo, että sillä yksin on vastuu koko maailmasta, että sen velvollisuus on toimia maailmanpoliisina järjestyksen ja turvallisuuden takaajana. Yhdysvalloilla ei ole oikeutta eikä kykyä esittää tällaista roolia. Onneksi Madridissa 1995 pidetyssä huippukokouksessa Clinton - Gonzales - Santer näkyi merkkejä siitä, että kilpailun tai pyrkimysten pirstoutumisen sijasta lisääntynyt yhteistyö Euroopan ja Amerikan välillä voi vahvistaa kansainvälisen järjestyksen rakenteita kaikkien osapuolten eduksi.
Mietinnössä, josta tänään keskustelemme ja joka tulee varsin myöhäisessä vaiheessa, eritellään - ehkä liiankin yksityiskohtaisest i- kysymyksiä, joissa koetellaan euroamerikkalaisten suhteiden jatkokehitystä, avoimuutta, vastavuoroisuutta ja tasa-arvoisuutta. Ajankohtaisten taloudellisten ristiriitojen tasoittamista enemmän pitäisi korostaa suurten linjojen merkitystä, joihin pitää asettaa myös Atlantin toisella puolella jatkuvat ponnistukset aidon ymmärryksen saavuttamiseksi.

Malerba
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, maailman uudessa geopoliittisessa asetelmassa Berliinin muurin kaatumisen jälkeen Yhdysvaltain ja Euroopan väliset suhteet voivat parantua - ja niiden on parannuttava. Yhdysvallat nauttii maailman johtajuudesta neljällä strategisella alalla: taloudessa, sotilaallisessa voimassa, teknologisessa etevämmyydessä ja kulttuurissa laajasti ajateltuna. Sekä maantieteellisistä että ideologisista syistä sen johtajuus perustuu maailmanlaajuiseen yhteistyö- ja kilpailuliittoumien verkostoon. Sen liittolaisuus Euroopan kanssa on ollut ja on edelleenkin kaikista vahvin ja vakain, ennen kaikkea siksi, että yhteiskuntiemme perusarvot ovat samat: ihmisoikeuksien puolustaminen, liberaalin yhteiskunnan malli, joka perustuu yhdenvertaisiin mahdollisuuksiin, markkinatalouteen ja vapaaseen kauppaan.
On siis myös Yhdysvaltojen edun mukaista, että Eurooppa vahvistuu esimerkiksi yhteisen valuutan avulla, että se laajentuu itään suurentaen demokratian ja markkinatalouden aluetta. On yhteinen etu, että NATOn alue laajentuu sopusoinnussa unionin laajentumisen kanssa kasvattaen muutenkin Euroopan sitoutumista ja painoarvoa puolustusliitossa. On myös tärkeää, että Euroopan unionin ja Venäjän valtion välille luodaan myönteiset suhteet. Yhdysvaltain ja Euroopan unionin maailmanlaajuisissa eduissa on siis yhtäläisyyksiä, ja voimme pyrkiä tasapainottamaan ne uudelleen yhdenvertaisina. Niitä ei saa estää kahden- tai monenkeskisillä, näiden kahden osapuolen taloudellisiin erityisetuihin liittyvillä kiistakysymyksillä. Siksi esitys Mannin mietinnön edistämästä uudesta transatlanttisesta toimintaohjelmasta osoittaa ja kattaa todella laajasti ne lukemattomat sektorit, joilla yhteistyön tiivistäminen on välttämätöntä.
Haluaisin nyt korostaa kahta erityisen ajankohtaista asiaa perinteisillä aloilla - taistelu järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan, kauppa- ja tullikiistojen ratkaiseminen, yritysten välinen yhteistyö - tehtävän yhteistyön lisäksi. Tärkeämpänä niistä pitäisin sitoumusta rakentaa yhdessä tietoyhteiskuntaa, tätä ei vielä täysin määriteltyä yhteiskuntaa, joka edustaa meidän tulevaisuuttamme: tietoverkot, infrastruktuuri ja niiden käyttöä koskevat säännöt, standardit, tekijänoikeuksien suojelu, sähköisen kaupankäynnin muodot, yritysten välisiä investointeja ja yhteistyötä koskevat säännöt. Toinen ajankohtainen asia on Yhdysvaltain ja Euroopan unionin sitoutuminen rahayhteistyöhön, varsinkin jo käynnistetyn Euroopan yhteisvaluutan suhteen, jotta voimme turvata markkinoiden vakauden ja vahvistaa yhteisiä kasvu- ja kehitysnäkymiämme.

Bertens
Arvoisa puhemies, kollegat, parlamentti hyväksyy toisen kerran kahden kuukauden sisällä päätöslauselman Yhdysvaltain suhteista. On erittäin tärkeää, että me pysymme johdonmukaisina Yhdysvaltain politiikassamme. Souchet´n mietintö, siinä muodossa kuin se on esitetty, ei edistä tätä. Mietinnössä keskitytään epäoikeudenmukaisesti yksipuolisesti tämän suhteen ongelmiin, mutta sen sijasta meidän pitäisi käyttää yhteistyömahdollisuuksia ja ratkaista mielipide-erot vuoropuhelun eikä uhkauksien avulla.
Parlamentin on ensiksi toivotettava Atlantin ylittävän suhteen tiivistyminen tervetulleeksi ja uusi transatlanttinen toimintaohjelma ja yhteinen toimintasuunnitelma ovat hyödyllisiä välineitä tätä varten. Meidän on käytettävä näiden välineiden tarjoamia mahdollisuuksia. Valtameren molemmilta puolilta kuuluvalla yhdellä äänellä voi olla ratkaiseva vaikutus. Sen sijaan, että syyttää amerikkalaisia Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetin puuttumisesta, kollega Souchet voisi kääntää syyttävän sormen itseensä. Eurooppa on itse jättänyt nämä mahdollisuudet käyttämättä Amsterdamin Eurooppa-neuvoston kokouksen aikana. Liberaalit kannattavat parlamentin ja Yhdysvaltain kongressin suhteiden vahvistamista ihmisoikeuskysymyksien merkeissä.
Lopuksi, herra puhemies, asekauppa. Nyt kun puheenjohtajamaa Iso-Britannia kehittelee suunnitelmia kiristää yhteisiä aseiden vientiä koskevia säännöksiä, meidän pitäisi tiivistää vuoropuhelua Yhdysvaltain kanssa myös tällä alueella. Aseiden vienti muodostaa kiinteän osan ulkopolitiikkaa. Molemmilta puolin tulevilla yksittäisillä yrityksillä säädellä asekauppaa on paremmat mahdollisuudet, jos ne ovat yhteneviä. Pyydän puheenjohtajamaata ottamaan tämän aiheen osaksi transatlanttista vuoropuhelua.
Lopuksi, herra puhemies, liberaalien ryhmä on esittänyt monia tarkistuksia ja toivon, että ne hyväksytään. Muuten me emme voi tukea Souchet´n mietintöä.

Manisco
Arvoisa puhemies, nämä Euroopan ja Yhdysvaltojen välisiä suhteita koskevat mietinnöt ovat selkeitä, analyysiltään perinpohjaisia ja harkitsevia, ja sen tähden voimme unohtaa jotkin alustavat varauksemme ja vastalauseemme.
Emme voi kuin arvostaa mietinnön käytännöllistä ja kriittistä lähestymistapaa transatlanttisten suhteiden kasvavaan epätasapainoon. Parannuskeinoksi ehdotettiin tarvetta tarkastella uudestaan tasavertaisempien ja käyttökelpoisempien parametrien pohjalta Euroopan ja Yhdysvaltojen välisen moitteettomasti toimivan kumppanuuden suurta suunnitelmaa: erityisesti nykyisessä käännekohdassa, jossa globaalistumisen ongelma aiheuttaa sosiaalisia ja taloudellisia mullistuksia; jossa Aasian flunssa on muuttumassa epidemiaksi maailmanlaajuisilla rahoitusmarkkinoilla ja jossa tavanomainen menettely tuottojen yksityistämisestä ja tappioiden sosiaalistamisesta Kansainvälisen valuuttarahaston avulla ei näytä onnistuvan ja aiheuttaa kustannuksia, joita Eurooppa ja Yhdysvaltain kongressi eivät voi hyväksyä.
Souchet´n mietintöä voidaan kehua siitä, että siinä arvostellaan Amerikan räikeän yksipuolista tapaa hoitaa asioita aloilla, jotka on jo säännelty kansainvälisillä sopimuksilla tai tapauksissa, joissa yhteistyö muiden kumppaneiden kanssa olisi ollut parempi vaihtoehto. Kaikkein pahaenteisin on kongressin mielivaltainen ja yksipuolinen päätös, jonka hallitus hyväksyi, peruuttaa suuri osa Yhdysvaltojen veloista Yhdistyneille kansakunnille ja alistaa sen toimet kongressin tutkimuselimen GAO: n (General Accounting Office) kaltaisten amerikkalaisten instituutioiden valvontaan. Tämä oli tietenkin senaattori Jessie Helmsin ja senaatin ulkoasiainvaliokunnan työtä.
Ehdottamiemme tarkistusten päätarkoitus on antaa Euroopan yksiselitteinen kannatus Yhdistyneiden kansakuntien vaihtoehtoiselle uudistukselle, jota pääsihteeri Kofi Annan on ehdottanut, jotta järjestön itsenäinen maailmanlaajuinen rooli säilyy, kuten sen peruskirjassa on säädetty.

Kreissl-Dörfler
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vuoropuhelu on varmasti politiikan ensimmäinen ja tärkein työväline. Uuden transatlanttisen toimintaohjelman kuuluminen esityslistaan NATOn sijasta voi sen vuoksi saada vain täydellisen hyväksymiseni. Maailmanrauhaa, sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja ekologisesti kestävää kehitystä ei päivä päivältä tiiviimmin verkostoituvassa maailmassa saavuteta pelottelemalla vaan ainoastaan yhteisesti päätetyn toiminnan avulla. Juuri EU: lla ja USA: lla on talousmahtinsa vuoksi erityinen vastuu maailman hyvinvoinnista. Niillä on myös mahdollisuudet saada aloitteensa toteutumaan.
Ei ole kuitenkaan kyse siitä, että ohitettaisiin yhdessä kansainvälisiä foorumeja, kuten WTO ja YK, ja vähennettäisiin näin niiden uskottavuutta. Helms-Burtonin laki on huonoin ajateltavissa oleva esimerkki siitä, minkälaiseksi käsitämme vuoropuhelun. EU: n tulisi tämän esimerkin nojalla voimakkaasti tuomita kansallisen lainsäädännön ekstraterritoriaalinen laajentaminen.
Tarvitsemme oikeusvarmuutta ulkopoliittisen mielivallan sijasta. EU: n tulisi myös banaanien tai BSE-taudin kohdalla käyttää toimintaohjelmaa siihen, että talousmahti USA: lle selvitettäisiin, etteivät talouskasvu ja konsernien kiinnostus saa olla kansainvälisesti tärkeimpiä asioita vaan kansalaisten terveys ja sosiaalinen turvallisuus. WTO, epäilemättä EU: n ja USA: n yhteinen lempilapsi, kaipaa tässä suhteessa erityisen kipeästi uudistuksia. WTO: ta on kiireesti uudistettava sosiaalisesti ja ekologisesti juuri uusien asioiden osalta, ja sen on muututtava avoimeksi kaikkia jäseniä kohtaan.
Uusi transatlanttinen toimintaohjelma (UTT) voisi tehdä järkevää valmistelutyötä edessä olevaa ministerikokousta varten. UTT: n ei myöskään pidä olla suurteollisuuden edustajien kerho, joka suljettujen ovien takana määrää poliitikoille päiväjärjestyksen. Päinvastoin, sen on tarkoitus tarjota siviiliyhteiskunnalle mahdollisuuksia Atlantin ylittävään yhteydenpitoon. Monikansallisten yritysten aikakautena myös työntekijöiden tulisi voida päästä yhteisymmärrykseen, jotta heidän käsityksensä koulutuksesta ja jatkokoulutuksesta, sosiaaliturvasta ja terveistä työpaikoista otettaisiin huomioon.
Kollegani Erika Mannin mietintö osoittaa, mitä on tehtävä, ja me tuemme häntä sen vuoksi hyvällä omallatunnolla. Herra Souchet'n ulkopoliittinen mietintö ei valitettavasti vielä ole toivomassamme muodossa, erityisesti mitä tulee kriisien hallintaan ja joukkojen käyttöön, vaikka viimeksi mainituista käytetäänkin kaunistelevaa nimitystä rauhanturvajoukot.
Ihmisoikeudet olisivat ansainneet ratkaisevasti enemmän huomiota, ei pelkästään USA: n kuolemanrangaistuksen osalta. Toivomme, että vastaava tarkistusehdotus saa täällä tarvittavan enemmistön. Emme myöskään voi ymmärtää, miksi Massachusettsin osavaltion ihmisoikeuksia rikkovaa Burmaa vastaan kohdistamien toimenpiteiden kaltaiset toimenpiteet pitäisi tulevaisuudessa tehdä mahdottomiksi. Päinvastainen toiminta olisi oikein. Ihmisoikeuksien suojelemisen osalta on valtiollisten sääntelymekanismien pysyttävä mahdollisina ja laillisina. Ihmisoikeuksilla on, kuten sanottu, etusija yritysten etuihin nähden. On harhaanjohtamista synnyttää vaikutelma, että vapaus valita 27 päänsärkytabletista olisi samaa vapautta kuin vapaus valita itselleen kustannuksiltaan kohtuullinen terveysjärjestelmä, johon kaikilla on rajoittamaton ja yhtäläinen oikeus. Me pidättäydymme tukemasta Souchet'n mietintöä ja tuemme selkeästi Erika Mannin mietintöä.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat kollegat, minäkin haluaisin onnitella rouva Mannia ja herra Souchet'ta näistä kahdesta erittäin hyvästä mietinnöstä. Haluaisin sanoa, että henkilökohtaisesti olen jonkin verran samaa mieltä herra Bertensin kanssa siinä mielessä, että - ja mielipiteeni eroaa tältä osin melko vähän herra Lambriasin mielipiteestä - minun mielestäni me olemme pikemminkin enemmän velkaa amerikkalaisille ystävillemme kuin he meille, ainakin viimeisten neljän-, viiden- tai kuudenkymmenen vuoden aikana. Mielestäni on tärkeää, että se palautetaan mieliin.
Katson, ettei - pelkään valitettavasti jälleen kerran hieman suututtavani ystävääni Maniscoa puheillani - amerikkalaisia voi moittia heidän yksipuolisuudestaan. Luulen, että he ovat hyvin usein joutuneetkin yksin kohtaamaan tärkeitä velvollisuuksia ja onneksi heidät on saatu ansaan. Ongelma on jälleen kerran se, että meiltä puuttuu Eurooppa, Eurooppa, joka kykenee olemaan yhtenäinen mielipiteissään ja harjoittamaan yhtä ainoaa politiikkaa: se on nähty jälleen tärkeissä tapauksissa, kuten suhtautumisessa Kiinan kansantasavaltaan, joiden osalta käy aina niin, että toinen Euroopan unionin jäsenvaltio on eri mieltä kuin toinen, ja se on todellinen ongelma.
Haluaisin tarttua niihin herra Souchet'n sanoihin, jotka koskevat sitä, ettei saa epäröidä käsitellä arkoja aiheita. Luulisin, että - ja luulen ystäväni Maniscon olevan samaa mieltä - on yksi arka aihe, joka koskee erityisesti minua tai joka tapauksessa useita kollegoita tässä parlamentissa: kysymys on kuolemanrangaistuksesta Yhdysvalloissa. Niinpä ryhmäni on esittänyt kaksi tarkistusta: toinen koskee herra Souchet'n mietintöä ja toinen rouva Mannin mietintöä. Herra Souchet'n mietintöä koskevassa tarkistuksessa kehotetaan Yhdysvaltoja lakkauttamaan kuolemanrangaistus, ei sen vuoksi, että se on ristiriidassa demokratian kanssa - minä olen sitä mieltä ja toteamme tarkistuksessa, kuinka tärkeää sitä on korostaa - vaan siksi, että kuolemanrangaistuksen lakkauttaminen merkitsee perusoikeuksien laajentamista ja olisi toivottavaa, että amerikkalaiset ystävämme sisällyttäisivät sen perustuslakiinsa, joka on yhä esimerkki demokratiasta.
Mielestäni olemme sen velkaa itsellemme ja olemme sen velkaa parlamentillemme. Emme voi sallia sitä, että vaadimme jotain tällaista ainoastaan niin sanotuilta köyhiltä mailta, kehitysmailta: meillä on oltava tarpeeksi rohkeutta vaatia samaa Yhdysvaltojen kaltaiselta suurelta valtiolta, ja kehotankin nyt kiivaasti herra Souchet'ta hyväksymään tämän tarkistuksen.
Rouva Mannin mietintöä koskeva tarkistus on hieman monimutkaisempi. Yhdysvalloissa on 10-12 osavaltiota, joissa on luovuttu kuolemanrangaistuksesta ja tässä tapauksessa lähdettäisiin hieman vaikealle tielle, johon ei kuuluisi ainoastaan yritystemme investointien edistäminen, vaan myös toimielintemme ja jäsenvaltioidemme edustustojen tukeminen sekä taloudellisten ja kulttuurisuhteiden edistäminen mainittujen edustustojen ja alueidemme edustustojen välityksellä niiden osavaltioiden kanssa, jotka ovat luopuneet kuolemanrangaistuksesta, jotta muut saataisiin ymmärtämään, että kuolemanrangaistuksen lakkauttaminen on tärkeää meille eurooppalaisille.

Van Dam
Arvoisa puhemies, presidentti Kennedy lausui vuonna 1963 historialliset sanat: " Olen berliiniläinen" ! Nuo sanat kuvastivat sitä erityistä suhdetta, joka vallitsi Yhdysvaltain ja Euroopan välillä kylmän sodan aikana. Yhdysvallat takasi Länsi-Euroopan vapauden puolustamisen.
Se automaattinen samastuminen meidän etuihimme on ohi, mutta meidän ei pidä suhtautua siihen dramaattisesti. Yhdysvallat ja Eurooppa tulevat myös tulevaisuudessa olemaan läheisesti tekemisissä toistensa kanssa. Emme tule toimeen ilman amerikkalaisten kumppanuutta sen paremmin talouden kuin turvallisuudenkaan alueella. Jotta suhteesta Yhdysvaltain kanssa tulisi mahdollisimman hyvä, on asetettava seuraavat asiat etusijalle: uusi transatlanttinen agenda, etenkin kaupan esteiden poistaminen; sopimukset uusilla alueilla, kuten ympäristön, kansanterveyden ja energian alueilla; kauppariitojen ratkaisu, siten että sekä Yhdysvallat että Euroopan unioni kunnioittavat Maailman kauppajärjestön päätöksiä. Lopuksi: on vedettävä yhtä linjaa suhteessa huonomaineisiin hallituksiin ilman, että Euroopan maat asettavat omat kaupalliset etunsa etusijalle sillä riskillä, että Euroopan unioni ja Yhdysvallat saadaan kääntymään toisiaan vastaan.
Euroopan valtioiden suurempi panos mantereemme turvallisuuteen saadaan parhaiten aikaan tekemällä LänsiEuroopan unionista eurooppalainen pilari NATOn sisälle.

Antony
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, herra Souchet esittelee meille hyvän ja eheän työn, jonka ansioksi nousee se, että siinä kielletään kansakuntiemme lujat siteet Yhdysvaltoihin, säilyttäen samalla diplomaattiset muodollisuudet. Tämä on tässä salissa tarpeeksi harvinaista tullakseen korostetuksi. Kukapa itse asiassa kieltäytyy kyseisestä orjuutuksesta, lukuun ottamatta kansallisesta oikeistosta valittuja kollegoitani?
Ranskassa kenraali de Gaullen niin sanotut perilliset, jotka aikoinaan kokosivat voimansa Euroopan liittovaltion puolesta, haluavat nyt Neuvostoliiton uhkan väistyttyä Ranskan armeijan amerikkalaisen käskyvallan alaisuuteen. Heidän esimerkkiään seuraavat myös kommunistit, jotka eivät kertakaikkiaan tule toimeen ilman ulkomaista holhousta. Thorès ja Marchais lähtivät hakemaan käskyjä Moskovasta. Hue menee vastedes Washingtoniin. Me, ranskalaiset isänmaan ystävät, emme sekoita todellista Amerikkaa, jossa meillä on lukuisia ystäviä, Yhdysvaltain hallitukseen, jota johtavat yleismaailmallisen ideologian kannattajat.
Tämä hallitus luulee, valitettavasti, meidän hallitustemme avulla, että se voi luoda uuden maailmanjärjestyksen, jossa kansakunnat ja perheet pirstoutuisivat ja jossa ihmisiä kloonattaisiin sopivan tilaisuuden tullen. Jotta tällainen maailmoista parhain saataisiin rakennettua, amerikkalaiset johtajat ovat valmiit kaikkeen. He ovat jo kohta kahdeksan vuotta näännyttäneet irakilaisia nälkään - todellisuudessa sen vuoksi, että he säilyttäisivät öljystä saamansa hyödyn. Samoin ei myöskään ole yllättävää se, että Clinton ja hänen hallintonsa kannattavat byrokraattista ja ylikansallista Eurooppaa, joka taipuisi kaikkiin hänen sanelemiinsa määräyksiin. Tämä alueiden muodostama Euroopan liittovaltio, kansojen tuhoaja, vastaa yleismaailmallisuuden kannattajien toiveisiin.
Yhdysvaltain ja Ranskan väliset suhteet eivät tietenkään ole todellisuudessa täysin sellaiset, millaisiksi François Mitterand niitä kuvaili todetessaan, että Ranska ei tiedä olevansa sodassa Amerikan kanssa, sodassa, jossa ei ole kaatuneita, mihin hän vielä lisäsi painokkaasti: ilmeisesti. Näihin koviin sanoihin, jotka herra Georges Marc Benamou otti muistiin ja joita Arnaud Aaron Upinsky lainasi merkittävässä teoksessaan "Le syndrome de l'ortolan" , sisältyy kuitenkin suuri osa totuutta.
Mitä meidän täytyy tehdä? Jatkaako nykyistä riippuvaisuuspolitiikkaa? Ehdottomasti ei. Mutta olisi myös suuri virhe yllyttää Eurooppaa katkaisemaan täysin suhteensa Amerikkaan. Yhdysvallat muuten teki itse virheen ensimmäisenä, sillä sen johtajat ovat vuodesta 1776 lähtien halunneet taukoamatta katkaista suhteensa eurooppalaiseen sivilisaatioon. Se johtuu vuoden 1820 Monroen opista, joka kieltää eurooppalaisilta Amerikan mantereen. Se johtuu vuoden 1863 Amerikan sisällissodasta. Nykyään Amerikka tuo maihimme tavaroidensa ohella pahinta, mitä sillä on ja minkä sen oma kansa torjuu: pikaruokaloita, rap-musiikkia, etnisiä jengejä, lyhyesti sanottuna "raptaglang" -kulttuurin.
Kuitenkin jo puolen vuosituhannen ajan, haluttiin sitä tai ei, kaksi Amerikkaa, sekä Pohjois- että Etelä-Amerikka, on kytketty Euroopan kansakuntiin kulttuurien yhteisössä. Meidän kansammehan loivat Uuden maailman, erityisesti espanjalaiset ja portugalilaiset Latinalaisessa Amerikassa sekä ranskalaiset Kanadassa. Päinvastoin on palautettava, kuten Dominique Souchet mainitsee, tasapaino luonnollisesti Amerikan-suhteisiimme, joiden on perustuttava tasavertaisuuteen, mutta myös tasapaino itse Amerikkaan. Siitä on tullut anglosaksien hallitsema maailma. On kuitenkin myös toisenlaisia Amerikoita, joiden kanssa meidän on tiivistettävä suhteitamme ja joita meidän on autettava pääsemään irti Washingtonin holhouksesta: ranskalainen Amerikka, joka on Quebecissä vuodesta 1763 lähtien uskonsa ja tarmokkuutensa ansiosta pystynyt säilyttämään identiteettinsä, sekä Latinalainen Amerikka. Sallikaa minun sanoa, että yhdessä latinalaisten sisartemme, Espanjan, Portugalin ja Italian, kanssa Ranskan on johdettava tätä järjen ja tunteen politiikkaa.

Karamanou
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin mietintö Euroopan unionin ja USA: n kauppaja taloussuhteista on erittäin mielenkiintoinen, varsinkin kun sen on erityisellä huolella laatinut parahin kollegamme rouva Erika Mann.
Talouden ja politiikan globalisoitumisesta syntynyt uusi todellisuus edellyttää uudenlaisia yhteistyömuotoja, monenkeskisiä sopimuksia sekä taloudellisten, sosiaalisten ja kulttuurisiteiden lujittamista kansojen välillä. Tältä kannalta kenelläkään ei ole oikeutta vastustaa sillanrakentamista Atlantin yli, jos todella halutaan luoda yhteinen näkemys kestävästä kehityksestä ja sosiaalisesta koheesiosta, rauhan ja demokratian edistämisestä, sukupuolten välisestä tasa-arvosta, hyvinvoinnin ja turvallisuuden takaamisesta koko maailmassa, tieteen ja teknologian kehittämisestä sekä elämän ja ympäristön suojelemisesta.
Kuitenkin kumppanimme Atlantin toisella rannalla jää ilman hyvää arvosanaa, koska sillä on sekä kauemmassa että lähimenneisyydessä taakkanaan suuri joukko toimia, jotka osoittavat, että se usein rikkoo kansainvälisiä sääntöjä vastaan ja vaatii ja usein onnistuukin solmimaan itselleen edullisia sopimuksia ja kahmii itselleen leijonanosan vähemmän kehittyneiden maiden kustannuksella.
Lisäksi se yrittää maailmassa ennennäkemättömällä tavalla pakottaa kolmansien maiden yritykset noudattamaan amerikkalaista oikeusjärjestelmää. Viittaan erityisesti omituisiin Helms-Burtonin ja d'Amato-Kennedyn lakeihin, joita parhaillaan sovelletaan Kuuban vastaisessa kauppasaarrossa maailmanlaajuisista vastalauseista ja YK: n yleiskokouksessa Yhdysvalloille langetetusta tuomiosta huolimatta. Sen sijaan, että Yhdysvaltain kongressi olisi kuunnellut protesteja ja pysäyttänyt tämän prosessin, se tiukensi entisestään tätä mieletöntä lakisotkua, kun täysistunto 11.6.1997 hyväksyi siihen kahdeksan uutta tarkistusta.
Tämän lisäksi maailman kauppajärjestössä pyritään välttämään USA: n kauppapolitiikan tuomitsemista. Tällainen toiminta on luonteenomaista USA: lle, ja se ilmenee sen kaikessa kansainvälisessä kanssakäymisessä, myös sen suhteissa naapurimaihin, Keski- ja Etelä-Amerikkaan. On selvää, että USA on omaksunut itselleen kaksoisstandardin: se suojelee laein omia yrityksiään ja omia etujaan ja vaatii kilpailusääntöjen ja vapaiden markkinoiden kunnioittamista vain muilta. Kuinka siis voisimme välttyä tuntemasta epäluuloa tällaista kumppania kohtaan?
Sosiaalialalla amerikkalaisen työmallin aiheuttama polarisoituminen johtaa suurten väestöryhmien syrjäytymiseen, ja amerikkalainen yhteiskunta muuttuu hitaasti mutta varmasti kolmannen maailman kaltaiseksi. Amerikassa on meneillään vielä yksi paradoksi: matalapalkka-aloilla työskentelevien määrä kasvaa samaa tahtia köyhyysrajan alapuolella elävien ihmisten kanssa. Kyseessä on taas yksi amerikkalainen paradoksi, josta toivomme, ettei sitä tuotaisi Eurooppaan muiden amerikkalaisten tuotteiden virran mukana.
Lisäksi vielä kysymys kuolemanragaistuksesta: haluan sanoa, että ei ole mahdollista, että Euroopan parlamentti vaatii Persianlahden maita poistamaan kuolemanrangaistuksen, ellei sitä samalla vaadita myös Yhdysvalloilta.
Lopuksi tahtoisin painottaa, että Euroopan ja USA: n suhteita ja yhteistyötä koskevat asiat on saatava parlamentaariseen valvontaan.

Kittelmann
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kiitokset ensinnäkin molemmille esittelijöille heidän mietinnöistään. Olen iloinen optimismista, jota kollega Mann osoittaa, ja olen pääosin samaa mieltä hänen kanssaan, joten minun ei tarvitse toistaa mitään.
Kaikkien, jotka valittavat USA: sta, on oltava selvillä siitä, että Euroopan unionin ja USA: n välinen kauppa kohoaa vuosittain 250 miljardiin dollariin. Muuttakaapa tämä työpaikoiksi! Olemme suurimmat investoijat kulloisillakin markkinoilla, ja Euroopan unioni ja USA hyötyvät eniten liberaalista maailmanjärjestyksestä. Toisaalta millään muulla politiikan alalla kuin Euroopan unionin ja USA: n välisissä suhteissa ei käy niin selväksi, että yhteinen ulkoja turvallisuuspolitiikka on kohtalokkaan tärkeä Euroopan unionille. Kaikki kunnia komission, teidän, herra Bangemann, sir Leon Brittanin tai monen muun, ja Euroopan parlamentin vaivannäölle, mutta eurooppalaisten toimielinten synnyttämä vastakaiku USA: n ulkopolitiikassa on merkitykseltään vähäinen.
Niin kauan kuin Euroopan unionin yksittäiset maat kilpailevat USA: n markkinoille pääsystä ja USA saa oleellisissa asioissa sen vaikutelman, että eurooppalaisten on vaikea puhua ajankohtaisista ulko- ja turvallisuuspoliittisista kysymyksistä yksimielisesti, amerikkalaisten poliitikkojen on vaikeaa ymmärtää poliittista tahtoamme. Me olemme puolestamme viime kuukausina saaneet yllin kyllin kokemusta siitä, miten ylimielisyyttä lähentelevän itseriittoisesti ennen kaikkea Yhdysvaltain kongressi tekee kauppapoliittisesti merkittäviä päätöksiä välittämättä vähääkään siitä, mitä muu maailma siitä ajattelee.
Helms-Burton-d'Amato -lainsäädäntö on vain yksi esimerkki. Tällöin on otettava huomioon, ettemme vain me eurooppalaiset ole järkyttyneitä tällaisesta politiikasta; USA haastaa riitaa myös Kanadan, Meksikon, EteläAmerikan ja kaikkien mahdollisten kanssa havaitsematta ratkaisevaa vastarintaa. USA: n omapäinen toiminta on lisääntynyt kommunismin romahtamisen jälkeen, ennen kaikkea myös sen vuoksi, että se on ollut pitkään ainut maailmanmahti ja ottanut ongelmien ratkaisun jo etukäteen osakseen, koska sen luonnollisesti odotetaan tekevän niin..
Jopa eurooppalaisissa ongelmissa kutsutaan apuun amerikkalaisia, koska me olemme liian pidättyväisiä tässä asiassa. Meidän on myös todettava keskuudessamme, että tulevaisuudessa on välttämätöntä, että esiinnymme yksimielisenä, kun eurooppalainen etupolitiikka halutaan saattaa voimaan lukuisissa transatlanttisissa elimissä. Singaporessa WTO: n kokouksessa todistimme, miten hyvä näin on tehdä; tuskin päästiin Amsterdamiin, kun kauppapoliittisissa asioissa ei enää onnistuttu löytämään ratkaisua, joka ulottuisi tätä hetkeä pitemmälle, vaan ollaan riippuvaisia suvaitsevaisuudesta, ja kokemuksesta, niinpä niin!
Hyvät naiset ja herrat, tämä on yksi mahdollisuuksista, ja herra Donnellyhan toimii sen puolesta, että parlamentin USA-valtuuskunta pääsee jotenkin yhteyteen kongressin kanssa. Periaatteessa meidän on kuitenkin myös kysyttävä itseltämme, mikä voima pystyy vielä vaikuttamaan Yhdysvaltain kongressiin ulko- ja kauppapoliittisissa asioissa, kun heidän omalla presidentilläänkin on vaikeuksia saada itsensä ymmärretyksi siellä ja saada tahtonsa lävitse. Menneisyyden suurin virhe, josta asiantuntijat syyttävät eurooppalaisia USA: ssa, on liian kunnioittava ja liian hätiköity sovitteleva käsitys erilaisissa yhteyksissä. Uskon, että meidän tulisi oppia 370 miljoonan kuluttajamme kanssa myös entistä lujemmin sanomaan USA: n eurooppalaisista mielenkiinnon kohteista puhuttaessa, mitkä ovat meidän mielenkiinnon kohteitamme, eikä liian nopeasti yllyttää sovitteluratkaisuihin; sekään ei edistä asioita.
Nämä asiat pysyvät ennallaan: USA ja Eurooppa ovat toisistaan riippuvaisia. Kolmas maailma, Aasia, Afrikka, tarvitsevat yhteistä kantaamme, ettemme joudu vastakkain tai vastaa siellä tapahtumista eri tavalla. Toivon, että molemmat mietintömme edistävät tämän tiedon leviämistä ja että toimimme paljon enemmän yhdessä kuin menneisyydessä auttamalla komissiota olemaan siellä menestyksekäs.

Daskalaki
Arvoisa puhemies, George Washington jätti kansalaisilleen perinnöksi sen, että heidän ei pidä antaa kenenkään sekaantua heidän sisäisiin asioihinsa ja että heidän ei pidä sekaantua muun maailman asioihin. Tämä oli se kuuluisa amerikkalainen eristäytymisoppi, josta USA poikkesi ensimmäisen kerran osallistuessaan ensimmäiseen maailmansotaan ja jonka se hylkäsi täysin toisessa maailmansodassa. Nyt muurien kaatumisen jälkeen Yhdysvallat on supervalta, joka on läsnä kaikkialla maailmassa.
Olemme usein puhuneet euroamerikkalaisissa suhteissa vallitsevasta epätasapainosta. On totta, että Yhdysvallat tekee päätökset, ja Eurooppa maksaa valtavat laskut. Näin tapahtuu muuallakin kuin Jugoslaviassa ja Lähi-Idässä. Suureksi osaksi tämä johtuu unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puuttumisesta, mutta syynä on myös kyvyttömyytemme luoda tasa-arvoiset taloussuhteet Yhdysvaltoihin. Ehkäpä välillämme vallitsee myös suuria erimielisyyksiä.
Nämä heikkoutemme tuodaan esiin kokonaisuudessaan Souchet'n mietinnössä, jossa painotetaan vahvistuneen ja tasa-arvoisen yhteistyön tarvetta sekä tarvetta luoda identiteetiltään eurooppalainen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka. Mietinnössä tuodaan aivan oikein esille Euroopan velvollisuus ilmaista erimielisyytensä yksipuolisesta tavasta, jolla NATO: n uudet jäsenet valittiin, Yhdysvaltain haluttomuus allekirjoittaa Ottawan henkilömiinoja koskeva julistus, kongressin päätökset, kuten Helms-Burtonin ja d'Amato-Kennedyn lait, jotka vaikeuttavat YK: n toimintaa, sekä Yhdysvaltain haluttomuus hyväksyä päätöksiä ympäristön suojelemisesta.
Euroopan komissiolla on nyt edessään tärkeä kysymys, vaatimus kaiken mahdollisen epätasa-arvoisuuden poistamisesta kaikilla euroamerikkalaisen yhteistyön tasoilla. Joskin tässä historian vaiheessa - aika näyttää, mitä ensi vuosituhannella tapahtuu - on väistämätöntä, että Yhdysvalloilla on johtava asema maailmassa, Euroopan tulee ainakin kyetä sanomaan sanansa omalla alueellaan ja esittämään maailmalla suurempaa roolia.

Väyrynen
Arvoisa puhemies, kollega Souchet'n laatima mietintö on monessa suhteessa ansiokas ja useimpiin sen yksityiskohtiin voin yhtyä. Mietintö on kuitenkin puutteellinen siinä mielessä, että se painottuu aivan liiaksi niihin ongelmiin, joita meillä on suhteessamme Yhdysvaltoihin. Tästä syystä olen laatinut liberaaliryhmän puolesta muutosehdotuksia, jotka sisältävät myönteisiä ja rakentavia kannanottoja Euroopan unionin ja USA: n välisen yhteistyön kehittämiseksi.
Yhtenä uutena aihepiirinä otan esille yhteistyön pohjoisilla alueilla. Yhdysvallat ja kolme Euroopan unionin jäsenmaata ovat olleet mukana perustamassa arktista neuvostoa ja Euroopan unionin politiikkaan ollaan Luxemburgin huippukokouksen päätöksen perusteella luomassa pohjoista ulottuvuutta.
Nyt esillä olevaa mietintöä ei kuitenkaan voida enää ratkaisella tavalla parantaa. Siksi esitän lopuksi sen toivomuksen, että me tulevissa mietinnöissämme pyrkisimme saamaan Euroopan unionin ja Yhdysvaltain suhteisiin rakentavamman otteen. Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen tulee ottaa yhdessä keskeinen vastuu koko ihmiskunnan tulevaisuudesta.

Ainardi
Arvoisa puhemies, jos Yhdysvaltain ja Euroopan unionin välisen kumppanuuden on kehityttävä, on todettava, että unioni on ollut kovin nöyrä silloin, kun se on joutunut kohtaamaan sellaista, mitä voi hyvin kutsua amerikkalaiseksi vallanhaluksi.
Käsittelen esimerkkinä kolmea alaa koskevia ongelmia. Maatalouden osalta amerikkalaisten kaupallinen agressiivisuus ei ole koskaan pettänyt. Tämä koskee niin myymistä maailmanmarkkinoilla millä hinnalla hyvänsä kuin protektionististen ja syrjivien toimien säilyttämistäkin. Kaksi viimeaikaista tapausta ovat osoittaneet sen: banaania ja hormonilihaa koskevat tapaukset. Yhdysvallat käytti Maailman kauppajärjestöä hyväkseen puolustaakseen omien yritystensä etuja.
Audiovisuaalisella alalla unionin vaje kasvaa edelleen ja Yhdysvallat voimistaa painostustaan. Tällä hetkellä esimerkkinä siitä on kansainvälisiä investointeja koskevasta monenvälisestä sopimuksesta OECD: n puitteissa käytävät neuvottelut, jotka ovat vakava uhka kulttuurille yleisesti ja erityisesti audiovisuaaliselle alalle. Sen vuoksi ryhmämme vaatii voimakkaasti toisaalta sitä, että kansainvälisiä investointeja koskevasta monenvälisestä sopimuksesta käytävistä neuvotteluista järjestettäisiin todellinen julkinen keskustelu ja toisaalta sitä, että audiovisuaaliset ja henkisen omaisuuden alat jätettäisiin varsinaisen sopimuksen ulkopuolelle.
Viimeinen kohta koskee ilmailualaa. Fuusioiduttuaan McDonnell-Douglasin kanssa Boeing hallitsee 70 %: a maailmanmarkkinoista. Vakuudet ja myönnytykset, jotka komissio uskotteli saaneensa hyväksyessään fuusion, saavat komission nyt näyttämään huijatulta. Delta Airlines on jo ilmoittanut, vastoin niitä sitoumuksia, jotka tehtiin, ettei se luopuisi Boeingin kanssa yksinoikeudella tekemästään sopimuksesta.
Teen lopuksi lyhyen yhteenvedon tästä lyhyestä tarkastelusta. Euroopan unionin on osoitettava suurempaa lujuutta. Tältä osin olen tyytyväinen siihen, että herra Souchet'n mietinnössä ehdotetaan, että suhteet Yhdysvaltoihin pitäisi tasapainottaa, ja otetaan siten kantaa siihen, että tarvittaisiin oikeudellinen välineistö, jotta voitaisiin paremmin puolustaa Euroopan etuja. Olen lisäksi sitä mieltä, että Euroopan unionin olisi tehtävä asianmukaisia aloitteita kansainvälisten tahojen demokratisoimiseksi, Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen tehtävien uudelleenarvioimiseksi ja Maailman kauppajärjestön mekanismien tarkistamiseksi. Se on mielestäni välttämätöntä, jotta sosiaaliset, kulttuuriset, terveydelliset ja ympäristöön liittyvät kysymykset voidaan ottaa huomioon.

Nicholson
Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin onnitella esittelijää hänen mietinnöstään. Se on tehty huolellisesti, ja siinä otetaan huomioon monia Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisiin suhteisiin vaikuttavia tekijöitä. Demokraatit kaikkialla maailmassa, varsinkin Länsi-Euroopassa, ottivat tyytyväisenä vastaan kommunismin romahtamisen Itä-Euroopassa. Ymmärsimme, että jos emme luo kansainvälisiä suhteita tilanteen huomioon ottamiseksi, se aiheuttaa suuria ongelmia maailman vakaudelle.
Kylmän sodan päättymisen myötä Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteiden oli muututtava. Käymme parhaillaan läpi tätä muutosta. Toisinaan se on erittäin vaikeaa. Meidän tulisi tunnustaa, että Euroopan unionin kansallisten hallitusten ja Amerikan hallituksen hyvä tahto ovat varmistaneet, että kehitys on ollut pääasiassa myönteistä. Euroopassa vallitsee kuitenkin sellainen käsitys, että Yhdysvallat hallitsee tätä suhdetta, vaikka sen tulisi itse asiassa olla tasaveroisten osapuolten välinen kumppanuus. Liian usein näyttää siltä, että Yhdysvallat asettaa mieluummin etusijalle omat etunsa kuin hyvät suhteet Euroopan unioniin. Tämä on erittäin ilmeistä kansainvälisessä kaupassa, jossa me vertaamme Yhdysvaltojen politiikkaa Euroopan unionin jäsenvaltioiden päättäväisyyteen vaikuttaa osaltaan oikeudenmukaisen kansainvälisen kaupan luomiseen.
Yhdysvallat voi varmaankin tehdä enemmän tasaveroisten kauppaolojen luomiseksi. Toivon, että me voimme tehdä yhteistyötä sen kanssa tämän saavuttamiseksi.

Sichrovsky
Arvoisa puhemies, luultavasti Euroopan parlamentin ainoana edustajana, jolla on USA: n ja Euroopan kaksoiskansalaisuus, haluaisin varoittaa siitä yleistyksestä ja ylimielisyydestä, että amerikkalaiset eivät ymmärrä Eurooppaa ollenkaan. Näin on ehkä joskus ollut mutta nykyään se ei varmasti pidä enää paikkaansa. EU: n ja USA: n yhteistyön parantamisen perusta on yhteinen etu talouspolitiikan ja turvallisuuden alueella. Tämä merkitsee reilua kilpailua maailmanmarkkinoilla samoilla ehdoilla ja erityistä vastuuta rahan vakaudesta dollarin ja tulevan euron välillä.
Euroopan rahaliiton huonosti valmisteltu käyttöönotto johtaisi siihen, että dollari lisäisi tähänastista johtavaa asemaansa. Eurooppalaisten alemmuudentunnetta amerikkalaisiin nähden, jonka kuulemme täällä yhä uudelleen eri puheissa, ei voida poistaa puhumalla vaan todellisen taloudellisen vahvuuden ja yksiselitteisen turvallisuuspolitiikan avulla. Ihmisoikeusongelmien ja yksittäisten valtioiden taloussuhteiden liittäminen toisiinsa ei ole mielestäni oikea arvostelun kohde vaan meidän eurooppalaisten tulisi seurata USA: n esimerkkiä.

Titley
Arvoisa puhemies, George Bernard Shaw sanoi kerran, että Englanti ja Amerikka ovat kaksi eri maata, joita erottaa yhteinen kieli. Uskon yhä enemmän, että EU ja USA ovat kaksi erillistä poliittista yksikköä, joita erottaa yhteinen poliittinen ja taloudellinen järjestelmä. Väärinymmärrykset ja ristiriidat kuvaavat aivan liian usein maittemme välisiä suhteita. Olen samaa mieltä Donnerin kanssa siitä, että niitä esiintyy ehkä enemmän amerikkalaisten kuin EU: n puolella. Huomasimme tämän laajentumista koskevien keskustelujen aikana, jolloin amerikkalaisten lähestymistapa EU: n laajentumisen nopeuteen ja luonteeseen, erityisesti Turkin rooliin siinä, oli itse asiassa liian yksinkertainen. Olin hämmästynyt kuin kokeneet amerikkalaiset poliitikot puhuivat huolettomasti Turkin liittymisestä Euroopan unioniin, ikään kuin se olisi yksinkertainen asia. Luulen, että Turkin ylireagointi Luxemburgin huippukokouksen johtopäätöksiin johtui osaksi siitä, että amerikkalaiset poliitikot antoivat sen uskoa, että se saisi enemmän Euroopan unionilta.
Tämän takia tämä keskustelu on tärkeä. Haluan kannattaa Erika Mannin huomautuksia, että meidän tulisi varmistaa, että tässä keskustelussa on mukana tehokas parlamentaarinen tekijä, jotta voisimme tehdä toisillemme selväksi, missä tarkkaan ottaen olemme. Tämä on erityisen tärkeä ulkoasioiden alalla, jossa kylmän sodan entiset varmat asiat ovat nyt päättyneet ja tilanne on muuttunut epävarmemmaksi ja turvattomammaksi. Tarvitsemme selvästi läheisempää yhteistyötä, mutta tätä yhteistyötä on tehtävä kansainvälisissä puitteissa. Muutamat tämänpäiväisistä keskusteluista ovat tuntuneet itse asiassa EU - USA-imperialismilta. Meidän tulisi toimia turvallisuusympäristössä, joka on monikansallinen ja kansainvälinen eikä pelkästään kahdenvälinen.
Bosnian tilanne osoitti ennen kaikkea, mikä voi mennä vikaan, jos emme pysty luomaan hyviä suhteita. Se osoitti myös, että kun luomme hyvät suhteet, voimme myös saada aikaan merkittävää edistystä. Jotta näin tapahtuisi, Euroopan on lopetettava käyttämästä aikaa retoristen puheiden pitämiseen ja toimittava enemmän ulkoasioiden parissa.

Brok
Arvoisa puhemies, kollegat, kuten niin monet ennen minua, haluaisin lausua, että meidän nyt tarkasteltava Atlantin ylittäviä suhteita uusista näkökulmista. Tämä on yleinen käsitys, mutta siitä ei ole kuitenkaan vielä tehty kaikkialla vastaavia johtopäätöksiä.
Atlantin ylittäviä suhteita on tällä vuosisadalla muokannut varsinkin se, että Yhdysvallat oli ratkaiseva määräävä tekijä Euroopassa. Nyt herää kysymys, millä tavalla amerikkalaiset vieläkin käyttävät voimaansa Euroopassa ja millä tavalla me kykenemme omalla voimanponnistuksellamme muuttumaan Yhdysvaltain tasavertaisiksi kumppaneiksi. Uskon, että Souchet'n ja Mannin mietinnöissä annettiin hyviä kiintopisteitä. Asiat eivät suju enää yhtä yksinkertaisesti kuin ennen, sillä itsensä alttiiksi panemiskyky ihmisten mielissä yhdisti kansakunnat Atlantin molemmin puolin. Tämä itsensä alttiiksipanemistietoisuus on alentunut vuodesta 1990 voimakkaasti, ja sen vuoksi on olemassa vaara, että pienet kauppapoliittiset kiistat voivat saada sellaisen tunnepitoisen ulottuvuuden, että ne voivat johtaa Euroopan ja Amerikan etääntymiseen.
Tästä syystä meidän on varustettava tämä suuri arvoyhteisö, joka perustuu oikeusvaltioon ja demokratiaan, taas jollain tavalla etujen yhtymillä, jotka eivät ole pelkästään turvallisuuspoliittisia. Sen vuoksi olen sitä mieltä, että transatlanttinen toimintaohjelma, komission ja amerikkalaisen hallinnon ponnistelut ja asiat, jotka te, komissaari Bangemann, olette pannut alulle viime vuosina juuri kaupan ja teollisuuden alueella transatlanttisten markkinoiden aikaansaamiseksi, ovat olennaisia tunnusmerkkejä siitä, että nämä etujen erot eivät johda etääntymiseen vaan että me ymmärrämme ne monenvälisen maailmankaupan käsitteen puitteissa reiluksi kilpailuksi tasavertaisten kumppanien kesken eikä vastapuolella oloksi.
Sen lisäksi on vielä välttämätöntä, ettemme pelkästään paranna ulko- ja turvallisuuspoliittisia kykyjämme kumppanuuden tasavertaisuuden edistämiseksi vaan että Yhdysvalloissa myös ymmärretään se. Lainsäädännön ekstraterritoriaalisuusperiaate, jota esiintyy esimerkiksi Helms-Burtonin laissa tai NATOssa, osoittaa, ettei Yhdysvallat ilmeisesti ole vielä päässyt pisteeseen, jossa se ottaisi reilulla tavalla huomioon asemansa ainoana suurvaltana, vaan että tilanteeseen sisältyy vaara siitä, että se ajattelee nyt voivansa myös hallita.
Tarkoitan, että meidän on tästä syystä luotava kauppapoliittisten aloitteiden rinnalle uusia mahdollisuuksia myös poliittisella tasolla, eikä NATOn vaihtoehtona. Tarkoitan, että Washingtonin sopimuksella ja sen sisällöllä on oltava jatkuvuutta ja että tämä kaikki on tehtävä NATOa täydentävästi, Euroopan unionin toimivallan laajentamista vastaavasti. Tästä syystä olen sitä mieltä, että olisi käytettävä hyväksi tilaisuus, joka syntyy transatlanttisesta toimintaohjelmasta, transatlanttisesta liike-elämän vuoropuhelusta, tällaisten markkinoiden kehittymisestä, jotta luotaisiin Yhdysvaltain ja Euroopan välinen sopimus, joka sitoo Yhdysvaltain kongressia, sillä vain kun kongressi ja koko Yhdysvaltain poliittinen näyttämö saadaan sitoutumaan, voimme onnistua saamaan aikaan sopimuksen yhteistyö- ja neuvottelumekanismista, joka yhdistää eurooppalaiset ja amerikkalaiset niin, että voimme myös yhdessä puolustaa arvojamme tässä maailmassa.

Hyland
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa onnittelemalla esittelijää erinomaisen mietinnön laatimisesta.
Irlantilaisena olen tietoinen Yhdysvaltojen tekemästä työstä rauhan ja vakauden edistämiseksi maailmalla ja varsinkin sen antamasta tuesta Irlannin rauhanprosessille. Haluaisin käyttää hyväkseni tätä tilaisuutta ja kiittää Yhdysvaltoja ja erityisesti presidentti Clintonia pyrkimyksistä ratkaista Irlannin traaginen konflikti.
Olen kuitenkin erityisen huolestunut Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisistä erimielisyyksistä maatalouspolitiikassa, minkä takia Euroopan maatalous ja eurooppalaiset maanviljelijät ovat joutuneet epäedulliseen asemaan. Esimerkiksi eurooppalainen kuluttaja vastustaa tiukasti hormonien käyttöä lihantuotannossa ja Euroopan maatalous on omaksunut menetelmänsä tämän mukaisesti. Vastaavasti näyttää siltä, että Euroopassa vastustetaan voimakkaammin geneettisesti muunneltuja organismeja kuin Yhdysvalloissa. Myös biotekniikan käyttöön elintarvikkeiden tuotannossa suhtaudutaan eri tavalla.
Lisäksi yhteinen maatalouspolitiikka asettaa tiettyjä rajoituksia tuotannolle, ja näitä rajoituksia ei sovelleta amerikkalaisiin maanviljelijöihin. Maailmankaupan sääntöjen soveltamisen yhteydessä pyydän suurempaa avoimuutta näiden toimenpiteiden soveltamisessa. Amerikka tuntuu aina olevan hyvin perillä - jopa liiankin hyvin - siitä, mitä Euroopan maataloudessa tapahtuu, enkä ole aina varma, olemmeko me Euroopassa aina tietoisia siitä, mitä Atlantin toisella puolella tapahtuu.

Plooij-van Gorsel
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, ensiksi haluan onnitella Mannia hänen erinomaisesta mietinnöstään. Euroopan unionilla ja Yhdysvalloilla on ollut kiinteä suhde jo pitkään. Kahdenväliset taloudelliset siteet luovat maailman suurimmat kauppavirrat. Lisäksi unioni ja Yhdysvallat ovat toistensa suurimpia sijoittajia. EU: n osuus ulkomaisista sijoituksista Yhdysvalloissa on 58 % ja 44 % amerikkalaisista sijoituksista tehdään Euroopan unionissa. Valtameren molemmin puolin nämä sijoitukset merkitsevät kolmea miljoonaa työpaikkaa. Siksi onkin harmi, että Euroopan ja Yhdysvaltain väestö ei ymmärrä täysin kuinka oleellista yhteistyömme on niiden työllisyyden ja siis hyvinvoinnin kannalta. Amerikkalaisille ja eurooppalaisille onkin siksi tiedotettava paljon paremmin kauppasuhteidemme merkityksestä meidän molempien taloudelle. Neuvottelut hallitustasolla ovat välttämättömiä, mutta ne eivät tuota tuloksia ilman kansalaisten ja niiden edustajien, Yhdysvaltain kongressin ja Euroopan parlamentin, hyväksyntää. Siksi Euroopan parlamentin suorittama parlamentaarinen valvonta onkin välttämätöntä.
Siltojen rakentaminen uuden transatlanttisen toimintaohjelman puitteissa, mihin TIES-hanke tähtää ja mitä sen puitteissa jo tehdään, ottaa kansalaiset suoraan mukaan Atlantin ylittäviin suhteisiin. Tämän suhteen laadulla on suuri vaikutus maailmankauppaan, nyt ja tulevaisuudessa.
Siksi on erittäin tärkeäaä, että Euroopan unioni ja Yhdysvallat sopivat riitansa. Unioni ei voi missään tapauksessa hyväksyä amerikkalaisen lainsäädännön ekstraterritoriaalisia vaikutuksia.
Tulen tekemään tämän jälleen selväksi ensi tiistaina Yhdysvaltain kongressin jäsenten kanssa käytävissä neuvotteluissa Brysselissä.

Alavanos
Arvoisa puhemies, on selvää, että kaikki asiat Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välisissä suhteissa eivät ole samantasoisia. Joillakin tahoilla, kuten kauppa- ja taloussuhteissa, Euroopan unioni on esittänyt vastalauseita, ympäristöalalla taas Euroopan unioni yritti Kiotossa hahmotella erilaista strategiaa, mutta suhteiden keskeisellä areenalla, niiden ytimessä eli poliittisissa ja sotilaallisissa suhteissa, Yhdysvalloilla on täysin hallitseva asema. Amerikan johtoasemaa ruokkivat Yhdysvaltain voimantunto, ydinasevarustelu ja maailmanlaajuinen läsnäolo, mutta vielä enemmän sitä ruokkii Euroopan unionin alemmuuskompleksi, joka johtuu siitä, että Euroopan korkein johto toimii ikään kuin Yhdysvaltain virkamiehinä, sekä Euroopan unionin kykenemättömyydestä luoda oma identiteetti ja oma strategia, jonka pohjalta se - ilman vastakkainasettelua - keskustelisi Yhdysvaltojen kanssa.
Olen herra Titleyn kanssa samaa mieltä siitä, että varsinkin viime aikoina tämä pätee Turkin kysymykseen: mikä olikaan Yhdysvaltojen kanta kaikkeen siihen, mitä Luxemburgissa tapahtui? Vaatimus, että Turkin pitäisi päästä Euroopan unioniin sen ilmeisestä demokratiavajeesta huolimatta. Mikä olikaan Yhdysvaltojen kanta tärkeässä kurdipakolaiskysymyksessä? Täydellinen hiljaisuus, Turkin osuuden hiljainen hyväksyminen ja vähättely. Mikä olikaan Yhdysvaltojen kanta Kreikan ja Turkin välisiin erimielisyyksiin? Toissapäivänä suurena yllätyksenä Yhdysvaltojen hallituksen edustaja antoi tukensa Turkin laajenemistavoitteiden äärinäkemyksille, jotka koskevat Aigeianmeren ilmatilaa, kun hän sanoi, ettei Kreikalla ole oikeutta 10 meripeninkulman ilmatilaan. Tahtoisin toivoa, että Euroopan unioni osallistuisi voimakkaammin, ja mielestäni neuvoston passiivisuus tällaisessa vakavassa poliittisessa kysymyksessä kertoo, minkä merkityksen Euroopan unioni tälle asialle antaa.

Martinez
Arvoisa puhemies, keskustelemme siis transatlanttisesta toimintaohjelmasta, toimintaohjelmasta, jolla on laaja kirjo ja joka hyväksyttiin joulukuussa 1995, kun presidentti Clinton tuli Madridiin ja asetti 150 Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteisiin liittyvää kysymystä.
Kyseiset suhteet ovat moniselitteisiä, kuten kaikki perhesuhteet. Kun yksi perheenjäsenistä on köyhä serkku, kun hänet on nujerrettu, kun hän on alistunut ottamaan vastaan Marshall-avun almun, on selvää, että vuoropuhelu on hänelle siinä määrin vaikeampaa, että tähän asti kaksi suhteitamme ohjannutta ilmaisua ovat olleet "spontaani jäljitteleminen" ja "pakkosota" .
Euroopan jäljittelevä ja yksipuolinen mukautuminen näkyy kaikilla aloilla. Yhdysvaltojen esimerkkiä seuraten olemme omaksuneet väkivallan yhteiskuntaan, yleistyneet huumeet, esikaupungit monine etnisine ryhmineen, kaupungit ja niiden getot, kemiaan perustuvan maatalousmallin, ruokatottumukset, jotka tekevät nuoristamme Boteron tauluissa kuvattujen henkilöiden kaltaisia, menettelytapoihin liittyvää lain kirjaimen tulkintaa, yhtenäisen aatteen, moraalisen järjestyksen, lahkot, ääriliberalismi mukaan lukien, luokitellun politiikan, jota luonnehtivat etniset piirteet ja painostusryhmät, jotka ovat ottaneet mallia Nixonia ympäröineestä preussilaisesta painostusryhmästä ja Kennedyn irlantilaisesta painostusryhmästä, tuliaseiden ja itse lobbareiden painostusryhmistä, Israelin etuja ajavasta painostusryhmästä, jotka toimi erityisesti Lähi-Idässä ja Persianlahden sodan aikana. Olemme jopa omineet amerikkalaisen lipun, sillä Euroopan unionin lippu on amerikkalaisen elokuvayhtiö Paramountin, Paramountin ja sen tähtien, lippu.
Toinen suhteidemme ohjaaja: pakkosota. Meidät on pakotettu vehnäsotaan, lihasotaan, sotaan viljatuotteiden korvikkeista, banaanisotaan, proteiinisotaan, sotaan elintarvikeaseesta, ilmailusotaan Cometin, ranskalaisenglantilaisen Concorden, MacDouglasin ja Boeingin kanssa, kuvasotaan audiovisuaalisella alalla, elokuva-alalla, patenttisotaan, Uruguayn kierroksen kauppasotaan. Niin usein, että Agenda 2000 on ehkä hyvä asia, siinä tapauksessa, että kasvamme aikuisiksi eli parannumme lapsellisesta atlantismin taudista, johon italialaiset, ranskalaiset ja belgialaiset sairastuivat ja josta eräs radikaalipuolueen kollegoistamme piti juuri puheen, sen, jossa puhuttiin Setä-Tuomon tuvasta.
Olemme kaikki sitä mieltä, että suhteiden olisi oltava tasapainossa, mutta tasapaino olisi saavutettava ilman d'Amaton lain imperialismia, ilman Helms-Burtonin lain imperialismia, ilman Kalifornian osavaltion yritystemme kustannuksella keräämiä yksipuolisia veroja, tasapainossa ilman islamilaisuuteen liittyvää kaksiselitteisyyttä Yhdysvaltain ulkopolitiikassa, joka toisinaan nöyrtyy Allahin auringon alla. Atlantin yli halutaan toki siltaa, mutta ei pelkkää sillanpäätä.
Vuoropuhelussa on oltava kaksi henkilöä, kaksi kieltä, kaksi puhetta. Meidän on siis ensin löydettävä uudelleen identiteettimme sekä kulttuurinen, taiteellinen ja kielellinen persoonallisuutemme. Sivilisaatiomme on suuri sivilisaatio, jonka on viimeinkin saatava Yhdysvallat välttymään sille langenneesta osasta olla ainoa kansakunta historiassa, joka yhden vuosisadan aikana ei ole ensin ollut juridisesti olemassa lainkaan ja on sitten ajautunut rappioon elämättä siinä välissä sivilisaation välivaihetta.

Donnelly, Alan
Arvoisa puhemies, mielestäni tämä on ollut melko ajan tasalla oleva ja järkevä keskustelu, kunnes kuulin viimeisen puheenvuoron.
Haluaisin erityisesti tarkastella Erika Mannin mietintöä ja kiittää molempia esittelijöitä heidän työstään. Haluaisin esittää joitakin huomautuksia komissiolle.
Ensinnäkin haluaisin sanoa Bangemannille: mielestäni olisi erittäin hyödyllistä, jos komissio voisi antaa kaikille Euroopan parlamentin jäsenille tietoa uudesta transatlanttisesta toimintaohjelmasta. Se allekirjoitettiin vuonna 1995 ja ne meistä, jotka ovat erittäin kiinnostuneita USA: n ja Euroopan välisistä asioista, ovat seuranneet sitä hyvin tarkkaan. Epäilen kuitenkin, että moni tämän parlamentin jäsen ei ymmärrä osallisuuden syvyyttä ja Euroopan unionin johtavaa asemaa monissa näissä neuvotteluissa.
Vastaavasti uuden transatlanttisen liike-elämän vuoropuhelun osalta, johon Mann viittasi mietinnössään, olisi erittäin hyödyllistä, jos sanoisimme tarkkaan tässä tietopaketissa, mitä on tapahtunut, ja tunnustaisimme Euroopan johtavan aseman tällä alalla ja myös johtavan asemamme vastavuoroista tunnustamista koskevissa sopimuksissa. Tämä ei olisi ollut mahdollista ilman Euroopan unionin johtavaa asemaa. Niille ihmisille, jotka sanovat, että olemme Yhdysvaltojen orjia, haluan sanoa, että lukekaa nämä tiedot ja ymmärtäkää, miten tärkeä tehtävä meillä on tämän toimintaohjelman eteenpäin viemisessä.
Haluan katsoa tulevaisuuteen enkä menneisyyteen. Meidän suhteemme on aiemmin perustunut lähinnä turvallisuuspolitiikkaan. Tämä jatkuu NATOn laajentumisen yhteydessä. Haluan kuitenkin viitata muutamaan muuhun asiaan. Esimerkiksi Kaukoidän rahoitusmarkkinoiden romahtaminen tarkoittaa, että Euroopan ja Yhdysvaltojen väliset vakaat ja tasapainoiset kauppasuhteet muodostuvat erityisen tärkeiksi seuraavien vuosien aikana. Amerikkalaiset, jotka ovat ehkä investoineet enemmän Kaukoitään - ja myös jotkin sijoittajat Euroopan unionissa, jotka investoivat Kaukoitään - tulevat takaisin ja luottavat voimakkaasti Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välisiin vakaisiin suhteisiin.
Meidän tulisi pitää tätä tilaisuutena syventää transatlanttista liike-elämän vuoropuhelua ja myös sijoitussuhteita. Meidän tulisi myös ottaa huomioon euron luominen. Noin 4 tai 5 vuoden sisällä 40 % kaikista maailmankaupan laskuista ilmoitetaan euroina. Meidän on tarkasteltava dollarin ja euron välisiä suhteita. Mitä mekanismeja aiomme perustaa tämä suhteen luomiseksi? Katsokaamme tulevaisuutta ja varmistakaamme, että vuoropuhelumme on tulevaisuudessa tällaista.
Kolmannen pilariin kuuluvien asioiden osalta - huumekaupan torjunta, kansainvälisen rikollisuuden torjunta - miten voimme vahvistaa vuoropuhelua myös tällä alalla? Mitä tähän kysymykseen liittyviä ehdotuksia komissio voi esittää?
Haluaisin keskustella lyhyesti transatlanttisesta huippukokouksesta. Tämä on erityinen huippukokous, joka pidetään kahdesti vuodessa. Meidän on keksittävä keino parantaa sitä entisestään. Ehdotan tänään komissiolle: keksikää keino, jolla parlamentin jäsenet voivat osallistua tämän kokouksen johonkin ulottuvuuteen. Ei ole mitään syytä, miksi kongressin jäsenet ja Euroopan parlamentin jäsenet eivät voisi osallistua tähän kahdesti vuodessa pidettävään kokoukseen. Jos teemme sen, se tarkoittaa, että voimme keskustella joistakin niistä järjettömyyksistä, joita olemme kokeneet kongressin Helms-Burtonin ja Iranin ja Libyan sanktiolain vuoksi, sillä kongressin edustajien olisi istuttava pöydän ääreen ja osallistuttava tähän keskusteluun. Kutsukaamme toukokuussa kongressin jäsenet ja tämän parlamentin jäsenet Lontoossa pidettävään transatlanttiseen huippukokoukseen ja varmistakaamme, että nämä erityiset suhteet koskevat komission, neuvoston ja hallinnon ohella myös lainsäätäjiä.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, kylmän sodan loppuminen ja Euroopan unionin jatkuva voimistuminen on väistämättä johtanut EU: n ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden uudelleenmäärittelyyn.
Historiallisista ja kulttuurisista syistä Yhdysvaltojen ja Euroopan välillä on ollut yhteinen side erityisesti, kun niillä oli yhteinen vihollinen, jota vastaan taistella, tai yhteinen päämäärä, jota tavoitella. Tämä pitää erityisesti paikkansa minun omassa maassani, jossa USA on jatkuvasti kannustanut Irlannin ja Yhdistyneiden kuningaskunnan hallituksia pyrkimyksissä löytää rauhanomainen ratkaisu Pohjois-Irlannin ikivanhaan konfliktiin. Me Irlannissa arvostamme vilpittömästi presidentti Clintonin henkilökohtaista sitoumusta Pohjois-Irlannin rauhanprosessiin.
Eurooppa-suhteiden osalta yleisesti on kuitenkin tunnustettava, että kyse oli epätasa-arvoisten kumppaneiden välisistä suhteista. Erittäin ymmärrettävistä syistä Eurooppa oli aiemmin aivan liian riippuvainen Yhdysvalloista, ja tämän seurauksena meidän itsenäisyytemme ja vapautemme toimia eri tavalla kuin Yhdysvaltojen liittolaiset asetettiin kyseenalaiseksi.
Tulevien suhteiden, jos niiden halutaan onnistuvan, on perustuttava aitoon tasa-arvoiseen kumppanuuteen riippumatta siitä, onko kyse yhteisestä toiminnasta maailman turvallisuuden, rauhan säilyttämisen, kriisien hallinnan, kansainvälisten huumekauppiaiden torjunnan tai terrorismin vastaisen taistelun alalla. Sen täytyy olla yhteistä toimintaa, josta on sovittu yhdessä keskinäisen kunnioituksen ja vastavuoroisten neuvotteluiden pohjalta.
EU ei voi yksinkertaisesti näytellä alistuvan maksumiehen osaa. Lisäksi, kun otetaan huomioon Yhdysvaltojen pyrkimys vähentää sotilaallisia voimia Euroopassa ja muualla maailmalla, meidän on arvioitava uudestaan Euroopan uutta roolia ja vastuuta. Meidän on kehitettävä eurooppalainen identiteetti turvallisuuden ja puolustuksen alalla. Vaikka tätä koskevaa päätöstä ei haluttu tehdä hiljattain laaditussa Amsterdamin sopimuksessa, me emme voi enää kauan paeta tällaisen päätöksen tekemistä.
Eurooppalainen puolustuspilari on luotava Länsi-Euroopan unionin yhteyteen, ja tällä varmistetaan, että meillä on käytettävissä omat sotilaalliset väliintulokeinot kriisin varalta riippumatta siitä, minkälaisen kannan Yhdysvallat omaksuu.
Euroopan on jatkettava lämpimien, rakentavien ja yhteistyöpainotteisten suhteiden ylläpitämistä Yhdysvaltojen kanssa. Meidän on jatkettava näitä suhteita lujittavien institutionaalisten mekanismien luomista. Meidän on kuitenkin voitava harjoittaa sellaista politiikkaa, joka sallii Euroopalle vapauden olla eri mieltä kuin Yhdysvalloissa olevat ystävämme aloilla, joissa meidän on esimerkiksi toimittava suojataksemme Euroopan unionin kauppaa, ja varsinkin maatalouden alalla; tai ulkoasioiden alalla - kuten erilaiset mielipiteet jalkaväkimiinojen kieltämisestä, kuolemanrangaistuksen poistamisesta tai Yhdistyneiden kansakuntien tehtävästä. Ystävien tulisi voida olla eri mieltä keskinäisen kunnioituksen pohjalta ja samaan aikaan tehdä yhteistyötä maailman rauhan, turvallisuuden ja demokratian säilyttämisen tai ihmisoikeuksien puolustamisen kaltaisissa maailmanlaajuisissa asioissa. Kun voimme toimia näin, olemme luoneet aidot suhteet tasavertaisten kumppaneiden välillä.
Haluisin päättää osoittamalla kunnioitusta kahdelle esittelijälle näiden mietintöjen laatimisesta ja tähän keskusteluun osallistumisesta.

Van Bladel
Arvoisa puhemies, Atlantin ylittävässä siltarakenteessa on repeämiä. Amerikka odottaa liittovaltiona ja ulospäin yhtenäisenä, kuinka institutionaalisille uudistuksille käy Euroopassa ja mitä tapahtuu eurolle. Siksi on hyvä asia, että esittelijät Souchet ja Mann painottavat transatlanttisen toimintaohjelman aktiivista toteuttamista. On selvää, että vanhan ja uuden maailman väliset vastakkainasettelut tulevat yhä yleisimmiksi talouden ja kaupan aloilla, etenkin jos eurosta tulee menestys ja yhteisen maatalouspolitiikan muutos ja unionin laajentuminen onnistuvat.
Euroopan parlamentti kokoontuu Brysselissä rakennuksessa, jonka arkkitehtuuri on, ainakin minun mielestäni, saanut vaikutteita Washingtonin Capitolista. Kuinka miellyttävää tuleekaan olemaan amerikkalaisille kollegoillemme neuvotella tulevaisuudessa siellä meidän kanssamme siitä, kuinka voimme estää ekstraterritoriaalisen lainsäädännön toistumisen.
Miksi emme voi sopia täällä, että keskustelemme amerikkalaisten kollegoidemme kanssa ennen vuoden 1998 loppua siitä, miten pitää menetellä SFOR: n kanssa entisessä Jugoslaviassa? Voimme keskustella heidän kanssaan ja saada heidät vakuuttuneiksi siitä, että eurooppalaisten audiovisuaalisten kulttuurituotteiden salliminen sopii vapaaseen maailmankauppaan.
Yhdysvaltain ja Euroopan väliset suhteet muodostavat yhä olennaisen perustan vakaudelle tässä maailmassa. Tätä suhdetta voidaan laajentaa. Itse olen atlantismin kannattaja. Minä, joka olen syntynyt ennen vuotta 1940, pidän kansainvälisen rauhan ja vakauden takaamista suhteemme olennaisimpana osana. Transatlanttinen toimintaohjelma, sellaisena kuin se on esitetty Souchet´n ja Mannin mietinnöissä, tarjoaa siihen mielestäni hyvät mahdollisuudet.

Miranda de Lage
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, arvoisa komission puheenjohtaja, keskustelu unionin ja Amerikan Yhdysvaltojen välisistä suhteista on aina poliittisesti hyvin kiinnostava.
Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välisille suhteille on luotava poliittinen, taloudellinen ja kaupallinen kehys, jonka avulla voitaisiin kehittää kaikkia mahdollisia yhteistyön muotoja. Se on lähitulevaisuuden kannalta tavoite ja välttämättömyys, kuten tänään on tuotu esille.
On kuitenkin tarpeen muistuttaa ensiksikin, että Euroopan unioni on maailman merkittävin kauppamahti. Toiseksi euron käyttöönoton olisi joudutettava neuvotteluja uudesta transatlanttisesta toimintaohjelmasta, ja kolmanneksi globaalistumisen osalta - joka hyödyttää ennen kaikkea kilpailukykyisimpiä talouksia - Euroopan unioni ei voi unohtaa velvoitteitaan vaikeuksissa olevia maita kohtaan eikä muokata perinteistä kahdenvälisten neuvottelujen järjestelmäänsä, tehdä leikkauksia yhteistyömäärärahoihin tai suojautua, kuten Yhdysvallat tekee, joko ulkoisen vastatoimenpiteen tai oletettujen sisäisten paineiden takia.
Me kaikki tunnustamme Yhdysvaltojen merkittävän roolin demokratian puolustamisessa. Sen käsitys demokratiasta ei kuitenkaan aina ole osunut yksiin meidän käsityksemme kanssa, ja sen toisaalta oikeutetut pyrkimykset työskennellä kansojen vapauden hyväksi ovat toisinaan johtaneet poikkeuslakeihin, joita on perusteltu vetoamalla tekopyhästi kansalliseen turvallisuuteen tai ulkoisiin uhkatekijöihin, jotka esimerkiksi Kuuban tapauksessa ovat vieneet kahdenväliset suhteet arkaluonteiseen tilanteeseen.
On myönnettävä, että unioni on epäedullisessa asemassa Yhdysvaltoihin verrattuna, kun tehdään päätöksiä poikkeustilanteissa. Mekanismien käyttöönotto kaupan suojelemiseksi vastauksena ulkoiseen kiristykseen on vaikeaa, kuten olemme voineet havaita, mutta se ei ole mahdotonta.
Kun kehitetään ajatusta Euroopan unionista poliittisena kokonaisuutena, neuvotteluasemamme lujittuu kansainvälisissä instituutioissa ja aivan erityisesti Maailman kauppajärjestössä. Kaikki riita-asiat pitäisi viedä tähän elimeen sen sijaan, että ne pyrittäisiin ratkaisemaan muuta kautta, jolloin eurooppalaiset antavat aina periksi pax americanan edessä.
Euroopan unioni ei voi välttyä omaksumasta sitä roolia, joka sille kuuluu maailman tärkeimpänä kauppamahtina; sen on otettava toimintaohjelmaan sellaisia kysymyksiä, jotka ovat kenties vähemmän suosittuja, kuten ympäristötai yhteiskunnalliset kysymykset.
Haluan lopuksi onnitella rouva Mannia erinomaisesta työstä ja muistuttaa komissiota siitä, että meidän olisi uudessa transatlanttisessa toimintaohjelmassa otettava lisäksi huomioon kehitys koko Amerikan mantereella. Meillä on Amerikan mantereen kanssa koko joukko erilaisia sopimuksia, jotka helpottavat Atlantin suuria markkinoita, joista myös Yhdysvallat on kiinnostunut ja joita se haluaa kannustaa. Toimintaohjelmaan ei kuitenkaan ikinä voi sisältyä, kuten toisinaan on esitetty, minkäänlaista poliittisen vallan jakoa tai etupiirialueita, jolloin Etelä- ja Keski-Amerikkakin kuuluisivat selkeästi Yhdysvaltojen vaikutuspiiriin.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, onniteltuani - kuten muut kollegat ovat tehneet - esittelijöitä haluaisin sanoa, että olemme kaikki tietoisia Euroopan unionin todellisesta painoarvosta kansainvälisellä näyttämöllä ja siihen liittyvistä puutteista, joita Amsterdamin sopimuksessa ei ole vielä pystytty korjaamaan.
Kun me keskustelemme unionissa kannastamme pitkissä ja työläissä prosesseissa, Yhdysvallat kykenee tekemään päätöksen yhdessä yössä ja kutsumaan koolle konfliktin osapuolet, on kyse sitten Bosniasta tai, kuten ensi viikolla, Lähi-idän rauhanprosessin päätekijöistä.
On kuitenkin varmaa, herra puhemies, että aiomme Euroopan unionissa edelleen ottaa esille hankalan kysymyksen taloudellisesta avusta samoin kuin maailman muille maille myönnettävän kehitysavun - joka ei todellakaan saa juuri julkisuutta - ja tyydymme todellisuudessa kunniakkaasti vain maksamaan aikamme suurten näytelmien kustannukset.
Vaikka olemmekin politiikan saralla kääpiö, kun toimimme yhdessä, olemme talouden saralla tämän planeetan tärkein kauppa-, rahoitus- ja teollisuusmahti. Tämä johtoasema - kuten minua ennen puheenvuoron käyttäneet ovat sanoneet - todennäköisesti vain vahvistuu rahaliitosta aiheutuvien etujen myötä. Mielestäni juuri tätä seikkaa, taloudellista valtaamme, on pidettävä perustana suhteillemme Yhdysvaltojen kanssa. On tarkasteltava suhteita globaalista näkökulmasta ja laadittava kilpailun osalta uudet tavoitteet, koska uhkatekijät ovat nykyään luonteeltaan erilaisia. Kyseiset tavoitteet on rajattu täydellisesti esittelijöiden mietinnössä, kuten heidän töistään käy ilmi, ja olen yhtä mieltä esittelijöiden kanssa erityisesti siitä, että kyseiset tavoitteet ovat hieman epäselviä. Euroopan unionin olisi mielestäni jo lakattava harjoittamasta pelkästään julistuksin toteutettavaa diplomatiaa.
Haluaisin tässä konkreettisesti viitata yhteen kaikkein parhaimmista esimerkeistä: Helms-Burtonin lakiin. Sanon mitä sydämellisimmin ja aina mitä läheisimmän ystävyyden hengessä - kuten uskollisille kumppaneille sopiikin - että Yhdysvallat on ollut säälimätön banaanipaneelissa ja hormonipaneelissa. Älkäämme olko naiiveja ja menetelkö yhtä itsepäisesti kuin Yhdysvallat, sillä se ymmärtää valitettavasti kaupan osalta ainoastaan sellaista kieltä, jonka mukaan kaikkia olemassa olevia lain keinoja on hyödynnettävä. Siitä ovat esimerkkeinä tietyt fuusiot ja yrityskeskittymät - jotka on nyt alistettu komission PO IV: n valvontaan - tietokonevarausjärjestelmiä koskevat menettelytavat American Airlinesin tapauksessa tai äskettäinen kiista Euroopan unionin merkittävän energia-alan yrityksen ja amerikkalaisen jätin Arkon välillä. Olemme kyllä ystäviä ja kumppaneita, herra puhemies, mutta kun on puolustettava etujamme, olemme yhtä päättäväisiä kuin hekin.

Cassidy
Arvoisa puhemies, tämä on ajankohtainen keskustelu, sillä tämän viikon loppupuolella Yhdysvaltojen kongressi vierailee Euroopassa meidän kahdesti vuodessa pidettävää kokoustamme varten, ja muutamat päätöslauselmat auttavat varmasti Yhdysvaltojen kongressia ymmärtämään meidän tunteitamme. Toivon kuitenkin, että se ei kiinnitä liiaksi huomiota joihinkin kohtuuttomiin huomautuksiin, joita tähän keskusteluun osallistuneet ovat tehneet.
Luulen kuitenkin, että amerikkalaiset eivät ota meitä niin vakavasti, jos he lukevat huolellisesti Souhet´n päätöslauselman, erityisesti 10, 11 ja 14 kohdan, joissa viitataan lakiin, jota en aiemmin ole kuullut kutsuttavan Amato-Kennedyn laiksi. Voinko vedota esittelijään, jotta hän voisi esittää tämän suullisissa tarkistuksissa huomenna, kun äänestämme, sillä muutoin amerikkalaiset voivat luulla, että tämä on jonkinlaista uudentyyppistä yhteiselämää toisaalta edustajainhuoneen demokraattien ja toisaalta kongressin ja republikaanien välillä.
Yhdyselämä ei tietenkään ole aivan tuntematon täällä Euroopan parlamentissa. Kun täällä mainittiin aiemmin Yhdysvaltojen kansalaisten vihamielisyys Euroopan unionia kohtaan, en odottanut, että saisin kuulla täällä parlamentissa niin paljon vihamielisyyttä Yhdysvaltoja kohtaan, etenkään Antonylta, joka istuu takanani, ja Ainardilta, joka istuu minua vastapäätä. Onko tämä jonkin muotoista ranskalaista yhteiselämää, kysyn vain?
Suhteeseen liittyviä vaaroja on aivan oikein tuonut esiin erityisesti rouva Mann. Niihin kuuluu protektionismi, ja olemme molemmat syyllistyneet tähän, minkä jokainen, joka on tutustunut eurooppalaisten asettamia kaupan esteitä koskeviin kertomuksiin, jotka Washingtonissa sijaitseva Euroopan toimisto ja Yhdysvaltojen kaupan edustaja on laatinut.
On aika outoa, että näissä kaupan esteitä koskevissa kertomuksissa usein valitetaan samoista asioista, esimerkiksi viinistä. Amerikkalaiset valittavat, että emme salli kalifornialaisen sampanjan, kalifornialaisen punaviinin ja kalifornialaisen sherryn jne. vapaata myyntiä täällä Euroopan unionissa - ja tässä he ovat aivan oikeassa, sillä nämä ovat erityisiä nimityksiä, joita me kaikki vaalimme. Euroopan komission kaupan esteitä koskevassa selvityksessä sanotaan: " Tiedättekö, että amerikkalaiset ovat niin röyhkeitä, että he tuottavat kalifornialaista sampanjaa ja kalifornialaista punaviiniä jne.?" Toisin sanoen tämä osoittaa vain, että olemme yhtä syyllisiä protektionismiin. Toivon, että tästä keskustelusta voidaan tehdä järkevä yhteenveto. Maittemme väliset suhteet ovat erittäin tärkeitä molemmille osapuolille, mutta toivon, että " me eurooppalaiset" emme olisi niin ylimielisiä " noita amerikkalaisia" kohtaan.

Elles
Arvoisa puhemies, kuten muutkin haluaisin onnitella molempia esittelijöitä, jotka ovat osallistuneet tähän keskusteluun laatimalla erinomaiset asiakirjat. Haluaisin ensiksi tarkastella tämän keskustelun historiallista näkökulmaa. Meillä on kaksi rinnakkaista osaa suhteillemme Yhdysvaltojen kanssa tänään, ensimmäinen osa - NATO-suhteet - perustuu poliittiseen turvallisuuteen, ja se on erittäin tärkeä. Siinä säilytetään Yhdysvaltojen valta-asema, ja tämän osalta meillä on huomattavia ongelmia lähestyessämme NATOn 50. vuosipäivää: esimerkiksi miten suhtaudumme Bosniaan, suhteemme Venäjään, NATOn laajentuminen ja aseteollisuuden hankinnat. Kaikki nämä ovat vaikeita kysymyksiä.
On mielenkiintoista, että suurimmassa osassa Souchet´n mietintöä käsittellään taloudellisia asioita, ja vaikka NATOa käsitellään selittävässä huomautuksessa, mitään ei ole sanottu meidän lähestymistavastamme siihen tulevaisuudessa. Erika Mannin kertomuksessa käsitellään pikemminkin kumppanuuden filosofiaa, poliittisia ja taloudellisia kysymyksiä, joissa Euroopan unionilla on kyky toimia ja joissa me itse asiassa rakennamme uutta transatlanttista siltaa 2000-luvulle. Ei ole hämmästyttävää, että ne, jotka osallistuvat tämän kaltaiseen keskusteluun, ovat optimistisempia kuin ne, jotka osallistuvat NATO-keskusteluihin.
Toiseksi minkälaiset mahdollisuudet uudella transatlanttisella toimintaohjelmalla on onnistua? Sanoisin, että ne ovat erittäin hyvät. Käsittelemme asioita, jotka vaikuttavat poliittisiin ja taloudellisiin yhteiskuntaryhmiin kummallakin puolella Atlanttia, sekä globaalisaatiota ja yhteisiä etuja. Transatlanttisessa liike-elämän vuoropuhelussa mennään kohti uutta transatlanttista markkinapaikkaa. Johtoryhmän tason yhteenveto, joka annettiin EU: n ja USA: n välisessä huippukokouksessa 5. joulukuuta, on niin täynnä ensisijaisia tavoitteita ja ajatuksia, että olen hämmästynyt, jos hallitukset pystyvät edistymään paljoakaan kuuden kuukauden aikana. On olemassa Ukrainaa, ilmastonmuutosta, kaupankäyntiä Internetin kautta ja sääntelyn alan yhteistyötä koskevia lausuntoja. Nämä kaikki on toteutettava, eikä kukaan varsinaisesti tiedä, miten toimia. Kuten puhujat ovat sanoneet, tarkastelemme seuraavaksi rahakeskustelua, yritämme saada aikaan uutta yhteisymmärrystä kansallisten ja kansainvälisten rahapolitiikkojen välillä Atlantin molemmalla puolella.
Lopuksi, minne suuntaamme seuraavaksi? Sekä EMU että EU: n ja NATOn laajentuminen tuovat uuden ulottuvuuden transatlanttisiin suhteisiin. Kylmän sodan jälkeen taloudellisten, poliittisten ja turvallisuusnäkökohtien sekä politiikan teon välillä on ollut selvä ja kehittyvä yhteys. Tämän vuoksi NATOn ja EU: n on väistämättä käytävä vuoropuhelua, vaikka - kuten Yhdysvaltain suurlähettiläs sanoi - ne ovat samassa kaupungissa, mutta itse asiassa eri planeetoilla.
Meillä on oltava 2000-luvulla tehokas transatlanttinen kumppanuus, joka perustuu yhtenäisiin institutionaalisiin puitteisiin, mikä edellyttää enemmän parlamentaarista yhteistyötä ja uuden transatlanttisen markkinapaikan käsitettä. Ironista kyllä, mitä paremmin Eurooppa pystyy hoitamaan velvollisuuksiaan, sitä vahvemmaksi transatlanttiset suhteet muodostuvat 2000-luvulla.

Konrad
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, maailmanpoliittinen käänne vuosina 1989/90 muutti kaikki maailmanpolitiikan vanhat koordinaatit. Kylmän sodan aikana oli kyse voimatasapainon hoitamisesta, nyt on kyse muutoksen hallitsemisesta. Muutoksen dynamiikka koskee myös Atlantin ylittävän yhteistyön kaikkia alueita. Sen vuoksi on hyvä ja oikein, että käsittelemme tänään Euroopan parlamentissa Euroopan ja USA: n välisiä suhteita. Keskeisiä asioita ovat esimerkiksi turvallisuuspoliittinen yhteistyö ja maailmantalous ja kauppa.
Euroopan itsenäinen rooli turvallisuuspolitiikassa on toivottava ja välttämätön. Missään ei ole kuitenkaan viime vuosina tullut selvemmin esiin kuin Balkanilla, miten tärkeää USA: n myötävaikutus on. USA: n aktiivista toimintaa tarvitaan myös Kreikan ja Turkin välisten ristiriitojen sekä Kyproksen kysymyksen ratkaisemisessa. EU-valtioiden entistä tehokkaampi yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka olisi muuten tärkeää myös Atlantin ylittävien suhteiden kannalta.
Eurooppaa yhdistää Amerikan Yhdysvaltoihin myös kiinnostus avoimiin markkinoihin ja vapaaseen maailmankauppaan. Meidän tulisi lähteä siitä, että maailmassa päästään talouskasvuun ja hyvinvointiin vain, kun emme palaa takaisin vanhoihin protektionistisiin muotoihin emmekä sulkeudu kuoreemme vaan menemme mukaan kilpailuun ja kun kansantaloudet kehittyvät avoimilla kilpailumarkkinoilla. Tämänpäiväistä keskustelua ja monia sen puheita kuunneltuani totean, ettei Colbertilla ole eikä tule olemaan tulevaisuutta. Heikkoutemme on usein Euroopan riittämätön kilpailukyky.
Kulttuurinen, henkinen ja hengellinen sukulaisuus yhdistää Amerikan ja Euroopan kaikista taloudellisista ja poliittisista jännitteistä huolimatta. Meidän on tulevaisuudessa kiinnitettävä enemmän huomiota näihin yhteisiin juuriin. Ne sopivat takaamaan yksituumaisuuden myös ja juuri tulevaisuudessa.
Euroatlanttisen yhteisön perusta eivät ole etujen vastakkaisuudet vaan yhtäläisyydet. Jos läntisen maailman, ja tarkoitan koko läntistä maailmaa, yhteiskunnat eivät erilaisine kokemuksineen tue toisiaan eivätkä yhdessä ryhdy maailmantalouden ja maailman poliittisten olojen uudelleenjärjestelyyn, tuhlaamme mittaamattomasti poliittista, taloudellista, sosiaalista ja kulttuurista energiaa.

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, ASEAN-valtiot ovat nyt vakavassa kriisissä, jolla on varmasti maailmanlaajuisia seurauksia. Mieleeni nousee kysymys: miten Euroopan unioni ja Amerikka voivat tässä tapauksessa toimia niin nopeasti kuin mahdollista? Uskon, että kyse on työvälineiden kehittämisestä yhdessä, jotta tilanne siellä saataisiin vakaaksi. Ehkä voisimme auttaa parhaalla tavalla mahdollisimman nopeasti lähentymiskriteereillä, esikuva-analyysilla. Uskon, että jos emme auta nopeasti, kriisi voi vaikuttaa myös meihin.
Toinen kohta, joka erityisesti koskettaa minua Euroopan ja Yhdysvaltojen välisissä suhteissa, on se, että Itävalta on antanut Yhdysvaltojen käyttöön erityisen arvokkaan taidekokoelman, joka kuuluu eräälle säätiölle. Nyt kaksi kokoelman tauluista on takavarikoitu yksipuolisesti, enkä voi rehellisesti sanoen käsittää sitä, että jos annetaan toiselle käyttöön säätiölle kuuluva taidekokoelma, tästä kiitetään takavarikoimalla kaksi sen olennaista teosta.

Bangemann
, komission jäsen. (DE) Arvoisa puhemies, kun kiitän komission ja samalla sir Leon Brittanin puolesta molempia esittelijöitä, teen sen pyytäen ymmärtämystä sille, ettei sir Leon voi olla täällä tänään, koska hän on Japanin huippukokouksen vuoksi muualla. Hän pyysi minua esittämään täällä komission ja omat käsityksensä.
Teen sen mielelläni, mutta haluaisin kuitenkin ensin tuoda esiin vaikutelman, jonka olen saanut keskustelusta. On tiettyjä kysymyksiä, jotka meidän eurooppalaisten on ensin selvitettävä keskenämme ennen kuin esitämme kantamme keskusteluissa amerikkalaisten kumppaneidemme kanssa. Minulla on ensinnäkin tunne, että on olemassa ero - Alan Donnelly viittasi siihen aivan selvästi - toimielinten ja parlamentin valtuuskuntien amerikkalaisten kanssa käymien keskustelujen laajuudessa ja syvyydessä. On aivan selvää, että komission ja Yhdysvaltain hallinnon niillä jäsenillä, jotka eivät ole mukana pelkästään kauppaneuvotteluissa vaan myös laajoissa poliittisissa neuvotteluissa, on aivan ilmeisesti toinen käsitys kuin parlamentin joidenkin - ei kaikkien - jäsenten tänään esittämä. En halua välttämättä sanoa, että keskustelu antoi yhtenäisen kuvan, mutta minulla on kuitenkin tunne - ennen kaikkea transatlanttisesta liike-elämän vuoropuhelusta saadun kokemuksen ansiosta - että monet niistä, jotka puhuivat täällä tänään, ovat tehneet sen ottamatta riittävästi huomioon sitä, minkälaisen keskinäisen yhteisymmärryksen toimielimet näissä jatkuvissa ajatustenvaihdoissa ja keskusteluissa oikeastaan ovat jo saavuttaneet.
Otan esimerkiksi Helms-Burton-d'Amato-lain. Jos pidetään mielessä, mitä keskustelumme transatlanttisessa liikeelämän vuoropuhelussa myös juuri amerikkalaisten toimielinten edustajien kanssa ovat tuottaneet tulokseksi, asia näyttää minusta enemmänkin kongressin kuin toimielinten ongelmalta. Sanon tämän erittäin varovasti, koska ketään ei voi luonnollisesti asettaa vastuuseen keskustelujen vuoksi, joita monesti ei ole välttämättä edes tarkoitettu julkisuuteen, mutta siinä piilee ongelma. Tämä merkitsee sitä, että voin vain tukea sitä, mitä erityisesti rouva Mann vaati eli voimakkaampaa parlamentaarista osallistumista vuoropuheluun. Se voi olla vain hyödyksi!
Muistan ajan - se on tosin jo kaukana takanapäin - jolloin solmimme Euroopan parlamentin ensimmäiset yhteydet Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Sillä oli erittäin hyvät seuraukset. Vuosittain järjestettiin useita tapaamisia Euroopan parlamentin ja edustajainhuoneen johtohenkilöiden välillä. Muistan sen vielä - edustajainhuoneen puhemies kutsui meidät. Otimme kutsun vastaan ja ilmoitimme luonnollisesti puhemiehelle, että meillä on Euroopan parlamentissa myös kommunistinen ryhmän puheenjohtaja, Guido Fanti, vakaumuksellinen eurooppalainen, erittäin tärkeä Euroopan parlamentin jäsen. Meidän oli erittäin vaikeaa selittää edustajainhuoneelle, että Euroopan parlamentin ryhmien puheenjohtajien valtuuskuntaan kuuluu luonnollisesti myös kommunisti. Aluksi heidän oli mahdotonta ymmärtää sitä, edes edustajainhuoneen edistyksellisten edustajien! He hyväksyivät sen kuitenkin lopulta, kun selitin Tom Fowleylle, silloiselle puhemiehelle, että minun, liberaaliryhmän puheenjohtajan, ja Guido Fantin välillä on vain yksi ainoa poliittinen ero eli se, että Guido Fanti on paljon enemmän NATOn kannalla kuin minä. Tämä merkitsee sitä, että tällaisten väärinkäsitysten poistamiseksi on ilmeisesti solmittava yhteyksiä parlamentaarikkojen välille Atlantin molemmilla puolilla.
Komissio pyrkii aina pitämään yllä Euroopan unionin asemia ja puolustamaan niitä, milloin siihen on ehdottomasti syytä ja velvollisuus. Emme esimerkiksi ikinä ole hyväksyneet ekstraterritoriaalisuuden periaatetta. Nytkin varaudumme luonnollisesti kutsumaan kokoon WTO: n paneeleja, mikäli on tarpeen, mikäli eurooppalaisia yrityksiä vastaan ryhdytään toimiin, jotka eivät ole monenkeskisten sopimusten velvoitteiden mukaisia.
Nyt tulenkin toiseen kohtaan, joka kiinnitti huomiotani keskustelussa. Monenkeskisyyden puolesta voidaan ja pitää puhua, sillä se on ainoa mahdollisuus säädellä maailmanlaajuisia taloudellisia ja poliittisia suhteita siten, ettei kukaan pääse olemaan liian hallitseva. Jos vaaditaan tätä, on kuitenkin vaadittava samaa itseltäkin. Tämä merkitsee sitä, ettei minun nähdäkseni ole mahdollista saada sopusointuun sitä, että sanotaan amerikkalaisten olevan taipuvaisia yksipuolisuuteen mutta ei itse tunnusteta, että mekin voimme olla väärässä maatalouspoliittisissa kysymyksissä - esimerkiksi banaanien osalta. Emme voi vaatia molempia. Emme voi sanoa: amerikkalaisten on hyväksyttävä monenkeskisten sopimusten velvoitteet. Jos tällaisia sääntöjä kuitenkin käytetään meitä vastaan, tuomme esiin yleviä kuluttaja-, terveys- ja muita näkökohtia ja väistämme velvoitteet. Sekään ei käy. Se heikentäisi oleellisesti uskottavuuttamme näissä asioissa.
Myönnän, että banaanikysymyksessä olen ollut alusta alkaen sitä mieltä, että se, mitä olemme siinä asiassa tehneet - tämä on nyt henkilökohtainen lausuma, en voi velvoittaa komissiota - on ollut mitä suurimmassa määrin järjetöntä, koska sillä ei ole edes hyödytetty omaa banaaninviljelyämme, mutta en halua nyt ottaa sitä mukaan keskusteluun. Haluan vain viitata siihen, että jos joku on monenkeskisyyden periaatteen kannalla, hänen on myös annettava sen päteä itseensä, vaikka asian ratkaisu ei kenties ole aivan hänen mieleisensä.
Kolmas erittäin tärkeä huomautus näyttäisi minusta olevan se, että meillä on keskinäisen ymmärtämyksen lisäämisessä paljon enemmän tekemistä kuin monet luulevat. Tämä pätee molemmin puolin. Olisi luultavasti kovin mielenkiintoista - ja rouva Mann teki sen osalta joukon erittäin mielenkiintoisia ehdotuksia - jos voitaisiin harkita, kuinka se voidaan tehdä. Herra Martinez esitti taas käsityksensä meidän eurooppalaisten tuottamiin loistaviin kulttuurisiin ilmenemismuotoihin verrattuna jälkeenjääneestä amerikkalaisesta kulttuurista. Se on - sallikaa minun sanoa tämä aivan avoimesti - ennakkoluulo, käsitys, joka on ehdottomasti väärä, jos katsotaan, mitä kulttuurisia arvoja juuri Amerikassa ja osittain eurooppalaisten myötävaikutuksella saadaan aikaan, ja jos katsotaan, mitä meillä luetaan kulttuurin saavutuksiin. Sama pätee muuten demokraattiseen kulttuuriin. Muistan hyvin, kuinka kauan kesti, että me täällä Euroopan parlamentissa - yleensä Euroopassa - saavutimme yksimielisyyden kuolemanrangaistuksesta. Olen ollut koko elämäni kuolemanrangaistusta vastaan. Koko poliittista elämääni on muokannut suurelta osalta se, että olen kamppaillut kuolemanrangaistusta vastaan.
Muistan oikein hyvin, kuinka kävimme silloin Euroopan parlamentissa katkeria keskusteluja niiden jäsenvaltioiden edustajien kanssa, jotka saattoivat vedota siihen, että ne olivat ja ovat vieläkin ehdottoman korkealla demokraattisella ja kulttuurisella tasolla, ja jotka silloin väittivät aivan vakavasti, että kuolemanrangaistus ei ole pelkästään yhdistettävissä tähän tasoon vaan on suorastaan sen osoitus! Meidän on siis myös monesti harkittava, eikö ole paikallaan antaa muillekin sama aika kehityksen toteuttamiseen kuin meilläkin siihen oli.
Sallikaa minun tehdä vielä neljäs huomautus. Meidän ei tulisi tehdä sitä virhettä, jonka Freud kuvasi hyvin, että laitamme omat heikkoutemme muiden syyksi. Tämä koskee esimerkiksi puolustuspolitiikkaa, turvallisuuspolitiikkaa ja Euroopan unionin läsnäoloa yrityksissä ratkaista kansainvälisiä ongelmia rauhanomaisesti. Jos valitamme itse oikeutetusti, että USA on läsnä monissa eurooppalaisissa ongelmissa, joissa meidän oikeastaan tulisi olla läsnä, se johtuu monesti myös siitä, ettemme saa itse aikaan tätä läsnäoloa. Emme kykene - puhtaasti poliittisista syistä, joita en halua arvostella, esitän vain tuloksen - monissa tapauksissa esimerkiksi ratkaisemaan sotilaallisen läsnäolon avulla konfliktia, jota ei voi muulla tavalla ratkaista.
Sen vuoksi pyytäisin, ettemme tee myöskään sitä virhettä, että johdamme puheen pois omista heikkouksistamme siten, että arvostelemme jotakuta muuta siitä, että hän ottaa kantaakseen vastuita, joita emme halua itse kantaa. Jos kuitenkin unohdamme nämä huomautukset tai pidämme niitä pelkkänä johdantona, voimme kirjata koko joukon uusia positiivisia asioita. Euroopan unioni ei ole USA: n suhteissaan tilanteessa, joka antaisi aihetta perustaviin epäilyksiin. Olemme saavuttaneet koko joukon asioita. Alan Donnelly ja rouva Mann tekivät sen selväksi, minä vain tuen heitä. Jos katsotaan sitä, mitä omia kantojamme olemme todella saaneet läpi näissä keskusteluissa, ja sitä, että emme antaneet yhtään periksi, on myös väärin väittää, että olisimme alakynnessä, koska joku USA: ssa olisi pakottanut meidät siihen suuremmalla voimallaan, joka maailmanmahdilla on käytössään.
Tähän kuuluu myös Boeing-Mac Donnell/Douglasin tapaus. En ymmärrä sitä, että tämä arvostelu toistui. Tähän ei missään tapauksessa kuulu American Airways-yhtiön ja British Airways-yhtiön fuusio. Sitä emme ole tähän asti hyväksyneet. Tai otetaan tarkasteltavaksi OECD: n yksimielisyys laivanrakennuksen tukiaisista: me saimme sen läpi amerikkalaisen hallinnon kanssa. Sekin on esimerkki siitä, että ongelma on kongressin, demokraattisen edustajiston eikä USA: n hallinnon. Me sovimme sen yhdessä, eikä sitä ole mahdollista ratifioida kongressissa, mikä ei kuitenkaan ole saanut meitä hylkäämään kantaamme. Päinvastoin, me aloitimme tällä alueella uuden politiikan nähden selvästi, ettei tämän asian ratifioiminen ollut tähän asti USA: ssa mahdollista.
Väite, että eurooppalaiset olisivat aina hävinneet, kun eivät ole päässeet yksimielisyyteen, ei näytä minusta oikealta. Mietinnöistä löytyy paljon järkeviä ajatuksia, ja me olemme valmiita edistämään niitä, erityisesti europarlamentaarikkojen osallistumista toimintoihin. Suhtaudun erittäin myönteisesti siihen, mitä rouva Mann ja Alan Donnelly sanoivat puheissaan. Täytyy olla mahdollista, että parlamentit ja niiden jäsenet osallistuvat voimakkaammin tällaisten sopimusten valmisteluun ja päätöksentekoon - ongelma on muuten yleinen maailmanlaajuistumisprosessissa.
Jos emme onnistu siinä, saamme kokea - eikä se ole ongelma pelkästään USA: n kanssa, sitä esiintyy maailmanlaajuistumisessa yleisesti - että hallituksissa, hallinnossa, kansainvälisissä organisaatioissa - WTO: ssa, ITU: ssa ja mitä niitä nyt tällä alueella onkaan - on paljon ihmisiä, jotka etenevät ja haluavat edetä ja tekevät sen mutta jotka parlamentaarikot sitten pysäyttävät oikeutetulla kysymyksellä, mihin jäi demokraattinen kontrolli ja kansalaisen vaikutusmahdollisuudet, jotka voidaan varmistaa ainoastaan parlamentaarisen myötävaikuttamisen avulla? Tätä on vältettävä. On siis kehitettävä menettely - ja uskon, että sir Leon ja koko komissio on enemmän kuin valmis siihen - jossa emme jakaudu sellaisiin, jotka pääsevät toimeenpanovaltansa ansiosta eteenpäin ja joilla on aivan toinen näkökulma ongelmiin, ja parlamentaarikkoihin, jotka oikeutetusti valittavat sitä, että heidän valvonta- ja myötävaikuttamismahdollisuutensa tuhotaan, ja jotka sitten ovat taipuvaisia tunteeseen perustuviin reaktioihin, jotka voivat olla ainoastaan negatiivisia. Tämäkin näyttää minusta erittäin tärkeältä ongelmalta, ja komissio on enemmän kuin valmis käsittelemään sitä erittäin myönteisessä hengessä.
Haluaisin siis kiittää molemmista mietinnöistä. Ne ovat myönteisiä ja sisältävät aktiivisia aloitteita ja lukuisia suosituksia, jotka otamme vastaan. Meillä on omat vahvuutemme. On väärin olettaa, että Euroopan unioni olisi alistetussa asemassa, eikä pidä myöskään unohtaa, ettei sotilaallinen voima enää ole ratkaiseva tekijä maailmanlaajuistumisprosessissa, varsinkin kun ottaa huomioon itä-länsi-vastakohtaisuuden katoamisen, vaan talousasiat sekä kulttuuriin ja yhteistyövalmiuteen liittyvät kysymykset. Tämä tulee olemaan varsinainen panos, jonka Euroopan unioni hyvin voi tuoda maailmanlaajuiseen ajatustenvaihtoon. Sen tulisi olla vahvuutemme! Jos pidämme mielessä tämän, meidän ei tarvitse toimia alemmuuskompleksin vaivaamina vaan tyynesti myönteisiä tuloksia odottaen.

Donnelly, Alan
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa lyhyesti, että ymmärrän, että komissaari Bangemann ei voinut antaa selvää vastausta kysymykseeni, joka koski transatlanttista huippukokousta.
Haluaisin pyytää, että hän voisi edes harkita asiaa ja keskustella siitä komission ja neuvoston puheenjohtajan kanssa, sillä mielestäni tämä on yksi tapa muuttaa Atlantin molemmalla puolella sijaitsevien lainsäädäntöelinten väärinkäsityksiä.

Bangemann
Kuten herra Donnelly on oikeutetusti sanonut, en voi tässä vaiheessa antaa sitovaa vastausta koko komission puolesta. Olen kuitenkin varma, että hän on koskettanut ongelmaa, joka on nyt ratkaistava, ja kuten sanoin, en epäile, etteivätkö komissio ja puheenjohtaja tule olemaan avoimempia tälle pyynnölle kuin ehkä aiemmin. Välitän viestin komissiolle, ja Sir Leon Brittan vastaa teille tähän kysymykseen.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Elintarvikkeet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Lannoyen laatimasta ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan mietinnöstä (Á4-0401/97) joka koskee komission ehdotusta vertikaalisten direktiivien yksinkertaistamiseksi elintarvikealalla.

Lannoye
Arvoisa puhemies, alamme keskustella aamupalalla nautittavista tuotteista epäsopivaan aikaan, mutta uskon, että olemme kaikki huolissamme näiden tuotteiden laadusta ja että itse aiheesta käytävä keskustelukin on korkeatasoista.
Muistutan siitä, että komission tavoite silloin, kun se esitteli viisi tarkistusehdotustaan, oli uudistaa kaksi 1970luvulta peräisin olevaa direktiiviä seuraavan periaatteen mukaisesti: tarkentamalla tarpeen mukaan vain niitä oleellisia vaatimuksia, joiden avulla voidaan taata direktiivissä tarkoitettujen tuotteiden vapaa liikkuvuus, tässä tapauksessa sokereiden, hunajan, hedelmämehujen, hedelmähillojen ja hyytelöiden sekä kokonaan tai osittain kuivattujen säilöttyjen maitojen vapaa liikkuvuus. Tavoite on varmasti kiitettävä, mikäli kuluttajan etu otetaan asianmukaisella tavalla huomioon.
Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta on sitä mieltä, että komission ehdotuksiin on tehtävä merkittäviä muutoksia. Tältä osin noudatamme kahta periaatetta: toisaalta on aloitettava tehokkaiden toimien toteuttaminen tuotteiden laadun parantamiseksi ja toisaalta kuluttajalla on oikeus oikeaan tiedonsaantiin, eli on vältettävä kaikkia epäselvyyksiä tuotteiden nimityksissä ja tuotemerkintöjen on oltava selkeitä.
Kiinnitän huomiota muutamiin tekstien puutteisiin ja heikkouksiin, joiden perusteella tehtiin ne tarkistukset, joista komissio hyväksyi suuren osan, kun taas mietintö kokonaisuudessaan hyväksyttiin yksimielisesti.
Ensimmäinen huomautus koskee tiedotusta. Hedelmämehujen ja säilöttyjen maitojen osalta, kuten suklaankin osalta, huomaamme, että kansalliset lainsäädännöt ovat hyvin erilaisia, erityisesti ne, jotka koskevat vitamiinien mahdollista lisäämistä. Koska nämä lainsäädännöt ovat erilaisia - jollaisina niiden pitäisi komission ehdotuksen mukaan pysyäkin - kuluttaja voi joutua joka jäsenvaltiossa sellaiseen tilanteeseen, jossa kahdella hieman erilaisella tuotteella on sama tuotemerkki tai ainakin sama nimi. Mielestämme tällaista ei voi hyväksyä ja nimitystä on muutettava hieman lisäämällä tarvittaessa adjektiivi "vitaminoitu" .
Toinen huomautus koskee tuotteiden laatua. Teksteissä on joitakin puutteita, erityisesti sokereiden osalta. On otettava huomioon tekninen kehitys, jonka avulla voi vähentää rikkidioksidijäämää, joka ei ole mitenkään toivottu sokerin ainesosa. Jäämää voidaan siis vähentää 15-10 mikrogrammaa kiloa kohden, minkä teollisuus lisäksi vahvistaa. Tämä toinen huomautus koskee myös hedelmämehuja. Tiedättehän, että ne voivat olla joko täysmehuja tai sellaisia, jotka on saatu lisäämällä niihin vettä sen jälkeen, kun vesi on haihdutettu. Tässä tapauksessa, jotta saadaan aikaan lopullinen tuote eli "hedelmämehu, johon on lisätty vettä" , lisätyn veden laatu on määriteltävä selkeästi, mitä direktiivissä ei tehdä. Ympäristövaliokunnan tarkistuksen tavoitteena on poistaa tämä puute. Mitä tulee lisäksi siihen mahdollisuuteen, että hedelmämehuun lisätään sokeria, on ihmeellistä, ettei ehdotuksessa esitetä minkäänlaista raja-arvoa. Sen vuoksi ympäristövaliokunta ehdottaa, että määrätään rajaarvo, joka ei yksinkertaisesti saa ylittää normaaleja väkevyyksiä.
Lopuksi korostan tärkeämpää seikkaa, sillä parlamenttihan on jo käynyt tätä keskustelua useaan otteeseen, nimittäin hunajaa koskevaa ongelmaa. Tammikuussa 1995 rouva Lullingin mietinnössä esitettiin joitakin hunajan laatua ja tuontihunajaan liittyvää vakavaa ongelmaa koskevia vaatimuksia, jotka parlamentti hyväksyi yksimielisesti. Muistutan teitä siitä, että puolet Euroopassa kulutetusta hunajasta on tuontihunajaa, joka on siis peräisin Euroopan unionin ulkopuolelta sellaisista olosuhteista, joiden laatua ei voida missään nimessä taata.
Olemmekin nyt sitä mieltä, että tuontihunajan osalta on vaadittava merkintä eikä valvontaa saa jättää jäsenvaltioiden tehtäväksi. Niinpä tätä koskeva tarkistus on tehty, mutta alkuperämaata koskevaa mainintaa on täsmennettävä. Lisäksi olemme sitä mieltä, että on aika määritellä hunajan osalta luotettava analysointimenetelmä, joka yhä vieläkin puuttuu. Lopuksi katsomme, että ilmaus "leivontahunaja" on poistettava käytöstä, sillä se on hieman liian jalo käytettäväksi tuotteesta, joka on itse asiassa denaturoitua hunajaa, jota olisi asianmukaisempaa kutsua "teollisuushunajaksi" . Sellaisia olivat oleellisimmat tarkistukset.
Haluaisin esittää kaksi kysymystä herra komissaarille. Mitä mieltä hän on ensinnäkin mielestäni tärkeimmistä tarkistuksista, toisin sanoen hunajaa koskevista tarkistuksista 19 ja 28 sekä hedelmämehuja koskevasta tarkistuksesta 42? Mitä mieltä hän on lisäksi ehdotetusta oikeudellisesta perustasta tietäen, että moni PPE-ryhmän kollega on esittänyt tarkistuksia oikeudellisen perustan muuttamiseksi 100 a artiklan mukaiseksi? Henkilökohtaisesti kyseinen muutos sopii minulle, mutta kaikkien niiden tietojen perusteella, jotka meillä ovat tähän asti olleet käytettävissämme, se kaatunee komission voimakkaaseen vastustukseen.

De Coene
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, ensiksi haluan onnitella esittelijää, sanoisinko hänen viisinkertaisesta mietinnöstään ja haluan toivottaa hyvää uutta vuotta komissaarillemme. Olisimme mielellämme toivottaneet hänelle hyvää joulua suklaakeskustelun vuoksi, mutta emme tavanneet häntä silloin. Siis vähän myöhässä, hyvää uutta vuotta.
Esittelijä selvitti oikeastaan perusteellisesti tärkeimpiä tarkistuksia. Haluaisin esittää kollegojeni nimissä myös kysymyksen komissaarille liittyen asian oikeudelliseen perustaan. Olimme hieman ihmeissämme, rouva Schleicher, ryhmässämme siitä, että nämä tarkistukset on otettu täysistuntokäsittelyyn. Mutta olkaa huoletta: emme tietenkään vastusta näitä tarkistuksia ilman muuta, mutta haluamme esittää kysymyksen, sillä asiaa on käsitelty perusteellisesti oikeusasioita käsittelevässä valiokunnassa ja parlamentin oikeusasiain osastolla. Molemmat ovat tulleet siihen tulokseen, että 43 artiklan tulisi olla oikeudellisena perustana niissä viidessä tapauksessa, joita tänään käsittelemme. Yksittäisinä parlamentin jäseninä, parlamentin valiokuntana tai parlamenttina, kannatamme luonnollisesti aina menettelyä, joka sisältää yhteispäätösmenettelyn, koska silloin parlamentin oikeudet taataan luonnollisesti paremmin ja koska me olemme sitä mieltä, että me olemme lähempänä kuluttajaa ainoana demokraattisesti valittuna toimielimenä ja voimme omasta mielestämme paremmin puolustaa kuluttajan etuja. Toisaalta meidän tulee olla myös rehellisiä. Meidän pitää huolehtia siitä, että tällainen tarkistus, mikäli haluamme, että se hyväksytään, on oikeudellisesti hyvin perusteltu, sillä muuten pyrimme tuomaan vain itseämme esille ja ehkä myös petämme itseämme.
Olen saanut sen vaikutelman, rouva Schleicher, hyvä esittelijä ja muut kollegat, että ongelma ei oikeastaan liity 43 artiklaan tai 100a artiklaan. Ongelma on siinä, että 43 artikla ei kuulu yhteispäätösmenettelyn piiriin ja harmi kyllä, Amsterdamin sopimus ei ole saanut aikaan parannusta tässä asiassa. Siitä huolimatta emme halua tuomita niitä tarkistuksia. Mikäli haluamme olla samaa mieltä kanssanne, haluamme saada komissaarilta oikeudellisesti perustellun vastauksen liittyen PPE: n kollegoiden esittämiin tarkistuksiin.
Sitten joukko muita huomautuksia liittyen tarkistuksiin, joita esittelijä on jo selvittänyt hyvin perusteellisesti. Kun katsotaan viiden tuotteen pakettia, kyseessä ovat oikeastaan tarkistukset, jotka on esitetty pitkälle menevää kuluttajasta huolehtimista, kuluttajan suojaa ja kuluttajalle tarkoitettua tiedotusta ajatellen. Parlamentti ei ilmeisesti ole eri mieltä tästä. Kun on kyse hunajatuotteiden alkuperästä, olemme sitä mieltä, että se on ehdottomasti ilmoitettava selvästi pakkauksessa. Jos tuotteisiin pitää lisätä vitamiineja, olemme sitä mieltä, että se on ehdottomasti ilmoitettava selvästi pakkauksessa. Yhtenäisyys parlamentissa on jyrkässä ristiriidassa yhtenäisyyden puutteen kanssa, kun keskustellaan suklaasta. Tästä asiasta emme voi tiedottaa kuluttajalle kylliksi. Kun on kyse suklaasta, parlamentti on yhtäkkiä erittäin vaatimaton. Pysyttelen uuden vuoden ilmapiirissä ja totean, että maidon ja hunajan maassa olemme kaikki yhtä mieltä, mutta sillä hetkellä kun keskustelemme suklaasta, tulemme yhtäkkiä katkerimmiksi.
Kollegani Graenitz tulee kohta selvittämään paremmin hunajaa koskevia tarkistuksia ja uskon, että voimme kannattaa kaikkia tarkistuksia suurella sopusoinnulla ja yksimielisesti. Ne merkitsevät edistystä.Toivokaamme nyt, että komissio tulee hyväksymään oikeudelliseen perustaan liittyvien tarkistusten lisäksi myös muut tarkistukset.

Schleicher
Arvoisa puhemies, herra komissaari, hyvät naiset ja herrat, Lannoyen mietintö hyväksyttiin valiokunnassa suurella enemmistöllä, ja meidän ryhmämme tukee esitettyjä tarkistuksia. Herra de Coene, te kehotitte juuri hieman muistamaan sitä, kuinka epäjohdonmukaisia usein olemme. Uskon, että johtuu ihmisen luonteesta, ettei hän ole aina johdonmukainen. Olen siitä huolimatta sitä mieltä, että meidän tulisi yrittää edetä johdonmukaisesti; sen vuoksi mieleeni nousee perustavanluonteinen ongelma, johon olemme monta kertaa törmänneet - ja viime aikoina yhä enemmän - eli oikeudellisten perusteiden ongelma.
43 artikla pannaan tavallisesti sellaisten direktiiviehdotusten perustaksi, joiden sisältönä on maataloustuotteiden tuotanto ja markkinointi, kuten EY: n perustamissopimuksen liitteessä II on esitetty, ja se koskee siis yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden toteuttamista. Tai 100 a artikla yhteispäätösmenettely. Tämä oikeudellinen perusta helpottaa sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa jäsenvaltioiden oikeus- ja hallintomääräyksiä yhdenmukaistamalla eli harmonisoimalla.
Yhdenmukaistamisdirektiivien tulee taata vastaavien tuotteiden vapaa liikkuvuus. Komission ehdotus, joka on herra Lannoyen mietinnön pohjana, koskee viittä tuotetta eli sokeria, hunajaa, hedelmämehuja, maitoa sekä hedelmähilloa, . Ne ovat kaikki jo muokattuja ja jalostettuja tuotteita, joiden raaka-aineina ovat pelkästään maataloustuotteet. Jopa maito on säilöttyä tai kuivamaitoa.
Komissio valitsee oikeudelliseksi perustaksi 43 artiklan. Me pidämme 100 a artiklaa oikeana oikeudellisena perustana, vaikka menneisyydessä on aina toimittu toisin. Lainkäytössäkin tapahtuu kuitenkin edistystä, eikä vähiten sopimusten muutosten ja valitettavasti myös ajankohtaisten tapahtumien vuoksi. BSE-kriisin vuoksi komissio on vakuuttanut, että tulevaisuudessa kaikkien elintarvikelainsäädännöllisesti ja terveyspoliittisesti merkityksellisten oikeustoimien tulee perustua EY: n perustamissopimuksen 100 a artiklaan. Komission ehdotus sokerista, hunajasta, hedelmämehuista, maidosta ja hedelmähillosta sisältää myös säännöksiä kuluttajansuojasta ja terveydenhoidollisista asioista, esimerkiksi merkinnöistä, sokerin rikkidioksidijäämistä, pakkauksista, aromiaineja vitamiinipitoisuudesta, hedelmämehujen veden laadusta, nitraattien, natriumin, kalsiumin jne. raja-arvoista eli vitaminoitujen hedelmämehujen, maitotuotteiden ja hedelmähillojen merkintäsäännöksiä.
Koko yhteisön elintarvikeoikeus toimeenpannaan sillä välin EY: n perustamissopimuksen 100 a artiklan pohjalta. Sen vuoksi tuemme voimakkaasti artiklaa 100 a tämän komission ehdotuksen oikeaksi oikeudelliseksi perustaksi, ja haluaisin kysyä teiltä, herra Bangemann, joka olette Euroopan komission edustaja, vielä kerran, aiotteko tukea tätä Euroopan parlamentin ehdotusta. Muuten tahtoisin ilmoittaa, että ehdotan asian palauttamista takaisin valiokuntaan, jos komissio ei ole vielä niin pitkällä. Meillä on nyt käytännöllisesti katsoen 43 artiklan mukainen prosessi, ja jos sitä muutetaan, tarvitaan todella myös varmistusta. Emme voi vain antaa asioiden tapahtua ja katsella, mitä tapahtuu. Se on meille tärkeä asia ja toivon, ettei komissio pelkästään mieti sitä tarkasti, vaan on kenties myös tällä alueella johdonmukainen eli looginen.

Olsson
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla Lannoyeta hyvästä työstä. Elintarvikeasiat eivät ole yksinkertaisia. Komission ehdotuksessa sanotaan, että direktiiviä on yksinkertaistettava mutta yksinkertaisuus on usein ristiriidassa turvallisuuden kanssa. Tiedämme, että kaikkien tuotteiden, erityisesti elintarvikkeiden, markkinat kasvavat, toisin sanoen elintarvikkeita kuljetetaan aina vaan kauemmaksi niiden tuotantopaikalta. EU: n ja vapaan markkinatalouden ajatus on tämän tekeminen mahdolliseksi. Silloin tapahtuu kuitenkin jotain muuta, suora tieto, jota ennen muinoin sai tuotteen myyjältä, henkilöltä, joka sen oli tuottanut, katoaa. Sen sijaan ostamme jotain, josta emme tiedä mitä se on, ellei tuotteen päällä sitä kerrota. Sen vuoksi uskon, että meidän on harkittava yksinkertaisuuden ja turvallisuuden välillä, ja lopputuloksen olisi oltava lähempänä turvallisuusnäkökulmaa kuin komission tekemä ehdotus. Mikäli tästä luovutaan, on olemassa riski siitä, ettei kuluttaja saa tarpeeksi informaatiota.
Haluan myös ottaa esiin erään tarkistusehdotuksessa olevan kohdan, nimittäin sen, että olipa tuote valmistettu EU: ssa tai sen ulkopuolella, samojen sääntöjen on oltava voimassa, eikä vähiten täällä parlamentissa edellä käydyn keskustelun osalta.

Gahrton
Arvoisa puhemies, olen pyytänyt puheenvuoroa korostaakseni erästä erittäin tärkeää periaatteellista kysymystä, joka koskee näitä mietinnössä olevia elintarvikkeita käsitteleviä direktiivejä, jossa esittelijä antaa komissiolle ansaitun opetuksen. Kyseessä on kaksi kohtaa, joiden sisältö on periaatteessa sama ja joissa komissio haluaa päättää, että jäsenvaltioiden "vapaata liikkuvuutta vaikeuttavien uusien esteiden välttämiseksi olisi pitäydyttävä antamasta yksityiskohtaisempia sääntöjä" . Lannoye haluaa sitä vastoin antaa jäsenvaltioille oikeuden tehdä ja säilyttää yksityiskohtaisempia määräyksiä. Lannoyen mukaan ei siis vaadita, että komission olisi hyväksyttävä tällaiset tiukemmat säännöt. Ei myöskään tarvita joukkoa muita rajoituksia vastakohtana sille, mitä sanotaan perustamissopimuksen 100a 4 artiklassa, joka uudessa Amsterdamin sopimuksen jälkeisessä asussaan on kaikkien sen sisältämien rajoitusten myötä menettänyt niin sanotun ympäristötakeiden luonteen ja kutistunut jonkinlaiseksi supistetuksi erivapausmahdollisuudeksi. Mutta Lannoyen mietinnössä muotoillaan nyt jotakin, joka alkaa muistuttaa ympäristö- ja terveystakeita, eli yksittäisten jäsenvaltioiden oikeutta, ei ainoastaan mahdollisuutta, toimia edelläkävijänä, kun kyseessä on terveyteen, ympäristöön ja kuluttajien etujen suojaamiseen liittyvän säännöstön tiukentaminen.
Korostan tätä, koska se on mielestäni erittäin tärkeää. Toivon, että tämä tärkeä päämäärä menisi läpi myös muissa EU: n tekemissä päätöksissä. Tietyt yhteiset vähimmäisnormit ovat luonnollisesti perusteltuja, mutta se, että vapaata liikkuvuutta ajatellen jäsenvaltioita kiellettäisiin olemasta edelläkävijöitä, jotta saataisiin vielä parempia säännöksiä, on esimerkki EU: n huonoimmista puolista. Toivon siksi, että parlamentti hyväksyy mietinnön ja että mietintö myös menisi läpi EU: n virallisessa politiikassa.

Martinez
Arvoisa puhemies, näistä viidestä vertikaalisesta direktiivistä, jotka koskevat esittelijämme sanoin kokonaista aamupalalla nautittavien tuotteiden sarjaa, kannatan sitä, joka koskee hunajaa, en ainoastaan sen vuoksi, että Ranska tuottaa eniten hunajaa Euroopan yhteisössä, 25 000 tonnia, tai sen vuoksi, että kotiseudullani Languedocissa on miltei 80 000 mehiläispesää, vaan sen vuoksi, että on pitänyt maistaa rosmariinipensaasta valmistettua hunajaa, Larzacin tasangon timjamihunajaa, kanervalla maustettua hunajaa, monilla aromeilla maustettua hunajaa, vadelman tai voikukan makuista hunajaa, Provencen, Alpilles'n, Kreikan tai Espanjan hunajia, jotka tuoksuvat vuoristolaitumien mehiläispesille, jotta ymmärtää täydellisesti eron niiden ja maolaisten hunajien välillä, näiden glukoosihunajien, jotka tuoksuvat kulakkiorjien hielle tai taantuman aiheuttaman kansanmurhan kyynelille.
Meitä on siis suojeltava siltä, että hunajaa tuotaisiin sääntöjen vastaisesti, ilman tullimaksuja, Kiinasta, ItäEuroopan maista, Meksikosta, Kanadasta, sekä epäpuhtaiden, maissi- tai siirappipohjaisten hunajien aiheuttamilta epärehellisiltä kilpailutilanteilta. Tarvitaan laatumerkintä "hunaja" paikalliselle tuotteelle, koostumukseltaan lumoavalle tuotteelle, joka on valmistettu asterin, kukkien nektarista, näistä hyvän olon aineksista, merkintä, jossa mainitaan alkuperämaa.
Arvoisa puhemies, mitä ikinä keskustellaankin 43 artiklasta tai 100 a artiklasta, koska hunaja on maataloustuote eikä yhteismarkkinoiden osa, sitä on suojeltava, mehiläishoitajiamme on suojeltava maksamalla mehiläispesäkohtaisia tukia, laatupalkkioita, palkkioita niistä palveluksista, joita pölytykselle ja sivistykselle tehdään.
Toivottavasti, herra puhemies, saamme taaksemme mehiläisten ystävien yhtä suuren enemmistön kuin vuonna 1995.

Graenitz
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, olen viime kuukausina keskustellut elintarvikelainsäädännöstä erittäin monien, mitä erilaisimmilta alueilta ja eri jäsenvaltioista tulevien ihmisten kanssa, enkä ole löytänyt ketään, joka ymmärtäisi, miksi sikuriuutteita koskevalla vertikaalisella lainsäädännöllä on toinen oikeudellinen perusta kuin marmeladia tai hedelmämehuja käsittelevällä lainsäädännöllä. Sen vuoksi uskon myös, että meidän on selvitettävä kysymystä oikeudellisesta perustasta paljon yksityiskohtaisemmin kuin sanomalla pelkästään: on kyse tuotteista, jotka on valmistettu maatalouden alkutuotteista. On jalostusta, ja on myös valtakunnallinen merkitys, jolle on tunnusomaista lopulta myös valiokunnassa vitamiinien lisäyksestä käyty keskustelu jota - minun mielestäni - on komissiossa käytävä vielä paljon yksityiskohtaisemmin.
En usko, että voimme sallia sen, että hedelmämehuihin tai maitotuotteisiin tai mahdollisesti myös hedelmähilloihin ja marmeladeihin lisätään vitamiineja kuluttajille kunnolla ilmoittamatta, eri jäsenvaltioissa eri säännöksiä noudattaen, koska asialla ei aivan varmasti ole mitään tekemistä paikallisten käytäntöjen tai paikallisten elintarvikkeiden kanssa.
Hunajan osalta olisin vielä mielelläni tuonut keskusteluun joitakin kohtia. Ensinnäkin on erittäin tärkeää ottaa aina huomioon, että hunaja on luonnontuote ja ettei pelkästään analyysin pitäisi sen vuoksi olla sama koko unionin alueella vaan että meillä on laissa huomautus siitä, että hunaja muodostuu muustakin kuin eri sokerilajeista, pääasiassa glukoosista ja fruktoosista. Näiden kahden sokerilajin avulla on mahdollista valmistaa väärennettyä hunajaa, ja tällöin ei ole kysymyksessä hunaja, jota mehiläishoitajat valmistavat mehiläisten avulla. Mehiläishoitajien työtä unionin sisäpuolella on syytä arvostaa erityisen korkealle, koska kyseessä ei ole pelkkä hunajan tuotanto vaan myös se - ja luulen, että rouva Lulling pohtii tätä kysymystä vielä tarkemmin - että mehiläishoitajat auttavat merkittävällä tavalla säilyttämään luontoamme ja myös todella tuottamaan hedelmää, jota niin mielellämme haluamme hedelmämehuihin ja marmeladiin, koska ilman mehiläisiä se ei onnistuisi.

Lulling
Arvoisa puhemies, Euroopan yhteisö rahoittaa kuvalehtiin kalliita kaksisivuisia ilmoituksia, joissa se kampanjoi jäsenvaltioista tulevan, alkuperämerkinnöin varustetun laatuhunajan puolesta, ja kysyy vielä: " Nautitteko hunajaa yhtä kunnioittavasti kuin Pyhä Ambrosius?" Pyhä Ambrosius on mehiläishoitajien suojeluspyhimys, sillä hän oli suuri hunajan ystävä, joka oli arkkipiispana innostunut mehiläisten väsymättömästä uurastamisesta, joista hän innostui hiippakuntansa lukuisia luostareita organisoidessaan.
EU: n komissio ei ole valitettavasti ehdotuksessa, joka nyt on käsiteltävänämme hunajadirektiivin yksinkertaistamiseksi, pitäytynyt siinä, mitä se suurella rahalla kiiltävällä paperilla neuvoo mainoksissaan kuluttajille. Herra Bangemann, asia näyttää tältä: kaipaamme ehdotuksissanne luonnontuote hunajan tarpeellista kunnioitusta. Olen kiitollinen ympäristövaliokunnalle ja sen esittelijälle, herra Lannoyelle, siitä, että hän on ottanut mietintöönsä lukuisat esitykset, jotka toin maataloutta käsittelevään valiokuntaan. Ensi sijassa on kuitenkin kyse siitä, että korkealaatuista maataloustuotetta hunajaa, jota tuotetaan jäsenvaltioissamme, suojataan laadultaan huonompaa halpaa tuontihunajaa vastaan, minkä vuoksi merkinnässä on ehdottomasti ja pakollisena kerrottava, onko tuote valmistettu yhteisössä vai kolmannessa maassa. Eri jäsenvaltioissa on valitettavasti jo markkinoilla jopa 80 % väärennettyä hunajaa, minkä vuoksi muuten on ehdottomasti kiellettävä hunajan suodatus, joka tuhoaa geneettiset sormenjäljet, niin että tuotteen alkuperäaluetta ei voida enää selvittää. Meidän ei pidä kuunnella pakkaajia vaan mehiläishoitajia ja on näin varmistettava, että ei vielä harvempi vaan mahdollisimman moni mehiläishoitaja on vielä valmis väärentäjiä paljon korkeammista kuluistaan huolimatta tuottamaan laadukasta hunajaansa. Näin on luonnollisesti myös tarkoitus taata, mitä mietinnöissäni mehiläisten hoidon tilasta Euroopassa aina pyydän, että Euroopan unionissa on vielä tarpeeksi mehiläisiä säilyttämään pölytystehollaan yli 80 000 erilaista kasvilajia.
Haluaisin kuitenkin myös sanoa vielä, että annan ehdottomasti arvoa sille, että tarkistuksemme hyväksyttiin. Ne tarkoittavat, että alkuperällä ei tarkoiteta hunajaa, joka on oleellinen, vaan pääasiassa laatua. Minulla ei nyt ole enää aikaa ja sanon toisen asian sitten äänestysselityksessäni.

Kronberger
Arvoisa puhemies, milloin vain keskustelemme täällä parlamentissa elintarvikkeisiin liittyvistä määräyksistä, herää kysymys, minkälaisia kompromisseja meidän on tehtävä. Sama pätee varmasti myös kansallisiin parlamentteihin. Olen saanut sellaisen vaikutelman, että olemme unohtaneet yhden asian eli sen miettimisen, että ihmiskunta on tuhansia vuosia tullut toimeen ilman kemiallisia lisäaineita ja lisiä. Uskon, ja sen osoittaa myös tämä keskustelu, että olemme kadottaneet jotain eli ravintoaineiden kunnioituksen. Ajattelen nyt erityisesti myös geeniteknistä manipulaatiota, jossa uskomme aina voivamme leikkiä Isä Jumalaa.
Toinen näkökohta on se, että elintarviketuotanto, ennen kaikkea korkealaatuisten ja kaikkein korkealaatuisimpien elintarvikkeiden tuotanto, on työpaikkakysymys, ei pelkästään maataloudessa vaan myös kaupan alalla. Tämä pätee erityisesti kaukana taajamista sijaitseviin alueisiin, joilla ei käy paljon turisteja. Tästä syystä on tärkeää, että jäsenvaltioilla on mahdollisuus omien merkintöjensä avulla ottaa huomioon kulloinenkin alue ja käyttää direktiivin määräämää eurooppalaista laatutasoa korkeampaa omaa laatutasoa.
Kuluttajan on luonnollisesti voitava yksiselitteisesti tunnistaa kaikki lisäaineet, samoin tuotteen maantieteellinen alkuperä, ja ne pitää olla ymmärrettävästi selitettynä. Emme ole sitä velkaa pelkästään kuluttajille vaan myös niille tuottajille, jotka panostavat laatutuotteiden valmistukseen, jotka luonnollisesti ovat hieman kalliimpia kuin massatuotteet.

Bangemann
Arvoisa puhemies, uskon, että voin kiittää esittelijää parhaiten siten, että seuraan hänen ehdotustaan ja ilmoitan mielipiteeni eri tarkistuksiin, sillä asiakirjat ovat niin teknisiä, ettei varmaankaan ole hyvä harrastaa filosofisia pohdintoja, joita keskustelussakin jo käynnistettiin.
Mitä erilaisiin sokereihin tulee, tarkistusten 1 ja 4 on tarkoitus ottaa uudelleen käyttöön säännökset valmiiksi pakattujen tuotteiden valikoimista. Näitä ehdotuksia emme voi hyväksyä samasta syystä kuin jätimme hyväksymättä tarkistuksia keskustelussa kahviin ja sikuriuutteeseen liittyvästä ehdotuksesta. Jokin aika sitten olitte tekemisissä hintatietojen mittayksikköä kohti ilmoittamista koskevan direktiivin sovittelumenettelyn kanssa. Tätä direktiiviä voidaan soveltaa myös sokerituotteisiin, niin ettei valmiiksi pakattujen tuotteiden valikoimaa koskevia säännöksiä enää tarvita, koska kuluttajallehan annetaan tietoa hinnasta mittayksikköä kohti.
Tarkistusten 7 ja 8 on tarkoitus laskea tiettyjen erilaisten sokerien kuiva-aineen rikkidioksidijäämää 15 mg/kg: sta 10 mg/kg: aan. Sen osalta meillä on institutionaalisia esteitä, koska komission ehdottama arvo 15 mg vastaa lisäaineiden yleistä, 100 a artiklaan perustuvaa eli parlamentin myötävaikutuksella aikaansaadun lisäainedirektiivin arvoa. Rouva Schleicher muistaa sen varmasti, ja koska hän itse kannatti ehdotusta, hän varmaan kuuntelee selvitystäni innostuneena.
Mitä tulee sokerin analyysimenetelmiä koskevaan tarkistukseen 10, olemme kanssanne samaa mieltä siitä, että vuodelta 1969 peräisin olevat analyysimenetelmät ovat aikansa eläneet ja että on löydettävä ratkaisu uusien menetelmien ottamiseksi huomioon.
Nyt tulemme hunajaa koskevaan ehdotukseen. Se, mitä rouva Lulling sanoi, tuottaisi varmasti suurta tyydytystä herra Aignerille, jonka hän luultavasti muistaa. Siitä näkee, että tärkeimpien etujen parlamentaarisessa edustuksessa on jatkuvuutta. Rouva Lulling esitti vielä kerran sitä, mitä herra Aigner piti yllä vuosia.
(Rouva Lullingin välihuuto) Kyllä, mutta se mitä sanoitte, oli erittäin vaikuttavaa. Minun on kuitenkin sanottava teille, että hunajaehdotuksessa on kyse pääasiassa sääntöjen määrittelemisestä näiden tuotteiden markkinoinnille ja merkinnöille. Tavoitteena ei ole säädellä asioita, jotka liittyvät tuotteiden laatuun, eikä kehittää mehiläishoitajia tukevia toimenpiteitä. Se on aivan toinen ongelmisto, jota on käsiteltävä toisessa yhteydessä.
Monet ehdotetuista tarkistuksista ovat joko erittäin teknisiä tai toimituksellisia. En halua nyt käsitellä niitä. Tarkistus 19 käsittelee kuitenkin perustavaa asiaa, jonka rouva Lullingkin vielä kerran esitti; se koskee hunajan alkuperämaan pakollista ilmoittamista riippumatta siitä, onko tuote tuotettu yhteisössä vai kolmannessa maassa.
Tämä tarkistus voidaan periaatteessa hyväksyä osittain. Hunajan alkuperämaa voi olla kuluttajalle hyödyllinen tieto. Yhteisöstä peräisin olevan hunajan alkuperämaan pakollinen ilmoittaminen ei ole kuitenkaan yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sallittua. Meidän on luonnollisesti pidättäydyttävä siinä, mitä tuomioistuin on määrännyt, koska olemme oikeudellinen yhteisö, eikä herra Martinez varmaankaan epäile sitä. Muuten olen sen puolesta, että Deux-Sèvres'n alueen hunajan alkuperä merkitään lopultakin oikein, sillä se on niin puhdasta hunajaa kuin ylipäänsä voi olla. Toivon, että herra Martinez tietää, missä Deux-Sèvres'n alue sijaitsee.
Juuri tästä syystä tietoa ei määrätty jo vuoden 1976 direktiivissä. Mitä tulee kolmansista maista saapuvan hunajan alkuperämaan ilmoittamiseen, komissio voi olla yhtä mieltä tiedon lisäämisestä. Sen voimme tehdä. Meidän on luonnollisesti tehtävä se niin, että emme joudu ristiriitaan kansainvälisten velvoitteiden kanssa, mutta se on mahdollista.
Analyysimenetelmistä olen jo sanonut tarvittavan. Sitten tulemme hedelmämehuihin ja säilöttyyn maitoon. Tällöin on kyse tuotteiden merkinnöistä siinä tapauksessa, että niihin lisätään vitamiineja. Sen me tutkimme nykyään. Toisaalta on niin, ettei keho normaalisti ota vastaan ylimääräistä vitamiinimäärää, toisaalta voi esiintyä erityistapauksia, joissa syntyy ongelmia. Meidän on siis katsottava, mitä voimme tehdä tässä asiassa.
Sitten tulemme hedelmähilloon - tarkistus 55 rikkipitoisista hedelmistä valmistettujen hedelmähillojen etiketöinnistä. Tieto voi olla kuluttajalle hyödyllinen. Sen vuoksi voimme hyväksyä tämän tarkistuksen, kuten myös tarkistukset 53, 64, 65, 67 ja 68, mutta ei 62: ta.
Sitten tulemme todella tärkeään oikeudellista perustaa koskevaan kysymykseen. Ymmärrän hyvin parlamentin kannan. Rouva Schleicher viittasi myös vielä komission puheenjohtajan periaatteelliseen lausumaan. Parlamentin myötävaikutus on luonnollista ja järkevä ja oikea menetelmä aina, kun meidän on oikeastaan vakuutettava julkisuus. Me emme vain voi toimia vapaasti. Minä en voi toimia vapaasti. Minä ymmärrän, kuten sanottu, hyvin tämän kannan. Koko komissio otti kuitenkin tästä asiasta käydyn keskustelun jälkeen 43 artiklan oikeudelliseksi perustaksi, eikä syyttä.
Saanen viitata parlamentin oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevään valiokuntaan. En tiedä, luotatteko siihen, rouva Schleicher, varmasti enemmän kuin komissioon. Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta viittasi oikeutetusti tuomioistuimen oikeuskäytäntöön - eikä Amsterdam tehnyt sitä pätemättömäksi - josta ilmenee aivan selvästi, että aina, kun on kyse EY: n perustamissopimuksen liitteessä II mainituista maataloustuotteista, vaikka olisi kysymys markkinointiin liittyvistä asioista, on sovellettava 43 artiklaa.
Tämä on tuomioistuimen pysyvä oikeuskäytäntö, ja tästä syystä komissio valitsi tämän oikeuden määräyksen, tämän oikeudellisen perustan. Parlamentilla on luonnollisesti vapaa valta, jos se on sitä mieltä, että asia on niin tärkeä, että se lähetetään takaisin valiokuntiin. Haluan kuitenkin kiinnittää huomionne siihen, rouva Schleicher, ettette ratkaise asiaa siten, aivan päinvastoin! Kaikki parannukset, joita olemme ehdottaneet, jäävät silloin toteutumatta. Siitä teidän on kuitenkin kannettava itse vastuu. En voi valitettavasti vapauttaa teitä tästä vastuusta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys suoritetaan huomenna klo 12.00.

Kyselytunti (komissio)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komissiolle osoitetut kysymykset (B4-0001/98).
Kysymys nro 44 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.
Kysymys nro 45 Clive Needle (H-0988/97):
Aihe: HIV/aids -hoidon rahoittaminen kehitysmaissa
Voisiko komissio kertoa, mikä on sen kanta erään jäsenvaltion terveysministerin joulukuussa 1997 Norsunluurannikolla pidetyssä konferenssissa tekemiin ehdotuksiin, jotka koskevat kehitysmaiden hi-viruksen saaneiden tai aidsia sairastavien ihmisten hyväksi perustettavaa lääkerahastoa?
Yhtyykö komissio siihen, että tällainen poliittisesti " muodikas" mutta mahdollisesti tuhoisa ajatus ei sovi EU: n erinomaisiin poliittisiin, hi-virusta ja aidsia kehitysmaissa koskeviin suuntaviivoihin, jotka komission jäsen Pinheiro äskettäin esitteli Euroopan parlamentille?
Voiko komissio selvästi taata jäsenille, että tälle idealle ei harkita annettavaksi EU: n tukea ilman yksityiskohtaista analyysia sen vaikutuksista ja että tämän analyysin tulokset esitetään Euroopan parlamentille?

Pinheiro
Arvoisa puhemies, koska olen nyt ensimmäistä kertaa parlamentissa vuonna 1998, ennen vastaustani pyydän saada toivottaa kaikille parlamentin jäsenille menestyksekästä vuotta.
Ehdotukset, jotka eräs jäsenvaltio äskettäin esitti Abidjanissa joulukuussa 1997 pidetyn Aids-konferenssin johdosta ja jotka tähtäävät erityisen rahaston perustamiseen HIV-aids-virukseen sairastuneiden hoitoonpääsyn helpottamiseksi kehitysmaissa, ovat sikäli ansiokkaita, että ne käynnistävät keskustelun todella merkittävästä ongelmasta. Sairastuneiden hoidossa vallitsee todellakin ilmeinen eriarvoisuus pohjoisen ja etelän välillä: pohjoisissa maissa on käytettävissä antiretroviraalista lääkitystä ja toisaalta eteläisissä maissa, jotka edustavat toista ääripäätä, suurin osa potilaista ei voi saada edes perusterveydenhuoltoa. Tämäntyyppisen rahaston perustaminen nostaa kuitenkin esiin eräitä hyvin tärkeitä kysymyksiä, jotka vaativat vastausta.
Luxemburgissa viime joulukuussa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa esitetyn pyynnön mukaisesti komission yksiköt ryhtyvät lähiaikoina tutkimaan erilaisia mahdollisuuksia perustaa UNAIDSin alaisuuteen eräänlainen terapeuttisen solidaarisuuden rahasto, joka olisi tarkoitettu aidsin vastaiseen taisteluun kehitysmaissa. Tutkimuksen tulosten on käsiteltävä perusteellisesti erilaisia visioita ja niiden seurauksia sekä etiikan ja tasa-arvon kannalta että teknilliseltä, taloudelliselta ja rahoitukselliselta kannalta. Vakuutan arvoisalle parlamentin jäsenelle, että tutkimuksen tulokset saatetaan Euroopan parlamentin tietoon.
Tähdennän, että tämäntapaisen rahaston perustaminen nostaa esille kolme ratkaisevan tärkeää kysymystä. Ensimmäinen kysymys liittyy rahaston laajuuteen ja kohderyhmään. On otettava huomioon, että kolmen hoitomuodon yhdistelmän vuosittaisten kustannusten arvioidaan olevan kymmenen ja kahdenkymmenen tuhannen dollarin välillä. Potilaiden valinta aiheuttaa väistämättä syrjimättömyyteen liittyviä eettisiä ongelmia.
Toinen kysymys liittyy hoidon toteuttamismuotoihin. On nimittäin olemassa todellinen vaara luoda pelkästään aidspotilaille tarkoitettu rinnakkaisjärjestelmä. Sellainen järjestelmä olisi sekä tehoton että raskas ja voisi lisäksi osoittautua haitalliseksi muista sairauksista, kuten malariasta, tuberkuloosista, tuhkarokosta ym. kärsiville potilaille.
Kolmas vastausta vaativa kysymys on antiretroviraalisen lääkityksen pitkän aikavälin teho, jota ei ole vielä pystytty täysin vahvistamaan. Suurimmassa osassa Afrikan maita ei ole myöskään saatavilla antiretroviraaliselle lääkitykselle välttämättömiä palveluja, kuten laboratorioita ja tämän hoitomuodon hallitsevia lääkäreitä ja muuta lääkintähenkilöstöä.
Kaikkien näiden syiden takia, herra puhemies ja hyvät parlamentin jäsenet, jäämme odottamaan tutkimusta, jonka komissio käynnistää lähiaikoina. Siihen asti on syytä suhtautua varovasti johtopäätöksiin, joihin tutkimus tulee mahdollisesti antamaan aihetta.

Needle
Erittäin paljon kiitoksia puhemiehelle, ja haluaisin yhtyä komissaari Pinheiron onnentoivotuksiin ja toivottaa teille ja hänelle onnellista uutta vuotta. Haluaisin myös kiittää komissaaria erittäin hyvästä ja täydellisestä vastauksesta, jossa käsiteltiin niitä seikkoja, joiden takia kysymys esitettiin. Kansalaisjärjestöt sekä useat jäsenet ovat huolestuneita, ja olemme osittain huojentuneita vastauksestanne, joka koski tutkimusta. Odotamme innokkaana, että kertomus palautetaan parlamenttiin.
Mielestäni olette oikeassa, kun suhtaudutte varovaisesti tämäntyyppisiin yllättäviin aloitteisiin siitä huolimatta, että ne ovat tarkoituksenmukaisia ja hyvää tarkoittavia ja siitä huolimatta, että ongelmat ovat valtavia, kuten me kaikki tiedämme. Voinko lyhyesti kysyä teiltä: oletteko samaa mieltä siitä, että kyse ei ole siitä, tulisiko kehitysmaiden asukkailla olla yhtäläinen oikeus saada HIV/aids-hoitoa kuin teollisuusmaiden asukkailla - jokainen katsoo, että tämä on välttämätöntä - vaan siitä, miten saavutamme tämän päämäärän? Nykytilanteessa vertikaalinen lähestymistapa, jossa puolletaan aidsiin sairastuneita ihmisiä, kuten yksi jäsenvaltio ehdotti, voi vaarantaa olemassa olevat terveydenhuoltojärjestelmät luomalla rinnakkaiset järjestelmät. Tämä epäilemättä hyödyttäisi teollisuusmaiden lääkeyhtiöitä, ja painopiste siirtyisi ehkäisystä lääkehoitoon. Haluaisin tietää uskotteko, että tutkimustulokset voivat antaa meille tähän selvän vastauksen.

Pinheiro
Arvoisa puhemies, haluaisin vain korostaa, että yleisesti puhuen aina, kun kyse on kehitysmaiden terveydenhuoltosektorista tai terveydenhuoltotilanteesta, komissio ehdottaa, että meidän tulisi pyrkiä niin kutsuttuun laaja-alaiseen lähestymistapaan. Yritämme vahvistaa itse järjestelmää, lääkäreiden ja muiden terveydenhuoltoalan henkilöstön koulutusta, yritämme kehittää maan omistukseen perustuvia hoitotuotteita ja niin edelleen. Ehkäpä HIV/aids on ainoa poikkeus tähän lähestymistapaan lähinnä, koska se liittyy tietyntyyppiseen käyttäytymiseen. Hiljattain komission, Yhdistyneiden kansakuntien ja Maailmanpankin teettämässä tutkimuksessa löydettiin selvä yhteys sukupuoliyhteydessä tarttuvien tautien ja hi-viruksen tartunnan välillä. Tämä tarkoittaa, että koulutus ja ehkäisy ovat ehkä paras tapa yrittää vähentää taudin esiintymistä, ainakin Afrikassa.
Kaikista näistä syistä toivomme, että tutkimuksesta, jonka komissio tekee yhdessä jäsenvaltioiden ja muiden apua tarjoavien maiden asiantuntijoiden kanssa, on suurta apua joko uuden strategian laadinnassa tai nykyisen strategian vahvistamisessa. Yksi asia on kuitenkin varma, jos otetaan huomioon potilaan nykyiset hoitokulut, jotka ovat 10-20 000 dollaria, tämä tarkoittaisi, jos en erehdy, keskimäärin yli 100: aa miljoonaa dollaria vuodessa ainoastaan tätä varten, mikä ylittää selvästi meidän suorituskykymme.

Smith
Kiitän komissaaria hänen vastauksestaan, ja toivotan onnellista uutta vuotta Euroopan unionin yhdellätoista työkielellä. Ensinnäkin haluaisin sanoa, että sekä herra Needle että minä jätimme samanlaiset kysymykset neuvostolle, ja neuvosto yhdisti ne. On outoa, että komissio ei tehnyt samoin. Jos kuitenkin palaamme tähän rahastoon, komissaari, jos tällainen rahasto perustetaan, myönnetäänkö sille uutta rahaa? Sillä, jos sille ei myönnetä uutta rahaa, on vaikea käsittää, miten se voisi toimia syrjäyttämättä muiden yhtä tärkeiden hankkeiden rahoitusta. Odotan innokkaana tutkimusta, ja toivon, että siinä käsitellään tätä kysymystä. Voitteko sanoa minulle, jos tällainen rahasto perustetaan, myönnetäänkö sille uutta rahaa?

Pinheiro
Arvoisa puhemies, tietääkseni uutta rahaa saataisiin jäsenvaltioilta, sillä komission budjetti on erittäin rajoitettu, ja jolleivat tämän parlamentin jäsenet päätä, että meidän tulisi saada lisärahoitusta, uutta rahaa ei ole saatavilla. Joka tapauksessa jäsenvaltioiden poliittisten johtajien vastauksista voidaan päätellä, että he ovat valmiita antamaan uutta rahaa tähän rahastoon. Mielestäni tässä vaiheessa on kuitenkin ennenaikaista tehdä johtopäätöksiä rahaston perustamisesta, sen laajuudesta ja sen toimintatavasta. Yritin sanoa tämän vastauksessani herra Needlelle.

Puhemies
Kysymys nro 46 John Cushnahan (H-1018/97):
Aihe: Yhtenäismarkkinat
Mitä toimenpiteitä komissio aikoo toteuttaa sen varmistamiseksi, että yhtenäismarkkinoille ei enää aiheudu häiriötä, ottaen huomioon tuomioistuimen äskettäin Ranskan hallitusta koskevassa asiassa antaman tuomion sekä äskettäisen naudanlihan kauppasaarron Yhdistyneen kuningaskunnan satamissa?

Pinheiro
Arvoisa puhemies, komissio teki viime marraskuun 18. päivänä ehdotuksen neuvoston asetukseksi, jossa säädetään mekanismi komission väliintulolle tiettyjen kaupan esteiden poistamiseksi. Ehdotus merkitsee vastausta Amsterdamissa viime vuoden kesäkuussa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa esitettyyn pyyntöön, joka sisältyy neuvoston yhteismarkkinoiden toimintasuunnitelmaa koskeviin johtopäätöksiin.
Tämä ehdotus on vastaus myös arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksestä ilmenevään huoleen siitä, millä tavoin komissio aikoo vastaisessa toiminnassaan ottaa huomioon tuomioistuimen 9. joulukuuta antaman päätöksen komission vireillepanemassa oikeudenkäynnissä Ranskaa vastaan. Ehdotetussa väliintulomekanismissa komissio antaa päätöksen, jossa se kehottaa asianomaista jäsenvaltiota ryhtymään tarpeellisiin ja riittäviin toimiin sellaisen perustamissopimuksen 30 ja 36 artiklassa määritellyn ilmeisen ja perusteettoman esteen poistamiseksi, joka vakavasti vahingoittaa tavaroiden vapaata liikkumista sisämarkkinoilla.
Tähdentäisin, että aiempien kokemusten perusteella edustavimpia esimerkkejä tällaisesta tilanteesta voisivat olla muiden jäsenvaltioiden tuotteita koskeva odottamaton ja aiheeton maahantuontikielto, maahantuontiin liittyvien muodollisuuksien, kuten lupien tai tarkastustodistusten käyttöönotto tai palauttaminen, muista jäsenvaltioista peräisin olevien merkittävien tuote-erien tuhoaminen esimerkiksi maanteillä, liikkeissä tai välivarastoissa, tuotteiden pysäyttäminen esimerkiksi estämällä niiden pääsy kansalliselle alueelle tai niiden liikkuminen siellä sekä kulkuvälineiden pysäyttäminen rajoilla, teillä, satamissa tai lentokentillä.
Jos neuvosto hyväksyy tämän asetuksen, komissio voi tehdä päätöksen väliintulosta, joka on sitova ja tuottaa välittömiä oikeusvaikutuksia kyseisessä jäsenvaltiossa, jolloin yksityishenkilöt, jotka katsovat oikeuksiaan loukatun, voivat välittömästi ryhtyä käyttämään niitä oikeuksia, joiden harjoittamisen katsovat itseltään estetyn. Tämä, herra puhemies, on vastaus, jonka tahtoisin antaa arvoisalle parlamentin jäsenelle.

Cushnahan
Haluaisin vastata komissaarin onnentoivotuksiin toivottamalla hänelle ja hänen kollegoilleen, erityisesti irlantilaiselle kollegalleni komissaari Flynnille ja puheenjohtajalle onnellista uutta vuotta.
Luulen, että te komissaari olisitte tunnustanut, että tuomioistuimen Ranskan hallituksen vastainen tuomio oli ennakkopäätös, joka auttaa teitä noudattamaan Amsterdamin huippukokouksessa sovittua politiikkaa. Haluaisin esittää teille siihen liittyviä lukuisia kysymyksiä. Ensinnäkin voitteko vakuutta meille, että jos yhtenäismarkkinoille aiheutuu lisähäiriötä, komissio toimii ripeästi ja nopeasti ja varmistaa, että jäsenmaat suorittavat velvollisuutensa, jolla varmistetaan, että yhtenäismarkkinoille ei aiheudu häiriöitä.
Toiseksi mihin toimenpiteisiin komissio ryhtyi, jotta Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus saisi tietää komission kannan äskettäiseen laittomaan kauppasaartoon Yhdistyneen kuningaskunnan satamissa, mikä vaikutti irlantilaisiin maanviljelijöihin, kuljetusalan työntekijöihin ja viejiin? Kolmanneksi mihin toimenpiteisiin komissio ryhtyy varmistaakseen, että ne irlantilaiset maanviljelijät, kuljetusalan työntekijät ja viejät, jotka kärsivät paljon tämän laittoman saarron takia, tulevat saamaan korvausta?

Pinheiro
Arvoisa puhemies, ehdottamamme asetuksen tarkoituksena on nimenomaan nopeuttaa komission toimintaa. Jos noudattaisimme perinteisiä menettelyjä, aikaa kuluisi niin paljon, että jotkin elintarvikkeet pilaantuisivat. Viimeaikaisten tapahtumien osalta haluaisin erottaa toisistaan kaksi tilannetta. Ensinnäkin tilanne, jossa kauppasaarto on asetettu, mutta jäsenvaltio tekee parhaansa sen purkamiseksi. Tällöin komissiolla ei ole mitään tarvetta toimia. Toiseksi tilanne, jossa yhtenäismarkkinoiden ehtoja on vaikea täyttää hallituksen laiminlyönnin tai hallituksen tahallisen toiminnan vuoksi. Tässä jälkimmäisessä tapauksessa komissio ryhtyy toimenpiteisiin.
Korvausten osalta on selvää, että yksityisten henkilöiden, jotka katsovat, että heidän tavaransa on tuhottu tai vastaavaa, tulisi hakea korvausta. Täten - jos neuvosto hyväksyy ehdotuksemme - päätöksen tekeminen mahdollistaa yksityisten etujen ajamisen tuomioistuimessa. Päätös tulee välittömästi voimaan kyseisessä jäsenvaltiossa. Joten korvausten myöntäminen ei ole komission tehtävä, vaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten tehtävä, ja niiden tulisi toimia.

Seppänen
Arvoisa puhemies, herra komissaari, minun maassani on noussut kysymys tästä direktiiviesityksestä, jota komissio on valmistellut, koska sen nähdään rajoittavan työntekijöiden vapaata lakkooikeutta. Kysymys ei ole vain yhteismarkkinoiden toiminnan täydellistämisestä, vaan myös sellaisesta kansalaisoikeudesta, jota maassamme pidetään pyhänä ja jonka nimi on lakko.
Arvoisalta komissaarilta kysyn, oletteko te rajoittamassa vapaata lakko-oikeutta yhteismarkkinoiden toimimisen varjolla ja aiotteko tehdä sen ottamatta yhteyttä ammattiyhdistysliikkeeseen ja olemalla välittämättä niin sanotun kolmikantaperiaatteen toimivuudesta?

Pinheiro
Arvoisa puhemies, tahtoisin sanoa, että lakko-oikeus on myös komission mielestä, arvoisa parlamentin jäsen, työntekijälle kuuluva luovuttamaton oikeus ja ettei komissio voi missään olosuhteissa sallia minkäänlaista poikkeusta yhteismarkkinoihin liittyvistä syistä yhteen työntekijöiden perusoikeuksista demokraattisessa valtiossa. Sen tähden voin nimenomaan vakuuttaa teille, ettei tämä säädös eikä mikään siitä aiheutuva muukaan määräys tule koskaan millään tavoin vahingoittamaan lakko-oikeutta.

Puhemies
Kysymys nro 47 Nikitas Kaklamanis (H-0977/97):
Aihe: Verensiirto
Eurooppalaisessa lehdistössä julkaistujen tietojen mukaan on olemassa perusteltuja epäilyksiä, että ihmisiä koskeva BSE-taudin muoto, Creutzfeldt-Jakobin tauti, tarttuu veren ja sen johdannaistuotteiden välityksellä.
Haluaisin saada tietää komissiolta, tarkastavatko jäsenvaltiot verensiirroissa käytettävän veren, ja mitkä jäsenvaltiot suorittavat tämän tarkastuksen?
Aikooko komissio ehdottaa välittömästi verensiirroissa käytettävän veren tarkastuksen säätämistä pakolliseksi kaikissa jäsenvaltioissa?

Flynn
Arvoisa puhemies, ennen kuin tarkastelen erityisesti Creutzfeldt-Jakobin (CJ) tautia koskevaa kysymystä, haluaisin ilmoittaa arvoisalle jäsenelle, että jäsenvaltiot tarkastavat veren ja verinesteen eri taudinaiheuttajien varalta. Hiljattain komission tekemässä tutkimuksessa, joka koski Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden sääntelyä ja käytäntöjä veren ja verinesteen luovuttajien sopivuuden ja luovutetun veren tarkastuksista, vahvistetaan, että kaikki jäsenvaltiot tarkastavat rutiininomaisesti hepatiitti C-viruksen vasta-aineet, ihmisen immuniteettia heikentävät virustyypit I ja II ja hepatiitti B-viruksen pinta-antigeenin.
Mitä tulee siihen kasvavaan huolenaiheeseen, että veri ja sen johdannaistuotteet voivat välittää CreutzfeldtJakobin taudin taudinaiheuttajia, meidän on tehtävä ero klassisen tai satunnaisen Creutzfeldt-Jakobin taudin ja Creutzfeldt-Jakobin taudin uuden muodon välillä, joka on vahvasti liitetty BSE-tautiin. Tähän mennessä, erityisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa, suoritetuissa tutkimuksissa ei ole saatu mitään todisteita siitä, että veren tai sen johdannaistuotteiden välityksellä siirtyisi potilaisiin klassisen tai satunnaisen Creutzfeldt-Jakobin taudin taudinaiheuttajia. Asianomaiset tiedekomiteat, erityisesti lääkevalmistekomitea (CPMP), ovat antaneet komissiolle ohjeita näiden Creutzfeldt-Jakobin taudin muotojen riskeistä ja todenneet, että ei ole mitään erityisiä syitä poistaa markkinoilta verinesteestä valmistetut tuotteet tai panna niitä karanteeniin. Tätä kysymystä tarkastellaan kuitenkin uudestaan säännöllisin väliajoin epidemiologisten tietojen ja niiden tieteellisen arvioinnin saatavuuden mukaan.
Uuden Creutzfeldt-Jakobin taudin ilmenemismuodon osalta ollaan huolestuneita siitä, että tartunnan saaneiden verenluovuttajien veri ja siitä valmistetut tuotteet muodostavat uuden lisäriskin. Näiden huolenaiheiden vuoksi ja varotoimenpiteenä CPMP on neuvonut, että verinesteestä valmistetut lääkkeet tulisi poistaa markkinoilta, jos verenluovuttajalle on myöhemmin vahvistettu Creutzfeldt-Jakobin taudin uusi ilmenemismuoto.
Jäsenvaltiot valmistautuvat jo tämän ohjeen noudattamiseen. Yhdistynyt kuningaskunta noudattaa myös spongiformi encefaliitti -komiteansa ohjeita tämän osalta. Lisäksi yhteisössä on tarpeen ottaa käyttöön nopea viallisten tuotteiden markkinoilta poistamista koskeva menettely. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on otettu käyttöön riskinarviointi, jolla todetaan Creutzfeldt-Jakobin taudin uuden ilmenemismuodon mahdollinen siirtyminen verensiirron välityksellä. Tätä arviointia suoritetaan rinnakkain valkoisten verisolujen poistamiseen liittyvien toiminnallisten ja tieteellisten näkökohtien arvioinnin kanssa.
Creutzfeldt-Jakobin taudin uutta muotoa koskevien pakollisten verikokeiden osalta olen varma, että arvoisa jäsen on tietoinen, että tällä hetkellä ei tehdä tarkastuskokeita. Tiedemiehet ja teollisuus kehittävät parhaillaan tällaisia tarkastuskokeita ja diagnostisia kokeita. Euroopan parlamentin jäsenet lienevät kiinnostuneita kuulemaan, että Creutzfeldt-Jakobin taudin uutta muotoa käsittelevä tilapäisen asiantuntijaryhmän kokous pidetään 15. tammikuuta CPMP: n valvonnassa. Tähän kokoukseen kutsutaan alan asiantuntijoita, ja siinä käsitellään Creutzfeldt-Jakobin taudin klassisen muodon ja sen uuden muodon välisen tartunnan leviämistä, verensiirron ja veren ainesosien välityksellä tapahtuvaa tartuntariskiä, julkaistujen ja parhaillaan laadittavien töiden arviointia ja uusien tutkimusten tarpeen tunnistamista. Kokouksesta tullaan laatimaan kertomus.
Komissio pyytää ohjeita tieteelliseltä ohjauskomitealta ja lääkevalmisteita käsittelevältä tiedekomitealta, ja se on jo esittänyt ehdotuksen neuvoston suositukseksi veren ja verinesteen luovuttajien sopivuudesta ja luovutetun veren tarkastuksista Euroopan yhteisössä, ja siinä pyritään saamaan pysyvä kielto niille henkilöille, joiden perhepiirissä esiintyy Creutzfeldt-Jakobin tautia.
Käynnissä olevien tutkimusten ja arviointien sekä saatujen ohjeiden perusteella komissio harkitsee ehdotuksia toimenpiteiksi, jotka koskevat Creutzfeldt-Jakobin taudin uutta muotoa sekä veren ja verinesteen käyttöä lähdemateriaalina lääkevalmisteissa. Verensiirrossa käytettävän veren osalta ei tällä hetkellä ole kuitenkaan olemassa oikeudellista perustaa, jonka pohjalta voidaan antaa sitovia vaatimuksia yhteisön tasolla. Toivon, että tämä epätyydyttävä tilanne muuttuu uuden Amsterdamin sopimuksen ja erityisesti 152 artiklan voimaantulon myötä.
Olen pahoillani, että vein näin paljon aikaa, mutta tämä on erittäin herkkä ja tärkeä aihe. Halusin antaa mahdollisemman täydellisen vastauksen.

Kaklamanis
Arvoisa puhemies, toivotan teille ja ainakin omasta mielestäni hyvin sympaattisille komission jäsenille, herroille de Silguy ja Flynn, hyvää uutta vuotta. Lisäksi toivotan heille hyvää terveyttä, samoin kuin kaikille eurooppalaisille. Mutta kuten tiedätte, terveenä pysymiseen eivät riitä toivotukset ja hyvä tahto, tarvitaan myös konkreettisia toimenpiteitä.
Paljon kiitoksia vastauksestanne, arvoisa komission jäsen, se oli hyvin kattava. On kuitenkin muistettava, että vuonna 1980, kuten nykyäänkin, oletettiin, että aids-virus leviää vain veren välityksellä, verensiirroissa. Silloin emme vielä ryhtyneet välttämättömiin toimenpiteisiin, vaan vasta vuonna 1983. Tämän kolmen vuoden viivytyksen seuraukset tunnemme kaikki. Tämä on siis minun pelkoni. Lääkärinä voin sanoa: vaikka kaikki olisi pelkkiä olettamuksia, kuten sanoitte, pitäisin parempana, että jo nyt ryhdyttäisiin tarvittaviin toimenpiteisiin, vaikka ne osoittautuisivatkin turhiksi, jotta vältettäisiin se, mitä tapahtui aidsin kohdalla, jolloin on liian myöhäistä.

Flynn
Kiitän arvoisan jäsenen komissaarille esittämistä uuden vuoden toivotuksista. Minun on sanottava teille, että tämä aihe ansaitsee meiltä perusteellisen ja harkitun lausunnon kaikkina aikoina. Olemme tietenkin riippuvaisia kulloinkin saatavilla olevista tieteellisistä todisteista. Ehkäiseviä toimenpiteitä kuitenkin harkitaan, ja niitä toteutetaan jäsenvaltioissa. Puhumme nyt verenluovuttajista, tarkastuksista, arvioinneista, testauksesta ja myös tutkimuksista ja diagnostisista kokeista. Kaikkia näitä teitä huolestuttavia asioita tarkastellaan jatkuvasti, ja sen vuoksi pidämme 15. tammikuuta erityiskokouksen, jossa kaikki nämä tiedot kootaan yhteen, jotta voisimme tehdä kaiken tarpeellisen komitean hyvien neuvojen pohjalta.

Thors
Minäkin haluan ilmaista arvostukseni sitä ehdotusta kohtaan, joka on neuvoston pöydällä ja johon komissaari viittasi. Olen osallistunut tähän suositukseen, ja käsitykseni mukaan tämän ehdotuksen avulla voimme kieltää, tätä tautia sairastavia henkilöitä luovuttamasta verta.
Milloin komissaarin arvion mukaan neuvosto hyväksyy tämä suosituksen ja millainen oli keskustelu, joka käytiin neuvoston kokouksessa marraskuussa, jolloin saamiemme tietojen mukaan tästä asiasta keskusteltiin?
Haluaisin lisäksi tietää, onko komissiolla mitään käsitystä siitä, kuinka paljon Euroopan markkinoilla on "riskiverta" , siis sellaista verta, joka nyt on vedettävä markkinoilta. Onko komissio vakuuttunut siitä, että kaikki "riskiveri" on vedetty pois markkinoilta?

Flynn
Kiitos rouva Thors, olen tyytyväinen, että te kannatatte kokousta, joka pidetään 15. tammikuuta CPMP: n valvonnassa. Tämä tulee olemaan arvokas kokous, johon alan asiantuntijat kokoontuvat ja jossa keskitytään erityisesti tartunnan leviämiseen, mukaan lukien kudosten leviäminen, Creutzfeldt-Jakobin taudin uuden muodon ja klassisen muodon välillä. Haluaisin myös sanoa, että riskialtista verta on olemassa - siitä ei ole epäilystä. Ymmärtääksemme sitä on kuitenkin erittäin vähän. Komissio voi ryhtyä toimenpiteisiin ainoastaan, kun kyse on sellaisista lääkevalmisteista, joille on myönnetty yhteisössä myyntilupa keskitetyn lupamenettelyn kautta. Tähän mennessä yksikään verestä tai veriplasmasta peräisin oleva lääke ei ole saanut tällaista lupaa.
Tilanne on erilainen hajautettujen lupamenettelyjen osalta. Tällöin meidän on sovellettava 75/3/90/ETY: n 12 artiklaa, jolloin voimme ehdottaa komitologiamenettelyssä myyntiluvan peruuttamista ja siten tuotteen poistamista markkinoilta.
Mainitsemienne Creutzfeldt-Jakobin taudin uuteen muotoon liittyvien tuotteiden osalta CPMP on keskustellut tästä ja se on suositellut, että kyseiset tuote-erät, joita on vielä myynnissä, vedetään pois markkinoilta. Näin on tehty. Tuote on jo hajautetussa lupamenettelyssä, mutta vielä sille ei ole annettu lupaa keskitetyn lupamenettelyn kautta.

Puhemies
Kysymys nro 48 Sören Wibe (H-0964/97):
Aihe: Vakauttamissopimuksen vaatimus talousarvion tasapainosta
Vakauttamissopimukseen sisältyy vaatimus talousarvion tasapainosta, jossa otetaan huomioon suhdannevaihtelu. Tarkoittaako tämä vaatimus todellista vai nimellistä tasapainoa? Onko komissio arvioinut esimerkiksi työllisyydelle koituvat seuraukset, jos todellinen kysyntä kiristyy, kuten väistämättä tapahtuu, jos eri jäsenvaltioilta vaaditaan nimellistä finanssipoliittista tasapainoa? Annan puheenvuoron herra de Silguylle ja toivotan hänelle onnellista vuotta 1998.

De Silguy
Kiitos, arvoisa puhemies. Käytän tilaisuutta hyväkseni toivottaakseni vuorostani teille ja kaikille kollegoillenne teille itsellenne ja perheillenne hyvää terveyttä sekä parhainta onnea ja menestystä.
Komissio kiittää herra Wibeä siitä, että hänellä oli mahdollisuus tarkentaa uudelleen vakaus- ja kasvusopimuksen sisältöä ja merkitystä. Parlamenttinne hyväksymässä vakaus- ja kasvusopimuksessa oikeastaan vain tulkitaan, ei sen enempää eikä vähempää, Euroopan unionin perustamissopimuksen määräyksiä. Se on tavallaan euroalueen sisäinen työjärjestys. Kaikki jäsenvaltiot hyväksyivät sen ja tarkoituksena on varmistaa talous- ja rahaliiton moitteeton toiminta tarkentamalla perustamissopimuksen 103 ja104 c artiklan toimintaa koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä. Lisään vielä, että se on yksi euron uskottavuuteen liittyvistä tekijöistä.
Jotta jäsenvaltioille voidaan asettaa liikkumavara talousarvion puitteissa, tässä sopimuksessa kehotetaan jäsenvaltioita noudattamaan keskipitkän aikavälin tavoitetta sellaisessa julkistalouden tilanteessa, joka on lähes tasapainossa tai ylijäämäinen. Vakaus- ja kasvusopimuksessa ei siis aseteta mitään lisäehtoja. Siinä vahvistetaan tavoite. Kysymys on tietenkin kansallisen kirjanpidon tasapainosta tai ylijäämästä eli tasapainosta, joka ilmaistaan prosenttiosuutena BKT: sta ja lasketaan siis nimellisarvojen perusteella.
Valtion- ja hallitusten päämiehet asettivat tämän tavoitteen, jotta voidaan vahvistaa jatkuvan tuotannon ja työllisyyden kasvun kannalta suotuisia olosuhteita. Itse asiassa kansallisten talousarvioiden pyrkimys tasapainoon keskipitkällä aikavälillä voi vaikuttaa vain positiivisesti työllisyyteen. Ainoastaan olot, joissa talousarvio on vakaa, ovat sellaisia, jotka voivat edistää kestävää kasvua ja siis luoda merkittävästi työpaikkoja. Julkistalouksien tervehdyttäminen on edellytys sille, että voidaan hyötyä matalista koroista, jotka edistävät investointeja ja näin myös kasvua sekä työpaikkojen luomista.
Lisään vielä, että Eurooppa on tervehdyttänyt julkistalouksiaan vuodesta 1993 lähtien ja että nyt se alkaa tuottaa hedelmää. Haluan siitä todistukseksi lukuja, joiden perusteella todellisuus näyttää karulta. Vuonna 1996: alijäämä alle 4, 2, kasvu 1, 8; vuonna 1997: alijäämä alle 2, 6, kasvu 2, 6; ennusteet vuodeksi 1998: alijäämä alle 2 - se laskee koko ajan - kasvu yli 3 % - se nousee koko ajan. Lisään vielä, että komission ennusteiden mukaan Euroopassa luodaan kolmen vuoden aikana lähes neljä miljoonaa työpaikkaa vuosina 1997-1999.

Wibe
Haluan muiden tavoin aloittaa toivottamalla kaikille erittäin hyvää uutta vuotta ja kiittämällä komissaaria tästä vastauksesta.
Olen esittänyt tämän kysymyksen, sillä haluan tietää, oletteko keskustelleet todellisen alijäämän ja nimellisen alijäämän välisestä erosta. Todellinen alijäämä koostuu budjettialijäämästä sekä valtion pääomatilanteen muutoksesta, toisin sanoen, mikäli jonkin maan valtionvelka on esimerkiksi 150 % BKT: sta ja kansainvälinen inflaatio tai niiden valuuttojen inflaatio, joihin valtionvelka on sijoitettu, on kaksi prosenttia, tarkoittaa tämä, vaikka vallitsisikin talousarvion tasapaino, että todellisuudessa kyseessä on tiukentaminen, todellinen säästötoimi.
Komissaari de Silguy, tämähän tarkoittaa, että jos meillä on vaatimus nimellisestä talousarvion tasapainosta ja valtioilla on valtionvelkaa, ja oletamme, että meillä on inflaatio, joka tavallisesti on 1-3 %, johtaa vakauttamissopimuksen vaatimus kysynnän todelliseen vähenemiseen. Huolimatta komissaari de Silguyn optimismista, jonka mukaan tämä loisi työllisyyttä, ettekö te kuitenkin ole samaa mieltä siitä, että kysynnän todellinen väheneminen johtaa tuotannon vähenemiseen ja työttömyyden kasvuun?

De Silguy
Arvoisa puhemies, ei, en ole sitä mieltä. Mielestäni viimeisten kymmenen tai viidentoista vuoden aikana saatu kokemus osoittaa, että asia on päinvastoin. Kun julkistalouden alijäämä todellakin kasvaa liian suureksi - ja yli 3 % on jo hyvin suuri luku - silloin ensinnäkin velka kasvaa huomattavasti ja toiseksi korot nousevat.
Mainitsen yhden selkeän, yksinkertaisen esimerkin. Kun todetaan, että Euroopassa, sanotaan vaikka puolitoista vuotta tai vuosi sitten, julkistalouksien alijäämiä rahoitettiin 50 %: lla kotitalouksien talletuksista, tullaan pakostakin siihen johtopäätökseen, että kyseiset talletukset käytettäisiin hyödyllisemmin, jos niillä voitaisiin rahoittaa tuottavia investointeja. Tämän seurauksena julkistalouksien alijäämien väheneminen merkitsee talletusten vapauttamista kotimaisen kysynnän kustannuksella, olipa kysymys sitten investoinneista tai kulutuksesta, joka tapauksessa kestokulutushyödykkeistä.

Alavanos
Arvoisa puhemies, pysyttelen työllisyysaiheessa, koska politiikka on selvästi inflaationvastaista, ja meidän tulisi kuunnella vähän Yhdysvaltoja, joka ei enää puhu inflaation ja ylikuumenemisen vaaroista, vaan talouden hyytymisestä, enkä tiedä, mihin EMU tulee nykyoloissa johtamaan.
Tahtoisin sanoa täällä Strasbourgissa, kun puhutaan työllisyydestä, että tuhannet nuoret juhlivat uudenvuodenaattoa epätoivoisin teoin. Tänään Kreikan pääuutinen oli erään 60-vuotiaan itsemurha. Hän oli jättänyt viestin, jossa luki: "Tapan itseni, koska olen työtön." Tältä pohjalta haluaisinkin kysyä: kun Saksan työttömyysluvut kasvavat räjähdysmäisesti, itsemurhat lisääntyvät ja epätoivoinen nuoriso käyttäytyy hyökkäävästi, onko komissiossa uusia kysymyksenasetteluja?

De Silguy
Arvoisa puhemies, olen vakuuttunut siitä, että euro on omiaan luomaan sellaiset puitteet taloudelle, että Euroopassa syntyy lisäkasvua ja siis työpaikkoja. Olen lisäksi täysin tietoinen siitä, että euro ei ratkaise työttömyyden ongelmaa ja että työttömyyden ongelman ratkaiseminen pakottaa meidät käymään sen perimmäisten syiden kimppuun, joita on monta ja jotka te tunnette.
Vuosi 1997 antoi loppujen lopuksi mahdollisuuden tehdä läpimurron, ainakin käsitteiden tasolla. Marraskuussa kokoontunut Luxemburgin Eurooppa-neuvosto laati uuden menetelmän. Luulen, että tämä menetelmä, joka on tavoitekohtainen menetelmä, antaa aihetta toivoon. Vahvistamme yhteisesti Euroopan tasolla tietyn määrän konkreettisia tavoitteita, esimerkiksi sellaisen tavoitteen, että viiden vuoden kuluttua yksikään nuori ei ole enää kuusi kuukautta yliopistosta tai koulusta valmistumisensa jälkeen toimeton. Siinä on siis yhteisön tasolla vahvistettu tavoite. Sen jälkeen jokaisen jäsenvaltion on erityispiirteidensä, perinteidensä ja sääntöjensä mukaisesti toteutettava ja ehdotettava suunnitelmia tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Ja sitten kerran vuodessa valtion- tai hallitusten päämiesten tasolla tehdään tilannekatsaus ja harjoitetaan monenvälistä valvontaa. Tässä vaiheessa hallitusten on varmasti pakko vastata toimistaan julkisen mielipiteen edessä ja kumppaniensa edessä, jotta nähtäisiin, ovatko ne vai eivätkö ole saavuttaneet tavoitteensa.
Uskon, että työttömyysongelman kimppuun on siis käytävä perinpohjaisilla uudistuksilla, joita ei ole kohdistettu työntekijöitä vastaan vaan jotka on toteutettu heidän kanssaan. Juuri siksi työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu on tärkeä työttömyyden torjunnan lopulliseen onnistumiseen vaikuttava seikka.

Rübig
Herra komissaari, uskotteko te, että ASEAN-kriisillä on vaikutuksia talousarvioiden tasapainon saavuttamiseen?

De Silguy
Arvoisa puhemies, luulen vastanneeni tämän aamun täysistunnossa tähän kysymykseen. Uskon, että on pysyttävä kriisiin nähden valppaana. En lue ennusteita kristallipallosta, mutta voin esittää kaikki mahdolliset ja kuviteltavissa olevat katastrofinäkymät.
Käytössämme olevien tietojen mukaan uskon tällä hetkellä voivani sanoa, että kriisillä on ainoastaan marginaalinen vaikutus Euroopan talouskasvuun ja että se ei vaikuta euron käyttöönottoon. Miksi ei? Aivan ensimmäiseksi siksi, että reaalitaloudellisesti olemme hyvin vähän riippuvaisia Aasiasta, joka vetää puoleensa ainoastaan 9 % viennistämme. Toiseksi panen merkille, että Euroopan talouden perustekijät ovat hyvin vakaat. Inflaatio on alhainen. Korot eivät ole koskaan olleet yhtä matalat. Luottamuksen mittaukset ja mielipidetutkimukset, joita teemme kuluttajien, sijoittajien ja talouden toimijoiden keskuudessa, ovat aina hyvin myönteisiä. Ne eivät ole koskaan edes olleet yhtä myönteisiä.
Tämä selittää varsinkin sen, että pääomat siirtyvät - rahoitusmarkkinoilla se todennäköisesti tajutaan - nykyisessä varojen uudelleensijoittamisen liikehdinnässä kohti niitä maita, jotka ovat uskottavimpia ja jotka voivat parhaiten eli kohti Amerikkaa ja Eurooppaa. Juuri tämä selittää muun muassa dollarin pysymisen sillä tasolla, joka on ennusteidemme mukainen ja jolla se on ollut jo useita kuukausia, ja korkojen alentumisen, jotka ovat pudonneet matalammiksi kuin koskaan aikaisemmin.
Sillä varauksella siis, että tapahtuu jotakin, mitä en voi ennakolta tietää, uskon, että nykytilanne ei vaikuta reaalisesti talouteen ja talousarvioihin. Jos jotakin vaikutusta on, se on marginaalista eikä sitä ole tarpeen arvioida tarkasti luvuin.

Puhemies
Kysymys nro 49 Tommy Waidelich (H-0968/97):
Aihe: EMU
Luxemburgissa äskettäin pidetyn huippukokouksen mukaan EMUn kolmanteen vaiheeseen osallistumattomat jäsenvaltiot voivat osallistua Euro-X-neuvostoon suoranaisia euroon liittyviä kysymyksiä lukuun ottamatta. Voiko komissio selventää, millaisia kysymyksiä tällä tarkoitetaan?

De Silguy
Arvoisa puhemies, valtion- tai hallitusten päämiehet loivat todellakin euroneuvoston Luxemburgissa joulukuussa kokoontuneessa Eurooppa-neuvostossa. Euroalueeseen osallistuvien valtioiden ministerit voivat kokoontua keskenään epävirallisesti keskustellakseen niistä kysymyksistä, jotka liittyvät näiden valtioiden yhtenäisvaluutan alalla jakamiin erityisvelvollisuuksiin. Kyse on asioista, jotka kuuluvat yhden ja saman valuutan yhteiseen ja yhteisvastuulliseen hoitamiseen, mikäli ne koskevat ainoastaan euro-valtioita. Esimerkiksi euron vaihtopolitiikka, vakaus- ja kasvusopimuksessa määrätyt seuraamukset tai uudelleenjärjestelyjen valmistelu Euroopan uuden valuuttajärjestelmän sisällä. Mutta nämä ovat ainoastaan esimerkkejä. Lisäksi, komissio osallistuu parlamentin ilmaiseman toiveen mukaisesti kaikkiin euroneuvoston kokouksiin ja tarpeen vaatiessa Euroopan keskuspankki voidaan kutsua näihin kokouksiin. Kuten arvoisa parlamentin jäsen huomautti, valtion- tai hallitusten päämiehet kuitenkin täsmensivät, että aina kun käsitellään yhteiseen etuun liittyviä kysymyksiä, niistä keskustelevat kaikkien jäsenvaltioiden ministerit. Uskon, että esimerkiksi talouspolitiikkojen yhteensovittamiseen liittyvistä kysymyksistä ja talouspolitiikan yleisiä suuntaviivoja koskevista kysymyksistä tullaan keskustelemaan ja niistä on keskusteltava kaikkien 15 jäsenvaltion kesken. Samoin on kaiken sen osalta, mikä koskee yhtenäismarkkinoita, verotuksen yhdenmukaistamista tai sosiaalisia ongelmia. Sen lisäksi, ja se on olennaista, Eurooppa-neuvosto muistutti siitä, että Ecofin-neuvosto (unionin jäsenvaltioiden valtionvarainministerien neuvosto) euroneuvostosta poiketen on ainoa elin, joka on valtuutettu tekemään päätökset perustamissopimuksessa määrättyjen sääntöjen ja menettelyjen mukaisesti. Tämä keskeinen tehtävä, joka Ecofin-neuvostolla on Eurooppa-neuvoston nimenomaisesta pyynnöstä ja komission tuella ja sen ehdotuksiin perustuen, vahvistaa talouden alalla yhteisön yhtenäisyyttä ja yhteenkuuluvuutta.

Waidelich
Haluan kiittää vastauksesta. En halua olla muita huonompi, joten toivotan teille kaikille oikein hyvää jatkoa alkaneelle vuodelle, erityisesti komissaarille. Meillä kaikilla on jännittävä vuosi edessämme, kun nyt laskemme euron liikkeelle ja komissaari osallistuu siihen mitä suurimmassa määrin. Kuulun niihin Ruotsin parlamentaarikkoihin, jotka suhtautuvat erittäin myönteisesti tähän tapahtumaan, toisin sanoen, että saamme nyt euron ja että meillä on mahdollisuus estää valuuttakeinottelu ja täten myös lisätä kansojen itsenäisyyttä harjoittaa omaa talouspolitiikkansa euron suojissa.
Vastauksesta selvisi myös, että kyseeseen tulisivat monet epämuodolliset kokoukset niin kutsutussa euroneuvostossa. Mikäli oikein ymmärrän tarkoittaa tämä sitä, että kyseessä eivät olisi muodolliset keskustelut määräenemmistöpäätöksistä tai vastaavista. Siinä tapauksessa komissaari voi varmaankin vahvistaa tämän.
Toivoisin, että tästä euroneuvostosta kehittyisi foorumi, jossa keskuspankkiin voitaisiin kohdistaa poliittisempaa vastapainoa - demokraattisemman valvonnan ja myös talouspolitiikan koordinoinnin muodossa.

De Silguy
Arvoisa puhemies, kiitoksia onnentoivotuksistanne, jotka hyväksyn myös euron käyttöönoton onnistumisen osalta. Voin vakuuttaa teille, että emme säästele tällä hetkellä ponnistelujamme tämän tehtävän onnistumiseksi.
Kyllä, euroneuvosto on hyödyllinen elin siinä mielessä, että me emme koskaan puhu yhdessä riittävästi. Meillä on yhteinen rahapolitiikka, joka on liittovaltiopolitiikkaa, käyttäkäämme oikeita sanoja, ja sitä vastassa meillä on kansalliset talouspolitiikat, joissa toimivalta pysyy kansallisena. On välttämätöntä vahvistaa yhteensovittamista ja yhteistä toimintaamme. Siksi yhteydenpitoa valtionvarainministerien välillä kannattaa lisätä.
Mutta perustamissopimuksen tasapainoa ei kuitenkaan saa horjuttaa. Luulen, että tämä euroneuvosto on hyödyllinen asioiden tiedostamisen ja analyysin kannalta. Mutta meidän on valvottava sitä - ja komissio valvoo sitä osaltaan - että kaikkia perustamissopimuksessa määrättyjä toimivaltuuksia harjoitetaan perustamissopimuksessa määrättyjen ehtojen mukaisesti - eli komissio ehdottaa, Eurooppa-neuvosto antaa lausunnon ja neuvosto päättää - niissä elimissä, joista on tätä varten perustamissopimuksessa määrätty, eli Ecofin-neuvostossa.

Andersson
Yhdyn edellisten puhujien hyvän uuden vuoden toivotuksiin. Waidelichin tavoin kuulun niihin ruotsalaisiin, jotka suhtautuvat erittäin myönteisesti euron käyttöönottoon ja toivon, että koko tämä melko vaikea prosessi sujuu hyvin.
Kun tämä euroneuvosto muodostetaan, on luonnollista, että EMUun osallistuvat maat osallistuvat myös tähän neuvostoon ja epämuodollisiin kokouksiin. Ulkopuolelle jäämisen valinneet valtiot voivat kuitenkin olla kiinnostuneita saamaan tietoa siitä, mitä euroneuvoston kokouksissa tapahtuu. Onko ajateltu sitä, että miten EMUn toteuduttua sen ulkopuolelle jäävät muutamat maat saavat tietoa?

De Silguy
Sallitteko minun ensin, herra Anderson, kun kerran olette euron kannattaja ja maasta, joka on ilmaissut halunsa olla tällä hetkellä kuulumatta euroon, esittää teille kaksi perustelua tai kaksi pohdintaehdotusta, joita maassanne voitaisiin hyödyllisesti tutkiskella.
Oletteko järkevästi ottaen sitä mieltä, että euroon kuulumaton maa voi harjoittaa sellaista rahapolitiikkaa, joka on täysin riippumatonta euroalueesta, josta periaatteessa tulee jotakin hyvin vaikutusvaltaista? Luulen henkilökohtaisesti, että tätä voidaan pohtia, koska se tarkoittaa tässä tapauksessa sitä, että jos maa ei kuulu euroon, sen on pakko noudattaa rahapolitiikkaa osallistumatta sen määrittelyyn.
Toinen pohdittava seikka: yritykset. Vaikka niiden kansallinen hallinto salliikin niiden toimia euroissa euromaiden ulkopuolella, eivätkö ne kuitenkin joudu kärsimään lisäkustannuksista? Jonkun on näet otettava kannettavakseen tavalla tai toisella valuuttariski euron ja sellaisen valuutan välillä, joka ei ole euromääräinen. Tämä valuuttariski katoaa euromaiden osalta eikä sen paremmin yritysten kuin pankkienkaan tarvitse enää laskuttaa siitä. Minusta näyttää siltä, että ongelma voi jäädä täysin ratkaisematta euroon kuulumattomien maiden osalta, mutta herra Andersson, tässä vain kaksi ajatusta tai pohdintaehdotusta, joita mielestäni kannattaa tutkia.
Vastatakseni tarkasti kysymykseenne, on selvää, että vaikka tämä elin onkin epävirallinen, on sen työskentelyn kuitenkin oltava avointa. Komission läsnäolo ja se seikka, että Ecofin-neuvostosta tulee päätöksentekoelin, takaavat täysin sen, että tietoa annetaan avoimesti kaikissa jäsenvaltioissa ovatpa ne euron jäseniä tai eivät. Euromaita ei voida estää keskustelemasta keskenään. Tämän Eurooppa-neuvoston antaman päätöslauselman etu on kuitenkin siinä, että tämä keskustelu käydään sellaisen menettelyn ja järjestelmän puitteissa, joiden avulla voidaan varmistaa sekä avoimuus että taata Euroopan unionin yhtenäisyys.

Puhemies
Kysymys nro 50 Jan Andersson (H-0970/97):
Aihe: Mahdollisuudet kehittää vastedes uusia kriteerejä talous- ja rahapoliittiselle yhteistyölle
Euroopan unionin talous- ja rahapoliittisessa yhteistyössä keskitytään nykyään lähes yksinomaan hintojen vakauden ylläpitämiseen. EMUn kehittämisestä käytävässä keskustelussa on kuitenkin tuotu esiin myös monia muiden yhteistyökriteerien huomioon ottamista puoltavia ajatuksia. Yksi keskusteluissa esiin tullut varteenotettava kriteeri on kasvu.
Miten komissio suhtautuu kasvun sisällyttämiseen talous- ja rahapoliittisen yhteistyön kriteereihin?

De Silguy
Arvoisa puhemies, herra Anderssonin kysymys tarjoaa tilaisuuden selventää kaikenlaiset väärinkäsitykset eri käsitteiden välillä, nimittäin edellytysten, keinojen ja tavoitteiden välillä.
Talous- ja rahaliiton toteutumiselle ja sen onnistuneelle toiminnalle on tosiaankin asetettu edellytykset. Talouspolitiikkojen yhteensovittamiseksi on olemassa tavoitteet ja keinot. Edellytykset talous- ja rahaliittoon siirtymiseksi määritellään Euroopan unionin perustamissopimuksen 109 j artiklassa. Niiden on määrä antaa komissiolle - palautan sen teidän mieliinne - ja neuvostolle mahdollisuus tarkistaa, onko "kestävän lähentymisen korkea taso saavutettu" eri jäsenvaltioiden välillä.
Näihin edellytyksiin kuuluu "hintatason korkeatasoisen vakauden toteutuminen" . Tämä on myös se päätehtävä, joka osoitetaan Euroopan keskuspankkijärjestelmälle. Näin tehdään perustamissopimuksen 105 artiklassa, jossa määrätään, että "Euroopan keskuspankkijärjestelmän ensisijaisena tavoitteena on pitää yllä hintatason vakautta.. Euroopan keskuspankkijärjestelmä tukee yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä osallistuakseen 2 artiklassa määriteltyjen yhteisön tavoitteiden saavuttamiseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hintatason vakauden tavoitetta."
Mitä 2 artikla siis sisältää? Näihin tavoitteisiin kuuluu, lainaan edelleen, edistää "kestävää kasvua, joka ei edistä rahan arvon alenemista" . Kasvusta ei voida päättää. Se on talouspolitiikan seuraus ja se on tarpeen, jotta voidaan luoda huomattava määrä työpaikkoja. Työllisyyspolitiikka on sitä paitsi Euroopan unionin poliittinen painopistealue. Hintatason vakaus on kuitenkin välttämätöntä, jotta voitaisiin varmistaa kasvun kestävyys ja siis sosiaalisen suojelun korkea taso. Siitä on parhaimpana todisteena se, että Euroopan talous kasvaa jälleen, koska tämä tapahtui hiljattain samanaikaisesti inflaation alenemisen kanssa. Palautan mieliinne, että vuonna 1996 inflaatioaste oli 2, 6 % ja kasvua oli ainoastaan 1, 8 %. Vuonna 1997 inflaatio putosi 2, 1 %: iin ja kasvu kohosi 2, 6 %: iin ja inflaation pitäisi pysyä suurin piirtein samanlaisena vuonna 1998 ja kasvun kohota 3 %: iin.
Työmarkkinaosapuolet ovat ymmärtäneet hyvin tämän strategian, koska he tukevat sitä, mistä ovat todisteena heidän jatkuvat yhteiset lausuntonsa, varsinkin se, jonka he antoivat viime Eurooppa-neuvostoa varten. Näissä olosuhteissa ei siis harkita sellaisten edellytysten muuttamista, jotka ovat hyviä. Ainoastaan jatkuva kasvu ja hallittu inflaatio antavat sopivan kehyksen työpaikkojen luomiselle, vaikka työttömyyden torjunta pakottaakin toteuttamaan muita toimia, jotka ovat luonteeltaan perustavammanlaatuisia, sanoisin rakenteellisempia. Tämä on se tie, jonka Luxemburgin Eurooppa-neuvosto avasi marraskuussa ja jonka mainitsin äsken vastatessani edelliseen kysymykseen.

Andersson
Haluan aluksi ottaa kantaa siihen, mitä komissaari sanoi edelliseen puheenvuorooni liittyen nimittäin, etteivät EMUn ulkopuolelle jäävät maat voi harjoittaa itsenäistä rahapolitiikkaa. Olen aivan samaa mieltä; on harhakuva luulla, että ulkopuoliset maat voisivat harjoittaa itsenäistä rahapolitiikkaa. Olen myös sitä mieltä, että EMUn ulkopuolelle jäävien maiden yritykset ovat luonnollisesti riippuvaisia siitä, mitä euroalueella tapahtuu.
EMUun kohdistuu kuitenkin kritiikkiä, ja sen kansallinen kiinnitys Euroopassa on puutteellinen. Tätä ei voida jättää huomioimatta. Eräs syy tähän on, että työttömyys on ollut aivan liian suuri samaan aikaan, kun EMUa ollaan toteuttamassa. Huomioimatta ei voida jättää myöskään sitä, että hintojen vakauden luomisen kaikenkattavan tavoitteen olemassaololla, joka on nostettu muiden tavoitteiden yläpuolelle, on voinut olla jotakin vaikutusta asiaan. Toivoisin, että hintojen vakauden ja kasvun välinen tasapaino olisi parempi. En vastusta hintojen vakautta, päin vastoin. Kasvutavoitteiden ja hintojen vakauden tavoitteiden välinen tasapaino olisi kuitenkin oltava parempi.

De Silguy
Arvoisa puhemies, vastaan hyvin nopeasti, että mielestäni lähentymistä tai vakautta koskevat ehdot eivät haittaa kasvua. Päinvastoin ne tukevat kasvua, vaikka meidän onkin annettava kasvulle työpaikkapitoisempi sisältö. Emme tule saamaan Euroopan kansalaisia hyväksymään tätä uutta prosessia, tätä uutta kehitystä, jos emme selitä sitä. Luulen, että on ryhdyttävä merkittävään selitystyöhön.
Toiseksi on rauhoitettava mieliä, ja jotta näin voitaisiin tehdä, työttömyyden torjunnan, josta on tullut poliittinen painopistealue Eurooppa-neuvostossa ja ministerineuvostossa, on todellakin saatava sisältö ja se on pantava konkreettisesti täytäntöön. Juuri tähän Luxemburgin Eurooppa-neuvosto sitoutui marraskuussa. Nyt tähän kehykseen on annettava tyydyttäviä vastauksia.
Luulen, että lupaava tie on auki. Se heijastaa sitä tavoitekohtaista lähestymistapaa, joka otettiin menestyksellisesti käyttöön talous- ja rahaliiton osalta. On sitkeästi pysyttävä tällä tiellä.

Lindqvist
Toisin kuin aikaisemmat kysymyksen esittelijät, kuulun niihin täällä parlamentissa oleviin Ruotsin edustajiin, jotka suhtautuvat kriittisesti EMUun. Kysynkin, miksi ei voida kehittää muitakin kriteerejä kuin hintojen vakaus - työllisyyttä ei ole mainittu ollenkaan, kasvu on mainittu. Amerikkalaisen FED-järjestelmän (Federal Reserve System) määritelmässä on mainittu kaikki nämä kolme kriteeriä.
Osallistuin toissa viikolla talous- ja rahavaliokunnan, jonka jäsen olen, kyselytuntiin. Kyselytunti oli erittäin mielenkiintoinen, sillä siihen osallistuneet asiantuntijat ottivat esiin juuri nämä EKP: n tasapainon puutteellisuuteen liittyvät kysymykset, toisin sanoen, että kyseessä on oltava ainoastaan vaatimus hintojen vakaudesta. Silloin nousi esiin myös kysymys demokratian puuttumisesta tilanteessa, jolloin ei tarkasti tiedetä, kuka on EKP: n toimeksiantaja. Kysymykseni teille kuuluu: voitteko antaa vastauksen siihen, onko EKP: n toimeksiantaja parlamentti, ministerineuvosto vai joku muu?

De Silguy
Vastaan nopeasti, herra puhemies, koska luulen, että teillä on kiire ja että olemme ylittäneet meille kuuluvan ajan. Herra Lindqvistin sanat eivät tule minulle yllätyksenä. Luulen, että hän vastustaa euroa kiihkeästi, ja hänellä on siihen oikeus. Näissä olosuhteissa ymmärrätte, että en voi olla samaa mieltä hänen analyysistään. Haluaisin ainoastaan tuoda esille - koska hän mainitsi esimerkkinä Yhdysvallat - että Yhdysvallat oli asettanut talousarvion tasapainon tavoitteekseen ensi vuosikymmenen alkuun mennessä ja että jo tänä vuonna talousarvio on tasapainossa ja todennäköisesti jopa ylijäämäinen. Kyse on siis jälleen esimerkistä, joka pyrkii osoittamaan minulle, että budjettitasapainon, kasvun ja työpaikkojen luomisen välillä ei ole ristiriitaa.
Toinen huomautus koskee Euroopan keskuspankkia: te saatte mielestäni mahdollisuuden esittää kaikessa rauhassa kysymyksiä Euroopan keskuspankin tuleville johtajille, koska tiedän, että te kuulette heitä ennen kuin Eurooppa-neuvosto nimittää heidät virallisesti. Uskon, että se olisi hyvä tilaisuus selittää teille, miten he aikovat rahapolitiikkaansa harjoittaa, mutta myös tässä tapauksessa olen sitä mieltä, että inflaation torjunta on kasvun edellytys.

Waidelich
Olen komissaarin kanssa samaa mieltä siitä, että hyvä julkinen rahoitus ja matala korko ovat kasvulle hyväksi. Luulen, että valuutan vakauden myötä euro parantaa kasvua ja työllisyyttä EU: ssa, erityisesti niissä maissa, joissa euro on otettu käyttöön. Luulen kuitenkin, että on arvioitava myös muita mahdollisuuksia. Luulen, että kasvupäämäärä, joka Federal Reserve -järjestelmällä Yhdysvalloissa on, on yksi tapa päästä eteenpäin. Haluan tietää, olenko tulkinnut komissaaria oikein, ja kysynkin: Onko kasvukriteerin lisääminen jälkikäteen muodollisesti mahdollista, jos hallitusten päämiehet ovat siitä yksimielisiä?

De Silguy
Arvoisa puhemies, tosiaankin en ole henkilökohtaisesti sitä mieltä, että voimme asettaa keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä Yhdysvaltain keskuspankin politiikkaa ja Saksan keskuspankin politiikkaa vastakkain. Jos tarkastelette lukuja 10, 15 tai 20 vuoden ajanjaksolta, niin huomaatte, että tulokset eivät loppujen lopuksi ole kovinkaan erilaiset, vaikka joskus saattaa joitakin arviointieroja todellakin ilmetä.
Toiseksi kasvu ei voi olla edellytys perustamissopimuksen mielessä, koska vielä kerran kasvusta ei voi päättää: se on seurausta hyvästä talouspolitiikasta. Se, mitä voidaan sanoa on, että kasvu on yksi tavoitteemme, kun harjoitamme talouspolitiikkaa ja että työllisyys on näiden politiikkojen keskeisin aihe.

Puhemies
Kiitos, herra de Silguy. Kysymyksiin nro 51-55 vastataan kirjallisesti, koska näille kysymyksille varattu aika on kulunut.

Oreja Aguirre
Arvoisa puhemies, haluan palauttaa mieleenne neuvoston 24. marraskuuta 1997 tekemät johtopäätökset. Niissä täsmennettiin, että komission on annettava ehdotuksia musiikin puolesta 22. syyskuuta 1997 annetun Euroopan kulttuuritoimien tulevaisuutta koskevan päätöksen mukaisesti, jossa esitettiin mahdollisuus laatia yhtenäinen kulttuuriväline.
Olemme tässä suhteessa saaneet kokemuksia vuosien kuluessa siitä hetkestä lähtien, kun 128 artiklaan kirjattiin kulttuuriasiat; ja tämä on tapahtunut kolmen ohjelman välityksellä: Ariane-ohjelman, Kaleidoskooppi-ohjelman ja Rafael-ohjelman. Sekä parlamentti että neuvosto ovat kuitenkin sitä mieltä, että kyseessä on luultavasti ollut pelkkä harjoitus; tulevaisuudessa kannattaa laatia yleinen kehys, yhtenäinen kehys kaikkien kulttuuriasioiden käsittelemiseksi.
Tästä syystä komission lähiaikoina antamat ehdotukset - joissa kiinnitetään erityistä huomiota musiikkiin - yhdistävät kyseiseen yhtenäiseen kehykseen kulttuurin ja taiteen eri osa-alueet parlamentin ja neuvoston toivomusten mukaisesti.
Musiikkipiirien työllisyyden osalta komissio muistuttaa, että se antaa lähiviikkoina kulttuuria, kulttuuriin liittyvää teollisuutta ja työllisyyttä koskevan vihreän kirjan, jossa viitataan erityisesti musiikkiin. Tutkimuksemme on jo pitkällä - se ei ole vielä valmis - mutta haluan rauhoittaa teitä, rouva Izquierdo Rojo, sanomalla, että musiikilla on siinä erityinen asema.
Mitä tulee musiikin viime vuosina yhteisöltä saamaan tukeen, komissio antaa teidän käyttöönne selvityksen, jonka se jakoi tiedottaakseen asiasta Euroopan parlamentin käsiteltyä kyseistä aihetta 18. kesäkuuta.
Haluan muistuttaa lisäksi, että komission mielestä musiikkia koskevia yhteistyöhankkeita voidaan ja niitä pitää tukea, mutta niiden on täytettävä olemassa olevien yhteisön aloitteiden ja ohjelmien ehdot. Näitä ovat vuonna 1998 Kaleidoskooppi-ohjelma ja ne ehdotukset, jotka julkistetaan lähipäivinä budjettikohdan B3-2003 nimeltä " Muut kulttuuritoimenpiteet yhteisössä ja yhteistyössä yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa" mukaisesti.
Kun otetaan lisäksi huomioon, että edellä mainitut aloitteet ja hankkeet ovat avoimia monille taiteen osa-alueille ja että hankkeiden kulttuurinen merkitys on yksi tärkeimmistä valintaperusteista, on ymmärrettävä, että komissiolla ei tällä hetkellä ole mahdollisuutta määrätä niistä taloudellisista tuista, joita voidaan myöntää tälle alueelle vuonna 1998.
Haluan kuitenkin ennen kaikkea muistuttaa, että suorat tuet jäsenvaltioiden taloudellisista vaikeuksista kärsiville orkestereille kuuluvat - kuten rouva Izquierdo Rojo hyvin tietää - jäsenvaltioiden vastuualaan. Juuri jäsenvaltioiden tehtävä on päättää, miten julkisia tukia myönnetään musiikin alueella, kun yhteisön toimet - perustamissopimuksen 128 artiklan ja toissijaisuusperiaatteen mukaisesti - keskittyvät jäsenvaltioiden välisen yhteistyön lujittamiseen.
Haluaisin kuitenkin muistuttaa, että yhteisö tukee sellaisia orkestereita kuten esimerkiksi " European Youth Orchestra" ja " Orquesta Barroca" Kaleidoskooppi-ohjelmassaan. Toisin sanoen myönnämme kyllä tukea sellaisille ohjelmille ja orkestereille, joissa eri jäsenvaltiot ovat mukana. Voin lisäksi sanoa teille, että olen itse ollut sitä mieltä, että tällaisia tukia on myönnettävä. Minusta siinä on jotain valtavan vertauskuvallista, että on olemassa tällaisia orkestereita, joissa on jäseniä kaikista jäsenvaltioista.
Tulevaisuudessa musiikkia koskevat näkökannat sisällytetään eurooppalaisen kulttuuripolitiikan puiteohjelmaan. Käytän hyväkseni tätä tilaisuutta kiinnittääkseni erityistä huomiota tähän asiaan, koska vaikka siitä tuleekin viitekehys kaikelle sille, mitä olemme tehneet tähän asti, me tarvitsemme innovaatioita. Meidän on todellakin tiedettävä, mitä haluamme tehdä kulttuurille yhteisön tasolla. Tämä kysymys ei ole selkeä, siitä keskustellaan vielä paljon ja paljon on vielä selvittämättä; tämä johtuu siitä, että eräiden jäsenvaltioiden mielestä kyseessä on asia, jota on käsiteltävä yhteisön tasolla vain vähän. Joillakin valtioilla on institutionaalisia ongelmia eli kyseisten valtioiden perustuslaissa on esteitä sille, että kulttuuria voitaisiin käsitellä yhteisön tasolla. Mielestäni sekä parlamentti että neuvosto ovat juuri tästä syystä osoittaneet erittäin hyvää harkintakykyä, ja komissio vakuuttaa, että aiomme nyt valmistella hyvin tätä suurta puiteohjelmaa, tätä suurta kulttuuria koskevaa ohjelmaa.
Juuri tähän sisällytetään myös musiikki. Järjestämme tästä asiasta 29. ja 30. syyskuuta foorumin, jossa parlamentti on erittäin hyvin edustettuna. Minä tapaan joka toinen tai kolmas viikko useita musiikin ja muiden kulttuurin osa-alueiden edustajia, esimerkiksi herra Gutiérrez Aragónin, joka on ollut yksi monista näiden tapaamisten osallistujista. Kaikki maat ovat olleet edustettuina, ja olen tavannut tusinan verran ihmisiä joka kerta. Tarkoituksena on ennen kaikkea ollut saada rohkaisua ja kuulla, mitä eurooppalaisen yhteiskunnan mielestä voidaan tehdä kulttuurin alueella. Tämän ansiosta olemme voineet valmistella kyseisen asiakirjan, jota neuvosto on pyytänyt, jota myös parlamentti meiltä toivoo ja joka meidän on annettava ennen 1. toukokuuta. Meidän on näin ollen tehtävä tiiviisti työtä tästä päivästä 1. toukokuuta saakka, ja voitte ilman muuta olla varma, rouva Izquierdo Rojo, että otamme hyvin huomioon kulttuuritoiminnan merkityksen ja ilman muuta myös - musiikkimaailman sisällä - sen, miten tämä kaikki voi edistää työpaikkojen luomista.

Izquierdo Rojo
Haluaisin kiittää komissaaria tästä laajasta, hyvin myönteisestä ja ennen kaikkea hyvin rohkaisevasta vastauksesta.
Olisin vieläkin rauhallisempi, jos voisimme tähän asti harjoitetun politiikan osoittauduttua riittämättömäksi keskittää voimavaramme innovatiivisiin puoliin. Kun muistetaan erityisesti se, ettei toissijaisuus saisi olla jarruna seuraavassa vaiheessa, haluaisin juuri siksi kysyä teiltä, jotta otettaisiin huomioon ne arvostetut ja tunnetut orkesterit, jotka eivät vieläkään ole saaneet riittävää tukea (tämä juuri on ongelma: tähänastisista saavutuksistamme ei ole hyötyä, koska ne eivät riitä musiikin tukemiseen), aiotaanko antaa määräys eri elinten kanssa tehtävistä sopimuksista, jotta juuri toissijaisuus - musiikkipolitiikan puuttuessa - ei estäisi meitä saavuttamasta kyseistä tavoitetta.

Oreja Aguirre
Arvoisa puhemies, mielestäni kyseisiä sopimuksia on pyrittävä tekemään. Pyytäisin kuitenkin teitä - koska rouva Izquierdon asiantuntemus näissä asioissa tiedetään hyvin - tuomaan julki minkä tahansa aloitteen tai ajatuksen, joka teillä on tästä asiasta. Nyt on nimittäin oikea hetki yrittää saada ne toteutumaan, koska alamme valmistella hanketta aivan pian 1. helmikuuta lähtien. Juuri nyt, tästä päivästä 1. helmikuuta asti ja etenkin mainitsemassani suuressa foorumissa haluamme ennen kaikkea kuunnella.
Olemme halunneet välttää komission mahdollista houkutusta sulkeutua työhuoneeseen valmistelemaan hanketta. Emme ole halunneet menetellä niin; niin ei pidä menetellä millään alueella eikä varsinkaan kulttuurin alueella. Haluamme näin ollen lähestyä näyttelijöitä, runoilijoita, taiteilijoita, parlamentin jäseniä, hallituksia, ja toivomme kyseisessä foorumissa saavamme ideoita kaikilta. Voitte myös olla varma siitä, että ennen kuin hanke esitellään virallisesti 1. toukokuuta, yritän tavata kulttuuriasioita käsittelevän valiokunnan voidakseni vaihtaa ajatuksia tästä asiasta.
Mielestäni esittämänne kysymys on tärkeä, ja haluaisin ottaa sen konkreettisesti esille ja tarjota hyvin selkeitä ratkaisuja, kun olemme hahmotelleet pidemmälle puiteohjelmaa, jonka esittelemme lopulta 1. toukokuuta.

Von Habsburg
Herra komissaari, haluaisin kiittää teitä ennen kaikkea siitä, mitä sanoitte rouva Izquierdo Rojon kysymykseen. Haluaisin kuitenkin esittää kaksi lisäkysymystä. Siitä alkaen kun olen ollut parlamentissa, meillä on ollut oikeastaan vain yksi täydellinen menestys musiikin alalla. Oli aikanaan musiikkivuosi, jota vietettiin kollegani Hahnin aloitteesta. Se oli todella menestys. Oletteko käyttänyt sitä hyväksi tulevaisuuden suunnitelmia toukokuun 1. päivään asti valmistellessanne?
Toinen kohta: olen erittäin huolestunut kansanmusiikkimme rappiosta. On totta, että erilaiset joukkotiedotusvälineet tuhoavat vähitellen kansanmusiikin. Otatteko ohjelmaanne myös nämä erittäin tärkeät kohdat, tuetteko kansansoittimia tätä musiikkia tukemalla? Sitä me tarvitsemme tulevaisuuden varalle!

Oreja Aguirre
Haluan sanoa teille, herra von Habsburg, että olen erityisen kiinnostunut siitä, että mainitsitte kansanmusiikin.
Olen nimenomaan sitä mieltä, että yksi Euroopalle ominaisista asioista on erilaisuuden rikkaus. Mitä Eurooppa pohjimmiltaan on ja mitä on Eurooppa kokonaisuutena? Euroopan kokonaisuus muodostuu sen kaikkien kansojen erilaisuudesta, niiden perinteistä, niiden elämäntavoista, niiden tavoista. Kyseessä on suuri ero verrattuna Yhdysvaltojen sulatusuuniin.
Perimmäisenä erona on se, että meidän on varjeltava erilaisuutemme rikkautta, ja tuohon erilaisuuteen kuuluvat etenkin musiikki, kansanlaulut... Meidän on todellakin varjeltava sitä.
Euroopan musiikkivuoden osalta muistan erittäin hyvin, että olin tässä paikassa vaikkakin eri tilaisuudessa, Euroopan neuvostossa, kun Euroopan musiikkivuosi alkoi. Se osoittautui suurmenestykseksi; ja se onnistui, koska siinä ei keskitytty vain korkeakulttuuriin vaan pyrittiin nimenomaan kunnioittamaan kulttuurien erilaisuutta.
Otamme tämän huomioon, ja 1. toukokuuta esittelemäämme ohjelmaa varten panen erittäin hyvin merkille tämän toiveen, joka on esitetty ja josta olen täysin samaa mieltä.

Puhemies
Kysymys nro 57 Hugh McMahon (H-1001/97):
Aihe: Tärkeimpien urheilutapahtumien televisiolähetykset maanpäällisinä yleisradiolähetyksinä EU: ssa
Voiko komissio tiedottaa parlamentille, onko saavutettu edistystä jäsenvaltioiden kanssa käytävissä keskusteluissa, joiden aiheena on luettelon laatiminen sellaisista tärkeistä kansallisista ja kansainvälisistä urheilutapahtumista kuten Five Nations Rugby -kisat, avoin golfturnaus (the Open Golf) ja Wimbledonin kisat, joiden televisiolähetyksiä kaikki EU-kansalaiset voivat seurata?

Oreja Aguirre
Arvoisa puhemies, yhteispäätösmenettelyssä direktiivin "Televisio ilman rajoja" muuttamiseksi parlamentti hyväksyi tarkistuksen, jolla pyrittiin varmistamaan yleisölle tiettyjen erityisen merkittävien urheilutapahtumien saatavuus maksuttoman television kautta koko Euroopan unionin alueella. En ollut sisällyttänyt sitä ehdotukseen direktiiviksi. Esittelin ehdotuksen direktiiviksi 22. maaliskuuta 1995, enkä sisällyttänyt ehdotusta tiettyjen urheilutapahtumien saatavuudesta. Kun kuitenkin kuulin täysistunnossa parlamentin tekemän aloitteen, jonka mukaan voitaisiin varmistaa yleisölle tiettyjen urheilutapahtumien saatavuus, ajatus oli mielestäni kiinnostava ja tartuin siihen välittömästi.
Voin sanoa teille, että sovitteluvaiheessa, johon jouduttiin - koska toisen käsittelyn jälkeen ei päästy yksimielisyyteen - todettiin - enkä ollut tästä yhtä mieltä - ettei ollut mahdollista toteuttaa niin sanottua suurten tapahtumien sopusuhtaista suhdetta yhteisön tasolla. Oli tärkeää tunnustaa jollain tavalla se ajatus, jonka mukaan tietyt tapahtumat olisi lähetettävä edelleen maksutta, mutta osa meistä - ja minä olin kyllä yksi heistä - ei pitänyt mahdollisena sitä, että tapahtumien sopusuhtaista suhdetta voisi olla yhteisön tasolla.
Uusi direktiivi sisältää näin ollen säännöksiä, joiden tarkoituksena on taata se, että jäsenvaltiot voisivat toteuttaa toimenpiteitä suojatakseen tiedonsaantioikeuden ja taatakseen televisiolähetysten laajan saatavuuden yleisölle, kun on kyse kansallisista tai muista kuin kansallisista yhteiskunnallisesti merkittävistä tapahtumista. Meillä on tapana mainita näistä esimerkkeinä olympialaiset, jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut ja jalkapallon Euroopan mestaruuskilpailut.
Nämä säännökset ovat direktiivin uudessa 3 a artiklassa. Järjestelmässä on kyse vastavuoroisesta tunnustamisesta, ja sen tarkoituksena on estää sellaisten kansallisten toimenpiteiden mahdollinen kiertäminen, jotka varmistavat merkittävien tapahtumien lähettämisen edelleen televisiossa. Tässä järjestelmässä on kolme vaihetta:
Ensiksikin jäsenvaltiot voivat laatia luettelon merkittävistä tapahtumista ja toteuttaa toimenpiteitä, jotta huomattavaa osaa yleisöstä ei estetä seuraamasta näitä tapahtumia suorana tai nauhoitettuna lähetyksenä maksuttoman television kautta.
Toiseksi näistä toimenpiteistä on ilmoitettava komissiolle. Komissio varmistaa, että toimenpiteet ovat yhteisön oikeuden mukaisia ja pyytää lausunnon tämän direktiivin nojalla perustetulta komitealta, jäsenvaltioiden edustajista muodostetulta niin sanotulta yhteyskomitealta. Kaikista kansallisista toimenpiteistä, mikäli ne todetaan yhteisön oikeuden mukaisiksi, on ilmoitettava kaikille muille jäsenvaltioille ja ne on julkaistava virallisessa lehdessä.
Kolmanneksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat eivät jätä noudattamatta toisten jäsenvaltioiden tämän menettelyn mukaisesti laatimia luetteloja tapahtumista.
Lopuksi haluan muistuttaa, että uusi direktiivi julkaistiin ja se astui voimaan 30. heinäkuuta 1997. Jäsenvaltioilla on aikaa 31. joulukuuta 1998 asti sisällyttää se kansallisiin oikeusjärjestyksiinsä.
Yhteyskomiteassa on keskusteltu hyvin paljon 3 a artiklan soveltamisesta, eikä komissio ole tähän päivään mennessä saanut minkäänlaista virallista ilmoitusta jäsenvaltioilta. Komission tietoon on kuitenkin tullut, että valtaosa jäsenvaltioista - elleivät kaikki - on toteuttanut tai aikonut toteuttaa toimenpiteitä taatakseen televisiolähetysten laajan saatavuuden yleisölle, kun on kyse suurista tapahtumista, ja komissio odottaa saavansa kyseiset ilmoitukset vuoden 1998 kuluessa.
Haluaisin lopuksi vastata herra McMahonin erittäin yksityiskohtaiseen kysymykseen sanomalla hänelle, että hänen mainitsemansa kolmen tapahtuman osalta on välttämätöntä, että Yhdistynyt kuningaskunta sisällyttäisi nämä tapahtumat komissiolle antamaansa luetteloon ja että tapahtumat täyttäisivät komission mielestä suurten urheilutapahtumien määritelmän. Tällainen mekanismi on säädetty kyseisessä direktiivissä, jossa, kuten haluan toistaa, ei ole kysymys yhdenmukaistamisesta eli yhdestä ainoasta luettelosta vaan jokaisessa jäsenvaltiossa erikseen laadittavista luetteloista, ja jokainen jäsenvaltio hyväksyy toisten laatiman luettelon vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti. Komission on loppujen lopuksi annettava hyväksyntänsä ja vahvistettava yhdenmukaisuus yhteisön oikeuden kanssa.

McMahon
Arvoisa puhemies, kiitän komissaaria hänen erittäin tyhjentävästä selvityksestään - 6 minuuttia ja 47 sekuntia pitkä vastaus: erittäin täydellinen ja kattava vastaus.
Hänen vastuksestaan käy selvästi ilmi, ja tätä olisi ehkä korostettava, että yksikään jäsenvaltio ei ole toimittanut hänelle tietoa. Aikooko hän painostaa jäsenvaltioita, jotta nämä antaisivat hänellä tietoa ja kyseisen luettelon? Miten usein hän odottaa tämän komitean kokoontuvan, ja käynnistääkö hän rangaistusmenettelyt, jos jäsenvaltiot eivät toimita hänelle kyseistä luetteloa?

Oreja Aguirre
 Herra McMahon, jäsenvaltiolla ei ole velvollisuutta laatia luetteloa. Jäsenvaltio voi olla laatimatta luetteloa. Se on niiden ongelma. Asia on niin, että jos joku jäsenvaltio laatii luettelon, jossa on vaikkapa liikaa tapahtumia ja ennen kaikkea liikaa tiettyjä tapahtumia - esimerkiksi kaikki jalkapallo-ottelut - on selvää, ettei komissio hyväksyisi sitä. Mikään ei silti estä jäsenvaltiota päättämästä, että se ei halua sisällyttää luetteloon yhtään tapahtumaa. Sitä on kunnioitettava täysin.
En siis aio tehdä mitään. En aio tehdä muuta kuin odottaa, että luettelo lähetetään minulle. Olen varma siitä, että lähes kaikki valtiot aikovat lähettää luettelon. Voi kuitenkin käydä niin, että jokin valtio ei laadi luetteloa - tiedän ainakin yhden valtion, jolla ei ole vielä ollut aikomustakaan laatia luetteloa, ja haluan sanoa teille, ettei kyseessä ole parhaiten tuntemani valtio vaan eräs toinen - mutta se on mahdollista.
Yhteyskomitean osalta mielestämme on ollut hyvä asia, ettei komissio jää eristyksiin vaan että se voi kuulla. Mitä? Yhteyskomiteaa. Komissio kuitenkin tekee lopullisen päätöksen. On selvää, että mikäli jokin jäsenvaltio ei noudata komission päätöstä, komissio ryhtyy asianmukaiseen menettelyyn.

Cunningham
Minulla on erittäin lyhyt kysymys. Haluaisin tietää, miten Ryder Cup liittyy tähän. Ryder Cup, joka, kuten tiedätte, pidettiin hiljattain Espanjassa ensimmäistä kertaa, on luultavasti ensimmäinen kilpailu, jossa melkein koko Euroopan väestö kannustaa Eurooppaa. Voitte kannustaa Englantia, Ranskaa, Saksaa tai mitä tahansa maata muissa kilpailuissa, mutta kun kyse on koko Euroopan ja Yhdysvaltojen välisestä golfkilpailusta, Euroopan kansalaiset kokoontuvat tähän kaksi tai kolme päivää kestävään tilaisuuteen ja jokainen kannustaa Euroopan joukkuetta. Tästä huolimatta kilpailu näytettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa satelliittitelevisiossa, ja suurin osa ihmisistä ei voinut seurata sitä. Miten siis Ryder Cup sopii tähän nimenomaiseen suunnitelmaan?

Oreja Aguirre
 Herra Cunningham, minulla saattaa olla mielipide esittämäänne kysymykseen - minusta kyseessä on merkittävä tapahtuma - mutta en haluaisi juuri nyt antaa yksityiskohtaista vastausta. Meidän on juuri nyt odotettava yhtä asiaa: eri jäsenvaltioiden luetteloiden saapumista. Heti, kun eri jäsenvaltioiden luettelot saapuvat, komissio kuulee yhteyskomiteaa, saa yhteyskomitealta vastauksen ja tekee päätöksen vastauksen mukaisesti.
Tarvitaan jonkinlainen valintaperuste, mutta se ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei suuria tapahtumia otettaisi mukaan. Haluan lisäksi sanoa teille yhden mielestäni tärkeän asian: tapahtuma, jota pidetään merkittävänä yhdessä maassa, ei välttämättä ole merkittävä toisessa maassa. Ajatelkaapa esimerkiksi Derbyn kilpailuja. Derbyn kilpailut ovat epäilemättä erittäin merkittävä tapahtuma Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mutta Espanjassa tai Kreikassa niitä pidetään luultavasti vähemmän kiinnostavana tapahtumana. Siispä peruste, jota noudatetaan - juuri tätä tarkoittaa vastavuoroinen tunnustaminen - on se, että jokainen valtio päättää, mitkä ovat sen mielestä merkittävät tapahtumat ja toiset kunnioittavat kyseistä päätöstä.

Puhemies
Kysymys nro 58 Birgitta Ahlqvist (H-1009/97):
Aihe: Komission tutkimus lapsista ja mainonnasta
Tämä on kolmas kerta, kun esitän komission jäsen Orejalle kysymyksen komission useaan otteeseen lupaamasta mainonnan vaikutuksia alaikäisiin koskevasta tutkimuksesta. Muut riippumattomat tutkimukset ovat osoittaneet, että lapsia ei voida pitää kuluttajina, koska he ovat keskimäärin 12-vuotiaaksi asti kyvyttömiä tekemään eroa mainoksen ja objektiivisen tiedon välillä.
Voiko komission jäsen kertoa, missä vaiheessa komission tutkimus on? Milloin hän voi antaa selonteon, edes epävirallisen, esimerkiksi kulttuurivaliokunnalle?

Oreja Aguirre
Arvoisa puhemies, luulen, että voin vastata rouva Ahlqvistille lyhyesti. Tätä kysymystä ei esitetä ensimmäistä kertaa, ja tiedän, miten tärkeä tämä asia on rouva Ahlqvistille. Haluan muistuttaa teille, että ottaakseen huomioon erään valtuuskunnan neuvostossa direktiivin televisio ilman rajoja muuttamismenettelyssä esittämän pyynnön komissio lupautui tekemään tutkimuksen televisiomainonnan ja teleostoslähetysten vaikutuksesta alaikäisiin voidakseen tarkastella tätä aihetta direktiiviä seuraavaksi muuttaessaan. Haluan toistaa rouva Ahlqvistille sen, mitä sanoin hänelle viimeksi. Ymmärrän hyvin teidän huolenne ja olen täysin samaa mieltä kanssanne. Asia on kuitenkin niin, että minulla on rajoitukseni, ja komissio on ottanut hoitaakseen tämän asian tietyn määräajan sisällä. Toisin sanoen komission on muutettava direktiiviä viimeistään 31. joulukuuta vuonna 2000. Mitä sen on tehtävä? Sen on laadittava tämän direktiivin noudattamista koskeva kertomus, johon sisältyvät mahdolliset muutosehdotukset.
Tämän me olemme siis lupautuneet tekemään. Kyseinen kertomus esitellään luonnollisesti myös Euroopan parlamentille. Valitettavasti kyseistä tutkimusta ei voida aloittaa vuonna 98 - vaikka olisin halunnut niin - koska budjettivallan käyttäjä - tiedätte, mitä tarkoitan tällä, rouva Ahlqvist - on leikannut komissiolle tällaisia tutkimuksia varten esitettyjä määrärahoja. Komissiolla on tällä hetkellä toinen painopiste, jonka uskon olevan tärkeä myös rouva Ahlqvistin mielestä. Kyseessä on tutkimus väkivallan vastaisesta sirusta, jota pohditaan juuri uuden direktiivin 22 artiklassa. Meidän oli pakko valita, ja koska painopisteemme on sirua koskeva ohjelma, tämä merkitsee sitä, ettei komissio voi aloittaa kyseistä tutkimusta ennen vuoden 1999 alkua. Odotan kuitenkin saavani tuloksia vuoden 1999 kuluessa tai joka tapauksessa viimeistään aivan vuoden 2000 alussa. Haluan -lupauduin siihen viime kerralla ja toistan sen nyt - ettei tämä tapahdu vuoden lopussa vaan ennen vuoden loppua ja, mikäli se on mahdollista, siihen mennessä. Meidän on siis laadittava tutkimus ajoissa, jotta se voidaan sisällyttää soveltamista koskevaan kertomukseen, johon viitataan 26 artiklassa.
Mikäli tilanne muuttuisi - esimerkiksi Notemboom-menettelyn puitteissa - voin vakuuttaa teille, hyvä parlamentin jäsen, että ryhtyisimme tarpeellisiin toimiin tutkimuksen aloittamiseksi. Tässä mielessä, kuten olen sanonut teille, jaan täysin teidän huolenne.

Ahlqvist
Ilmaisen asiani erittäin lyhyesti. Kiitän komissaaria vastauksesta. Tiedän, että komissaari suhtautuu myönteisesti tämän tutkimuksen tekemiseen. En ole koskaan aiemmin saanut ajallisesti niin konkreettista ilmoitusta siitä, että tutkimus tehdään 1999. Kiitän sen vuoksi vastauksesta.
Ärtymys ja kritiikki lapsiin kohdistuvaa mainontaa kohtaan lisääntyy Ruotsissa. Kansaa kehotetaan boikotteihin ja olemme sitä mieltä, että jotakin on tehtävä. Nyt olen saanut vastaukseksi vuoden 1999. Vaikka tämä onkin negatiivista, on vastaus kuitenkin selkeämpi kuin kaksi aikaisempaa vastausta, joten kiitän siitä komissaaria.

Puhemies
Kysymys nro 59 Maj Theorin (H-0965/97):
Aihe: Tilanne Burmassa
Tilanne Burmassa on hyvin vakava. Vuonna 1990 voitti NLD (Kansallisen demokratian liitto) vapaat parlamenttivaalit yli 80 %: n enemmistöllä. Vaalien tulosta ei tunnustettu. Sotilashallitus pysyy vallassa poikkeustilan avulla. Ensimmäinen sallittu NLD: n kokous pidettiin 27. syyskuuta 1997. Pian tämän jälkeen sotilasdiktatuuri SLORK pidätti suuren joukon kokouksen osallistujista.
Mihin toimiin komissio on valmis ryhtymään tukeakseen opposition taistelua demokratian puolesta Burmassa?

Marín
Arvoisa puhemies, mitä tulee Euroopan unionin poliittiseen kantaan Burman kysymyksestä, haluan ensiksikin vakuuttaa teille, että lokakuussa 1996 hyväksytty yhteinen kanta on uudistettu. Tämä huomioon ottaen Euroopan unionilla on yhä täsmälleen sama kanta, mitä tulee kyseisen maan tapahtumiin.
Toiseksi Burma on ja pysyy edelleenkin yleisen etuusjärjestelmän etujen ulkopuolella, mikä oli komission aloite, kuten parlamentti hyvin tietää.
Kolmanneksi komissio antoi marraskuussa neuvostolle ehdotuksen ASEAN-ryhmän korkean tason neuvottelujen lykkäämiseksi nimenomaan siksi, että ASEAN-ryhmä vaati Burman läsnäoloa. Euroopan unioni ei hyväksynyt tätä ja kokousta lykättiin. Mielestäni on erittäin myönteistä, ettemme suostu jatkamaan työtämme ASEAN-ryhmän sisällä, ennen kuin Burman asemaan tässä ryhmässä ei saada selvitystä.
Haluaisin vielä nimenomaan sanoa teille, että ihmisoikeuksien ja demokratian osalta komissio on perustanut Brysseliin Eurooppa-Burma -toimiston, jonka tarkoituksena on juuri tiedottaa yleisölle siitä, mitä Burmassa tapahtuu ja myös mahdollisuuksien mukaan kouluttaa tulevia johtajia ja tukea Burman oppositiota.
Rahoituksen kokonaismäärä on suurin piirtein 950 000 ecua. Toivomme, että tämä toimisto voisi aina todistaa sen, että Euroopan unioni on erittäin kiinnostunut Burmasta ja siitä, mitä siellä parhaillaan tapahtuu.

Theorin
Olen kiitollinen siitä, että komissiolla on selkeä näkökulma tässä asiassa. Meillä on vain yksi mielipide, mielestämme Burma ei täytä niitä vaatimuksia, jotka tarvitaan, jotta tämän maan kanssa voisi solmia talous- ja kauppasuhteet ja tulliedut. Tämä on erittäin tärkeää, koska on sellaisia eurooppalaisia yrityksiä, luullakseni myös omassa maassani, jotka nykyään harkitsevat Burmaan tehtävien sijoitusten aloittamista, minkä toteuttaminen olisi melko vakavaa.
Uusien investointien tekeminen Burmaan on ollut kiellettyä USA: ssa toukokuusta 1997 lähtien, koska tilanne ei ole muuttunut Burmassa. EU: lla on nyt käytössään oikeudelliset puitteet ja taloudelliset painostusmahdollisuudet. Sen vuoksi on tärkeää, että EU näyttää tietä ja että sillä on poliittista tahtoa.
On myönteistä, että komissaari on täysin samaa mieltä kanssani siitä, ettemme luonnollisestikaan voi hyväksyä, että eurooppalaiset yritykset hyötyvät Burman valtion asukkaitaan kohtaan harjoittamasta painostuksesta.

Marín
Kuten rouva Theorin hyvin tietää, komissio, ja mielestäni parlamentti on arvostanut sitä, on toteuttanut hyvin päättäväisiä ja selkeitä toimia Burman hallituksen osalta. Meillä ei ole toimivaltaa globaalistuneessa taloudessa päättää siitä, mihin yksityinen yritys tekee sijoituksia, mutta joka tapauksessa, kun tiedämme tilanteen Kaakkois-Aasiassa, minusta on hieman vaarallista puhua juuri nyt eurooppalaisista sijoituksista. Tämä ei johdu Burman tilanteesta vaan markkinoiden tilanteesta tällä hetkellä Kaakkois-Aasiassa.

Kinnock, Glenys
Haluaisin kysyä komissaarilta, hyväksyykö hän Burman vuoden 1990 lailliset vaalit, joissa Aung San Suu Kyin johtama NLD oli selvä ja laillinen voittaja. Jos näin on, onko hän kanssani samaa mieltä siitä, että uusia vaaleja, jotka Burman sotilasjuntta tulee todennäköisesti pitämään, ei voida tunnustaa laillisiksi ja sen tähden niiden ei voida katsoa voivan syrjäyttää vuoden 1990 vaalien tuloksia?

Marín
Arvoisa puhemies, vastaus on selvä. Emme koskaan tunnusta Burmassa emmekä missään muussa maassa sellaisia vaaleja, jotka eivät ole vapaat, demokraattiset ja avoimet ja joissa ei ole kansainvälisiä tarkkailijoita.

Puhemies
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:
Kysymys nro 60 Marianne Eriksson (H-0996/97):
Aihe: Ihmisoikeudet Kolumbiassa
Kolumbiassa on jo vuosia vakavasti rikottu ihmisoikeuksia. Poliittista demokratiaa ei käytännössä ole, koska kaikki lailliset edistykselliset puolueet ja liikkeet ovat vainon kohteena. Pelkästään Unidad Popular -puolue on menettänyt tuhansia jäseniä poliittisten murhien seurauksena, mukaan luettuna useita demokraattisesti valittuja pormestareita. Ajankohtaisen esimerkin vainosta muodostaa Apartadossa demokraattisesti valittu pormestari José Antonio Bula. Hänet pidätettiin virheellisin perustein ja vangittiin. Huolimatta siitä, että tuomioistuin vapautti hänet kaikista syytöksistä 22.7.1997, häntä pidetään edelleen vankeudessa.
Mitä neuvosto tekee vastustaakseen Kolumbiassa tapahtuvia vakavia rikoksia demokratiaa ja ihmisoikeuksia vastaan?
Mitä neuvosto tekee José Antonio Bulan konkreettisessa tapauksessa hänen vapauttamisekseen? kysymys nro 61 Jörn Svensson (H-0998/97):
Aihe: Kolumbian ihmisoikeustilanne
Kolumbian Convivir-joukot yhdessä puhtaasti puolisotilaallisten ryhmien kanssa muodostavat vakavan ongelman. Convivir vetää siviilejä mukaan aseellisiin konflikteihin ja vastaa monista vakavista ihmisoikeusrikoksista. Vaikka kolumbialainen oikeusistuin on todennut, etteivät Convivir-joukot ole perustuslain vastaisia, sekä YK: n ihmisoikeuskomitean että ihmisoikeuskomissaari Almodena Mazarassan mukaan kolumbialaisten Convivir-joukkojen olemassaolo on rikos kansainvälistä humanitääristä oikeutta vastaan ja loukkaa ihmisoikeuksia.
Mitä komissio aikoo tehdä ilmaistaakseen vastalauseensa Convivir-joukkojen olemassaololle?
Mihin toimiin EU aikoo ryhtyä avustaakseen Convivir-joukkojen hajottamisessa?ja kysymys nro 62 Richard Howitt (H-1004/97):
Aihe: Kolumbian ihmisoikeustilanne
Katsooko komissio, että Kolumbian laittomien puolisotilaallisten ryhmien toiminta on yksi suurimmista esteistä maan hallituksen äskettäin ehdottamille yleisille rauhanneuvotteluille? Kun otetaan huomioon, että kaksi vuotta sitten hallitus lupasi perustaa aseistettuja erikoisyksiköitä torjumaan puolisotilaallisten ryhmien toimintaa (ja hallitus uusi lupauksensa hiljattain), millaisiin neuvotteluihin komissio on ryhtynyt ja tulee ryhtymään auttaakseen hallitusta lupauksen täyttämisessä? Kun edelleen otetaan huomioon, että ainakin 19 ihmisoikeusaktivistia on murhattu Kolumbiassa vuonna 1997, ja että ihmisoikeusjärjestöillä on kriittisen tärkeä tehtävä rikollisten saattamisessa oikeuden eteen, aikooko komissio lisätä poliittista ja taloudellista tukeaan Kolumbian ihmisoikeusryhmille?
Marín
Arvoisa puhemies, komissio yhtyy parlamentin huoleen Kolumbian ihmisoikeustilanteesta.
Uskon, että komission ja yleisesti ottaen Euroopan unionin toiminta tunnustetaan laajalti juuri tällä alueella.
Mitä tulee ihmisoikeustoimistoon, joka toimii tällä hetkellä Bogotassa - Kolumbiassa - minun on sanottava, että tämän toimiston olemassaolo on Euroopan unionin toiminnan ansiota; ei ainoastaan sen antaman poliittisen avun vaan rahoitusavun ansiota, ja Yhdistyneiden kansakuntien vaikeuksien takia olemme päättäneet jatkaa tänä vuonna yhteisön rahoitusta, jonka ansiosta tämän toimiston ja suurlähettiläs Mazarrosan työn jatkuminen on mahdollista.
Puolisotilaallisten ryhmien ja erityisesti niin sanottujen Convivir-joukkojen osalta haluaisin teidän tietävän, että tehdessäni viimeksi virallisen vierailun Kolumbiaan ja pitäessäni lehdistötilaisuuksia ilmaisin selvästi Euroopan unionin kannan tästä asiasta. Olemme sitä mieltä, että kaikki puolisotilaallinen toiminta, ja erityisesti tämäntapaiset joukot, ei mielestämme kuulu niihin normaaleihin keinoihin, joita jollakin valtiolla on normaalin tilanteen takaamiseksi missä tahansa maassa.
Meidän mielestämme kaikkein tärkeintä on - tästä päivästä toukokuussa pidettäviin yleisiin vaaleihin asti - edistää rauhaa ja rauhanneuvotteluja ja ottaa huomioon se, kuten minulla oli tilaisuus sanoa Kolumbiassa, että uuden hallituksen pääasiallisena poliittisena tavoitteena, kuka sitten voittaakin toukokuussa, on oltava rauhanneuvottelut ja rauhan saaminen maahan, jonka ongelmia eivät ainoastaan ole huumekauppa vaan myös sissisota - joka myös on yksi osatekijä - puolisotilaalliset joukot ja maan sisäpoliittinen tilanne.
Tilanne on hyvin monimutkainen ja vaikea, ja mielestäni Euroopan unioni voi tehdä varsin paljon rauhanprosessin ja sisäisten neuvottelujen hyväksi.

Eriksson
Kiitän vastauksesta. Olen samaa mieltä siitä, että maan tilanne on vähintäänkin vaikea. Sen vuoksi en voi myöskään sanoa, että olisin ollut tyytyväinen kuullessani, että meillä on siellä toimipiste.
Olen myös esittänyt kysymyksen, joka koskee tiettyä henkilöä. Onkohan tähän kysymykseen mahdollista saada vastausta. Joka tapauksessa aion palata tähän kysymykseen.

Marín
Arvoisa puhemies, teille ei varmaankaan tule yllätyksenä se, että Euroopan unioni on pääasiallisesti rahoittanut ja päättänyt perustaa Bogotaan ihmisoikeustoimiston, joka on ensimmäinen laatuaan Latinalaisessa Amerikassa.
Päätöksen teki ihmisoikeuskomitea Genevessä yhdessä rouva Robinsonin kanssa, joka on Yhdistyneiden kansakuntien uusi ihmisoikeusvaltuutettu ja joka tekee paljon yhteistyötä meidän kanssamme. En muista nyt osoitetta, mutta on kaikkien tiedossa, että tämä toimisto on ollut olemassa jo vuoden.

Svensson
Syksyllä 1997 minulla oli aihetta suhtautua kriittisesti parlamentin päätöslauselmaan, jossa yksipuolisesti kehuttiin Kolumbian hallituksen tekemiä rauhanaloitteita ilman, että samanaikaisesti olisi otettu kantaa siihen, että Kolumbian hallitus samanaikaisesti pommitti siviilikohteita.
Olemme jälleen kerran saaneet muistutuksen Kolumbian hallituksen kaksinaamaisuudesta, kun se on varustanut ja käyttänyt näitä puolisotilaallisia ryhmiä. Sen vuoksi on hyvin arvokasta tulkita komission vastausta siten, ettei se ole samaa mieltä aiemman parlamentin enemmistön kuvitteellisesta ja jokseenkin naiivista Kolumbian hallitusta koskevasta näkökulmasta, vaan että sillä on kriittisempi kanta tähän hallitukseen. Siitä saamme olla kiitollisia.

Marín
Ei, ei, minun kantani on edelleenkin sama. Olen yhtä mieltä kyseisen Euroopan parlamentin päätöslauselman kanssa.
Mitä tulee ihmisoikeuksiin Kolumbiassa, joka on minulle tuttu maa ja jossa teemme paljon työtä ihmisoikeuksien hyväksi, hallitus on rikkonut ihmisoikeuksia. Olen sanonut sen Bogotassa. Armeija on rikkonut ihmisoikeuksia, mutta myös sissit ovat rikkoneet niitä.
Ei pidä ajatella, että Kolumbian tapahtumissa on viattomia osapuolia. Kaikki ovat vastuussa. Tiedän kyllä, että tämä vastaus ei miellytä teitä, mutta kaikki ovat vastuussa maan tilanteesta.

Howitt
Olen samaa mieltä komissaarin kanssa, että olemme jokainen vastuussa omista teoistamme, mutta näyttää siltä, että hän esitti yleisiä huolenaiheita Kolumbian ihmisoikeustilanteesta eikä vastannut hänelle esitettyihin erityiskysymyksiin. Kysyin teiltä komissaari, mihin neuvotteluihin aiotte ryhtyä, kun kyse on aseistettujen yksiköiden perustamisesta puolisotilaallisten ryhmien toiminnan torjumiseksi. Kysyin, aiotteko lisätä suoraa taloudellista tukea Kolumbian ihmisoikeusjärjestöille. Ette vastannut kumpaankaan kysymykseen. Jos ollaan vilpittömiä, teidän sananne tuesta Yhdistyneiden kansakuntien toimistolle olisi otettu paremmin vastaan, jos ette olisi sanonut eräässä lehdistökonferenssissa Kolumbiassa, että uskotte, että Convivir-ryhmää voitaisiin rauhoittaa ja että se voisi edelleen jatkaa toimintaansa tietyin ehdoin. Joko lukemassani kertomuksessa oli virheellistä tietoa tai te olette toiminut Yhdistyneiden kansakuntien toimistosta vastaavan henkilön kannan vastaisesti, ja me annamme hänelle taloudellista tukea.
Voisitteko antaa meille yksityiskohtaista tietoa sen sijaan, että annatte pelkästään yleisiä huolenaiheita. Olemme jokainen vastuussa omista teoistamme.

Marín
Vastaan hyvin lyhyesti, herra Howitt, koska en tiedä, enkö minä ymmärrä teitä vai ettekö te halua ymmärtää minua.
En todellakaan aio esittää ohjelmaa, jossa taistellaan puolisotilaallisia joukkoja vastaan kansalaisjärjestöjen avulla.
En ole varma, ymmärsinkö teitä. En ole varma, tiedättekö te, millaisia Kolumbian puolisotilaalliset joukot ovat. Minusta tuntuu siltä, ettette te tiedä. Mielestäni on naiivia ja poliittiseen keskusteluun sopimatonta kuvitella, että puolisotilaallisia joukkoja tai koko ilmiötä vastaan Kolumbiassa, Algeriassa tai missä tahansa muussa maassa voitaisiin taistella rahoittamalla kansalaisjärjestöjen toimintaa.
Olen pahoillani, että minun on sanottava tämä teille näin suoraan. Toiseksi en usko, että olisin millään lailla hyökännyt ihmisoikeustoimistoa vastaan. Tässä on varmaan tapahtunut väärinkäsitys; päinvastoin me rahoitamme sen toimintaa.
Näin ollen pyydän teitä seuraamaan läheltä sitä politiikkaa, jota harjoitamme Kolumbiassa, ja niitä edistysaskeleita, joita me parhaillaan otamme tässä vaikeassa tilanteessa. Pyydän kuitenkin, ettette ehdottaisi komissiolle sellaisia menettely- tai toimintatapoja, joita todellakin on vaikea hyväksyä.

Puhemies
Kysymyksiin 63-82 vastataan kirjallisesti, koska komission kyselytunnille varattu aika on kulunut.
Julistan kyselytunnin päättyneeksi.
(Istunto keskeytettiin klo 19.30 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Orgaanisten yhdisteiden päästöjen vähentäminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Cabrolin laatima ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan mietintö (A4-406/97) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi orgaanisten liuosten käytöstä aiheutuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamisesta tietyissä teollisissa toimissa (KOM(96)0538 - C4-0139/97-96/0276(SYN)).

Cabrol
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käsittelemme tänä iltana ehdotusta neuvoston direktiiviksi, jonka tarkoituksena on rajoittaa haihtuvien orgaanisten yhdisteiden, joista käytämme lyhennettä VOC, päästöjä, jotka aiheutuvat itsekin orgaanisten ja haihtuvien liuottimien käytöstä tietyissä teollisissa toimissa. Kun näitä haihtuvia orgaanisia yhdisteitä on liikaa ilmakehän alemmissa kerroksissa ja ne yhdistyvät typpioksideihin ja ovat auringon säteilyn vaikutuksen alaisena, ilmassa olevan otsonin määrä kasvaa; toisinaan kasvut ovat hyvin voimakkaita ja niitä kutsutaan otsonihuipuiksi.
Mitä näistä otsonihuipuista seuraa? Ilmassa olevan otsonin liian suuri määrä aiheuttaa vakavia riskejä ja ongelmia terveydelle. Ranskassa alueellinen terveydenseurantakeskus toteutti Pariisia ympäröivällä alueella tutkimuksen, josta kävi ilmi, että vuosina 1987-1992 otsonihuippujen seurauksena lääkärikäynnit lisääntyivät ja sairaalaan joutuneiden ihmisten määrä kasvoi astman, hengitystiehyiden sairauksien, silmäsairauksien, päänsäryn ja muutaman kuolemantapauksen, jotka tosin olivat harvinaisia ja koskivat erityisen herkkiä yksilöitä, vuoksi. Se oikeuttaa toteuttamaan toimia näiden vaarallisten päästöjen vähentämiseksi.
Mistä nämä päästöt johtuvat? Ne johtuvat siitä, että hyvin monella - niitä on parikymmentä - niinkin erilaisella sektorilla kuin auto-, kirjapaino-, kumi-, tekstiili-, puuteollisuus jne. käytetään tiettyjä liuottimia. Ongelma koskee yli 400 000 hyvin erilaisia tekniikoita käyttävää yritystä, joista suurin osa on pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja jotka työllistävät yhteensä yli kymmenen miljoonaa ihmistä. Se osoittaa, kuinka tärkeä taloudellinen, rahoituksellinen ja yhteiskunnallinen merkitys tällä ongelmalla on, mutta myös sen, kuinka monimutkainen tämä erittäin tekninen direktiivi on.
Mihin direktiivillä pyritään? Direktiivin tarkoituksena on vähentää kyseisiä päästöjä 67 % vuoteen 1990 verrattuna edellyttämällä sitä, että laitokset ovat direktiivin mukaisia vuoteen 2007 mennessä. Miten siihen päästään? Direktiiviehdotuksessa esitetään monta ratkaisumallia, joista yritykset voivat itse valita. Ensinnäkin on mahdollisuus noudattaa ehdotuksen liitteessä III/A määriteltyjä tiettyjä päästöjen raja-arvoja, jotka eroavat sen mukaan, mistä teollisuuden sektorista on kysymys. Toiseksi voidaan käyttää liuottimia, joissa on vähemmän haihtuvia orgaanisia yhdisteitä. Kolmanneksi voidaan vaihtaa menetelmiä ja käsittelymateriaaleja, mitä kartoitetaan liitteessä III/B. Lopuksi, sen sijaan, että sovelletaan liitteessä III määrättyjä raja-arvoja, yksittäiset jäsenvaltiot voivat panna täytäntöön kansallisia suunnitelmia, joiden tulokset olisivat maailmanlaajuisesti samat mutta ne olisi saavutettu erilaisin keinoin.
Direktiiviehdotus vaikuttaa siis huomattavasti tämän saasteongelman ratkaisemiseen. Se ansaitsee tarkan käsittelyn. Olemme kuitenkin löytäneet ehdotusta tarkastellessamme joitakin epätarkkuuksia, epäselvyyksiä tai puutteita, joiden perusteella ehdottamamme tarkistukset ovat oikeutettuja. Tarkistukset jakaantuvat viiteen pääluokkaan. Niissä keskitytään ensinnäkin siihen, että teksti olisi yksinkertaisempaa ja selvempää; toiseksi siihen, että direktiiviä 96/91 EY, joka liittyy samaan asiaan, mutta raskaan teollisuuden osalta, noudatetaan; kolmanneksi siihen, että valinta ja vähentämismenetelmien soveltaminen on joustavaa, jotta asianomaiset, lukuisat eri yritykset voivat mahdollisimman hyvin mukautua direktiivin tavoitteeseen joko parhaan käytettävissä olevan ja taloudellisesti toteuttamiskelpoisen tekniikan käsitteen perusteella tai ottamalla huomioon joka sektorin ja joka yrityksen erityispiirteet, jotka eroavat hyvin paljon toisistaan. Näin ei rasiteta tiettyjä yrityksiä liian suurilla kuluilla, jotka rajoittaisivat niiden kilpailukykyä EU: n ulkopuolisten maiden kilpailukykyyn verrattuna. Tässä yhteydessä on pantava merkille, ettei todellista kustannusarviota ole tehty, sillä komissio arvioi kustannusten olevan noin neljä miljardia ecua, kun taas Karlsruhen yliopiston ranskalais-saksalainen instituutti arvioi niiden olevan 80 miljardia ecua siten, että perusinvestointi on 30 miljardia ecua. Jos halutaan, että direktiiviä sovelletaan, on oltava realisti ja vaatia vain sellaista, mikä on taloudellisesti toteuttamiskelpoista.
Neljättä luokkaa koskevissa tarkistuksissa korostetaan sitä, kuinka tärkeitä yksittäisten jäsenvaltioiden suunnitelmat ovat. Niiden on oltava avoimia ja niistä on tiedotettava säännöllisesti ei ainoastaan komissiolle vaan myös parlamentille. Lopuksi on syytä paikata tässä direktiivissä oleva aukko, joka liittyy vain muutamiin teollisuuden ja käsiteollisuuden toimintoihin, jotka tosin ovat vastuussa 70 %: sta VOC-päästöistä. Mutta 30 % näistä päästöistä jätetään mainitsematta, sillä direktiivissä ei tarkoiteta rakennuksessa käytettäviä maaleja eikä vapaa-aikanaan tuhertelevia sunnuntaimaalareita. Euroopan komission olisi siis täydennettävä ehdotustaan todellisella aloitteella, joka koskee kahta edellä mainittua vastuussa olevaa ryhmää. Sen olisi myös edistettävä sitä, että kuluttajille tiedottaminen ja kuluttajien valistus olisi parempaa, että ammattilaiset valmistaisivat maaleja, jotka sisältävät vähemmän liuottimia ja että harrastelijamaalareiden, jotka työskentelevät etenkin kesällä kovassa kuumuudessa, mikä lisää otsonihuippujen syntymistä ja luonnollisesti mainitsemiamme vaaroja, töitä levitettäisiin ympäri vuoden.

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, Cabrolin mietintö haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamisesta on haastava mietintö. On totta, että käsiteltävänä oleva direktiiviehdotus koskettaa monia aloja ja että sillä on laajoja vaikutuksia. Viittaan komission kertomukseen: tämä aloite koskee noin 400 000 yritystä, joukossa lukuisia pk-yrityksiä, yhteensä noin 30 alalta ja tietenkin vielä suurempaa joukkoa kuluttajia. Kustannukset, ja sen kuulimmekin jo, ovat miljardeja ecuja. Keskustelemme tässä siis erittäin tärkeästä ja suuresta alasta.
Tämän direktiivin tavoite kuitenkin puolustaa näitä lukuja, tavoite on vähentää orgaanisten liuottimien käytöstä aiheutuvia päästöjä kahdella kolmasosalla. Kaksi kolmasosaa seuraavina vuosina on todella kunnianhimoinen tavoite. Se ansaitsee kaiken tukemme ja siitä ei pitäisi kovasti poiketa. Haluaisin kuitenkin varoittaa sellaisista säännöksistä, jotka kohta kohdalta liioittelevat tavoitteita. Mitä meitä hyödyttää se, että etanolille, joka on suhteellisen ympäristöystävällinen pintojen puhdistukseen käytettävä aine, määrätään tiukat kynnysarvot, jos jäljelle jää vaihtoehdoksi esimerkiksi vaikeasti haihtuvien liuotinten käyttö, joka vaarantaa ympäristöä paljon enemmän.
Olemme myös aivan yleisesti sitä mieltä, että ympäristönsuojelua ei pitäisi edistää ensisijaisesti pakotteiden vaan erityisesti houkuttimien avulla. Esimerkki kotimaastani: siirtyminen vähän liuottimia sisältäviin pintakäsittelyaineisiin on johtanut siihen, että liuottimien käyttö Itävallassa on vähentynyt vuoden 1990 jälkeen puoleen entisestä. Siksi kannatan myös eurooppalaisella tasolla tällaisia houkutinjärjestelmiä, jotta näillä aloilla voitaisiin käyttää kynnysarvoja joustavasti.
Keskustelemme tällä viikolla työpaikoista ja myös muuttoliikkeestä. Mielestäni on kuitenkin välttämätöntä saavuttaa ympäristöä koskevat tavoitteet ja siitä huolimatta pyrkiä siihen, että ympäristöpolitiikkaa tuetaan kohtuullisesti, jotta voimme myös tulevaisuudessa elää kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti.

Bowe, David
Arvoisa puhemies, sosialistiryhmän puolesta haluaisin antaa tukeni Cabrolille ja myös kiittää häntä tästä komission ehdotusta koskevasta mietinnöstä.
Ryhmäni kannattaa tätä direktiiviä, jolla pyritään rajoittamaan teollisuuslaitosten VOC-päästöjä, ja haluaisin henkilökohtaisesti kiittää esittelijää hänen kovasta työstään ja siitä, mitä hän on tähän mennessä saanut aikaan. On käymässä yhä selvemmäksi, että VOC-päästöt vaikuttavat haitallisesti ihmisten terveyteen ja yleensäkin ympäristöön, sillä ne myötävaikuttavat fotokemiallisen savun ja alailmakehän otsonin muodostumiseen ja aiheuttavat astmaa tai jopa syöpää kansalaisillemme. Meillä on hyvät syyt pyrkiä vähentämään ja valvomaan ja jopa poistamaan näitä päästöjä teollisuuslaitoksista, joissa niitä käytetään.
VOC-yhdisteiden käyttö on todellakin laaja-alaista, ja niitä käytetään lukuisissa eri toiminnoissa, joten olemme pyrkineet asettamaan uudet, ankarammat rajoitukset monien suurten teollisuuslaitosten VOC-päästöille. Pienten laitosten VOC-yhdisteiden käytön osalta toivomme, että komissio esittää mahdollisimman nopeasti ehdotuksen, jolla varmistetaan, että uusia vähäliukoisia maaleja ja päällysteitä käytetään ja muita vaarattomampia aineita otetaan käyttöön.
Me tunnistamme selvästi, että joillakin teollisuusaloilla on vaikeuksia vähentää VOC-yhdisteiden käyttöä tai siirtyä tehokkaisiin vaihtoehtoihin, ja sen vuoksi olemme sallineet pitkän täytäntöönpanoaikataulun, ja uskomme, että tämä aika riittää tarvittavien muutosten aikaansaamiseksi.
Uskomme, että ympäristövaliokunnan äänestys heijasti täysin kantaamme, ja annamme tukemme kaikille tämän valiokunnan hyväksymille tarkistuksille ja erityisesti niille, jotka selventävät direktiivin määräyksiä ja vähentävät kansallisten ohjelmien soveltamisalaa, ja täten ehdotus koskee enemmän koko Eurooppaa ja suuntautuu enemmän yhtenäismarkkinoille. Sen tähden emme voi hyväksyä joidenkin kollegojen täysistunnossa ehdottamia lisätarkistuksia.
Lopuksi toivomme, että neuvosto ja komissio hyväksyvät näkemyksemme, sisällyttävät ne ehdotukseen, tekevät niistä arvokkaan osan Euroopan unionin ympäristönsuojeluponnisteluja ja antavat loistavan esimerkin koko maailmalle.

Schleicher
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, käsittelemme tänään äärimmäisen tärkeää esitystä, joka koskee ympäristön- ja ilmastonsuojelua. Professori Cabrol ja herra Bowe ovatkin jo korostaneet sitä, että haihtuvat orgaaniset yhdisteet ovat kemiallisia aineita, jotka helposti siirtyvät ilmakehään. Niin sanottuina alkuun panevina aineina ne voivat tietenkin reagoidessaan muiden aineiden kanssa sekä muodostaa otsonia että tuhota sitä. Siten ne vaikuttavat sekä otsonikerroksen muodostumiseen että sen tuhoutumiseen. Voisi sanoa: ylhäällä liian vähäinen määrä otsonia aiheuttaa otsoniaukon, alhaalla liian suuri määrä kasvihuoneilmiön.
Näiden aineiden syntymistä vähentämällä voidaan merkittävästi edistää ilmastonsuojelua. Haluaisin kollegaani Rübigiä täydentäen todeta vielä seuraavaa: noin 51 % VOC-päästöistä on liuottimien käytöstä aiheutunutta. Eurooppalainen lainsäädäntö koskee noin 400 000 yritystä Euroopan unionissa, niistä kuitenkin noin 90 % on pieniä ja keskisuuria yrityksiä, joissa on noin 10 miljoonaa työntekijää. Nämä luvut selventävät eurooppalaisten säännösten merkitystä ympäristön- ja ilmastonsuojelulle, mutta myös niiden taloudellisia vaikutuksia eurooppalaiseen teollisuuteen.
Vuoteen 2007 mennessä haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjä pitäisi vähentää Euroopan unionissa 1, 4 miljoonaa tonnia, siis noin 67 %. Tärkein toimenpide on alakohtainen päästörajoitus kaikille uusille laitoksille. Jo olemassa oleviin laitoksiin rajoituksia sovelletaan asteittain. Poikkeukset, niin sanotut vähentämissuunnitelmat, pitäisi sallia vain, kun laitoksessa käytetään aineita, jotka todistettavasti sisältävät vähän tai eivät ollenkaan liuottimia.
Komission ehdotus on siten ollut askel oikeaan suuntaan. Meillä on tosin yksi valtava ongelma. Kansalliset suunnitelmat, joita Euroopan komissio pitää kolmantena mahdollisuutena, ovat aikaisemmin osoittautuneet tehottomiksi. On olemassa suuri vaara, että ne otetaan käyttöön tiukkojen päästörajoitusten kiertämiseksi. Siksi ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan suuri enemmistö on ilmaissut kannattavansa tämän mahdollisuuden poistamista.
Pitkän valmisteluajan jälkeen Euroopan komissio on ryhmäni mielestä esittänyt muuten erittäin hyväksyttävän ehdotuksen. Siksi vastustamme huomattavia tarkistuksia sekä heikennysten että epärealististen tiukennusten osalta. Tosin on vielä joitakin kansallisia erityispiirteitä, erityisesti Itävallan ja Espanjan osalta, ja olisin kiitollinen, jos komissio ottaisi nämä asiat vielä kerran käsiteltäväkseen, sillä emme halua, että tästä kehittyy kohtuuttomia seurauksia.
Nimenomaan viime vuosina kaikissa jäsenvaltioissa, myös eurooppalaisella tasolla, on alettu vakuuttua siitä, että kaikkia ongelmia ei saada niin nopeasti hallintaan. Arvostamme kovasti myös vapaaehtoisia toimia. Yritykset, jotka toimivat ongelmien ratkaisemiseksi aikaisemmin ja vapaaehtoisemmin kuin mitä laki edellyttää, pitäisi ottaa asianmukaisesti huomioon. Siksi pyydän erityisesti, että ensiksi purkaisimme byrokraattista hallintotyötä. Olen muun muassa tätä koskien antanut tarkistusehdotuksen. Olisin kiitollinen, jos meidän tarkistusehdotuksiamme tuettaisiin.

Eisma
Arvoisa puhemies, totean liberaalien ryhmän nimissä tässä "täpötäydessä" salissa, että eurooppalainen palapeli, joka koostuu direktiiveistä, joiden avulla Euroopan ilman laatua pitäisi parantaa, tulee hitaasti, mutta varmasti valmiiksi. Olemme jo edistyneet melko pitkälle Auto-öljy-ohjelmassa.
Kiotossa tehtiin viime kuussa tiukkoja sopimuksia. Tänään puhumme haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamisesta. Palapeliä koottaessa on toisaalta tärkeää se, että mitään paloja ei puutu ja toisaalta se, että palat sopivat yhteen. Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden kohdalla asia ei ole aivan niin. Palapelistä puuttuva pala on se, joka säätää maaleissa käytetyistä liuottimista. Olemme esittäneet tarkistuksen 8 ja kysyn komissaarilta, että voiko hän toistaa täällä tänään sen lupauksen, jonka hän on saamieni tietojen mukaan tehnyt neuvostossa ja jonka mukaan hän tekee vielä tänä vuonna maalituotteita koskevan ehdotuksen. Sillä ne liuottimet ovat niin haitallisia terveydelle, ettei niitä voida pitää markkinoilla enää kauempaa.
Haihtuvia orgaanisia yhdisteitä koskevan direktiivin yhteydessä meidän on varottava, että emme hylkää ilman muuta nykyisiä, menestyksekkäitä kansallisia ohjelmia, kuten tarkistuksessa 22 esitetään. Kotimaassani Alankomaissa on olemassa vapaaehtoinen teollisuuden kanssa solmittu sopimus päästöjen vähentämisestä, jonka avulla saadaan erittäin hyviä tuloksia. Olisi valitettavaa, jos parlamentti hylkäisi tällaiset kansalliset ohjelmat, vaikka sekä komissio että neuvosto ovat antaneet hyväksyntänsä niille. Ryhmämme ei siis tule tukemaan tarkistusta 22.
Pyydän kollegaani kannattamaan myös tarkistusta 3. Pienille laitoksille ei pidä sallia lievempiä vaatimuksia. Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt ovat siihen liian haitallisia. Totean, että näillä korjauksilla eurooppalaisen ilman laadun palapeli on saatu miltei valmiiksi.

Breyer
Arvoisa puhemies, on todella eurooppalaisen ympäristöpolitiikan heikkouden osoitus, jos me vasta 20 vuotta sen jälkeen kun yksi jäsenvaltio, nimittäin Saksan liittotasavalta, on säätänyt lakeja haihtuvista orgaanisista yhdisteistä, saamme vastaavaa aikaan myös eurooppalaisella tasolla. Olen kuullut tänään paljon teollisuuden ongelmista. Monet kollegat ovat puhuneet kilpailun ehdoista. Miksi emme oikeastaan keskustele - ja se on aivan yhtä häpeällistä - niistä ihmisistä, jotka ovat vammautuneet kemiallisten aineiden vuoksi. Tunnen erittäin paljon ihmisiä, joille liuottimet ovat aiheuttaneet terveyshaittoja. Siksi on lopultakin aika määrittää arvoja, jotka johtavat siihen, että syntyy vähemmän terveydellisiä haittoja, sillä meidän on ajateltava myös seuraavaa: kustannuksia ei aiheudu vain teollisuudelle vaan myös terveydenhuollolle, ja tietenkin niillä ihmisillä, jotka ovat joutuneet alttiiksi näille terveydellisille haitoille, on myös paljon henkilökohtaisia kärsimyksiä ja ongelmia.
Yksi asia on aivan erityisesti sydämellämme - ja pyydän teitä rouva komissaari ottamaan sen esiin - nimittäin aineet, joita käytetään kemian teollisuudessa. Niitä käytetään erittäin usein. Tiedämme, että ne aiheuttavat syöpää, tiedämme, että on olemassa hormonitoimintaan vaikuttavia aineita - nämä ovat tärkeitä asioita, joita myös parlamentti käsittelee - meidän on nimenomaan syöpää aiheuttavien ja hormonaalisten vaikutusten takia lopultakin alettava vähentää näiden aineiden käyttöä niin paljon kuin mahdollista ja meidän on luotava houkuttimia teollisuudelle näiden aineiden korvaamiseksi muilla. Myös tämä on kilpailukysymys. Meidän on painostettava yrityksiä, jotta vaaralliset, terveydelle ja ympäristölle haitalliset aineet poistetaan käytöstä. Siten saisimme lopultakin kilpailussa etumatkan saattamalla markkinoille vaarattomampia aineita. Ennen kaikkea meidän pitäisi kantaa huolta siitä, että aineita vähennetään kemian teollisuudessa.
Pyydän teitä, rouva komissaari, tuomaan esiin myös sen, miksi komissio ei ole valmis noudattamaan Euroopan parlamentin tiukempaa linjaa ja miksi komissio kätkeytyy asiassa teollisuuden taakse. Tiivistäen haluaisin vielä kerran puhua sen puolesta, että terveydelle vaarallisia aineita vähennetään niin pian kuin mahdollista, jotta voimme tarjota teollisuudelle houkuttimia. Meidän ei pidä unohtaa, että Euroopan unionissa on paljon ihmisiä, jotka ovat kemiallisten aineiden vammauttamia ja joista meidän pitää olla yhtä paljon tai jopa enemmän huolissamme kuin teollisuuden eduista.

Blokland
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla professori Cabrolia hänen mietinnöstään. Cabrolin mietinnössä terävöitetään komission ehdotusta merkittävästi joiltakin kohdin. Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden vähentäminen on välttämätöntä kahdesta syystä.
Ensiksi koska nämä aineet aiheuttavat ilman saastumista maanpinnalla kaikkine ikävine seurauksineen ihmisille, joilla on hengityselinten ongelmia. Toiseksi, koska on käynyt selväksi, että nämä aineet eivät missään tapauksessa ole vaarattomia ihmisille, jotka työskentelevät niiden kanssa päivittäin. Maalarit, päällystäjät, ihmiset, jotka tarvitsevat paljon liimaa työssään ja ihmiset, joiden pitää käyttää asetonia puhdistukseen ovat vaikutusalttiita näille aineille. He joutuvat tekemisiin yleensä liian myöhään tunnistetun psyykkisen taudinkuvan kanssa, joka tuhoaa heidän elämänsä. Tarkoitan tässä keskittymishäiriöitä, unettomuutta, huimausta ja pahimmissa tapauksissa jopa muistin menetystä, persoonallisuuden häiriöitä ja masentuneisuutta.
Näitä taudinkuvia, jotka tunnetaan nykyään nimellä OPS, orgaanis-psyykkinen syndrooma, ei tunnistettu pitkään aikaan. Siitä on nyt tultava loppu. Tämän direktiiviluonnoksen tarkoituksena ei ole säätää mitään työolosuhteista yrityksissä, joissa vapautuu haihtuvia kaasuja. Toivon silti, että päästöjä koskevat määräykset vaikuttavat osaltaan orgaanis-psyykkistä syndroomaa vastaan käydyssä taistelussa. Se ei muuten saa minua olemaan pyytämättä komissiota kiinnittämään huomiota tähän ongelmaan sosiaalipolitiikan puitteissa.
En ole kovin tyytyväinen yhteen direktiiviluonnoksen kohtaan, nimittäin siihen, jossa esitetään päästöjen vähentämisen toteuttaminen kansallisten suunnitelmien avulla lopetettavaksi. Tämä merkitsee mielestäni taantumusta. Kansallisia sunnitelmia koskeva 5 artiklan säännökset komission asiakirjassa eivät olleet huonompia kuin yleiset säännökset. Kansalliset suunnitelmat ovat usein jopa tehokkaampia. Muuten: erinomainen lausunto, jota neuvosto voi käyttää hyödykseen.

Kirsten Jensen
 Arvoisa puhemies, on ilahduttavaa, että meillä on orgaanisiin liuottimiin keskittyvä ehdotus. Näillä nestemäisillä aineilla on erityisen myrkyllinen vaikutus ihmisiin ja ympäristöön. Sen vuoksi meidän on pyrittävä rajoittamaan niiden käyttöä niin paljon kuin mahdollista. Usean vuoden ajan on epäilty, että liuottimet aiheuttavat aivovammoja. Näin on etenkin - kuten herra Blokland sanoi - maalarien kohdalla, jotka ovat päivittäin tekemisissä näiden aineiden kanssa. Tästä tulee ilmaus "maalarinsyndrooma" . Näiden kokemusten olisi oltava tänään käsittelemässämme direktiivissä, koska kansanterveys ei liity vain vapaa-aikaan vaan se liittyy myös työympäristöön. Muissa laeissa tunnustetaan sisäisen ja ulkoisen ympäristön välinen yhteys ja sen vuoksi tuntuu hieman oudolta, ettei komissio tässä tekstissä myönnä yhteyttä, mutta komission jäsenet toivottavasti selvittävät asiaa lähemmin. Näen myös selvän yhteyden kemiallisia aineita koskevaan direktiiviin, jonka esittelijä on Freddy Blak.
Olen täysin samaa mieltä rouva Maartje van Puttenin ehdotuksista, jotka ympäristövaliokunta hyväksyi ja jotka koskevat työssä alistumisen aiheuttamia terveysriskejä ja myös siitä tarkistuksesta, jossa sanotaan, että jäsenvaltiot, jotka ovat edenneet yhteisöä pidemmälle vaarallisten orgaanisten liuottimien korvaamisessa, voivat soveltaa tiukempia rajoituksia. On vain etua siitä, että jotkut maat ovat asiassa muita edellä ja ovat näin ollen saaneet kokemusta, josta on hyötyä kaikille.

Lannoye
Arvoisa puhemies, haluaisin lisätä muutaman kohdan siihen, mitä kollegani rouva Breyer sanoi.
Ensimmäinen kohta. Komissio korostaa voimakkaasti ilman pilaantumiseen liittyviä ongelmia ja haihtuvien orgaanisten yhdisteiden roolia troposfäärisen otsonin edelläkävijänä, mutta kuten monet kollegani ovat jo maininneetkin, vaaroja on paljon. Haihtuvilla orgaanisilla yhdisteillä on monia kielteisiä vaikutuksia. Korostan erityisesti työpaikkariskejä, mutta myös hajanaisia riskejä, erityisesti kopiointiin kohdistuvia vaikutuksia, joita on tähän asti laajalti aliarvioitu. Lyhyesti sanottuna, tämä direktiivi tulee juuri oikeaan aikaan. Vahinko, että sitä koskeva ehdotus on kovin hatara, mutta palaan siihen hetken kuluttua.
Toinen huomautus. Esittelijä kiinnittää perustellusti huomiota siihen, että 40 % päästöistä johtuu tee-se-itse - periaatteesta eli sunnuntaimaalareiden työskentelystä. Ehkä olisi toteutettava sellaisia toimia, jotka suosisivat sellaisten maalien käyttöä, joissa on vähän liuottimia tai ainakin vähemmän haitallisia liuottimia, esimerkiksi ympäristöveron käyttöönotto.
Kolmas huomautus. Komission ehdotuksessa mainitaan usein suuret kustannukset. Mutta terveysmenot mainitaan harvoin. Haluaisin viitata erääseen lukuun. Tutkiessani viimeaikaista kirjallisuutta minulle selvisi, että suurimmassa osassa Eurooppaa terveysmenoihin käytetty summa on 3, 5 kertaa suurempi kuin 25 vuotta sitten, laskettuna silloisen frangin arvon mukaan. Kasvu on valtava, sillä terveyden taso ei ole selvästi parempi kuin 25 vuotta sitten.
Sen vuoksi voidaankin todeta ilman, että tarvitsee pelätä paljonkaan erehtyvänsä, että ympäristön saastumisen aiheuttamat vahingot vaikuttavat yhä enemmän eurooppalaisten terveyteen, mikä antaa selvän oikeutuksen kiireellisille toimenpiteille.
Muotoilen viimeisen huomautukseni kysymykseksi, jonka esitän komissaari Bjerregaardille. Näyttäisi siltä, että neuvosto on jo hyväksynyt yhteisen kantansa. Se on aika hämmästyttävää, sillä parlamentissa vasta keskustellaan asiasta. Onko se totta? Jos on, tämä keskustelu olisi outo tapahtuma.

Van Putten
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin kiittää sydämellisesti Cabrolia hänen erinomaisesta työstään tässä asiassa ja haluaisin puuttua erityisesti siihen, mihin joukko muitakin kollegoita on puuttunut, eli niihin vaikutuksiin, joita aiheutuu liuottimien kanssa työskenteleville työntekijöille. Niitä aineita käytetään, saamiemme tietojen mukaan, noin 20 talouden alalla, joihin sisältyvät kemian teollisuus, maalausliikkeet, metalliteollisuus ja graafinen teollisuus ja jopa ravinto- ja nautintoaineteollisuus ja tekstiiliteollisuus. Altistuminen näille aineille voi aiheuttaa väsymystä, pahoinvointia, rytmihäiriöitä ja niin edelleen. Pitkäaikainen altistuminen voi aiheuttaa peruuttamattomia hermoston muutoksia, mikä voi ilmetä muun muassa muistikatkoina, keskittymishäiriöinä ja jopa persoonallisuuden muutoksina, tätä kutsutaan orgaanis-psyykkiseksi syndroomaksi (OPS).
Alankomaiden hallitus on suorittanut syksyllä 1997 toimenpiteitä suojellakseen työntekijöitä joillakin aloilla, joilla käytetään liuottimia. Myös muissa jäsenvaltioissa, kuten Ruotsissa, Tansakassa ja Suomessa, on olemassa selkeä lainsäädäntö työntekijöiden suojelemiseksi. Tämän lainsäädännön tultua voimaan OPS: n uhrien määrä on laskenut etenkin viimeksi mainituissa maissa. Muissa jäsenvaltioissa ei ole vielä olemassa lainsäädäntöä. Joissakin maissa OPS tunnustetaan ammattitaudiksi, mutta toisissa ei kiinnitetä mitään huomiota OPS: ään. Siitä syystä olemme esittäneet tarkistuksia juuri tähän direktiiviin. Olen itse esittänyt joukon näistä tarkistuksista ja olen erittäin tyytyväinen, että ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta on ottanut ne mietintöön.
Olenkin sitä mieltä, että komission ehdotukseen, jossa puututaan kansanterveyteen, mutta josta tämä puuttuu kokonaan, on sisällytettävä OPS: n uhrien suojelu. Tämä on mahdollisuus, jota komission on käytettävä hyväkseen nyt, ajatellen sitä, mitä sen vielä pitää tehdä vuosien 1999-2003 välillä, eli saastumisesta aiheutuvia sairauksia koskevan yhteisön toimintaohjelman laatimista, kuten olen ymmärtänyt. Toivon myös, että komissaari voi puuttua tarkistuksiin ja haluaisin mielelläni saada tähän vastauksen.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää ympäristövaliokuntaa sekä talous- ja raha-asioita käsittelevää valiokuntaa ja erityisesti niiden esittelijöitä herra Cabrolia ja herra Rübigia erittäin perusteellisesta työstä tämän monimutkaisen ehdotuksen parissa. Kuten on jo sanottu, tämä on todella erittäin tärkeä ehdotus, mutta se on myös hyvin tekninen ehdotus.
Direktiiviin päätavoite on vähentää VOC-päästöjä, joita syntyy useissa teollisuuden toimissa, joissa käytetään liuottimia. Monet VOC-päästöt - kuten täällä keskustelussakin on käynyt ilmi - ovat suorastaan haitallisia ihmisten terveydelle, ja sen vuoksi päästöjä olisi vähennettävä niin paljon kuin teknisesti on mahdollista. Kuten täällä käydystä keskustelusta on käynyt ilmi, liuottimia käytetään maalaamisessa, puhdistustöissä, painolaitteissa ja monissa muissa asioissa, kaiken kaikkiaan 20 alalla. Useimpien alojen kohdalla vaatimukset koostuvat päästörajoista ja haihtuvien päästöjen rajoista. Yritykset voivat kuitenkin jättää ottamatta huomioon nämä vaatimukset, mikäli ne saavuttavat samat päästövähennykset toisella tavoin, esimerkiksi korvaamalla paljon liuottimia sisältävät tuotteet vähän tai ei ollenkaan liuotinaineita sisältävillä tuotteilla. Ehdotus antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden saavuttaa sama päämäärä aineilla, jotka parhaiten soveltuvat niiden kansallisiin olosuhteisiin ja jotka on määritelty kansallisessa suunnitelmassa.
Komissio on arvioinut ympäristövaliokunnan tekemää 32 tarkistusehdotusta sekä parlamentin tekemää 15 uutta tarkistusehdotusta. Tulos on se, että komissio voi hyväksyä 11 näistä tarkistusehdotuksista joko kokonaisuudessaan tai osittain. Komissio hyväksyy tarkistusehdotukset 4, 13, 15, 17, 18, 21, 25 ja 31, se voi hyväksyä periaatteessa tarkistusehdotuksen 23 ja osittain tarkistusehdotuksen 26 ja se voi hyväksyä osittain tarkistuksen 37 (alaviite 1). Ne parantavat tekstiä, koska ne lisäävät taustatietoa, niissä esitetään järkeviä ja loogisia lisävaatimuksia, ne poistavat mahdolliset väärintulkinnat, parantavat läpinäkyvyyttä ja lisäävät suojelun tasoa. En mene kaikkia näitä tarkistusehdotuksia koskeviin yksityiskohtiin. Haluan kuitenkin perustella kantamme joissakin tarkistusehdotuksissa ja täten selostaa komission periaatteita.
Komissio on sitä mieltä, että jäsenvaltioilla on oltava tietty toimintavapaus sen suhteen, miten ne saavuttavat direktiivin ympäristötavoitteet ja siitä useat puhujat ovat täällä tänä iltapäivänä maininneet. Sen vuoksi emme voi tukea tarkistusehdotuksia 6, 19 ja 22, jotka poistavat täysin mahdollisuuden tehdä kansallisia suunnitelmia. Parlamentti on kuitenkin varma siitä, että neuvosto on taipuvainen kaventamaan kansallisten suunnitelmien soveltamisaluetta ja sen vuoksi komissio voi jatkaa työskentelyä tämän ajatuksen parissa ja me otamme sen luonnollisesti esiin myös jatkossa.
Komissio ei tue tarkistusehdotusta 16, joka velvoittaa mahdollisimman pian korvaamaan R40-aineet vähemmän haitallisilla aineilla, koska R40-aineet eivät ole tarpeeksi vaarallisia, jotta voitaisiin vaatia tällaisia toimia. Komission mielestä näille aineille säädetyt erittäin tiukat päästörajoitukset muodostavat tarpeeksi suuren kannustimen, jotta R40-aineille etsittäisiin korvaavia aineita.
Koska ammatin aiheuttamat terveysriskit - tämän asian ottivat esiin muun muassa rouva Kristen Jensen ja rouva van Putten - eivät kuulu tämän ehdotuksen soveltamisalueeseen, ei tarkistusehdotuksia 2 ja 20 voida suoraan hyväksyä. Toisaalta komission olisi järjestettävä tietojen vaihtoa ja mielestäni tässä tietojen vaihdossa olisi ilman muuta punnittava kyseistä tietojen vaihtoa koskevaa tärkeää näkökulmaa, minkä vuoksi tarkistusehdotus 17 voidaan hyväksyä.
Tarkistusehdotusta 7 ei voida hyväksyä, koska perussopimus jo sisältää tarpeelliset päätökset siitä, että jäsenvaltiot voivat päättää tiukemmista vaatimuksista.
Suurin osa menettelyä koskeviin näkökohtiin liittyvistä tarkistusehdotuksista voidaan hyväksyä, mutta kaksi tarkistusehdotusta ennakoi sitä, että hyväksymismenettelyä voitaisiin käyttää ainoastaan IPPC-direktiivin mukaisissa laitoksissa. Kyseessä ovat tarkistusehdotukset 10 ja 14. Läheisyysperiaatteen mukaan jokaisen jäsenvaltion on itse voitava päättää mitä menettelytapaa, toisin sanoen hyväksyntää tai rekisteröintiä, on seurattava IPPC-direktiivin alaisuuteen kuulumattomien laitosten suhteen.
Kahdessa uudessa tarkastelussa komissiota kehotetaan tekemään täydennyksenä määräyksiä. Ensimmäinen tarkastelu koskee tarkistusehdotusta 8, josta muun muassa herra Eisma puhui, ja se liittyy kysymykseen direktiivistä, joka koskee liuottimia sisältäviä tuotteita, kuten maaleja ja tee-se-itse-tuotteita. Komissio on myös sitä mieltä, että tällaisesta etenemistavasta olisi hyötyä ja sen tarkoituksena on tänä vuonna aloittaa tähän asiaan liittyvä valmisteleva työ. Arviointimme mukaan on kuitenkin liian aikaista sitoutua mihinkään velvoitteisiin ennen kuin tutkimukset ovat valmiita. Toisessa tarkastelussa, tarkistusehdotuksessa 9, jossa komissiota pyydetään tutkimaan miten direktiivissä säädettyjen kynnysarvojen alapuolella toimivia laitoksia voidaan säännellä EU: n tasolla. Komission tarkoituksena ei ole täydentää tätä ehdotusta pienempiä laitoksia koskevilla lisätoimilla.
Komissio on kiinnittänyt erityistä huomiota siihen, ettei pienille ja keskisuurille yrityksille aseteta turhia taakkoja. Tämän vuoksi komissio ei voi hyväksyä tarkistusehdotuksia 3 ja 28-30, joissa otettaisiin käyttöön päästöjä koskevat tiukemmat raja-arvot tai muutettaisiin ehdotuksen soveltamisaluetta. Tarkistusehdotukset 36, 37 (alaviitettä 1 lukuun ottamatta), 38, 42, 43, 45-47 joko vähentävät ehdotukseen sisältyvää ympäristösuojelua tai pienentävät ehdotuksen soveltamisaluetta. Sen vuoksi komissio ei voi tukea näitä tarkistusehdotuksia.
Komissio on vakuuttunut siitä, että sen ehdotus, kun sitä on parannettu lisäämällä useita parlamentin tarkistusehdotuksia, luo tehokkaan ja tasapainoisen perustan otsonia sisältävän troposfäärin saastuttamisen rajoittamiseksi.

Puhemies
Kiitoksia, rouva komissaari Bjerregaard.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Tartuntatautien epidemiologinen seuranta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A4-004/98) neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta neuvoston ja parlamentin direktiiviksi tartuntatautien epidemiologisen seuranta- ja valvontaverkoston perustamisesta (C4-0437/97-96/0052(COD)) (Esittelijä: C. Cabrol).

Cabrol
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät kollegani, koska tuttujen tartuntatautien, kuten tuberkuloosin, tai hiljattain puhjenneiden sairauksien, kuten Creutzfeld-Jakobin taudin, määrä on viime aikoina lisääntynyt, Euroopan komissio antoi 11. huhtikuuta 1996 ehdotuksen päätöksen tekemiseksi tartuntatautien epidemiologisen seurannan ja valvonnan verkoston perustamisesta yhteisöön.
Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta tarkasteli ehdotusta parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä 19. marraskuuta 1997. Esittelijänne korosti sitä, kuinka hatara ehdotus oli ja ehdotti yhdessä monen muun parlamentin jäsenen kanssa tarkistuksia, joiden tarkoituksena oli taata Euroopan kansalaisille tehokas suoja infektiovaaroja vastaan. Tämä suojelu toteutetaan niiden imperatiivien avulla, jotka Euroopan parlamentti palautti mieliin ja joita se korosti.
Mutta parlamentin toiseen käsittelyyn 22. heinäkuuta 1997 saapunut yhteinen kanta on varsinainen karikatyyri parlamentin ehdotuksesta. Neuvosto on kääntänyt lukujen järjestyksen ja sisällön päälaelleen yrittääkseen ehkä hämätä, mitä se haluaa meidän hyväksyvän. Mutta tämän yhteisen kannan huolellinen analyysi paljastaa, että suurin osa parlamentin ehdottamista keskeisistä tarkistuksista on hylätty. Näin ollen esitämme ne uudelleen ja pyydämme painokkaasti tukea ensimmäisen ehdotuksemme keskeisille tarkistuksille. Kysymys on ensinnäkin infektiotauteja koskevien perusteellisten tietojen keruusta, jossa käytetään tarkkaa menetelmää ja otetaan mahdollisuuksien mukaan huomioon kliinisten taudinmääritysten lisäksi myös mikrobiologiset taudinmääritykset.
Toiseksi on tärkeää, että nämä kerätyt tiedot ovat luotettavia ja että ne kerätään kaikissa maissa asianmukaisen ja hyvin määritellyn rakenteen välityksellä, jota voidaan kutsua kansalliseksi keskukseksi tai Eurokeskukseksi.
Kolmanneksi kyseisten tietojen on lisäksi oltava vertailukelpoisia ja yhteensopivia, jotta jokainen voisi olla selvillä siitä, mistä puhutaan ja jottei samoista sairauksista puhuttaessa käytettäisi eri kieltä.
Neljänneksi keskusyksikön on voitava analysoida tällä tavalla kerätyt tiedot ja tehdä niistä yhteenveto. Verkosto itsessään mahdollistaa vain tietojen vaihdon. On välttämätöntä, että eurooppalainen keskus tai Euroopan tartuntatautien seurantakeskus pystyy tekemään yhteenvedon kaikista eri jäsenvaltioista tulevista tiedoista.
Viidenneksi tämän keskusyksikön on kyettävä antamaan koko Euroopan unionin kattava hälytys ja yhteensovittamaan asianmukainen ja pikainen vastaus. Sallikaa minun tässä yhteydessä sanoa teille, että yhteisen kannan 5 artikla on tehottomuuden malli. Siinä todetaan, että kun tarttuvia ja vaarallisia sairauksia esiintyy, valtiot hankkivat tietoja ja kuulevat toisiaan mutta vastuu toimenpiteistä on kuitenkin yksinomaan jäsenvaltioilla.
Mutta mikrobit eivät välitä rajoista. Miten voidaan kuvitella, että eri jäsenvaltioiden tasolla kerätyt tiedot yhteensovitetaan keskenään itsestään, kuin taikaiskusta, ilman asianmukaista ja pysyvää keskusta? Yhteisön verkosto kuljettaa tietysti tiedot paikasta toiseen rautatieverkoston tavoin, kuten junat. Mutta ilman päärautatieasemaa, joka valvoo liikennettä ja päättää asianmukaisista reaktioista, liikenne pysähtyy vääjäämättä joko ruuhkan tai onnettomuuden, tässä tapauksessa eturistiriitojen, vuoksi.
Kuudenneksi neuvosto katsoo, ettei kyseisen verkoston rakentamista varten saisi varata erillisiä määrärahoja ja esittää, että tarvittavat varat otettaisiin muiden eurooppalaisten ohjelmen varoista. Me sen sijaan pidämme välttämättömänä kohdennettujen määrärahojen varaamista, vaikkakin vain sen vuoksi, että voidaan varmistaa korkeatasoisten kansallisten keskusten ja yhteensovittamisesta vastaavan keskusyksikön perustaminen, käyttämättä muiden terveydenhuoltoalan ohjelmien määrärahoja, sillä kyseiset ohjelmat ovat jo nykyisellään - olemmehan sen nähneet - alirahoitettuja.
Lopuksi, jos halutaan torjua tehokkaasti uhkaavan ja raa'an epidemian vaara, joka on meidän, meidän perheidemme ja Euroopan kansalaisten kannalta dramaattinen, on tärkeää, että parlamentti pysyy päättäväisesti kannassaan. Euroopan komission on muuten omien sanojensa mukaan mahdotonta hyväksyä neuvoston vahvistamaa yhteistä kantaa, koska siinä ei anneta kokonaisvaltaista eikä tehokasta vastausta siihen, miten toimitaan vaarallisen epidemian ilmaantuessa, koska yhteisessä kannassa vähennetään huomattavasti komission ehdottamaa yhteisön verkoston laajuutta ja koska ne toimenpiteet, joita voitaisiin esittää epidemian ilmaantuessa, on muotoiltu epätyydyttävällä tavalla, sillä ne ilmaistaan täysin asiaankuulumattomissa, hallitusten välisen yhteistyön puitteissa ja ne ovat jopa ristiriidassa Maastrichtin sopimuksen 129 artiklan kanssa.
Pyydän siis, hyvät kollegani, että kannatatte ehdotettuja tarkistuksia, ja huomautan teille siitä, että parlamentin ympäristövaliokunta on hyväksynyt ne kaikki yksimielisesti.

Needle
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää esittelijää hänen yksityiskohtaisesta tilannetta koskevasta selvityksestään toisessa käsittelyssä, enkä aio toistaa sitä tänään.
Sen sijaan, ottaen huomioon ne harvat ahkerat sielut, jotka ovat jääneet yleisölehtereille tänä myöhäisenä ajankohtana, haluaisin selittää erityisesti parlamentin jäsenille, miksi meidän on saavutettava todellisia edistysaskeleita tänään ja tulevina viikkoina tarkoituksenmukaisen eurooppalaisen tartuntatautien seurannan ja valvonnan verkoston perustamisessa.
On jotain mitä useimmat parlamentin jäsenet tekevät useammin kuin useammat muut kansalaiset: matkustavat lentokoneella. Jos kaksi parlamentin jäsentä pannaan vastakkain, he alkavat pian keskustella lentoasemien odotushuoneista ja lentoaikatauluista. Emme lennä pelkästään Euroopassa, vaan myös useimmissa maailman kolkissa. Maailmassa on myös joitakin erittäin riskialttiita paikkoja, ja varomattomille ja suojaamattomille ihmisille taudit muodostavat yhden näistä riskeistä. Tauti voi tarttua ilman, nesteen, ruumiin, esineiden tai hyönteisten välityksellä. Kuitenkin joissakin Euroopan unionin jäsenvaltioissa on olemassa rajanylityspaikkoja koskevia terveyssääntöjä, toisissa maissa nämä säännöt ovat hyvin erilaiset huolimatta usein tapahtuvista rajan ylityksistä. Jotkin lentoyhtiöt ovat ryhtyneet toimenpiteisiin matkustajien suojelemiseksi - esimerkiksi suihkuttamalla matkustamot - toiset taas eivät ole. Tietoa on saatavilla joissakin valtioissa, toisinaan tieto on täsmällistä, helposti saatavilla ja ilmaistu eri kielillä, ja se perustuu laajoihin lähteisiin. Näissä tapauksissa läheinen yhteistyö ja yhteensovittaminen on järkevää, ei ainoastaan matkustajien ja parlamentin jäsenten kannalta, vaan myös kansalaistemme kannalta, jotka tarvitsevat muutakin suojaa kuin mainitsemani erittäin yksinkertainen esimerkki.
Yhteisessä kannassa, joka palautettiin tänne parlamenttiin, on kuitenkin monta pientä yhteistä nimittäjää. Neuvosto on myöntänyt, että seurantaverkosto tuo mukanaan velvollisuuksia jäsenvaltiolle, ja samalla se on hyväksynyt yksimielisesti joustavat yleiset puitteet tietojen vaihdolle ja ponnistelujen yhteensovittamiselle. Se on jopa sallinut perustamissopimuksen rajoitukset, ja kuitenkin ollaan erittäin huolestuneita siitä, että tämä on aivan riittämätöntä. Nämä ehdotukset tehtiin kuitenkin huonon status quon takia, kun alustavissa kertomuksissa osoitettiin niiden puutteet. Viiden vuoden jälkeen meidän on vieläkin edistyttävä. Tästä johtuu, että ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta äänesti melkein yksimielisesti esittelijän suositusten puolesta.
Cabrol on ajanut lisäehdotuksia tavanomaisella tarmollaan ja ahkeruudellaan. Tulee olemaan erittäin mielenkiintoista nähdä, olettaen, että parlamentti hyväksyy tämän suosituksen, kuten toivon sen tekevän, myöhemmin pidettävissä sovitteluneuvotteluissa, miten neuvoston minimiasenne ja komission - jonka tiedän pitävän näitä ehdotuksia niin tärkeinä, että se poikkeuksellisesti varaa itselleen oikeuden olla esittämättä kantaansa - edistyksellisempi ja realistisempi lähestymistapa voidaan yhteensovittaa parlamentin edistyksellisempien ehdotusten kanssa.
Jotkin ehdotuksista ovat ehkä aikaansa edellä, ja erityisten eurooppalaiset rakenteiden on ehkä odotettava tulevien kertomusten tuloksia, ja tulemme saamaan näitä kertomuksia jopa säännöllisemmin kuin mitä ehdotimme ensimmäisessä käsittelyssä.
Olen iloinen, että ainakin jotkin ehdotuksistamme on jo sisällytetty yhteiseen kantaan. Ryhmäni kuitenkin tulee kannattamaan argumenttia, jossa pyydetään Euroopan unionin roolin selkeyttämistä, ja tämän roolin olisi pidettävä sisällään muutakin kuin, että muutama virkailija seuraa tautien kehitystä rajojemme sisällä, tai Maailman terveysjärjestön toimien tai valtion verkostojen, joita voidaan soveltaa tehokkaasti tai sitten ei, yksinkertaista täydentämistä.
Komissio toivoo, että valta on proaktiivista, se haluaa tutkia merkittäviä tartuntatautitapauksia ja ryhtyä toimiin riippumatta tautien ilmaantumispaikasta ja, kun otetaan huomioon sopimusluonnoksen sitoumukset yhtenäisestä eurooppalaisesta kansanterveyspolitiikasta, ryhtyä tarkoituksenmukaisiin yhteensovitettuihin toimiin siellä, missä niitä tarvitaan ja kun niitä tarvitaan. Sen on oltava varma, että tiedot ovat täsmällisiä, nopeasti saatavilla ja vertailukelpoisia ja että ketjussa ei ole heikkoja kohtia.
Lopuksi toivon, että koko parlamentti kiittää Cabrolia siitä, että tämä on vienyt asiaa eteenpäin. Odotan nyt, että neuvosto ja komissio neuvottelevat vakavissaan ja pikaisesti kaikista tarkistuksista, joita me tuemme, jotta voimme luoda tarkoituksenmukaisen, käytännöllisen ja tehokkaan verkoston, jonka tarkoitus ei ole lisätä byrokratiaa vaan auttaa joidenkin maailman pahimpien tautien ehkäisyssä.

Poggiolini
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, kaikki poliittiset ryhmät ovat johdonmukaisesti jo ensimmäisessä käsittelyssä omaksutun kannan mukaisesti myös ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnassa osoittaneet yksimielisyytensä Cabrolin mietinnöstä, joka koskee päätöstä perustaa yhteisöön liikkuvien tartuntatautien epidemiologisen seurannan ja valvonnan verkosto.
Kuten esittelijä muistuttikin, yhteistä kantaa ei voida hyväksyä, ja toimivaltainen valiokuntakin on vakuuttanut, ettei voi hyväksyä kannan nykyistä muotoilua, koska neuvoston ehdottamasta tekstistä puuttuvat nykyisellään tarvittavat välineet, joilla voitaisiin saavuttaa tämän ohjelman tavoite eli tartuntatauteja koskeva tiedonkeruu jäsenvaltioiden valvontaverkostoista.
Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojasvaliokunta on hyväksynyt esittelijän ehdottamat 22 tarkistusta lähes yksimielisesti, mikä saa uskomaan parlamentin valtuuskunnan vahvaan yhteisölliseen sitoumukseen ryhtyä sovittelumenettelyyn, joka tästä mietinnöstä väistämättä saa alkunsa.
Terveysasioiden seurantaa koskevan toimintaohjelman - joka päättyi viime vuonna - esittelijänä totesin myös tuolloin neuvoston kovan ja lyhytnäköisen kannan. Sovittelutilanteessa oli silloin välttämätöntä todella vääntää kättä, koska itse neuvosto vastusti pelkkää ajatustakin tehdä toteutettavuustutkimus sellaisen pysyvän rakenteen luomisesta, joka toimisi eurooppalaisena terveyden seurantakeskuksena - samoin ehdotetun rahoituksen vähyydestä.
Tartuntatautien epidemiologinen valvontaverkosto - pysyvä, keskitetty rakenne EU: n tasolla - on välttämätön vanhojen ja uusien epidemioiden vastaisessa taistelussa sekä ennakkovaroitusjärjestelmän aikaansaamiseksi. Tällainen järjestelmä antaisi jäsenvaltioille mahdollisuuden ryhtyä tarvittaviin, asianmukaisesti koordinoituihin toimiin. Valitettavasti EU: n perustamissopimuksen 129 artikla, myös Amsterdamissa tehdyssä uudessa muodossaan, on tämän vastainen. Toisaalta sen ensimmäisessä kohdassa ilmaistaan halu turvata ihmisten terveyden suojelun korkea taso, mutta myöhemmin samassa artiklassa tosiasiassa kielletään kaikenlainen jäsenmaiden lakien ja asetusten yhdenmukaistaminen - näin poistetaan välineet, joiden avulla asioihin voitaisiin puuttua tehokkaasti. Mutta kuten tiedämme, taudinaiheuttajat, mikrobit ja virukset, eivät pysähdy jäsenvaltioiden rajoilla eivätkä noudata asetuksia. Kuitenkaan esittelijän ehdotus, jonka selkeydestä, sitoumuksesta ja päätöksestä vielä haluan onnitella, ei merkitse todellakaan yhtään muutosta asetuksiin, vaan siinä ehdotetaan ainoastaan sellaisen rakenteen luomista, johon kerättäisiin olemassa olevat tiedot tartuntataudeista. Ne voitaisiin sitten jakaa jäsenmaille ja nämä voisivat sitten paremmin suojella eurooppalaisten terveyttä.
Näistä syistä Euroopan kansanpuolue äänestää tarkistusten ja ohjelman puolesta.

Fitzsimons
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että Euroopan unionin tulevaisuutta käsittelevässä Amsterdamin sopimuksessa todetaan, että kansanterveyden suojelua koskevat uudet määräykset otetaan käyttöön ja että siinä painotetaan erityisesti Euroopan unionin sitoutumista ihmisten terveyden tason parantamiseen.
Tämä määräys - Amsterdamin sopimuksen 152 artikla - on selvä tunnustus siitä, että Euroopan unionin on otettava käyttöön luottamusta rakentavia toimia kansanterveyden ja ihmisten terveyden alalla, kun otetaan huomioon BSE-taudin ja saastuneesta verestä valmistettujen tuotteiden ongelmista syntyneet vaikeudet monissa Euroopan valtioissa viime vuosina.
Kansallisia politiikkoja täydentävät yhteisön toimet on kohdistettava kansanterveyden parantamiseen, ihmisten sairauksien ja tautien ehkäisyyn ja kansanterveydelle vaarallisten lähteiden torjuntaan. Tällaisiin toimiin kuuluu erittäin vaarallisten sairauksien torjunta parantamalla tutkimusta niiden syistä, tartunnasta ja ehkäisystä sekä parantamalla terveystietoutta ja -koulutusta. Yhteisön on täydennettävä jäsenvaltioiden huumeisiin liittyvien terveyshaittojen vähentämistä koskevia toimia, mukaan lukien tieto ja ehkäisy.
Euroopan unionin on erityisesti otettava käyttöön toimia, joilla asetetaan korkeat standardit elinten ja ihmisestä peräisin olevien aineiden, veren ja sen johdannaistuotteiden laadulle ja turvallisuudelle. Euroopan unionin toimet tällä alalla eivät kuitenkaan estä jäsenvaltioita ylläpitämästä tai ottamasta käyttöön ankarampia tätä aihetta koskevia suojatoimenpiteitä.
Lopuksi totean, että olen erittäin tyytyväinen, että Amsterdamin sopimuksessa Euroopan parlamentille annettiin toimivalta tehdä yhteispäätöksiä terveysministereiden Eurooppa-neuvoston kanssa kaikista uusista eurooppalaisista lainsäädäntöehdotuksista kansanterveyden ja ihmisten terveyden alalla.
Haluaisin onnitella Cabrolia hänen perusteellisesta ja erinomaisesta mietinnöstään.

Marset Campos
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, haluaisin ensiksi sanoa, että Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä/Pohjoismaiden vihreä vasemmisto puoltaa täysin herra Cabrolin mietintöä. Tämä erinomainen mietintö on tuonut esille syvällisiä, vakavia ristiriitoja tässä niin tärkeässä Euroopan rakentamisprosessissa. On käsittämätöntä, että kun voitaisiin tämän tilaisuuden myötä ottaa käyttöön yhteisön politiikkoja, yhteisön välineitä ja yhteisön vastauksia kansaa huolestuttaviin ongelmiin, tätä tilaisuutta ei käytetä ja perusteluina esitetään syitä, joilla ei ole mitään tekemistä asian kanssa.
Mielestämme on käsittämätöntä, että kun kyseessä on tällainen ongelma - Euroopan sisällä ja sen ulkopuolella esiintyvien kaikenlaisten infektiotautien lisääntyvä riski ja yleistyminen - neuvosto ja komissio eivät pääse yhteisymmärrykseen parlamentin kanssa juuri soveliaiden yhteisön välineiden laatimiseksi.
Mielestämme professori Cabrolin laatimassa mietinnössä myös ilmaistaan erittäin selvästi, meidän koko valiokuntamme tuella, ne keskeiset kohdat, jotka olisi otettava huomioon, jotta asiassa voitaisiin edetä, ja näin ollen emme ymmärrä haluttomuutta rakentaa Euroopan yhteisöä sellaisilla alueilla, joilla ei esiinny suurempia ongelmia; nimittäin jo sekä Maastrichtin sopimuksessa että Amsterdamin sopimuksessa tunnustetaan unionin toimivalta kansanterveyden osalta. Näin ollen mielestämme pitäisi pyrkiä antamaan vastaus Euroopan väestön vaatimiin kysymyksiin.
Lopuksi mielestäni olisi mainittava erittäin painokkaasti, että lisäongelmana on se, että Euroopan sosiotaloudellinen malli aiheuttaa tällaisia ongelmia Euroopan sisällä ja sen ulkopuolella, ja sitäkin olisi uudistettava, jotta voitaisiin luoda yhteisvastuuseen eikä kilpailuun ja eriarvoisuuteen perustuva malli.

Pradier
Arvoisa puhemies, eräässä ranskalaisessa laulussa sanotaan: vapaus ohjaa askeleitamme. Riski ja vastuullisuus taas ovat vapauden hinta.
Vapaaseen liikkuvuuteen unionissa liittyy riski, tartuntatautien leviäminen, ja vapaa liikkuvuus edellyttää joka tapauksessa valmiusjoukkojen perustamista. Tarkoituksena ei ole luoda ainoastaan seurannan verkosto vaan myös seurannan eurooppalainen keskus, jonka tehtävänä on johtaa kyseistä verkostoa ja ennaltaehkäistä maiden yritykset vetäytyä samankaltaisissa kriisitilanteissa, joita meillä on ollut aikaisemmin ja joihin voimme joutua uudelleen, sillä ne iskevät kuin salama kirkkaalta taivaalta. On suositeltava nimenomaan sitä, että otetaan käyttöön yhdenmukaistetut seurantamenettelyt, kerätään tietoja ja perustetaan ennakkovaroittamisjärjestelmä tekemällä tiivistä yhteistyötä kansainvälisten toimielinten kanssa. Antakaamme tässä yhteydessä tunnustusta Maailman terveysjärjestön Kööpenhaminassa saavuttamalle erinomaiselle työlle. Lisäksi on ehkä syytä ottaa mallia eurooppalaisesta aidsin epidemiologisen seurannan keskuksesta ja hyödyntää kyseisen laitoksen saavuttamia kannustavia tuloksia, jotta voidaan kasvattaa kokemuksia ja ulottaa ne muihin tartuntatauteihin.
Euroopan parlamentti osoitti olevansa täysin yhtenäinen ensimmäisessä käsittelyssä. Komissio on jatkanut parlamentin toimintaa. Neuvoston yhteinen kanta on, se on sanottava, uskomattoman vanhanaikainen, ylivarovainen ja pikkuporvarimaisen itsekkyyden tulos. Meidän on osoitettava uudelleen, että kannatamme yksimielisesti sitä, mitä Christian Cabrolin tänään esittää erinomaisessa työssään, jossa käsitellään ongelmia, joita ei enää ole tarkoitus ratkaista juonittelemalla vain omaksi eduksi. Neuvostoa on siis autettava käyttämään harkintakykyä, jotta kaikki unionin kansalaiset voivat olla vakuuttuneita siitä, että he voivat elää terveinä.

Marinucci
Arvoisa puhemies, jokainen terveydestä huolehtiva tietää, että paras tapa säästää taloudellisia varoja ja selvästi myös ihmishenkiä on ennaltaehkäisy. Sitä ei tehdä pelkästään rokotuksilla, vaan terveyskasvatuksella, tiedotuksella ja - erityisesti tartuntatautien ollessa kyseessä - tunnistamalla vaara ajoissa ja pyrkimällä vähentämään sen seurauksia. Kummallista kyllä, ministerineuvosto ei tiedä tätä, vaan säästää mieluummin nyt muutaman pennin asettaen jäsenvaltiot vaaratilanteeseen, jossa ne joutuvat käyttämään valtavat rahasummat mahdollisen epidemian torjuntaan.
Tämä on selvästikin vaarallista, erityisesti siksi, että taas kerran menetettäisiin tilaisuus parantaa mielikuvaa Euroopasta - sitä ainoaa kansalaisia kiinnostavaa - ylikansallisena kokonaisuutena, joka huolehtii heidän hyvinvoinnistaan. Voimme edetä myös maksattamalla kansalaisilla Maastrichtin eurokriteerien seuraukset ja sanoa, ettemme voi kuluttaa rahaa heidän terveytensä turvaamiseen. Olen kovin iloinen siitä, että valiokunnassa parlamentti kykeni äänestämään Cabrolin mietinnön ja sen tarkistusten puolesta, joita kaikki yksimielisesti arvostimme. Toivon, että tämä istuntosali äänestää samoin ja että komissaari haluaa tukea parlamentin työtä, jotta voisimme tällä kertaa yhdessä saada neuvoston tekemään sen, mitä Euroopassamme on tehtävä.

Valverde López
Arvoisa puhemies, mielestäni keskustelun tässä vaiheessa useat asiat ovat tulleet selviksi. Ensiksikin Euroopan parlamentilla on ollut onni saada erinomainen esittelijä, joka on yhdistänyt asiantuntemukseensa poliittisen painoarvonsa ja laatinut tämän mietinnön, johon kaikki poliittiset ryhmät ovat yhtyneet.
Mielestäni tämä viesti on myös hyvin tärkeä Euroopan komissiolle. Me kaikki luotamme paljon komissaari Flynnin toimintakykyyn. Hän on monesti osoittanut luonteenlujuutensa ja neuvottelutaitonsa neuvoston kanssa. Hän ei jää nyt vaille parlamentin tukea.
Myös neuvostolle on välitettävä selkeä viesti. Emme ymmärrä sitä, että on hyvin vähän halukkuutta lisätä näitä vaatimuksia, jotka hyödyttävät kaikkia kansalaisia ja jotka ovat käytännön kannalta välttämättömiä, toivottuja. Neuvosto ei saa pitää toimivaltuuksien luovuttamista menetyksenä vaan sinä, mitä se on - näin se määritellään perustamissopimuksissa - yhteisenä keinona soveltaa näitä toimivaltuuksia, jotta kaikkien kansalaisten oikeutta terveyteen voidaan edistää ja suojella paremmin. Tämä on kaikkien hallitusten velvollisuus ja se on kaikissa perustuslaeissamme. Hallituksiin on myös vedottava talousarvioissa ennalta ehkäisevälle hoidolle myönnettävien varojen osalta. Kyseinen prosenttiosuus on nykyään hyvin alhainen; se yltää parhaassa tapauksessa 2, 4 %: in, ja joissakin maissa se on suunnilleen 0, 4 % terveydenhuollon määrärahoista.
Se on hyvin vähän. Mikäli tähän lisätään se, että kansalaisten suojautumiskyky on alentunut, koska he ovat luottaneet liikaa farmakologisiin keinoihin, ennen kaikkea antobioottien tehokkuuteen, ja että jopa sairaaloissa terveysviranomaiset olivat vähätelleet tarttuvia infektioita, minkä takia on havaittu niiden lisääntyneen merkittävästi, meidän velvollisuutemme on välittää kansalaisille sellainen viesti, että Euroopan unioni voi toimia tehokkaasti tällä alueella.
Aidsin räjähdysmäinen leviäminen on yksi esimerkki siitä, että ennalta ehkäisevän hoidon tai välttämättömien varotoimien periaatteita ei ole noudatettu.
Herra komissaari, pyydän teiltä, että kun hyväksytään yhteistä ulkorajaa koskeva sopimus - mikäli me jonain päivänä pystymme hyväksymään sen - siihen sisällytettäisiin pakollista terveydenhuoltoa koskeva säännöstö, sillä se on välttämätöntä suunniteltavan verkoston kannalta.

White
Arvoisa puhemies, haluaisin osoittaa erityistä kunnioitusta Cabrolille, jonka työ valiokunnassa on ollut erinomaista. Tänään hän on kuitenkin pyytänyt pelkästään rautatieverkostoa, mutta parlamentti ja neuvosto eivät ole osoittaneet edes vihreää valoa. Tämä ei todellakaan ole riittävää. En usko, että neuvoston yhteinen kanta heijastaa millään tavalla parlamentin tarkistuksia.
Haluaisin muistuttaa teitä opetuksesta, jonka meidän olisi jo tullut oppia Creutzfeldt-Jakobin taudin ja BSE-taudin kriisistä. Näistä meillä ei ollut etukäteen tietoa. Huomasimme yhtäkkiä olevamme tekemisissä taudin tai taudin uuden muodon kanssa, jota tiede ei ilmeisesti tähän mennessä ollut tuntenut. Mitä tapahtuikaan? Olimme pulassa! Olimme aikamoisessa sotkussa! Olemme nähneet Euroopan lihateollisuuden tuhoutumisen ja ottaneet käyttöön hyväksyttävät toimenpiteet Euroopan kansalaisten terveyden suojelemiseksi. Meidän tulisi ottaa tästä opiksemme, ja on ilmeistä, että seurantaverkko tulisi perustaa. Kuten Cabrol sanoo, tartuntatauteja koskevat tiedot eivät keräänny taikaiskusta; meidän on luotava mekanismi, jolla tämä saadaan aikaan. Olen samaa mieltä, että tämä tehtävä kuuluu keskukselle, ja tämä on Cabrolin mietinnön perusajatus. Me tarvitsemme keskuksen, joka yhteensovittaa tiedot.
Marinucci mainitsi myös kustannukset ja vertailukelpoiset kustannukset. Entä, jos emme tee mitään? Aiommeko odottaa uuden Creutzfeldt-Jakobin kaltaisen taudin puhkeamista ja kärsiä niiden seuraukset uudestaan? Minkälaista arvostelua parlamentin jäsenet, Euroopan komissio ja myös neuvosto tulevat saamaan? Meidän tulisi ottaa opiksemme, ja osoittaa Cabrolin mietinnölle vihreää valoa.

Flynn
Ensinnäkin haluaisin kiittää parlamenttia siitä työstä, jota se on tehnyt tässä asiassa. Haluan erityisesti kiittää teitä, herra Cabrol, erittäin arvokkaasta työstä tämän prosessin heti alusta lähtien.
Olemme vakuuttuneita Euroopan unionin tarpeesta kehittää toimintaansa tällä alalla ja erityisesti ottaa käyttöön muodollinen mekanismi tartuntatauteja koskevien tietojen vaihtoa varten sekä yhtenäisen valvontatoimia koskevan lähestymistavan omaksumisen varmistamiseksi. Me kaikki tiedämme, että Euroopan yhteisö tarvitsee tätä verkostoa. Tarve saada vertailukelpoista ja luotettavaa tietoa Creutzfeldt-Jakobin taudin kaltaisista taudeista koko Euroopassa on oivallinen esimerkki siitä, miten tärkeää on, että perustamme laajan verkoston.
Haluan antaa teille toisen esimerkin, josta on kirjoitettu monien eurooppalaisten lehtien viimeisissä numeroissa ja joka heijastaa kansalaistemme huolia ja pelkoja, nimittäin Hongkongin uusi lintuinfluenssa. Vaikka tämä onkin tähän mennessä koskenut ainoastaan rajoitettua ihmismäärää, tämä uusi influenssalaji aiheuttaa paljon huolta. Sitä kutsutaan AH5N1-influenssaksi. Vaikuttaa siltä, että kukaan ei ole immuuni tälle lajille. Vuoden 1998 rokotus, joka valmistettiin Maailman terveysjärjestön neuvosta, ei vaikuta siihen. Ilman yhteisöverkostoa ei ole mahdollista valvoa uusia tapauksia yhteisön tasolla eikä meillä ole mahdollisuutta määrittää ja yhteensovittaa Hongkongin alueelta tulevia matkustajia koskevia valvontatoimia. Lisäksi, jos epidemia syntyy, emme tiedä, miten nopeasti voimme valmistaa rokotteen suuressa mittakaavassa ja tulisiko meidän jakaa ehkäisevänä toimenpiteenä ainoita saatavilla olevia erityislääkkeitä. Tämä esimerkki osoittaa, miksi me uskomme, että tämä verkosto ei saa keskittyä ainoastaan seurantaan, vaan sen tulisi kattaa myös valvontatoimenpiteet.
Me haluamme luoda järjestelmän, jonka ansiosta voimme ryhtyä nopeasti tehokkaisiin toimiin. Me haluamme järjestelmän, jonka ansiosta yhteisö voi määritellä käyttöön otettavat suojelutoimenpiteet, erityisesti hätätilanteissa. Me haluamme järjestelmän, joka on paperilla kattava ja joka toimii käytännössä. Tämä tarkoittaa, että se on rakennettava asteittain ja pragmaattisella tavalla. Kun otamme tämän huomioon, ja huolimatta joistakin neuvoston lisäämistä parannuksista, meidän oli pakko lisätä yhteistä kantaa koskeva yleinen varauma, sillä tekstissä meille ei anneta keinoja reagoida tehokkaasti ja yhteensovitetulla tavalla epidemioihin tai tartuntatautitapausten ilmaantumisiin yhteisössä, jossa ei ole sisäisiä rajoja.
Joten komissio on tutkinut erittäin huolellisesti ehdotettuja lausuntoja ja kaikkia tarkistuksia. Olen tyytyväinen huomatessani, että ne ovat sopusoinnussa komission näkemysten kanssa siitä, minkälaiselta tämän päätöksen lopullisen tekstin tulisi näyttää.
Voin ilmoittaa parlamentille, että olemme halukkaita hyväksymään joko kokonaan tai osittain 17 näistä tarkistuksista; voimme hyväksyä kokonaan 14 tarkistusta. Ne ovat tarkistukset 2, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15, 19, 20 ja 22. Mitä tulee jäljelle jäävään kolmeen - tarkistukset 14, 18 ja 21 - komissio noudattaa parlamentin ehdotuksia, mutta haluaa parantaa niiden sanamuotoa. Haluan selittää, miksi emme voi hyväksyä jäljelle jäävää viittä ehdotusta.
Tarkistus 1 viittaa johdanto-osan kappaleeseen, joka mielestämme ei kunnolla heijasta jäsenvaltioiden valvontakykyjen eroja. Tarkistuksen 3 osalta komissio, kuten se totesi jo ensimmäisessä käsittelyssä, uskoo, että meidän ei tulisi rajoittaa menetelmävaihtoehtoja ehdotettuihin, vaan meidän on sallittava uusien ja tehokkaampien menetelmien kehittäminen.
Tarkistuksen 16 osalta komissio katsoo, että jäsenvaltioiden on välttämätöntä yhteensovittaa toimenpiteitä ja tuoda ne 6 artiklassa mainittuun komitologiamenettelyyn. Sen tähden 5 artiklan neljänteen kohtaan on tehtävä sitä koskeva maininta.
Tarkistuksen 17 osalta komissio katsoo, että komiteassa on oltava kaksi edustajaa jokaisesta jäsenvaltiosta, ja näin varmistetaan, että se kattaa kansallisten viranomaisten sekä seuranta- että valvontapuolen.
Haluaisin ottaa esiin tarkistuksen 5, jonka esittelijä on erityisesti maininnut ja joka koskee Euroopan tartuntatautien seurantakeskusta. Ymmärrän täysin ja arvostan esitettyjä perusteita ja huolenaiheita. Yhdyn tavoitteeseen lisätä yhteisön suorituskykyä tartuntatautien käsittelyssä. Tämä päämäärä on kuitenkin saavutettava käytännöllisellä ja yksinkertaisella tavalla ja siinä on otettava huomioon jo tehty työ ja yhteisön olemassa olevat rakenteet. Kansallisia keskuksia on jo perustettu, ja monissa niissä on kerätty paljon kokemusta ja asiantuntemusta alalta. On perustettu myös useita tehokkaita tauteja koskevia verkostoja, jotka pystyvät toteuttamaan toimenpiteitä nopeasti - ja tämä on erittäin tärkeää tartuntatautien valvonnassa, erityisesti tietyissä lähiympäristöissä.
Mielestämme on paljon parempi rakentaa ja vahvistaa jo olemassa olevia rakenteita, joiden on todettu toimivan hyvin, sen sijaan että aloittaisimme alusta ja rakentaisimme kokonaan uuden järjestön, josta meillä ei ole kokemusta. Tämä pitää erityisesti paikkansa, kun otamme käyttöön tehokkaita tietotekniikoita, jotka parantavat kykyämme viestiä tehokkaasti. Yhteisö sijoittaa paljon kansallisten hallitusten välisten yhteyksien luomiseen erilaisia yhteisiä tehtäviä varten. Tartuntatautien seuranta ja valvonta on yksi näistä tehtävistä. Näistä syistä emme voi hyväksyä tarkistusta.
Haluan vielä kerran ilmaista syvän kiitollisuuteni parlamentille ja teille, herra Cabrol, ponnisteluistanne ja läheisestä yhteistyöstänne komission kanssa tässä nimenomaisessa asiassa. Toivon, että olen esittänyt komission kannan. Luotan siihen, että tämä uusi verkosto perustetaan hyvinkin pian. Se tulee todellakin olemaan suureksi edistysaskel yhteisön kansanterveyden kehityksessä heti, kun se otetaan käyttöön.

White
Arvoisa puhemies, haluaisin saada lisätietoa siitä, mitä komissaari juuri sanoi. Voisiko komissaari kertoa, miten tämä verkosto yhteensovitetaan ja kuka sen suorittaa koko unionissa?

Flynn
Arvoisa puhemies, alustavasti yhteensovittamisen suorittaa komissio. Ymmärrän mitä tarkoitatte, herra White, myöhemmin, kun meillä on enemmän kokemusta, sitä on ehkä kehitettävä edelleen sillä tavalla kuin olette ehdottanut.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra komissaari Flynn.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Biosidituotteet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana K. Jensenin laatima sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A40011/98) sovittelukomitean vahvistamasta yhteisestä ehdotuksesta neuvoston ja parlamentin direktiiviksi biosidituotteiden saattamisesta markkinoille (C4-0679/97 - COD00/0465).

Kirsten Jensen
Arvoisa puhemies, kun Euroopan parlamentti toivon mukaan huomenna hyväksyy sovittelukomitean kannan tähän direktiiviin, Euroopan tasolla varmistutaan siitä, että tähän mennessä muiden ympäristölainsäädäntöjen piiriin kuulumattomien kemikaalien aiheuttamia riskejä ryhdytään arvioimaan. Voidaan sanoa, että tämä on viimeinen suuri lenkki kemikaaleja käsittelevien direktiivien ketjussa, jonka EU on pannut alulle, mutta kyseessä on myös viimeinen kemikaalidirektiivi, ennen kuin todella ryhdyttiin ottamaan kantaa hormonien tapaan toimiviin kemikaaleihin. Tähän asiaan palaamme hormoneja muistuttavia aineita käsittelevässä mietinnössä. Mainitsen tämän ongelmakentän sen vuoksi, koska minua hieman arveluttaa se, kattavatko olemassa olevat direktiivit ympäristösuojelun tarpeeksi hyvin. Biosideja käsittelevä direktiivi takaa paremman turvallisuuden, koska kansalaiset saavat helpommin oikeaa tietoa näistä kemikaaleista ja voimaan astuva ympäristösuojelu on positiivinen myös veden ja maan kannalta.
Läpinäkyvyys EU: ssa paranisi tämän direktiivin myötä. Ministerineuvosto saatiin kiinni itse teossa, kun se lähetti yhteisen kantansa parlamentille ilman niitä yhteensä 14 selitystä, jotka neuvosto tai neuvosto ja komissio yhdessä olivat yksimielisesti hyväksyneet pöytäkirjaan. Tällainen ei käy EU: ssa, jossa toimitaan avoimesti ja jossa lainsäädäntö tehdään yhdessä neuvoston ja parlamentin kanssa. Sovittelumenettelyn jälkeen on selvää, ettei näillä selityksillä ole mitään arvoa biosideja käsittelevän direktiivin osalta ja tästä eteenpäin on lainsäädännön oltava merkitty lakiin eikä jonnekin muualle. Siitä on etua niin yhteiskunnalle kuin myös teollisuudelle.
Sovittelumenettelyssä olemme voineet korostaa, että niin kutsutuista vähäriskisistä tuotteista on toimitettava täydellinen tekninen asiakirja, eivätkä tuotteet saa sisältää aineita, jotka itsessään saattavat antaa aihetta huoleen. Samanaikaisesti olemme saaneet tarkennettua, mitä tarkoitetaan yleiskemikaaleilla, joita joskus käytetään myös biosideina ja jotka sen vuoksi on merkittävä biosideiksi, nimittäin hiilihapolla, typellä, etanolilla, 2-propanolilla, etikkahapolla ja piimaalla. Meitä on myös tultu vastaan niiden uusien liitteiden toteuttamisessa, jotka neuvosto yritti ottaa käyttöön yhteisen kantansa avulla. Liitteitä ei voida enää kutsua tyhjiksi sekeiksi, koska toimielinten yhteistoimintatapaa Euroopan parlamentin tiedottamisesta on noudatettava täysin, mutta luonnollisesti voidaan todeta, että voi viedä jonkin aikaa ennen kuin tämä saadaan vahvistettua.
Direktiivi toimii vaihtoehtoisen arvioinnin uranuurtajana. Arvioinnilla varmistetaan, ettei erittäin vaarallisia aineita pääse markkinoille, mikäli samaan tarkoitukseen sopivaa vähemmän haitallista ainetta on olemassa. Tällainen näkökulma olisi otettava käyttöön kaikissa kemikaaleja käsittelevissä direktiiveissä, koska se varmistaa ympäristömme ja terveytemme edistäen samalla teknologista kehitystä.
Osa teollisuudesta arvostelee biosidia käsittelevää direktiiviä sen kalleuden vuoksi. Tähän voidaan sanoa, että tiedot useista aineista ja tuotteista ovat jo olemassa teollisuusalalla. Direktiiviin on sisällytetty laajoja siirtymäjärjestelyjä ja parlamentti on tämän lisäksi saanut pantua alulle nopeutetun menettelyn, jossa ei tehdä kompromisseja, kun kyseessä ovat välttämättömät ympäristövaatimukset.

Valverde López
Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää esittelijää, rouva Jenseniä, työstä, jota hän on tehnyt kuukausia ja jolla on aina ollut meidän tukemme.
Hän on ottanut esille neuvoston lausunnot, jotka ovat jo yleisiä yhteispäätösmenettelyissä. Jälleen kerran täällä parlamentissa meidän on torjuttava ne tyystin, koska ne rikkovat perustamissopimusten kirjainta ja henkeä ja ovat niin luonnottomia, ettemme koskaan voi hyväksyä niitä parlamentissa.
Toiseksi olen sitä mieltä, että kaikkien toimielinten on opittava jotain yhteispäätökseen sisältyneistä neuvotteluista. Täällä parlamentissa olisimme ehkä voineet esittää vähemmän tarkistuksia ensimmäisessä käsittelyssä, jotta tärkeisiin asioihin olisi kiinnitetty enemmän huomiota.
Komissio ei puolestaan koskaan pystynyt ymmärtämään eikä oppimaan, mitä yhteispäätösmenettely tai Euroopan parlamentin uusi vastuu merkitsee. Viime hetkeen asti se on kieltäytynyt myöntymästä niihin vaatimuksiin - perusluonteisiin - joita parlamentti esitti. Parlamentti ei voinut antaa vapaita käsiä niinkin olennaisessa asiassa kuin tehoaineiden määritteleminen.
Mielestäni myös neuvoston on muutettava työskentelytapojaan. Yhteispäätösmenettely on varsin mullistava, ja neuvoston on muutettava tapaansa työskennellä, koska se pyrkii aina omaksumaan matalimman profiilin, vaikka se on perustamissopimusten hengen vastaista; sen on totuttava päättämään asioista enemmistönä, vaikka kyseessä olisikin määräenemmistö, ja näin menettelyjä voidaan jouduttaa eivätkä ne viivästy.
Olen myös sitä mieltä, että viesti on hyvin selvä - ja on hyvin tärkeää, että välitämme sen kaikille kansalaisille - ja se on se, että parlamentti käyttää niitä valtuuksia ja velvollisuuksia, joita sille suodaan - yhä enemmän - perustamissopimuksissa. Kansalaiset voivat olla vakuuttuneita siitä, että perustamissopimuksen artiklojen lupaukset, joiden mukaan hyväksytään ihmisten ja ympäristön terveyden mahdollisimman tarkkaa suojelua koskevia sääntöjä, käyvät toteen joka ikisessä ehdotuksessa; tietysti myös tavaroiden vapaan liikkuvuuden on oltava todellisuutta.
Tiettyjen keskitettyjen mekanismien määritteleminen, kuten tehoaineiden hyväksyminen, on hyvä kaikkien kannalta, koska näin vältetään kokeiden toistaminen, mukaan luettuna eläinkokeiden, varmistetaan paremmin hyväksymismenettelyt ja vältymme lisäksi jäsenvaltioiden välisiltä puheilta ja epäilyiltä. Näin ollen vastavuoroinen tunnustaminen on yhteisön menettelyn toinen lisäarvo.
Lopuksi mielestäni viesti kaikille kansalaisille on se, että vaikka menettelymme onkin monimutkainen, vaikka vaadimmekin, että yhteispäätösmenettelyä parannetaan ja joudutetaan - kuten Amsterdamin sopimuksessakin on osittain vaadittu - kaikista vaikeuksista huolimatta komission, neuvoston ja parlamentin yhteistyö yhteispäätösmenettelyssä toimii aina vain paremmin, ja tämä on erittäin myönteinen viesti kaikille kansalaisille.

Bjerregaard
Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, komissio haluaa kiittää parlamenttia ja erityisesti erinomaista esittelijää, rouva Kristen Jenseniä, ja neuvostoa niistä saavutuksista, joihin sovittelumenettelyn aikana on päästy käsiteltäessä tätä direktiiviehdotusta, joka liittää olennaisen uuden osan EU: n kemikaaleja koskevaan lainsäädäntöön. Kuten tiedetään, direktiivin tarkoitus on yhdenmukaistaa biosidia sisältävien tuotteiden ja niiden sisältämien aktiivisten aineiden sisämarkkinat ja varmistaa korkea ihmisten ja luonnon suojelemisen taso. Toisen käsittelyn yhteydessä parlamentti teki viisi ehdotusta. Kolmea näistä tarkistusehdotuksista ei komissio eikä neuvosto voinut hyväksyä. Sitä seurannut sovittelumenettely - kuten täällä tänä iltana on esitetty - on kantanut hedelmää ja sovittelukomitea on päässyt yksimielisyyteen kompromissiratkaisusta, joka nyt on esitetty parlamentille. Neuvosto on jo antanut kannatuksensa tälle ehdotukselle ja olen saanut sen käsityksen ja myös toivon, että parlamentti tekee samoin.
Liittyen tarkistusehdotuksiin 18 ja 19, joissa käsitellään yksinkertaistetumpia menettelytapoja koskien liitteitä IA ja IB olen sitä mieltä, että ehdotettu kompromissiratkaisu täyttää näiden kahden liitteen päämäärän, nimittäin direktiivin hallinnon yksinkertaistamisen ilman että terveyden- ja luonnonsuojelun taso laskee. Parlamentti on toivonut voivansa varmistua siitä, että yhteistoimintatapaa noudatetaan komitologiamenettelyssä päätettäessä lisätä tehoaineita liitteisiin. Komissio on täysin samaa mieltä parlamentin kanssa siitä, että päätösprosessin on ehdottomasti oltava läpinäkyvä, ja se tekee parhaansa toteuttaakseen sen käytännössä.
Komissio on luvannut tehdä esityksen komitologiapäätöksen tarkistuksesta kesäkuun alussa 1998. Olemme sitä mieltä, että tällä lupauksella, jonka puheenjohtaja Santer, vahvisti kirjeessään parlamentin puhemiehelle 11. marraskuuta 1997, on tultu vastaan parlamentin tätä vapautta koskevia huolenaiheita, niin kuin herra Valverde López esitti. Lopuksi mitä parlamentin tarkistukseen 17 tulee, olen tyytyväinen siihen, että sovittelukomitea on päässyt yksimielisyyteen 24 kuukauden määräajasta direktiivin täytäntöönpanon osalta kansallisissa oikeuksissa. Yhteenvetona haluan painottaa, että komissio voi täysin yhtyä siihen kompromissiratkaisuun, johon sovittelumenettelyn seurauksena on päädytty ja haluan lopettaa kiittämällä vielä kerran esittelijää, rouva Kristen Jenseniä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva komissaari Bjerregaard.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Yhteenkuuluvuus ja tietoyhteiskunta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Sierra Gonzálezin laatima aluepoliittisen valiokunnan mietintö (A40399/97) yhteenkuuluvuutta ja tietoyhteiskuntaa koskevasta komission tiedonannosta (KOM(97)0007 (C4-0044/97).

Sierra González
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, kaikkien tietoyhteiskunnan luomista Euroopan unionissa koskevien pohdintojen on perustuttava siihen tosiseikkaan, että nykyään on havaittavissa eroja, jotka voivat lähitulevaisuudessa johtaa kilpailua lisääviin ja yhteenkuuluvuutta heikentäviin epätasapainotilanteisiin ja tehdä tyhjiksi ne edut, joita uusien tekniikkojen käyttö voi kustannusten osalta tuoda tullessaan. Kyseiset erot liittyvät tieto- ja tietoliikennetekniikkojen perusrakenteisiin, kehittyneiden palveluiden hintaan ja luotettavuuteen. Kyseiset erot lisäävät määrällistä ja laadullista eriarvoisuutta erityisesti " koheesiomaissa" , joiden oloissa ilmenee puutteita.
Saatavuus ja helppo lähestyttävyys ovat ennakkoehtoja tietoyhteiskunnan kehityksen tuomiin etuihin osallistumiselle. Juuri saatavuus ja hinta ovat niitä tekijöitä, jotka tällä hetkellä edistävät Euroopan eri alueiden välisiä eroja ja vahvistavat määrällisesti eriarvoisen tilanteen rikkaiden ja köyhien alueiden välillä. Eräs esimerkki osoittaa sen: yleinen puhelinverkko on jo käytännöllisesti katsoen kaikkien käytettävissä, mutta palveluiden laadussa on huomattavia eroja.
Kehittyneiden palvelujen osalta edistystä on tapahtunut matkapuhelimissa - GSM mukaan lukien - mutta vuokraliittymien ja uudenaikaisten kytkentäisten yhteyksien kuten on line -palvelujen ja ISDN: n saatavuudessa on suuria eroja. Hinnat ovat yleensä "koheesiomaissa" korkeampia kuin unionin edistyneimmissä maissa ja samoin mikrotietokoneiden prosenttiosuus on pienempi. Näin ollen vuonna 1995 Euroopan kehittyneimmillä alueilla oli 15, 2 mikrotietokonetta 100 asukasta kohden. Kreikassa niitä oli 3, 1, Espanjassa 8, 6, Portugalissa 6 ja Italiassa 8, 9. Tämä rakenteellinen heikkous ja korkeat kustannukset vaikuttavat kielteisesti luonteeltaan paikallisiin pk-yrityksiin, joiden aloitekyky on heikompi kuin suurten yritysten ja joilla on vähemmän mahdollisuuksia strategisesti tärkeään tietoon.
Tieto- ja tietoliikennetekniikan sovelluksia kaupallistavat puhelin- ja kaapeliyhtiöt, sähkölaitokset jne. ovat pyrkineet mahdollisimman suureen taloudelliseen voittoon lyhyellä aikavälillä, aiheuttaneet kuluttajille kustannuksia, jotka eivät vastaa todellisia kustannuksia, ja jarruttaneet näin uuden tekniikan leviämistä erityisesti epäsuotuisilla alueilla ja tarkemmin sanottuna " koheesiomaissa" .
Työntekijöiden pätevyyden osalta on myös havaittavissa eroja. Tietoyhteiskunta tarjoaa uusia mahdollisuuksia juuri työntekijöiden pätevyyden osalta, koska se merkitsee sekä uusien opetusvälineiden kehittämistä että erityisesti lähes kaikkien saatavilla olevia tiedon lähteitä ja poistaa epätasa-arvoisen tilanteen, joka on vallinnut pienen kaupungin opiskelijan ja suurkaupungin opiskelijan välillä, kun ainoastaan suurkaupungin opiskelijalla on ollut käytössään teknisiä, tieteellisiä ja historiaan keskittyviä kirjastoja. Näiden mahdollisuuksien avautuminen johtaa kulttuurin lähteiden hajaantumiseen ja kulttuuria levittävien keskusten lisääntyvään moninaisuuteen, joista voi keskipitkällä aikavälillä lisätä sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Ellei koulutusjärjestelmien rakenteellisia heikkouksia oteta huomioon, eriarvoisuus voi lisääntyä. Se mahdollisuus, että tietyillä alueilla investoinnit etenevät hitaasti, johtaa vastakkainasetteluun niiden välillä, joilla on tietoa, ja niiden, joilla sitä ei ole. Tämän vastakkainasettelun estämiseksi tarvitaan poliittisia toimia, jotka koskevat niitä syvällisiä rakennemuutoksia, joita tietoyhteiskunta tuo tullessaan työtapojen, yritysten organisaatiomallien ja julkishallinnon osalta. Tämän politiikan osittaisesta puuttumisesta on osoituksena se, että vain 2 % rakennerahastoista käytetään tietoliikennealan sijoituksiin. Tietoyhteiskunnan kustannusten on oltava osa rakennerahastojen mainstreaming -periaatetta.
Joka tapauksessa rakennerahastot ovat kuitenkin keskeisessä osassa sijoitusten vähäisyydestä huolimatta luotaessa tietoyhteiskuntaa. Tarvittaisiin kuitenkin kokonaisvaltaista lähestymistapaa, jotta päästäisiin julkishallintoa, koulutusjärjestelmää, teollisuutta ja kuluttajia tyydyttäviin tuloksiin. Lopuksi haluan sanoa, että yhteenkuuluvuuden vuoksi on vahvistettava kuluttajien kannalta kohtuulliset tariffit ja työnantajien kannalta järkevät hinnat, ja lisäksi on välttämätöntä, että uudenaikaisten tietoteknisten apuvälineiden ja erityisesti Internetin käyttömahdollisuudet eivät voi perustua yksityisesti ostettuihin tietokoneisiin tai vaihtoehtoisiin kotilaitteisiin, vaan tarvitaan helposti saatavilla olevia, julkisiin tiloihin sijoitettuja työasemia ja avoimen tietoliikenneverkon rahoitusta.

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, komission aiheelliseen tiedonantoon yhteenkuuluvuudesta ja tietoyhteiskunnasta on saatu merkittävä vastaus parlamentissa. Rouva Sierra Gonzálezin laatima mietintö on erittäin täsmällinen, pikkutarkka ja mielestäni keskittynyt juuri niihin ongelmiin, joita pohdimme.
Minua ei ole hämmästyttänyt se, että rouva Sierra Gonzálezin mietinnön alussa tartutaan loogisesti ongelman ytimeen - joka on myös meille tämän tietoa ja yhteenkuuluvuutta käsitelleen tiedonannon lähettäneen komission huolenaihe. Rouva Sierra González nimittäin puhuu mietintönsä alussa juuri kilpailukyvystä. Nykyään koheesiorahasto, yhteenkuuluvuuden keskeinen akseli - mitä monet puhujat eivät ole ymmärtäneet - merkitsee kykyä synnyttää kilpailukykyä niillä alueilla, jotka ovat strategisesti jäljessä voidakseen kilpailla tasavertaisesti muiden kanssa. Näin ollen juuri tämä on keskeinen tekijä, eivät ne eräät lähes uskonnolliset piirteet, joita jotkut haluavat liittää yhteenkuuluvuuden käsitteeseen.
Puhumme eräästä keskeisestä välineestä - tieto- ja tietoliikennetekniikoista - kilpailukyvyn tulevan kehityksen kannalta, kansalaisten elämisen laadun parantamisen kannalta. Kilpailukyky, jolla välittömästi viitataan siihen, että epäsuotuisimmilla alueilla pienten ja keskisuurten yritysten olisi pystyttävä olemaan täysin valmiita kohtaamaan kilpailukyvyn asettamat haasteet, vakauttamaan kyseisten yritysten toiminnan nyt ja vastaisuudessa, takaamaan työpaikkojen vakauden ja viime kädessä synnyttämään yhteenkuuluvuutta, toisin sanoen kilpailukykyä.
On vaikea ajatellakaan, että mikään epäsuotuisan alueen pieni yritys voisi selviytyä haasteesta ottamatta käyttöön esimerkiksi sähköistä kauppaa. On erittäin vaikea ajatella, että pieni tai keskisuuri yritys voi tehdä tutkimuksia tai innovaatioita, ellei tieto- ja tietoliikennetekniikan järjestelmä ole täysin vakiintunut.
No niin, pidämme näitä puheenvuoroja parlamentissa, mutta mitä vaikutusta niillä on? Mikä on se keskeinen tekijä, jotta tietoyhteiskunta voitaisiin juurruttaa eurooppalaiseen yhteiskuntaan? Olkaamme realistisia. Komission toiveet sisällyttää rakennerahastojen olennaiseksi osaksi tieto- ja tietoliikennetekniikkaa koskevat toimet ovat ilmeiset ja erittäin kiitettävät, mutta markkinoita eivät juuri hetkauta komission toimintamahdollisuudet eivätkä rakennerahastojen toimintamahdollisuudet. Markkinat ovat vapaat ja niillä on suunnaton voima, ne ovat todellinen suurvalta verrattuna eurooppalaisten instituutioiden tukijärjestelmiin. Näin ollen on puhuttava suoraan ja sanottava, että juuri nyt suurin vihollinen tietoyhteiskunnan sisällyttämiselle ja yleistymiselle ovat hinnat, yritysten - puhelin-, sähkö- ja kaapeliyritysten - vaatimat hinnat, jotta saataisiin suurin mahdollinen hyöty mahdollisimman lyhyessä ajassa. Haluaisinkin nyt pyytää rouva komissaaria pohtimaan tätä asiaa, joka ei varmaankaan ole hänelle uusi: missä määrin Euroopan komissio pystyy pakottamaan neuvottelupöytään nämä osapuolet - koska se tarvitsee niiden palveluja niiden kannalta huomattavissa määrin - ja saamaan ne laskemaan reaalihintoja, jolloin kysyntä voi moninkertaistua, jolloin taataan helppo saatavuus kaikille kansalaisille, millä Euroopan alueella he sitten asuvatkaan; missä määrin komissio toteuttaa velvollisuutensa ei ainoastaan antamalla rakennerahastoille toimintamahdollisuuksia vaan myös antamalla erittäin vakavan viestin ja varmistamalla sen, että kyseiset yritykset takaavat kaikille kansalaisille nykyisyyden ja tulevaisuuden kannalta elintärkeiden palvelujen saatavuuden. Ellei se pysty siihen, olemme synnyttämässä uutta eurooppalaista eriarvoisuutta. Rouva komissaari tietää sen erittäin hyvin ja siksi en vetoa häneen valittaakseni vaan pyytääkseni häneltä apua ja yhteistyöhalukkuutta.

Chichester
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, aioin sanoa, että me muodostamme aika valikoidun keskustelijoiden joukon tänä iltana, mutta kollegoita ilmestyy taustalta; ehkäpä tietoyhteiskunta toimii sittenkin.
Ensinnäkin haluaisin kiittää esittelijää hänen yhteenkuuluvuutta ja tietoyhteiskuntaa koskevan mietintönsä liikkeellepanevasta voimasta. Tieto- ja viestintätekniikan - tietoyhteiskunnan - merkitystä taloudellemme ja elämäntyylillemme ei juurikaan aseteta kyseenalaiseksi. Ennen kaikkea se tarjoaa lukuisia mahdollisuuksia etäisille maaseutualueille, erittäin syrjässä oleville saarille ja köyhemmille, vähemmän kehittyneille alueille, joiden väestömäärä on alhainen ja liikenneinfrastruktuuri on rajoitettua.
Vaalipiirini Devon ja Itä-Plymouth muodostuu kaupungeista ja eristäytyneistä maatalousyhteisöistä, ja siellä on käynnistetty lukuisia tieto- ja viestintätekniikkaan liittyviä hankkeita: etäopiskelua, tietojenvaihtoa muiden jäsenvaltioiden korkeakoulujen kanssa, koulutusta ja liike-elämää, esimerkiksi satelliittilinkin ISDN-video karjahuutokaupan etätarjouksia tai etäkaupankäyntiä varten. Internetin käyttö sekä vapaa-ajan opiskelussa että kaupankäynnissä lisääntyy nopeasti tällä puolen maailmaa. Tämä kaikki edistää työpaikkojen luomista ja sellaisten yritysten perustamista, jotka eivät tarvitse tukea, ja tästä tuleekin mieleeni, että jos haluan löytää jotain vikaa rouva Sierra Gonzálezin mietinnöstä, tämä olisi kohdassa, jossa puhutaan hinnoitteluun ja tietoyhteiskunnan markkinamekanismiin puuttumisesta, tai kohdassa, jossa Euroopan talousarviosta pyydetään lisärahoitusta, joka ylittää rakennerahastojen ja koheesiorahaston nykyiset suuntaviivat. Paras tapa laajentaa tieto- ja viestintätekniikkaa Euroopassa on antaa markkinavoimien ja tekniikan toimia vapaasti. Kilpailu ja kuluttajat vaikuttavat voimakkaasti kasvuun ja palvelujen parantamiseen. Euroopan talousarviossa ei ole tarpeeksi rahaa, jotta voisimme maksaa kaikki tämän mietinnön menoehdotusten ostoslistassa vai sanoisinko " toivelistassa" mainitut kohdat. Voitte toki pyytää rakennerahastoista suurempaa osuutta, joka käytettäisiin tähän tarkoitukseen jonkin muun sijasta, mutta olkaamme realistisia ja älkäämme pyytäkö lisää rahaa, jos sitä ei ole olemassa. Sen sijaan voimme olla yhtä mieltä siitä, että tieto- ja viestintätekniikka tarjoaa suunnattomia mahdollisuuksia epäsuotuisille alueille ja että kilpailu ja tekniikka mahdollistavat niiden toteutumisen.

Vallvé
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, mielestäni meidän on oltava tyytyväisiä siihen, että aluepoliittinen valiokunta puhuu tietoyhteiskunnasta ja siitä vaikutuksesta, joka kyseisellä yhteiskunnalla on eurooppalaiseen yhteenkuuluvuuteen.
On korostettava tietoyhteiskunnan vaikutusta niihin uusiin toimiin, joita syntyy teollisuuden alalla, kaupan alalla, palvelujen alalla, samoin kuin sen vaikutuksia Euroopan valtioiden välisten rajojen poistumiseen.
Ei pidä myöskään unohtaa sen vaikutusta koulutusprosessiin, nykyäänhän puhutaan elinikäisestä oppimisesta, jatkuvasta koulutuksesta. Meidän on syytä muistaa se, että tietoyhteiskunnan myötä ei tarvitse ottaa huomioon tilan ja ajan rajoituksia saadakseen koulutusta. On mahdollista saada koulutusta omassa kodissa opettajan johdolla, joka ei ole samassa paikassa samaan aikaan.
Tietoyhteiskunta tarjoaa valtavia mahdollisuuksia, mutta näiden mahdollisuuksien on kuuluttava kaikille kansalaisille, mikäli todella haluamme yhteenkuuluvuutta Euroopan tasolla. Mahdollisuuksien täytyy toimia koko unionin alueella, mukaan lukien maaseutualueet, reuna-alueet ja saarialueet.
Puhutaan paljon tiedon valtateistä. Minä puhuisin mieluummin tiedon teistä tai tiedon maanteistä. Valtateillä peritään usein käyttömaksua - ei kuitenkaan Saksassa - rouva komissaari, mutta muualla valtatiet ovat maksullisia. Mikäli haluamme, että tieto yltää kaikkialle, sen on kuljettava teitä, jotka eivät ole maksullisia, ilmaisia teitä, joita kaikki voivat käyttää.
Olen tämän vuoksi ollut erittäin tyytyväinen rouva Sierra Gonzálezin mietintöön, koska siinä puhutaan kyseisen tietoyhteiskunnan mahdollisista rajoituksista, siitä, että se ei hyödytä kaikkia kansalaisia ja siitä, että tietoyhteiskunnan kehittäjät hakevat ainoastaan taloudellista tuottoa. Tiedämme jo, että taloudellinen tuotto, kuten maksulliset valtatiet, yhdistää ainoastaan suuria ja merkittäviä asutuskeskuksia ja monet asutuskeskukset jäävät syrjään, ja juuri näin ei saa tapahtua sille tietoyhteiskunnalle, jonka haluamme Euroopan unionista tehdä.

Novo
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, arvoisa rouva komissaari, kukapa voisi epäillä, etteivätkö uudet tieto- ja tietoliikennetekniikat voi tuottaa positiivisia vaikutuksia koulutukseen, työn organisaation ja työajan muutoksiin sekä yritysten modernisaatioon monellakin tasolla ja vaikuttaa siten myös ihmisen käytettävissä olevan vapaa-ajan lisääntymiseen.
Siitä huolimatta haluaisin esittää muutamia varauksia siihen varsin ruusunpunaiseen näkemykseen, joka komissiolla on yhteenkuuluvuuden ja niinkutsutun tietoyhteiskunnan välisistä suhteista. Ennen kaikkea tilanteessa, jossa valtion vastuu on yhä vähäisempi ja jossa yksityistetään yrityksiä ja palveluja, joilla olisi parhaat lähtökohdat tuoda ratkaisuja vähemmän kehittyneiden alueiden ongelmiin, on kovin vaikeaa nähdä, miten suuren ja helpon voiton näkökulma on yhteensovitettavissa kansalaisten yhtäläisten ja yleisten oikeuksien sekä unionin eri maiden ja alueiden yhteenkuuluvuustavoitteiden kanssa.
Mietintö kiinnittää huomiota vaaroihin, joita tietoyhteiskunnan hallitsematon ja sääntelemätön kasvu voi aiheuttaa luodessaan uusia ja entistä syvempiä kuiluja rikkaiden ja köyhien maiden sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen välille. Nuo kuilut voivat liittyä yhtä lailla perusrakenteisiin kuin tiedon ja koulutuksen saatavuuteen; ne voivat edistää ja pahentaa uusia syrjäytymisen muotoja; ne voivat liittyä kustannuksiin, jotka koskettavat erityisen raskaasti koheesiomaiden ja jälkeenjääneimpien alueiden pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja ne voivat siten vahvistaa kehitystä, joka johtaa yritysten siirtymiseen; ne voivat myös lisätä epäluuloja, jotka kohdistuvat tietoyhteiskunnan vaikutuksiin, työllisyyden laatuun ja pysyvyyteen sekä käytettävissä olevaan massainformaatioon, joka ei kenties lainkaan ota huomioon kulttuuria ja perinteitä eikä esimerkiksi sisällöllisesti tai kielellisesti lainkaan vastaa alueellisiin ja/tai kansallisiin tarpeisiin.
Käytän tilaisuutta hyväkseni onnitellakseni lämpimästi kollegaani Ángela Sierra Gonzálezia, vaikkei meitä ole täällä kuin puolen tusinaa. Hänen mietintönsä sisältämät suositukset, joiden mukaan rakennerahastot tulisi suunnata paljon tehokkaammin perusrakenteiden toteuttamiseen ja luomiseen, koulutukseen sekä tutkimukseen liittyviin aspekteihin, ansaitsevat luonnollisestikin täyden tukeni.
Täyden tuen ansaitsee myös ehdotus, jonka mukaan jäsenvaltioiden hallitusten tehtävänä on määritellä väestöjensä tarpeita kunnioittaen, millaisin edellytyksin ja millaisessa sääntelykehyksessä tiedon ja julkisten palvelujen yleinen saatavuus on taattava.

Ahern
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää esittelijää hänen erinomaisesta mietinnöstään ja komissaaria hänen kiinnostuksestaan ja osallisuudestaan tähän tärkeään aiheeseen. Haluaisin kiittää esittelijää siitä, että hän on ymmärtänyt tietotekniikkojen merkityksen kehitystoimien ympäristörasitusten vähentämisessä, esimerkiksi vähentämällä liikkuvuuden tai liikenneinfrastruktuurin tarvetta. Viittaan erityisesti kohtaan 20, jossa suositellaan, että " fyysiset" investoinnit korvataan kokonaan tai osittain riittävien televiestintäpalvelujen tarjoamisella investointikustannusten minimoimiseksi ja että ympäristörasitusten minimoiminen sisällytetään järjestelmällisesti osaksi rakennerahastosta rahoitettujen sijoitusten arviointia ja että ne otetaan olennaiseksi osaksi näiden rahastojen puitteissa esitettyjä kansallisia ohjelmia.
Haluaisin myös korostaa, että tietotekniikoiden ei tulisi luoda entistä suurempia alueellisia ja yhteiskunnallisia kuiluja: niiden tulisi myötävaikuttaa tällaisten kuilujen poistamiseen. Sen tähden olemassa olevia epätasapainotilanteita ja eroja ydinalueiden ja syrjäisten alueiden välillä tulisi vähentää painottamalla tiedon valtateiden ja tietopalvelujen perustamista syrjäisille alueille. Jos emme ryhdy toimiin tältä osin, on olemassa vaara, että nämä mahdollisuudet eivät ole saatavilla syrjäisillä alueilla ja että erot jopa kasvavat. Joten meidän on ryhdyttävä proaktiivisiin toimiin tältä osin.
Tietoyhteiskuntaa tulisi edelleen pitää yleishyödyllisenä palveluna, ja tietoinfrastruktuuri-investointien tulisi perustua tasa-arvon, jatkuvuuden ja kohtuullisten kustannusten periaatteille, jotta markkinoiden logiikka ei syrji syrjäisten alueiden ja herkkien yhteiskuntaryhmien tiedon saatavuuden tarpeita.
Jotta jokainen Euroopan unionin kansalainen voisi hyödyntää tietoyhteiskunnan mukanaan tuomia etuja mahdollisimman tehokkaasti, kustannukset on saatava kohtuullisiksi. Yhdyn Chichesterin kantaan tämän osalta, mutta meidän on varmistettava, että kustannukset pysyvät kohtuullisina. Haluaisin erityisesti pyytää komissiota ja neuvostoa osallistumaan tähän ja varmistamaan, että koulutuksen tarjoajille, erityisesti kouluille, sallitaan vapaa pääsy. Laitteet ovat asia sinänsä, ja ohjelmat ovat asia sinänsä. Käytännössä televiestinnän tarjoajana toimii kuitenkin usein joko valtio tai jonkinlainen monopoli. Niillä on varaa tarjota kouluille vapaata tai rajoitettua pääsyä teleliikennepalveluihin. Olisi erittäin suuri saavutus koko unionissa, jos nuorille kansalaisillemme annettaisiin kouluissa vapaa pääsy näihin palveluihin.

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, tulen suhteellisen köyhästä maasta, joka sijaitsee Euroopan laidalla. Synnyin saarella, missä lapsilla ei ollut kaikkia niitä edellytyksiä, joita oli esimerkiksi Ateenassa, Kreikan pääkaupungissa, ja varsinkin muissa Euroopan suurkaupungeissa. Tuolla saarella, kuten Kreikan muillakin saarilla, sairastuminen oli ja on paljon suurempi ongelma kuin Ateenassa tai muussa eurooppalaisessa keskuksessa. Miksi kerron tämän kaiken? Koska uskon, että tietoyhteiskunta antaa joitakin vastauksia tämänkaltaisiin ongelmiin. Lapset voivat jo liittyä Internetiin ja hakea sieltä tietoa, mitä ei olisi voitu kuvitellakaan muutama vuosi sitten. Etälääkäri voi antaa vastauksen joihinkin vakaviin terveysongelmiin. Uudet mahdollisuudet kaupan ja talouden alueilla voivat pitää syrjäseudut asuttuina.
Tämä ei kuitenkaan tapahdu automaattisesti. Tietoyhteiskunta ei synny kaukaisille alueille tai saaristoon huomenaamulla vain siten, että me täällä keskustelemme siitä. Tarvitaan poliittisia toimenpiteitä, jotka ottaisivat kaiken hyödyn irti tietoyhteiskunnan syntymisestä ja samalla ehkäisisivät siihen liittyviä vaaroja, jotta tietoyhteiskunnasta tulisi inhimillinen, yhtäläisten mahdollisuuksien yhteiskunta. Uskon, että tämä on kaikkien tässä salissa olevien yhteinen tavoite.
Mikä on sitten oma arvioni? Uskon, että meidän on ehkä pakko edetä entistäkin nopeammalla tahdilla televiestinnän vapauttamisessa, koska tämä edistää nopeimmalla ja halvimmalla tavalla tietoyhteiskunnan tarjoamien mahdollisuuksien saamista kaikkien ulottuville. Meidän ei pidä myöskään unohtaa, että mitä enemmän televiestintää käytetään, sitä halvemmaksi se tulee. Uskon lisäksi, että meidän tulee turvata ohjemateriaalin saatavuus mahdollisimman monella kielellä. Tämä on tärkeää yhtäläisten mahdollisuuksien kannalta, jotta kaikki pääsisivät tähän syntymässä olevaan uuteen maailmaan. Samaan aikaan uskon, että meidän tulee hyödyntää rakennerahastojen määrärahoja, erityisesti uudella, vuosien 2000-2006 välisellä ajanjaksolla, jotta televiestintä voitaisiin tuoda kouluihin ja julkisiin palveluihin - tämä on merkittävä askel koulutuksen ja julkishallinnon nykyaikaistamisessa - sekä saarille ja vaikeapääsyisille syrjäisille alueille. On painotettava erityisesti etäkoulutusta ja etäterveydenhoitoa, on hyödynnettävä käytössä olevia voimavaroja sekä ammattivalmennusta, jotta kaikki olisivat kotonaan tiedon ja viestinnän uudessa maailmassa.
Uskon, että Agenda 2000 tarjoaa hyvän mahdollisuuden tämän kysymyksen perinpohjaiseen käsittelyyn, sillä mielestäni Delors'in toinen paketti on käytännössä jo päättynyt - se päättyy 1999 -, ja nyt on edessä Santerin paketti. Arvoisa komission jäsen, mielestäni voimme katsoa läheltä tätä kysymystä.

Ryynänen
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, tieto- ja tietoliikennetekniikka on avannut huikeita mahdollisuuksia ylittää välimatkat ja muut esteet, joten se periaatteessa vahvistaa hajautusta ja alueellista tasa-arvoa. Mutta käytännössä tämän tavoitteen toteuttamiseen tarvitaan selkeää toimintastrategiaa ja vahvaa poliittista tahtoa.
Tietoon liittyvien perusrakenteiden on oltava kaikkien alueiden ja kansalaisten saatavilla. Tasa-arvoisen tietoyhteiskunnan edellytyksiä ovat uusien tietoteknisten välineiden, esimerkiksi Internetin, käyttömahdollisuudet julkisissa tiloissa, kuten kirjastoissa ja kouluissa, sekä ohjelmistojen ja apuvälineiden monikielisyys. Lisäksi tarvitaan kaikkien saatavilla olevaa tehokasta koulutusta paitsi välineiden käyttämisessä myös sisältöjen arvioinnissa. Erityisen tärkeää on mielestäni kouluttaa tietoalan ammattilaisia, jotka voivat auttaa kansalaisia heille oleellisen tiedon löytämisessä ja soveltamisessa.
Alueellisen kehityksen kannalta on myös tärkeää huolehtia pienyritysten tietotarpeesta ja valmiuksista muuttaa tietoa osaamiseksi, jolla on kysyntää ja joka työllistää. Tässä mielessä rakennerahastojen kautta on nykyistä paremmin tuettava heikompien alueiden mahdollisuuksia hyötyä tietoyhteiskunnasta.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, ensiksi haluan sydämellisesti kiittää rouva Sierra Gonzálesia hänen mietinnöstään yhteenkuuluvuudesta ja tietoyhteiskunnasta. Se on pitkälti sopusoinnussa sekä komission analyysin että johtopäätösten kanssa.
Tietoyhteiskunnalla on myös komission mielestä strategista merkitystä taloudelliselle ja sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle sekä työllisyydelle. Se voi myös olla tärkeä avainteknologia alueellisessa kehityksessä, jos onnistutaan takaamaan informaatio- ja viestintäteknologioiden saatavuus myös rakenteiltaan heikoilla ja syrjäisillä alueilla ja maaseudulla. Siksi kannattaa ensiksikin tiedon ja parhaiden käytäntöjen avulla käyttää hyväksi mahdollisuudet ensiksikin osoittaa ne mahdollisuudet, joita ylipäänsä on ja aloittaa asianmukainen tiedostamisprosessi. Siinä teknologinen kehitys on vain ongelman yksi puoli.
Kysymyksen on oltava ennen kaikkea siitä, että alueet itse, siis kansalaiset ja heidän yrityksensä, kykenevät käyttämään hyväkseen tietoyhteiskunnan mahdollisuudet talouden kilpailukyvyn vahvistamiseksi - erityisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä - ja alueellisen kehityksen hyväksi. Siihen tarvitaan ensiksikin järjestelyjä koskevia yhteisiä periaatteita, jotka yleispalvelut takaamalla varmistavat oikeudenmukaiset saatavuus- ja kustannusehdot ja jotka sopeuttavat nämä yleispalvelut muuttuviin teknologisiin ja yhteiskunnallisiin muutoksiin. Siinä tarvitsemme käytännöllisiä apuneuvoja, joihin kuuluvat investoinnit infrastruktuuriin ja kansalaisten kouluttaminen asianmukaisen koulutus- ja täydennyskoulutustarjonnan avulla. Sen lisäksi tarvitaan tutkimustoiminnan tukemista käyttäjäystävällisen tietoyhteiskunnan ja tiedonsiirto- ja käyttömahdollisuuksien kehittämiseksi taloudelle ja kansalaisille.
Taajamien ja syrjäisten alueiden välillä olevien järjestelmän erojen vähentämiseksi tarvitsemme houkuttimia yrityksille, jotta ne tarjoaisivat edistyksellisiä palveluita myös kehittymättömämmille alueille. Tämä ei ole missään tapauksessa vain ja ensisijaisesti investointitukikysymys, vaan voi myös, kuten IRISI-aloitteemme osoittaa, järjestyä siten, että selvitetään kysyntää ja tarjotaan mahdollisuus nykyaikaisten tietoverkkojen julkiseen käyttöön kouluissa, kirjastoissa, kaupungin- ja kunnantaloissa ja työvoimatoimistoissa, niin kuin juuri vaadittiin.
Komissio on parhaillaan yhteenkuuluvuutta ja tietoyhteiskuntaa käsittelevän tiedonannon pohjalta yhdistämässä toimiaan, käyttämässä hyväksi erilaisten aloitteiden välistä yhteisvaikutusta, selventämässä televiestintä- ja tutkimuspolitiikan taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta vahvemmin ja liittämässä siirtymisen tietoyhteiskuntaan osaksi rakenneohjelmien mainstreamingia . Komissio on tätä tarkoitusta varten perustanut tietoyhteiskunnan toimintakeskuksen (ISAC), jonka pitäisi ensisijaisesti yhdistää yksittäisten pääosastojen tietoyhteiskuntaan liittyviä toimia. Tämän toimintakeskuksen toimivallan puitteissa perustetaan koheesiota ja tietoyhteiskuntaa käsittelevä komitea sen takaamiseksi, että sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ulottuvuus otetaan huomioon kaikissa tietoyhteiskunnan kannalta olennaisissa yhteisön politiikoissa.
Tietoyhteiskunta on yksi tulevan viidennen tutkimusta koskevan puiteohjelman aihealueista. Noin 25 % kaikista viidettä tutkimusta ja teknologista kehittämistä koskevaan puiteohjelmaan tarkoitetuista varoista pitäisi osoittaa tietoyhteiskunnan kannalta keskeiseen tutkimukseen. Komissio on edelleen ulottanut tietoyhteiskuntaa käsittelevän foorumin puitteissa käytävän keskustelun itään ottaakseen mukaan neuvotteluihin jäsenehdokkaat, kaikki kohtia, jotka ovat sen lausunnon vaatimuksia.
Tällä hetkellä ensimmäisen mietinnön yleispalveluita koskevaa sisältöä valmistellaan, ja komissio on jo, kuten tiedätte, vahvistanut yleispalveluiden rahoitusta koskevat suuntaviivat kilpailuun suuntautuneessa ympäristössä. Loppujen lopuksi komissio on vaatinut tavoitteen 1 alueiden puolivälitarkistuksessa ja tavoitteen 2 alueiden toisen ohjelmansuunnitteluvaiheen puitteissa vaatinut jäsenvaltioita käyttämään hyväksi tietoyhteiskunnan strategiset mahdollisuudet aluellisessa kehittämisessä. Ei riitä, jos komissio on sitä mieltä, että tämä on tärkeä kehityksen väline, vaan meidän on saatava alueet, jäsenvaltiot vakuuttuneiksi asiasta, sillä ne tekevät päätöksen ohjelmissa tuettavista projekteista. Jos haluamme, että ne tukevat tiedonvälitysprojekteja enemmän, meidän on ensiksikin autettava niitä myös muuttamaan prioriteettejaan ja voittamaan pelot, joita tietoyhteiskuntaa kohtaan vieläkin tunnetaan.
On varmasti oikein, että tietoyhteiskunta tulee olemaan yksi tulevien sukupolvien rakennerahasto-ohjelmien avainaiheista. Komissio auttaa alueita parantamaan tietoyhteiskuntaan liittyviä suunnitelmiaan, jotta ne voisivat käyttää sopivia projekteja ja hyviksi osoittautuneita käytäntöjä tulevaisuudessa vahvemmin hyväkseen. Yli 30 aluetta osallistuu tai on osallistunut tähän kampanjaan, joka tähtäsi julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyön parantamiseen, jonka tavoite on nimenomaan se, että tällä alalla ei kehittyisi henkeä, joka korostaa tukia, vaan henki, joka edistää uusien mahdollisuuksien todellista hyväksikäyttämistä, joka ottaa huomioon ja kartoittaa tietoyhteiskunnan alalla toimivien alueellisten toimijoiden tarpeet ja tukee alueita kehittämään tärkeimpien alueellisten toimijoiden välistä kumppanuutta.
Olen varma, että jos onnistumme edistämään tätä prosessia, voimme myös luottaa siihen, että markkinat reagoivat kysyntään, myös kysynnän järjestelyihin, joka ei synny itsestään, vaan jonka hyväksi meidän on tehtävä jotakin. Toivon, että tuette meitä edelleen näissä ponnisteluissa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva komissaari Wulf-Mathies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 23.00.)

