Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Perry (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minun oli määrä puhua eilen joukkoviestintää koskevassa keskustelussa, mutta valitettavasti en voinut käyttää puheenvuoroani aikataulullisista syistä, koska minulla oli vaikeuksia päästä Strasbourgiin. Haluan vain todeta, että koska olen kotoisin Yhdistyneestä kuningaskunnasta - joka on kuuluisa sumustaan ja ennen kaikkea savusumustaan - en voi mitenkään arvostella Strasbourgin ilmastoa. Haluan todellakin onnitella ja kiittää lentokentän henkilöstöä siitä, että se asettaa turvallisuuden etusijalle. Haluan esittää pahoitteluni puhemiehelle ja parlamentille siitä, etten pysynyt aikataulussani. Lähdin kotoa kello 6.00, ja yritin todellakin saapua tänne ajoissa.

Puhemies. -
Huomautuksenne merkitään pöytäkirjaan. Lisäksi haluan tuoda esiin, että teillä on mahdollisuus työjärjestyksen 120 artiklan 7 kohdan nojalla jättää kirjallinen lausuma, joka liitetään kyseisen päivän sanatarkkaan istuntoselostukseen.
(Edellisen istunnon pöytäkirja hyväksyttiin.)

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Elmar Brokin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0371/2002) laajentumisesta: edistymistä koskeva kertomus (KOM(2002) 700 - C5-0474/2002 - 2002/2160(INI)).

Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, koska meille on tänä aamuna esitetty selkeä historiallinen ulottuvuus, haluaisin viitata aluksi ehdokasvaltioiden toteuttamiin mittaviin toimiin muutosprosessin loppuunsaattamiseksi. Mielestäni monella näistä maista oli poliittisesti rohkea asenne sekä halu turvautua epätavallisiin toimintatapoihin, jotka väistämättä muuttivat poliittista, taloudellista ja yhteiskunnallista järjestelmää. Tällaisia toimia olisi joka tapauksessa pitänyt toteuttaa laajasti, mutta ne liittyivät myös Euroopan unionin jäsenyyteen. Katson, että meidän poliittinen toimintamme voi hyötyä tällaisesta rohkeudesta ja kyvystä vaikuttaa.
Haluaisin myös samalla käyttää tätä tilaisuutta hyväkseni ja kiittää neuvottelujen osapuolia - neuvostoa ja erityisesti komissiota sekä ehdokasvaltioita - jotka ovat viime vuosina edesauttaneet merkittävästi myönteisten tulosten asteittaista saavuttamista näiden toimien avulla. Meille on kuitenkin oltava selvää, että tässä prosessissa on yhä paljon asioita, jotka on saatava järjestykseen. Jäljellä on yhä monia tärkeitä kysymyksiä, jotka on ratkaistava ennen Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostoa tai jotka edellyttävät muutoksia prosessiin. Tällä en tarkoita pelkästään määräaikaisten siirtymäjärjestelyjen noudattamista vaan myös kysymyksiä, joita tuomme esiin mietinnöissämme ja jotka koskevat hallinto- ja oikeusjärjestelmän kapasiteetin puutteita, vähemmistöjen oikeuksia, korruptiota ja ihmisillä käytävää kauppaa. Nämä ovat esimerkkejä ongelmista, jotka olisi ratkaistava päättäväisesti ennen kuin laajentuminen toteutuu. Näin ollen katson, että komissio valitsee oikein, kun se kohdistaa liittymistä edeltävän tuen näille alueille vaadittujen olosuhteiden aikaansaamiseksi toukokuuhun 2004 mennessä.
Olen samaa mieltä kanssanne siitä, että meillä on vielä paljon tehtävää senkin jälkeen, kun kaikki osapuolet ovat täyttäneet nämä vaatimukset. Me täällä parlamentissa olemme valmiit tekemään oman osuutemme noudattamalla aikataulua. Parlamentti päätti, että laajentumisen tulisi edetä, jotta nämä maat voisivat osallistua vuoden 2004 parlamenttivaaleihin. Tässä yhteydessä parlamentti asetti päivämäärän, jonka muut ovat hyväksyneet. Kun noin 6 000-sivuinen liittymissopimus on otettu käyttöön, haluamme varmistaa, että voimme tehdä päätöksen huhtikuun alkuun mennessä, jotta suunnitellusta allekirjoitusajankohdasta voidaan pitää kiinni ja jotta voimme noudattaa aikataulua, jonka mukaan ratifiointi tapahtuu vuoden 2004 puolessavälissä.
Neuvotteluissa on ratkaistava lukuisia erittäin konkreettisia, muun muassa rakennetukia ja maataloutta koskevia kysymyksiä. Haluan jälleen korostaa, että luotan neuvottelujen kaikkien osapuolten viisauteen ja siihen että neuvottelut käydään siten, että niiden tulokset voidaan esittää menestyksenä, jolloin meidän ei tarvitse järjestää kansanäänestyksiä asioista, joiden merkitys on vähäinen verrattuna historialliseen ulottuvuuteen. Mielestäni meidän ei tule unohtaa tätä, ja meidän on oltava täysin tietoisia velvollisuuksistamme. Lisäksi uskon, että meiltä odotetaan asiassa lisätukea tulevina viikkoina. Tämän vuoksi meidän on harkittava vakavasti muun muassa sitä, haluammeko osoittaa suhteettoman paljon varoja - joita ei saada lisää ennen vuotta 2006 - suorana tukena vai olisiko parempi hyväksyä makrotaloudellinen lähestymistapa ja osoittaa nämä varat kokonaisuudessaan maaseudun kehittämiseen. Esitän tämän kysymyksen ainoastaan näiden maiden etuja ajatellen.
Olen vakuuttunut siitä, että onnistumme ratkaisemaan myös Kaliningradin kysymyksen. Toivon, että kaikki neuvottelujen kiistat saadaan ratkaistua ja että komissio ja neuvosto voivat piakkoin selvittää tarkasti mitä tarkoitetaan ilmaisulla "travel document light" (yksinkertaistettu kauttakulkuviisumi). Euroopan parlamentin kanta on kuitenkin selvä: meidän on muodostettava yhteyksiä Venäjään ja tehtävä samalla selväksi, että Liettuasta tulee Euroopan unionin jäsenvaltio ilman varaumia, että otamme huomioon pienen itsenäisen valtion edut ja ettemme hyväksy ratkaisua, jolla estetään, häiritään tai viivytetään Liettuan liittymistä Schengen-järjestelmään.

Mielestäni tämä on tärkeä suunnannäyttäjä tuleville viikoille. Toivon, että edellisten neuvottelujen tulokset muodostavat perustan asioiden sujuvalle kehitykselle.
Haluan myös tehdä selväksi, että molempien maiden, joiden osalta ei vielä ole näkyvissä ratkaisua, on voitava luottaa - jos ne saavat neuvottelut päätökseen ja täyttävät vaatimukset - siihen, ettemme keksi uusia esteitä ja uusia tekosyitä ja siten sulje ovea niiden edestä. Näin olisi vakuutettava myös Bulgarian ja Romanian kaltaiset maat.
Toivon, että Kyproksen kysymys voidaan ratkaista Kofi Annanin ehdotuksen perusteella. Ehdotus merkitsee mielestäni tärkeää askelta eteenpäin Euroopan unionin sisä- ja ulkosuhteissa sekä rauhan luomisessa Välimeren alueelle täysin riippumatta uusien jäsenvaltioiden liittymisestä ja EU:n laajentumisesta mutta niihin liittyen. Katson kuitenkin, ettei tällaisen itsestäänselvyyden saavuttamisen ohella pidä vesittää Kööpenhaminan poliittisten arviointiperusteiden vesittämisen kanssa poliittisen kompromissien aikaansaamiseksi.
Kööpenhaminan huippukokouksen jälkeen kansa ymmärtää, että suhtaudumme vakavasti ensimmäiseen kymmenen valtiota kattavaan laajentumiseen, ja Euroopan unionin nykyisissä jäsenvaltioissa käynnistyy laaja-alaisia keskusteluja siitä, miten paljon pidemmälle meidän tulisi mennä. Voimme tämän jälkeen olla uskottavia ainoastaan, jos pidämme Euroopan unionin tulevaa laajentumista hyväksyttävänä ainoastaan, jos Kööpenhaminan poliittisia ja taloudellisia arviointiperusteita noudatetaan täysimääräisesti. Mielestäni koko prosessin uskottavuus riippuu tästä.
Mahdollisten väärinkäsitysten välttämiseksi totean, että sitten kun Turkki täyttää nämä ehdot, joihin nykyisin sisältyy Euroopan unionin perusoikeuskirjan noudattaminen, ja kun perusoikeuskirja on olennainen osa Turkin poliittista kehitystä, eikä sotavoimilla ole enää poliittista roolia maassa, ja oikeusvaltion periaatetta noudatetaan täysin, Turkki on muuttunut merkittävästi, ja meidän on harkittava uudestaan Turkin mahdollista liittymistä unioniin. En tiedä, onnistuuko Turkki tässä, mutta meidän tulisi antaa sille mahdollisuus. Siksi poliittiset arviointiperusteet ovat tässä ratkaisevia.
(Suosionosoituksia)

Haarder
Arvoisa puhemies, lähestymme ratkaisevaa päivämäärää. Kööpenhaminassa 23 päivän kuluttua saamme toivottavasti liittymisneuvottelut päätökseen kymmenen ehdokasvaltion kanssa, vauhditamme Bulgarian ja Romanian kanssa käytäviä neuvotteluja ja teemme päätöksen Turkin jäsenyysasian seuraavasta vaiheesta. Tällä tavalla lähestymme tavoitetta, johon olemme pyrkineet ja joka on yhtenäinen, yhdistetty Eurooppa.
Tätä kehitystä olemme tänään ennakoineet. Koeistunnossamme kävi ilmi, että näin suuren parlamentin, jossa on läsnä jäseniä 27 eri maasta, toiminta on täysin mahdollista, kuten myös tulkkaus 23 kielelle. Monen epäilijän on nyt tunnustettava, että nämä asiat ovat täysin mahdollisia.
Koimme tänä aamuna historiallisen hetken. Mielestäni parlamentti ansaitsee suosionosoitukset osoitettuaan, millaisiin toimiin ryhdymme puolentoista vuoden kuluessa, osoitettuaan, että tämä prosessi on toteuttamiskelpoinen ja vahvistettuaan tällä tavoin koko prosessin peruuttamattomuutta siten, ettei entiseen ole enää paluuta.
Myös eilinen päivä oli tavallaan historiallinen. Brysselissä pidettiin eilen ensimmäistä kertaa ministeritason kokous, johon kaikki 25 jäsenvaltiota osallistuivat. Tämä oli tietenkin epävirallinen kokous. Se pidettiin juuri ennen yleisten asioiden neuvoston sääntömääräistä kokousta, ja päätimme tietenkin siitä, mistä olimme keskustelleet uusien jäsenvaltioiden kanssa. Pääsimme yksimielisyyteen esimerkiksi siitä, että uusien maiden tulisi liittyä unioniin 1. toukokuuta 2004. Tällöin liittymissopimuksen ratifioimiselle jää riittävästi aikaa ja samalla uudet jäsenvaltiot voivat osallistua tasavertaisesti Euroopan parlamentin vaaleihin. Lisäksi sovittiin, että uusilla jäsenvaltioilla voi olla oma komission jäsen nykyisessä komissiossa liittymisajankohdasta alkaen, toisin sanoen 1. päivästä toukokuuta 2004. Tämä edellyttää tietenkin yhteisymmärrystä parlamentin kanssa siitä, että 10 komission uutta jäsentä voidaan nimittää salkuttomina ja luultavasti myös ilman parlamentin hyväksyntää. Tässä yhteydessä kuitenkin täsmennettiin, että kun uusi komissio nimitetään, luultavasti 1. marraskuuta, kaikkien komission jäsenten on oltava uuden parlamentin hyväksymiä.
Meidän on erityisesti kiitettävä ja osoitettava kunnioitusta ehdokasvaltioiden toimia kohtaan. Ehdokasvaltiot ovat tehneet valtavasti työtä täyttääkseen kaikki asettamamme kriteerit. Tämä on käsittääkseni myös tänään keskusteltavanamme olevan mietinnön viesti. Kööpenhaminan arviointiperusteita on käytetty mittapuuna valtioiden poliittisten ja taloudellisten uudistusten arvioinnissa. Radikaaleja uudistuksia on toteutettu. Demokraattisia rakenteita on kehitetty. Ihmisoikeuksien suojelemiseksi on annettu lainsäädäntöä, ja vähemmistöjen aseman suhteen on edistytty merkittävästi. Talouden alalla on siirrytty menestyksekkäästi aiemmin käytöstä olleesta suunnitelmataloudesta markkinatalouteen. Hinnoittelu on vapautettu, yksityistäminen on toteutettu, ja teollisuus-, maatalous- ja rahoitusalalla on toteutettu mittava rakennemuutos. Julkista hallintoa on uudistettu siten, että yhteisön säännöstö voidaan panna täytäntöön.
Kun otetaan huomioon kullakin alalla toteutetut mittavat toimet, ei voi muuta kuin ihailla ehdokasvaltioita. Tämän takia emme voi pettää niiden oikeutettuja odotuksia siitä, että niistä voi piakkoin tulla täysimääräisiä jäseniä. Tästä vaikuttavasta edistymisestä voidaan lukea laajentumisen edistymistä koskevasta komission kertomuksesta ja laajentumista koskevasta strategia-asiakirjasta, jotka annettiin 9. lokakuuta. Näissä tarkasteltiin jokaista kymmentä maata, ja komissio katsoi, että ne ovat valmiita unionin jäsenyyteen.
Ennen kuin niistä tulee jäsenvaltioita, vaaditaan tietenkin lisätoimia. Komissio ei ole todennut, että työ on tehty ja että nämä maat ovat valmiita vaan että ne voivat olla valmiita ajoissa. Vastauksena edistymistä koskeviin komission kertomuksiin ehdokasvaltiot ovat selkeästi ilmaisseet tehostavansa toimiaan komission mainitsemilla aloilla, ja näitä toimia tuetaan EU:n varoilla.
Liittymisneuvotteluissa on vielä tehtävä jonkin verran työtä. Brysselin Eurooppa-neuvosto teki monta tärkeää päätöstä, jotka koskivat oleellisia rahoituskysymyksiä. Ehdokasvaltioiden kanssa käydään parhaillaan tiiviitä neuvotteluja näistä kysymyksistä. Lisäksi menestyksellinen tulos edellyttää selvästi kaikilta osapuolilta sekä nykyisiltä että tulevilta jäsenvaltioilta ponnisteluja ja halukkuutta tehdä kompromisseja. Olemme kaikki tietoisia siitä, että tietyt taloudelliset puitteet on asetettu, mutta näissä puitteissa voida luonnollisesti käydä vielä neuvotteluja.
Neuvottelujen päättäminen Kööpenhaminassa 23 päivän kuluttua tulee olemaan uskomaton läpimurto. Tämän jälkeen tapahtuu valmistelutyö, allekirjoitus ja ratifiointi. Parlamentin on annettava suostumuksensa ennen kuin sopimus voidaan allekirjoittaa, ja parlamentin lausunto, jonka mukaan se haluaa hyväksyä sopimuksen mahdollisimman nopeasti, on jälleen kerran osoituksena parlamentin tehtävästä edistää nopeaa laajentumista.
Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa ei käsitellä pelkästään kymmentä kyseessä olevaa maata. Tärkeitä päätöksiä on tehtävä myös Bulgariasta ja Romaniasta, joiden on vielä edistyttävä joillakin aloilla.
Brysselissä tuettiin selkeästi näiden maiden pyrkimyksiä saavuttaa jäsenyys vuoteen 2007 mennessä. Vastauksena Brysselin Eurooppa-neuvoston päätelmille Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston on tehtävä päätöksiä yksityiskohtaisista aikatauluista ja liittymistä edeltävän tuen lisäämisestä, jotta näiden maiden liittymisprosessia voidaan viedä eteenpäin. Kööpenhaminassa tehtyjen päätösten tarkoituksena on siten vahvistaa Bulgarian ja Romanian jäsenyysnäkymiä.
Turkin osalta komissio katsoo, että viimeisimmän edistymistä koskevan kertomuksen jälkeen Turkki on edistynyt huomattavasti Kööpenhaminan poliittisten arviointiperusteiden täyttämisessä. Tämän rohkaisevan kehityksen on jatkuttava. Turkin viimevuotinen kehitys osoittaa, että vuonna 1999 Helsingissä tehty päätös myöntää Turkille ehdokasvaltion asema oli oikea.
Samanaikaisesti todetaan, että toimia Kööpenhaminan poliittisten arviointiperusteiden täyttämiseksi on jatkettava. Turkin jäsenyysnäkymien vahvistamiseksi komissio kehotti Turkkia hyväksymään lisäuudistuksia ja toteuttamaan jo hyväksyttyjä uudistuksia. Sevillan Eurooppa-neuvoston päätelmien perusteella Kööpenhaminan Eurooppa-neuvosto muodostaa ratkaisevan vaiheen EU:n ja Turkin välisten suhteiden kehityksessä. Tämän takia on tärkeää pitää kaikki mahdollisuudet avoinna ennen Kööpenhaminassa 23 päivän kuluttua tehtävää päätöstä.
Haluaisin kiittää lopuksi parlamenttia selkeästä ja huomattavasta tuesta, jota se tänä aamuna osoitti laajentumiselle ja joka näkyy annetussa mietinnössä. Tämä käy ilmi myös tulevassa keskustelussa. Parlamentti on osaltaan valmistellut perustaa koko laajentumiskeskustelulle. Parlamentin jäsenten ja kansalaisten tuki on tietysti tärkeä laajentumisprosessille. Meidän on varmistettava, että tämä tuki säilyy, ja käytävä siksi perusteellista ja järkevää keskustelua laajentumisesta sekä kotimaissamme että uusissa jäsenvaltioissa. Euroopan parlamentin laajentumiskeskusteluilla on tärkeä tehtävä. Näissä keskusteluissa lähetetään Euroopan kansoille viesti tehtävien päätösten merkityksestä. Tämän vuoksi haluaisin jälleen kiittää parlamenttia ja puheenjohtajaa henkilökohtaisesti sekä komission jäsentä Verheugenia Euroopan unionin toimielinten valtavasta työstä eri aloilla.
Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin ensiksi esittää erittäin lämpimät kiitokset Brokille ja ulkoasioiden, ihmisoikeuksien, yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnalle esitetystä mietinnöstä, josta käy ilmi, että käsiteltävänä olevaan asiaan on syvennetty perusteellisesti. Haluaisin myös osoittaa kiitollisuuteni erittäin hyvästä yhteistyöstä, jota olemme rakentaneet vuosien kuluessa. Tämänhetkinen olotila muistuttaa hieman mielialaa, joka on ihmisillä usein ennen joulua - aikaa, jota parhaillaan vietämme - kun tiedetään, että jotain tehdään viimeistä kertaa. Tämä on nimittäin luultavasti viimeinen kerta, kun voin kiittää ulkoasioiden valiokuntaa yhteistyöstä ainakin suurta laajentumispakettia koskevissa kysymyksissä.
Haluan kiittää tässä yhteydessä myös koko parlamenttia ja erityisesti sen puhemiestä Pat Coxia. Mielestäni parlamentin tänään esittämä aloite vastaa todella Euroopan parlamentin päämääriä ja on osoitus siitä, etteivät henkilöt, jotka edustavat täällä Euroopan kansalaisia, pidä laajentumista teknisenä prosessina, vaan katsovat pikemminkin, että sillä on ratkaiseva osa poliittisen yhtenäisyyden luomisessa mantereellemme. Tänään on myös tehty selväksi, että laajentumisprosessilla on myös niin sanottu sielu.
On tunnustettava, että vuosi 2002 oli esteiden voittamista. Palautan lyhyesti mieleen, että tämän vuoden alussa kohtaamiimme ongelmiin ja käsittelemiimme kysymyksiin kuuluivat viljelysmaiden hankinta Puolassa, Ignalinan ydinvoimalan käytöstä poistaminen, T?ekin Bene?-määräykset, Slovakian vaalit, Irlannin kansanäänestys, Kaliningradin kysymys ja rahoituspaketti. Olemme todellakin kohdanneet yhden esteen voitettuamme aina toisen, mutta olemme selviytyneet niistä kaikista. Ainoastaan yksi este on vielä edessämme, ja se on yksimielisyys lopullisesta neuvottelupaketista.
Eilen yleisten asioiden neuvosto antoi puheenjohtajavaltiolle ja komissiolle selkeän tehtävän sekä tarvittavan joustavuuden ja tarvittavat valtuudet käydä perusteellisia ja suoria neuvotteluja ehdokasvaltioiden kanssa, mikä tarkoittaa, että niille tarjotaan lopulliset paketit, jotka on räätälöity kutakin maata varten erikseen. Kaikkiin maihin sovellettavia ehdotuspaketteja ei anneta, vaan tulemme jokaista maata puoliväliin vastaan ja yritämme kiinnittää tarpeeksi huomiota kunkin maan ratkaisemattomiin ongelmiin. Voimme tehdä näin, koska ehdokasvaltioiden kanssa käydään kaksi intensiivistä neuvottelukierrosta välittömästi Brysselin Eurooppa-neuvoston kokouksen jälkeen, ja näillä kierroksilla käsitellään kaikkia niitä kysymyksiä, joihin ei vielä ole löytynyt ratkaisua. Olen jo raportoinut tästä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien, yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnalle.
Lukuisia kahdenvälisiä kysymyksiä on vielä ratkaistava suoraan kyseessä olevien maiden kanssa. Näihin kuuluvat erittäin vaikeat kysymykset, kuten Puolan ja Unkarin kilpailukysymys, joka on johtanut varsin omalaatuiseen erityistilanteeseen ja joka on otettava huomioon näissä olosuhteissa, koska se saattaa vaikuttaa erittäin suurestikin julkiseen mielipiteeseen.
Toisaalta tämä neuvottelukierros on opettanut meille, että laaja-alaisiin kysymyksiin suhtaudutaan samalla tavoin kaikkialla. Käsittelemme tuttuja aiheita, joita on pääosin neljä, ja ne liittyvät kaikki toisiinsa läheisesti. Talousarviota koskevassa neuvotteluluvussa tuodaan esiin kassavirtoja koskeva ongelma erityisesti jäsenyyden ensimmäisenä vuonna. Lisäksi rahoituspaketti kokonaisuudessaan asettaa paineita ehdokasvaltioiden talousarvioille vuosina 2004, 2005 ja 2006. Haluan selventää tällä sitä, mitä tarkoitan: säännöt, joiden mukaan eurooppalaiset varat ovat käytettävissä, muodostavat varmasti rasitteen näiden maiden talousarvioille. Joissakin tapauksissa tämä rasite johtaa tarpeeseen tehdä huomattavia leikkauksia aloilla, joilla kukaan tässä parlamentissa ei haluaisi tehdä leikkauksia. Valtiolla ei kuitenkaan ole muita vaihtoehtoja käytettävissä, jos se haluaa hyödyntää täysimääräisesti saatavilla olevia varoja. Yritämme löytää tavan edetä tässä asiassa siten, että voimme välttää tämän kaltaisia talousarvio-ongelmia.
Toisaalta Brysselin Eurooppa-neuvosto vahvisti eilisen yleisten asioiden neuvoston tapaan uudelleen toimintamme rajat sekä tietyn joustavuuden. Haluan selventää, mitä tämä joustavuus käsittää. Neuvosto esimerkiksi halusi, että vähentäisimme rakennerahastoihin ja koheesiorahastoon osoitettavia varoja 2,5 miljardilla eurolla. Tähän muuten saatiin myös komission suostumus, koska myös olimme komissiossa tulleet siihen tulokseen, että näiden varojen sisällyttäminen täysimääräisesti ohjelmiin kolmen vuoden kuluessa voisi itse asiassa olla erittäin vaikeaa. Tällä ei kuitenkaan muutettu menojen enimmäismäärää, josta päätettiin Berliinissä. Kun korostamme, että Berliinissä sovittuja puitteita on noudatettava tiukasti eikä Brysselissä tehtyjä päätöksiä voida muuttaa, viittaamme myös siihen, että käytettävissä on tietty liikkumavara.
Kun tarkastellaan perinpohjin sitä, mitä Ranskan ja Saksan kompromississa, josta päästiin yksimielisyyteen neuvostossa, todettiin suorista tuista, havaitaan, että kompromissi vaikuttaa siihen, mitä Brysselissä päätettiin, koska suorat tuet maksetaan vasta kolmantena vuonna - vuonna 2006, jolloin niistä maksetaan 35 prosenttia. Maatalousmenot on määrä pysyttää vuoden 2006 tasolla. Vuodesta 2005 tai 2004 ei ole mainintaa. Haluan käyttää näitä kahta esimerkkiä osoittaakseni, että olemme oikeassa, kun sanomme, ettei esille tuotuja ehdotuksia voida pitää esityksinä, jotka voidaan vain hyväksyä kokonaisuudessaan tai hylätä. Niissä jätetään pikemminkin tietty liikkumavara, jonka puitteissa neuvotteluja voidaan käydä järkevästi.
Kööpenhaminan huippukokouksen jälkeen ehdokasvaltioiden on tehtävä se, mitä niiltä vaaditaan ulkoasioiden valiokunnan kertomuksessa, eli keskityttävä avustuksellamme tunnistettuihin puutteisiin ja heikkouksiin. Raportoimme jälleen yksityiskohtaisesti näiden toimien tuloksista. Nyt kun liittymisajankohdaksi on vahvistettu 1. toukokuuta 2004, lopullinen kertomus toimitetaan neuvostolle ja parlamentille 1. marraskuuta tai todennäköisemmin 31. lokakuuta 2003. Tällöin avautuu toinen mahdollisuus vaatia, että tehtyjä sitoumuksia on todellakin noudatettava.
Mitä tulee Bulgariaan ja Romaniaan, neuvosto hyväksyi eilen komission ehdotuksen kumpaakin maata koskevasta kehittyneemmästä liittymistä edeltävästä strategiasta, jota sovelletaan erikseen kumpaankin maahan. Näin ollen yhteistä strategiaa ei ole, vaan Bulgarialla ja Romanialla on omat strategiansa. Edellisistä neuvotteluaikatauluista on poikettu siinä, että aiemmin täsmennettiin päivämäärät, joihin mennessä tietyt neuvotteluja koskevat päätökset oli tehtävä. Tämä ei enää ole välttämätöntä tässä tapauksessa, sillä melkein kaikkia kohtia koskevat neuvottelut on jo aloitettu. Asetamme nyt sekä lyhyen että keskipitkän aikavälin tavoitteita ja liittymisajankohtaan liittyviä tavoitteita, jotka jokaisen valtion olisi saavutettava tiettyyn päivämäärään mennessä, jotta vuodeksi 2007 kaavailtu liittyminen unioniin voi tapahtua.
Kuten parlamentissa todettiin tänä aamuna, Kööpenhaminan kokouksen jälkeen on kansanedustuslaitoksien vuoro aloittaa poliittinen päätöksentekoprosessi on käynnistetty. Minun ei ole tarpeen kertoa tästä kovinkaan paljoa tällä hetkellä. Komissio on tietenkin valmis auttamaan parlamenttia kaikin mahdollisin tavoin vuoden 2003 ensimmäisinä kuukausina, jotka ovat ratkaisevia. Riippumatta siitä, mikä valiokunta tai foorumi pyytää asiantuntija-apua tai ilmaisee neuvottelua koskevan tarpeen, olemme kyseisen elimen käytettävissä. Tämä on meidän ensisijainen painopisteemme ensi vuoden alussa. Komission puheenjohtaja Prodi kertoo tästä enemmän, kun hän huomenna tulee tänne esittämään työohjelmamme. Uskon, että parlamentti ja komissio pystyvät yhdessä selviytymään tästä erittäin vaativasta tehtävästä.
Haluaisin sanoa vielä muutaman sanan Turkin kysymyksestä, jolla on myös oma merkityksensä ensi vuonna. Olen kaikilta osin samaa mieltä siitä, mitä Brok sanoi - olisin voinut puhua hänen sijastaan - ja siitä, että Turkki, joka liittyy Euroopan unioniin, tulee olemaan aivan eri Turkki. Juuri tämän haluamme pyrkiä liittymistä edeltävällä prosessilla. En ymmärrä, miksi meidän on luovuttava strategiasta, joka on ollut niin menestyksekäs. Se, mitä teimme Helsingissä, sai muutosprosessin todella käyntiin Turkissa paremmin kuin mitkään muut aikaisemmat toimet. Päivämäärän osalta komissio on ilmaissut oman toivomuksensa selkeästi. Komission vaatii edelleen, että kaikkia ehdokasvaltioita kohdellaan tasavertaisesti, mikä tarkoittaa, että voimme puhua neuvottelujen aloittamispäivämäärästä vasta, kun poliittiset arviointiperusteet on todella täytetty, eikä näin missään tapauksessa ole vielä tapahtunut.
Haluan myös todeta, että Turkki on tuonut tämän kysymyksen esiin varsin yksipuolisesti ilman neuvotteluja. Emme ole koskaan emmekä missään käyneet keskusteluja mahdollisuudesta asettaa päivämäärä neuvottelujen alkamiselle ennen kuin poliittiset arviointiperusteet on täytetty. Tämä on Turkin yksipuolinen vaatimus, enkä minä eikä komissio ole halukas antaman periksi tilanteessa, jossa toinen osapuoli lisää paineita sanomalla: jos ette anna periksi aiheutatte kriisin maittemme välisille suhteille. Tämä ei ole oikea tapa tehdä yhteistyötä.

Haluan tehdä tämän ehdottoman selväksi.
Tähän liittyy Kyproksen kysymys, jota haluaisin kommentoida pikaisesti. Mielestäni Helsingissä vahvistettu strategia osoittautuu oikeaksi tässäkin tapauksessa. Ilman Helsingin päätelmiä emme olisi päässeet näin pitkälle. Olen aina ollut sitä mieltä, että kun asiat etenevät Kyproksessa, ne etenevät hyvin, hyvin myöhään, mikä merkitsee sitä, että kaksi asiaa on tehtävä poliittisesti ehdottoman selväksi. Ensinnäkin, mitä tahansa tapahtuu jäljellä olevien 23 päivän aikana, päätös myös Kyproksen liittymisestä on tehtävä Kööpenhaminassa. Sitä ei saa viivästyttää. Se on koko strategian ydin. Haluamamme ratkaisu on tietenkin Kofi Annanin ehdottamasta paketista tehdyn perussopimuksen mukainen liittyminen, mutta tarvittavat päätökset on luonnollisesti mahdollista tehdä Kööpenhaminassa ja jatkaa sitten poliittista prosessia, jolla on tarkoitus päästä rauhanomaiseen ratkaisuun Kyproksesta. Emme todellakaan halua todeta, että rauhanpyrkimykset saadaan päätökseen Kööpenhaminassa tehtävällä päätöksellä, jos asioista ei ole päätetty ennen Kööpenhaminaa.
Monia kysymyksiä on herännyt Yhdistyneiden Kansakuntien ehdotuksista, ja ne koskevat rauhansuunnitelman yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa. Haluan tässä tilanteessa toistaa, että tietyistä asioista ei neuvotella. Niitä ovat vaatimukset, jotka on täytettävä. Jäsenvaltion on muun muassa pystyttävä osaltaan vaikuttamaan toimielintemme päätöksentekoon ja sen on oltava yksimielinen. Sen keskushallinnon rakenteiden on oltava niin lujia, että se voi panna täytäntöön yhteisön lainsäädännön ja valvoa sen täytäntöönpanoa, ja sen on kannatettava ja puolustettava tärkeimpiä arvojamme ja periaatteitamme, joita ovat esimerkiksi demokratia, ihmisoikeudet ja vähemmistöjen suojelu.
Yhdistyneet Kansakunnat tiesi, että tämä oli meidän kannaltamme ehdoton edellytys, ja alustavan ja huolellisen tutkimuksen perusteella katson voivani sanoa, että nämä edellytykset täyttyvät ehdotuksissa. Tässä meillä onkin toinen vaikeus, sillä se, mitä meiltä vaaditaan, johtuu kahden alueen ja kahden yhteisön periaatteesta, johon ehdotus perustuu. Meiltä vaaditaan yhteisön säännöstön mukauttamista. Mielestäni meidän ei tarvitse keskittyä näihin kysymyksiin tällä hetkellä vaan sitten, kun ne, jotka haluavat elää yhdessä tässä valtiossa tulevaisuudessa, esittävät ne meille. Niin kauan kuin toivomusta valtiosta ei esitetä, meidän ei nähdäkseni tarvitse vastata kysymykseen, mitkä yhteiseloa koskevat säännöt ovat yhteensopivia yhteisön säännöstön kanssa. On tärkeää, että emme anna kenellekään tilaisuutta vedota yhteisön oikeuteen vastuun välttämiseksi poliittisesta päätöksestä, joka nyt on tehtävä.
Loppujen lopuksi kyse on siitä, että lopullinen ratkaisu saadaan hyväksyttyä jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa. Sanon sen vuoksi hyvin selvästi, että meidän on täydennettävä riittävän avokätisesti lopullista pakettia aivan jokaisen ehdokasvaltion osalta. Tässä meillä ei ole varaa pikkumaisuuteen. Olemme lisäksi tulossa siihen vaiheeseen, jolloin meidän on vain sanottava, että nämä huolenaiheet ja pyrkimykset ovat perusteltuja ja että poliittiselta kannalta ei ole muuta tapaa selittää ihmisille, miksi heidän kannattaa liittyä EU:hun. Siksi meidän on tultava ehdokasvaltioita puolitiehen vastaan ja tehtävä selväksi, että missään tapauksessa ei ole olemassa toisen luokan jäsenyyttä. Olen hyvin kiitollinen neuvoston puheenjohtajavaltiolle, joka on jo tehnyt tämän selväksi hallitustenvälisen konferenssin osalta. Komissio on samaa mieltä. Kun neuvottelut on saatettu päätökseen, uudet jäsenvaltiot osallistuvat yhtäläisin oikeuksin hallitustenväliseen konferenssiin heti alusta lähtien. Sama pätee komissioon. Turvalausekkeista ja siirtymäajoista haluan sanoa, että ne ovat täysin normaaleja välineitä, joiden tarkoituksena on säästää meitä epämiellyttäviltä yllätyksiltä. Ne ovat vain välttämätön keino hallita riskejä.
Mielestäni ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan toimet, jotka saadaan pian päätökseen, ovat arvokas ja tärkeä apu neuvottelujen loppuvaiheessa, ja toivon kovasti, että onnistumme ja pystymme tällä vauhdilla kiihdyttämään junan vauhtia matkan loppusuoralla ja varmistamaan, että se saapuu täsmällisesti pääteasemalleen Kööpenhaminaan.
(Suosionosoituksia)

Poos (PSE)
Arvoisa puhemies, 28 vuoden selkkausten ja miehityksen jälkeen meillä on nyt hiukan toivoa Kyproksen rauhanomaisesta uudelleenyhdistymisestä. Juuri tähän toivonkipinään perustuu päätöslauselmaluonnos, josta äänestämme huomenna. Toivomme, että molemmat osapuolet, joilla aika on käymässä vähiin ja määräaika on päättymässä, voivat hyväksyä Kööpenhaminan jälkeen keskeiset kohdat Kofi Annanin tasapuolisista ehdotuksista. Jos näin käy, uudelleenyhdistynyt ja sovinnon tehnyt Kyproksen saari voi liittyä Euroopan unioniin.
Kyproksen kreikkalaiset ovat hyväksyneet ehdotukset pääsihteerin asettamassa määräajassa, mutta Kyproksen turkkilaiset hangoittelevat vielä vastaan. Kolmannen osapuolen puuttuminen asiaan voi vielä rikkoa YK:n suunnitelman herkän tasapainon. Sen olisi voinut rikkoa esimerkiksi Turkin hallitus, joka vaatii sinnikkäästi, että jopa poliittisen ratkaisun löydyttyä Kypros ei voisi liittyä Euroopan unioniin ennen Turkkia. Tällainen koloniaalinen asenne, jonka mainitsen ohimennen, voisi vaarantaa Kyproksen itsenäisyyden ja suvereenisuuden, jotka on vahvistettu turvallisuusneuvoston päätöslauselmilla. Sillä jyrättäisiin kanta, jota tukevat ammattiyhdistykset, oppositiopuolueet ja Kyproksen turkkilaiset, joista 98 prosenttia äänesti liittymisen puolesta äskettäisessä tutkimuksessa.
Koska jokaista ehdokasvaltiota arvostellaan sen omien ansioiden mukaan, tällainen kielto, jos siihen turvaudutaan, on hylättävä oitis, ja tällaisessa tapauksessa Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston olisi helppo hyväksyä Kyproksen tasavallan liittyminen Euroopan unioniin Helsingin päätelmien mukaisesti. Kyproksen turkkilaiset menettäisivät valitettavasti pelin, koska kyseessä on erittäin ainutlaatuinen tilaisuus.
Toivottavasti neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsen Verheugen toistavat parlamentille, että vaikka perustuslaillinen kansanäänestys epäonnistuisi jommassakummassa saaren osassa, se ei uhkaa Kyproksen liittymistä Euroopan unioniin. Emme ole kuitenkaan vielä niin pitkällä. Toivottavasti tänään, jos yritämme vielä hieman, emme menetä tätä historiallista tilaisuutta.
Schröder, Jürgen (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Brok sanoi johdantopuheessaan sellaista, mitä voidaan pohjimmiltaan soveltaa kaikkiin ehdokasvaltioihin, myös T?ekin tasavaltaan. Vielä on kiinniotettavaa sekä talouden että hallinnon aloilla. En aio käsitellä niitä yksityiskohtaisesti, sillä nehän eivät pohjimmiltaan ole ongelma, koska ne ratkaistaan lähitulevaisuudessa.
Saanen keskittyä seikkaan, joka on erityisen tärkeä, nimittäin presidentti Edward Bene?in asetuksiin, joista olemme keskustelleet erittäin pitkään ulkoasioiden valiokunnassa. Olen jättänyt ryhmämme puolesta lopullisen tarkistuksen, jonka esitän teille nyt. Se kuuluu näin: "Euroopan parlamentti muistuttaa sen toimeksiannosta laadituista lausunnoista ja tukee niiden ydinkohtia, joissa todetaan, etteivät presidentin asetukset merkitse EU:n lainsäädännön kannalta estettä T?ekin liittymiselle unioniin, mikä käsittää sen, että liittymisen jälkeen kaikilla unionin kansalaisilla on samat oikeudet T?ekin tasavallan alueella, että kaikki syytetyille poissaolevana langetetut tuomiot kumoutuvat, ja että 8. toukokuuta 1946 annettua lakia N:o 115 ei voida perustella modernin oikeustieteen nojalla, toistan, että 8. toukokuuta 1946 annettua lakia N:o 115 ei voida perustella modernin oikeustieteen nojalla; pitää 21. tammikuuta 1997 annetun saksalais-t?ekkiläisen julistuksen perussisältöä hyvänä perustana sovinnolle, joka on Euroopan yhdentymisen moraalinen perusta; pitää t?ekkiosapuolen poliittista elettä tässä mielessä toivottavana."
Tässä tekstissä kunnioitetaan kaikkien viimeksi kuluneina vuosikymmeninä kärsineiden henkilöiden ihmisarvoa, vaikka onkin jälleen tärkeää muistuttaa historiallisista tapahtumista. Ensin oli natsihallinto, sitten natsien hallitsema Saksa valloitti T?ekin maat, sitten oli sota ja sitten tulivat karkotukset. Hyvin, hyvin monet kärsivät, t?ekit, sudeettisaksalaiset, unkarilaiset, romanit ja muut. Mielestäni tekstissä kunnioitetaan kaikkien näiden ihmisten ihmisarvoa, myös niiden, jotka elävät T?ekin tasavallassa ja nykyisessä Euroopan unionissa, niiden, jotka ovat elossa, mutta joilla ei ollut henkilökohtaisesti mitään tekemistä noiden tapahtumien kanssa sekä niiden, jotka katsovat tulevaisuuteen ja joille nykyhetki ja tulevaisuus ovat merkityksellisiä. Tässä tekstissä ei sitä paitsi vaadita mitään eikä siinä painosteta T?ekin tasavaltaa.
Lopuksi haluan sanoa, että koska lopullinen tarkistukseni on kaikkien osapuolten edun mukainen, pyydän teitä äänestämään huomenna sen ja koko mietinnön hyväksymisen puolesta.
Gahler (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, Viron esittelijänä mieleeni muistuu se merkittävä päivä yhdeksän ja puoli vuotta sitten, jolloin saavuin Viroon ensimmäisen kerran. Jo silloin oli selvästi havaittavissa vakaa aikomus raivata menneisyys tieltä, katsoa tulevaisuuteen, yhdistää ihmisten omat kyvyt nykyteknologian mahdollisuuksiin ja varmistaa ainutlaatuinen talouden ja hallinnon nykyaikaistaminen.
On totta, että voimakkaasti vaikuttavat taloustoimet toivat mukanaan sosiaalisia vastoinkäymisiä, mutta niitä on havaittavissa muissakin maissa. Minun nähdäkseni Viron talouden rakenne on kuitenkin tällä välin tervehtynyt enemmän kuin monissa muissa ehdokasvaltioissa. Tämän vuoksi nyt on paremmat mahdollisuudet kiinnittää entistä enemmän huomiota yhteiskunnan sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen.
Vaikka aloitinkin ongelma-alueista, muistuttaisin erittäin mielelläni komission jäsenen Verheugenin puheesta, jonka mukaan meidän on oltava tietyssä määrin avokätisiä nyt kun olemme saavuttaneet viimeisen neuvotteluvaiheen. Haluan sanoa hyvin selvästi, että Euroopan unioni ei tule hukkumaan esimerkiksi virolaiseen maitoon. Jos maito päätyy jonnekin, niin korkeintaan Suomeen.
Olemme kuitenkin nähneet, kuinka virolaiset ovat jättäneet maataloutensa kymmenen viime vuoden aikana maailmanmarkkinoiden armoille. Jos me olisimme tehneet samoin Euroopan unionissa, kantaisimme varmasti erityistä huolta niistä, joiden onnistui selviytyä moisesta kohtelusta. Katson, että meidän on kannettava vähintään yhtä paljon huolta Viron maataloudesta. Olkaa siis ystävällisiä ja suhtautukaa avokätisesti Viron maatalouteen!
Muita ongelma-alueita ovat esimerkiksi öljyliuskeen louhinta, jossa rakenteellisten ongelmien lisäksi havaitaan ympäristöongelmia. Erikoista on se, että juuri tällä alalla vähemmistö on erityisen vahvasti edustettuna. Tässäkin kohtaa katson, että Euroopan unionin on osallistuttava investointeihin. Kaiken kaikkiaan haluan sanoa virolaisille ystävillemme: "Tere tulemast ja kõike head, kallit söbrad eestist!"
EU:n suhteista Liettuaan vastaavan valtuuskunnan varapuheenjohtajana haluaisin huomauttaa lyhyesti, että kun meillä oli viime viikolla parlamentaarisen sekavaliokunnan kokous, keskustelimme laajasti siitä, miksi emme ole tyytyväisiä Kaliningradista tehdyn sopimuksen mahdollisiin käytännön vaikutuksiin. Pelkäämme, että erityisesti Liettuan viranomaiset, mutta myös matkailijat huomaavat, että monet asiat ovat teknisesti puutteellisia tai epäkäytännöllisiä, ja toivon, että voimme löytää vielä parempia ratkaisuja.
Queiró (UEN)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kaksitoista vuotta sitten poikkeuksellinen tapahtuma, jota sekä kaksi poliittista blokkia että kansoja erottavan Berliinin muurin kaatuminen symboloi, oli tietyssä määrin uraauurtava askel Euroopan laajentumiskehityksessä kohti Keski- ja Itä-Eurooppaa.
Tämän uudelleenyhdistymisen jälkeen vuonna 1993 pidetyssä Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston kokouksessa Euroopan unioniin päätettiin ottaa mukaan liittymistä toivovat Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneet maat. Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa tehtiin selväksi, että näiden valtioiden liittyminen riippuisi unioniin kuulumiseen olennaisesti liittyvien velvoitteiden täyttämisestä. Me kaikki tunnemme nämä Kööpenhaminan perusteina tunnetut velvoitteet, joten niitä ei tarvitse tässä yhteydessä mainita erikseen. Saksan yhdistymisen ohella emme voi jättää huomiotta kahta muuta poliittista tapahtumaa, jotka ovat olleet hyvin merkityksellisiä suunnan määrittäjiä Euroopan yhdistymiskehityksessä, vaikka niillä ei olekaan ollut samaa symbolista arvoa.
Tarkoitan ennen kaikkea Nizzan huippukokousta, jossa Euroopan valtioiden ja hallitusten päämiehet ryhtyivät uudistamaan yhteisön toimielimiä tavoitteenaan varmistaa, että ne soveltuvat yhteisöön, joka laajenee vielä 12 jäsenvaltiolla. Tiedämme kaikki, että epäonnistuminen tässä tehtävässä vaarantaisi laajentumiskehityksen moneksi vuodeksi. Olimmepa tehdyistä institutionaalisista ratkaisuista mitä mieltä tahansa, niin totuus on, että Nizzan sopimuksen jälkeen ehdokasvaltiot ovat olleet ainakin tietoisia suhteellisesta asemastaan unionissa ja siitä, mitä ne voivat odottaa tulevaisuudessa.
Toiseksi puhun Göteborgin huippukokouksesta, johon päättyi Ruotsin puheenjohtajakausi. Kokouksen päätelmissä yhteisön johtajat vahvistivat ehdottomasti, että laajentumiskehitys oli peruuttamaton, ja vahvistivat ensimmäistä kertaa määräajan, vuoden 2002 lopun, neuvottelujen loppuun saattamiselle niiden ehdokasvaltioiden kanssa, jotka ovat silloin valmiita. Tarkoituksena oli, että ne voisivat osallistua jäseninä Euroopan parlamentin vaaleihin vuonna 2004.
Vuosi 2002 lähestyy nyt loppuaan ja Euroopan parlamentti on tavannut tänä aamuna ensimmäisen kerran täysistunnossa kaikkien ehdokasvaltioiden edustajat, velvollisuutemme ja myös halumme on kiittää näitä maita niistä poikkeuksen hienoista toimista, joita ne ovat toteuttaneet mukauttaakseen poliittiset, taloudelliset, sosiaaliset ja oikeudelliset järjestelmänsä Euroopan unionin järjestelmiin. Ennen kaikkea näillä toimilla nykyhetkestä on tullut voitto, jonka kyseiset maat ansaitsevat ja joka niille on tunnustettava.
Kuten eräs unkarilainen jäsen sanoi tänä aamuna, voimme vain pahoitella sitä, että kommunistinen diktatuuri alisti nämä maat valtaansa yli 40 vuodeksi ja esti niitä osallistumasta Euroopan yhdentymisen ihmeelliseen seikkailuun heti alusta alkaen. Nämä sanat eivät kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö unionin tiedettäisi olevan yritys, johon liittyy riskejä, ja että laajentumisen yhteydessä riskit kasvavat, kun kaksi maailmaa, joiden kehitys on valitettavasti hyvin eri vaiheissa, yhdistyvät. Tässä yhteydessä vauraiden ja varattomampien alueiden väliset erot korostuvat ja epäsuotuisten alueiden väestön suhteellinen osuus kasvaa.
Tämän vuoksi on odotettavissa, että herää kysymyksiä ja pelkoja esimerkiksi alueellisen koheesiopolitiikan tehottomuudesta tai siitä, että rakennepolitiikkojen rahoittaminen vaikeutuu taloudellisella ja sosiaalisella alalla. Nykyinen Eurooppa on täynnä haasteita ja vaikeuksia. Sen viimeaikainen kehitys on kiihtynyt valonnopeudella ja sen koko tasapainon muuttumiseen on mennyt hieman yli kuusi vuotta, joiden aikana vahvat ovat erottuneet heikoista ja voittajat epävarmoista ja kohtaloonsa alistuneista.
Arvoisa puhemies, yksi maa, joka on erottunut edukseen Euroopan unionin järjestelmiin mukautumisessa pystyäkseen liittymään unioniin, on Unkari, jonka kehitystä ja nykyistä tilannetta olen pyrkinyt seuraamaan parlamentin esittelijänä. Komission viimeisimmässä Unkaria koskevassa määräaikaiskertomuksessa päädyttiin odotetusti siihen, että kertomuksen julkaisemispäivään mennessä tapahtuneen kehityksen vuoksi maa voi saattaa neuvottelut päätökseen vuoden loppuun mennessä ja ryhtyä täyttämään liittymisestä aiheutuvia velvoitteitaan vahvistetun aikataulun mukaisesti. Tämä ei ole mikään yllätys. Unkari on aina ollut yksi johtavista ehdokasvaltioista neuvottelujen dynamiikassa ja sen saavutukset erityisesti talouden alalla ovat olleet kyseisen alueen parhaita. Unkarin talouden saavutukset ovat edelleen alueen parhaita ja sen kasvuvauhti on Euroopan korkeimpia, inflaatio on alhaisin kymmeneen vuoteen, työttömyys on suhteellisen vähäistä ja kaupankäynti Euroopan unionin kanssa on kasvanut vakaasti.
Euroopan parlamentti on antanut kahden viime vuoden aikana hyväksytyissä päätöslauselmissa useita suosituksia, joiden tarkoituksena on erityisesti tukea uudistuksia romanivähemmistön integroimiseksi, lisätä sosiaalista vuoropuhelua ja antaa tiedotusvälineitä koskeva laki ja jopa edistää julkisia markkinoita hallitsevien sääntöjen noudattamista. Tänään voimme sanoa, että kehitystä on tapahtunut sekä näillä että monilla muilla aloilla, ja että Unkarin viranomaisten toimet ovat olleet johdonmukaisia. Lopuksi haluan vain sanoa, että Unkari on edullisessa asemassa Euroopan unioniin liittymiseksi vuonna 2004, vaikka sen on jatkettava valmistelujaan neuvotteluissa tekemiensä sitoumusten mukaisesti. Toivomme saavamme Unkarin mukaan seuraavalle parlamentin lainsäädäntökaudelle samalla edustuksella nykyisten asukasluvultaan samanlaisten jäsenvaltioiden kanssa.
Schroedter (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, minuun ovat tehneet suuren vaikutuksen tämänaamuiset puheenvuorot Keski- ja Itä-Euroopan maiden kansalaisten historiallisista teoista. Noina aikoina vapauden ja demokratian kaipuu johti piikkilanka-aitojen kaatumiseen, muurien romahtamiseen ja itsenäisyyden palauttamiseen, kaikki siinä uskossa, että se oli oikea tapa yhdentää ja yhdistää maanosamme.
Voimakas yhdentymisen tahto ei antanut tuon ajan ihmisille mahdollisuutta laskea hintaa tai miettiä, kuka maksaa laskun, saati sitten sitä, kenen etuoikeudet samalla riistettäisiin. Ihmiset yhdisti yhteinen tahto ja toive vapauden saamisesta takaisin. Hyvät kuulijat, mitään tällaista ei olisi voitu saavuttaa, jos nämä ihmiset olisivat epäröineet tai empineet. On itse asiassa sääli, että nykyisiin toimiimme ei vaikuta yhtä ratkaisevasti suuri poliittinen avarakatseisuus yhdessä poliittisen tahdonvoiman kanssa.
En halua antaa sellaista vaikutelmaa, että tällä hetkellä edessämme olevat ongelmat vain pyyhkäistäisiin pois tai että niitä ei olisi. Ongelmien ratkaiseminen vaatii meiltä ensisijaisten tavoitteiden asettamista, ja samalla meidän on huolehdittava siitä, että ensisijaiset tavoitteet ovat niitä, joista Euroopan yhdentyminen riippuu. Emme saa ruokkia kansankiihottajia ja heidän kannattajiaan. Olen varma, että olennainen merkki yhdentymisestä on jokaiselle demokratian perussääntöjen noudattaminen, vähemmistöjen suojelu ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen.
Mielestäni on tärkeää, että ehdokasvaltiot eivät väsy tämänsuuntaisissa yhdentymispyrkimyksissään. Tämä merkitsee myös valtioiden hallintorakenteiden vahvistamista aina paikalliselta tasolta asti, korruption torjuntaa, oikeusministereiden ja oikeusjärjestelmän lujittamista kaikilla tasoilla, jokaisen vapaata pääsyä tuomioistuimiin ja sitä, että kaikki tuntevat tulleensa tasavertaisesti kohdelluiksi, sillä juuri siten he tuntevat muutokset, joita Euroopan unioni on tuonut tullessaan heidän maahansa.
Latvialle tämä merkitsee sitä, että liittymisen jälkeenkin sen on pyrittävä varmistamaan venäläisen vähemmistön integroituminen ja jatkettava sitkeästi rahoitustoimia, vaikka uudella hallituksella tulee olemaan vaikeuksia tehdä tällaisia rahoitusta koskevia päätöksiä.
Euroopan unionin velvollisuus itseään kohtaan on myös pystyä yhdentymään, tekemään päätöksiä sekä omaksumaan avoin ja demokraattinen toimintamalli, ja tästä minun on sanottava, että länsipuolen on luettava läksynsä paremmin. Maatalouden ja myös rakenteellisten menojen yhteydessä esitettiin epäpätevyyttä koskevia syytöksiä, jotka eivät nähdäkseni olleet perusteltuja.
Mielestäni on tärkeää, että maaseudun ja alueiden kehitykseen kiinnitetään erityisen paljon huomiota. Jos emme ole varovaisia, ehdokasvaltiot päätyvät juuri näillä aloilla passiivisen riippuvuuden tilaan vuosiksi tai jopa vuosikymmeniksi. Tämä on hyvin tärkeä seikka, ja minun on sanottava, että Bryssel yksinkertaisesti teki tässä väärän valinnan. Minusta oli oikein, että komission jäsen Verheugenin ehdotusta. kannatettiin. Meidän olisi oltava joustavampia, jotta tukia annettaisiin sinne missä niitä voidaan ottaa vastaan, mutta varmistettava samalla, että rakenteellinen kehitys etenee näissä maissa.
Kantani on aivan sama käyttökelvottomien voimaloiden tapauksessa. Niistä tulee laajentumisen jälkeen ongelma meille kaikille, ja tämä on siis toinen ala, jolla tarvitaan mielestäni joustavuutta. Jos esimerkiksi Liettua ei pysty itse ratkaisemaan Ignalinan ongelmaa, niin rahoitusta on lisättävä huomattavasti. Kun otetaan huomioon, että ydinvoimala on räjähdysaltis ja vaarallinen kaikkien kannalta, haluan, että toteutamme näiden valtioiden todellisen yhdentymisen ennemmin kuin...
(Puhemies keskeytti puheenvuoron)

Souladakis (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, elämme yhtä Euroopan nykyhistorian merkittävimmistä vaiheista. Me kaikki, kansakunnat, hallitukset, parlamentit ja me täällä Euroopan parlamentissa, aloitamme ja kirjoitamme uutta lukua, johon sisältyy haaveita ja todellisuutta sekä toivoa ja lujuutta. Jokaisen valtion ja jokaisen kansakunnan on tunnettava itsensä tasavertaiseksi ja olonsa turvalliseksi tässä kehityksessä.
Tältä osin Liettuan, jonka esittelijä olen, ei pidä tuntea Kaliningradista tehtävien lopullisten järjestelyjen vuoksi, että sitä olisi kohdeltu suvereenisuuden suhteen eri tavoin kuin muita Euroopan unionin jäsenvaltioita.
Maltalla, jonka varjoesittelijä olen sosialistisessa ryhmässä, ei ole mitään pelättävää. Mehän kaikki Välimeren maiden ja erityisesti saarten asukkaat tiedämme, että ihmismieli uusiutuu ja kehittyy meren ja taivaan sinessä ja että yhtä varmasti kuin päivää seuraa yö, luova mieli vie voiton.
Unionin poliittista päättäväisyyttä, jonka mukaan kolmansien osapuolten ei anneta puuttua unionin toimiin, on arvosteltu Kyproksessa, joka on ehdokasvaltioista institutionaalisesti ja taloudellisesti kehittynein. Arvostelua ovat saaneet myös unionin päättäväisyys tukea kaikkia ratkaisuja, joissa noudatetaan yhteisön säännöstöä, ja se, että Kyproksen tasavallan on oltava toimiva valtio. Näin ollen Kyproksen liittyminen Euroopan unioniin on itsestäänselvyys poliittisten ongelmien ratkaisemisessa tapahtuneesta kehityksestä riippumatta.
Uskon, että Romaniasta ja Bulgariasta tulee pian Euroopan unionin jäsenvaltioita. Mielestäni erityisesti Romaniaa on kohdeltu hieman muita maita ankarammin ja minun on huomautettava, että sen parlamentin jäseniä koskeva kiintiö on väkilukuun nähden suhteeton.
Kreikkalaisena odotan, että Turkista tulee pian Euroopan unionin täysivaltainen jäsen. Tällä tarkoitan demokraattista Turkkia kaikkien muiden Euroopan valtioiden tavoin. Turkkilaisille nykyaikaisen valtion suunnitellun Kemal Ataturkin maine puhdistuu heti, kun kaikki institutionaaliset uudistukset on saatu tehtyä ja pantua täytäntöön ja kun sotilaallinen johto noudattaa Turkin demokraattisen johdon tekemiä päätöksiä ja panee ne täytäntöön. Olen varma, että Turkin uusi poliittinen johto on havainnut, että Eurooppaa yhdennetään demokraattisin menettelyin eikä tinkimällä itämaiseen tapaan.
Lopuksi totean, että emme ole tilintarkastajia. Olemme poliitikkoja, joiden on avattava tie uudelle, kaukonäköisen realistiselle Euroopalle, ja juuri sen perusteella meitä arvostellaan ja siinä toimintamme osoittautuu oikeaksi. Kreikkalaisena odotan ja toivon, kuten tekin, komission jäsen, että uuden, 2000-luvun Euroopan perustamissopimus allekirjoitetaan Ateenassa Perikleen Akropoliin ja Pnykan kukkulan varjossa, kansankokousten ja tribuunin paikalla, jossa Pyhä Paavali saarnasi ateenalaisille.

Stenzel (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, parlamentin jäsenten suostumuksella haluaisin käyttää puheenvuoroni selvittääkseni kahtalaista tehtävääni Maltan esittelijänä ja T?ekin tasavallan parlamentaarisen sekavaliokunnan puheenjohtajana.
Tänään olen ylpeä siitä, että parlamentti on osoittanut avoimuutensa ja antanut merkin ehdokasvaltioille siitä, että ne ovat tervetulleita joukkoomme. Euroopan parlamentarismi on siten antanut voimakkaita elonmerkkejä. Ehdokasvaltioiden kanssa tänään käydyistä keskusteluista sain vaikutelman, että on itsestään selvää ja luonnollista, että Eurooppa tapaa yhdessä ensimmäistä kertaa rauhanomaisesti, vapaaehtoisesti ja demokraattisesti. Erityisesti Euroopan keskuksessa sijaitsevalle Itävallalle tämä merkitsee sitä, että toisen maailmansodan aiheuttaman Euroopan jakautumisen jälkeen on aloitettu uusi vaihe, joka vie kohti parempaa ja taloudellisesti ja sosiaalisesti vakaampaa Eurooppaa, jolla on turvallisuuspoliittinen lisäarvo. Me jatkamme keskieurooppalaista perinnettä, jonka tärkeyttä symboloi tänään erityisesti asialleen sitoutuneen parlamentin jäsenen ja keisarin pojan Otto von Habsburgin 90-vuotissyntymäpäivä.
Emme saa tietenkään antaa historiallisen näkökulman kääntää pois huomiotamme tämän päivän ongelmista. Ennen liittymistä on vielä paljon tehtävää. On torjuttava korruptiota ja luotava hallintojärjestelmät sekä riippumaton ja toimiva oikeusjärjestelmä. Ydinvoiman alan on tietysti oltava turvallinen. Niinpä suhtaudun myönteisesti T?ekin tasavaltaa koskevassa mietinnössä esitettyihin odotuksiin, joiden mukaan Euroopan komission neuvottelemia Temeliniä koskevia kahdenvälisiä velvoitteita on noudatettava täydellisesti, ja myös Ignalinan ja Kosloduin kaltaiset voimalat, jossa on osia Bohunicen voimalasta, on suljettava kokonaan. Voimme suhtautua myönteisesti joustaviin siirtymäjärjestelyihin työmarkkinoiden ja haavoittuvien talouden alojen suojelemiseksi. Ehdokasvaltioiden, etenkin Puolan viljelijöille maksettavien suorien tukien asteittainen käyttöönotto on myös järkevää. Tällaiset järjestelyt eivät ole missään tapauksessa esteitä. Yhdentymiskehitykseen on aina kuulunut siirtymäjärjestelyjä ja väliaikaisia turvalausekkeita, kuten ne, jotka te, Verheugen, mainitsitte.
Jos laajentuminen epäonnistuisi, Itävalta menettäisi vuosittain 270 miljoonaa euroa. Yksistään kaupan esteiden poistaminen maksaisi 450 miljoonaa euroa vuodessa, mikä merkitsee sitä, että jokainen itävaltalainen sijoittaa 28 euroa vuodessa laajentumiseen. EU:n laajentumisessa on tulevaisuutemme. Menneisyyden ongelmat on ratkaistava ja juuri siten Jürgen Schröderin, T?ekin tasavallan esittelijän, ehdottama lisälauseke Bene?in asetuksista olisi ymmärrettävä. Annan täyden tukeni sille, mitä hän sanoi puheenvuorossaan tämän kohdan tukemisesta. Tukemalla laajasti tätä tarkistusta parlamentti antaisi myönteisen merkin.
Puhun nyt omasta Maltaa koskevasta mietinnöstäni. On hyvä, että laajentumisessa on myös Välimeren ulottuvuus. Malta on pieni saarivaltio, eikä ole epäilystäkään, etteikö sen tulevaisuus olisi Euroopan unionissa. Liittymiseen liittyvät ongelmat, jotka on ratkaistava, koskevat erityisesti maataloutta ja telakkatukia. Maltalla on täysin eurooppalainen perintö. Itävallan kannalta Malta on erityisen kiinnostava, koska tuhannet kansalaisemme viettävät siellä lomansa vuosittain ja koska omistamme osan sen yksityistetystä lentoasemasta. Poliittiselta kannalta toivomme, että Maltan liittymistä EU:hun koskevan kansanäänestyksen tulos hyväksytään kansan demokraattisena valintana, sillä kolmatta tilaisuutta ei tule!
Gawronski (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, monet puhujat ovat tänään sanoneet tätä oikeutetusti historialliseksi tilaisuudeksi, enkä minä aio toistaa heidän sanojaan. Euroopan kansalaisena, puolalaisen isän poikana ja Puolan esittelijänä haluan kuitenkin toivottaa tervetulleiksi kaikki Puolan parlamentin jäsenet, jotka istuvat yleisölehterillä, sekä heidät, joista tulee osa ryhmäämme, ja myös heidät, jotka liittyvät muihin ryhmiin.

Puolaa koskeva mietintö hyväksyttiin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan äänestyksessä juuri toivomassani muodossa, sillä kaikki minun tukemani tarkistukset hyväksyttiin ja vastustamani tarkistukset hylättiin. Kyseessä on hyvin tasapainoinen mietintö, jossa tunnustetaan huomattava kehitys, mutta siinä on monia varauksia, jotka koskevat henkilöiden nimittämistä valtion virkoihin, missä hyödynnetään etuusjärjestelmää melko liioitellusti, ja kysymystä lehdistön ja television valtion valvonnasta. Alalla oli edistytty jonkin verran, mutta nyt tilanne on taas pysähdyksissä tai jopa taantumassa, minkä vuoksi olen jättänyt asiasta tarkistuksen, joka toivottavasti hyväksytään huomenna.
Minun on sanottava, että koko sen ajan, jolloin toimin Puolan esittelijänä, pidin mielessä sen mitä paavi Johannes Paavali II on sanonut ja olen iloinen voidessani mainita hänen nimensä. En ole kuullut sitä mainittavan tänä aamuna, vaikka paavi on ollut Euroopan yhdentymisen johtohahmo. Hän sanoi sen eräässä minulle myöntämässään haastattelussa. Kun kysyin Hänen Pyhyydeltään, kuka hyötyisi eniten sovinnosta, jota hän toivoi kahden Euroopan välille, hän vastasi, että entisten kommunististen maiden Eurooppa voisi tarjota enemmän toiselle Euroopalle, koska kyseisten maiden kokemukset kommunistisen vallan alla ovat antaneet niille elämänviisautta.
Tämänaamuinen keskustelu antaa minulle toivoa, jonka puhemies Cox ja myös komission jäsen Verheugen jakavat kanssani siitä, että tämä ennustus käy toteen.
Haluaisin suurempaa vakaumusta Euroopan parlamentin puolalaisilta jäseniltä. Minun on todettava, että kuulimme tänä aamuna muutamia puolalaisten puheenvuoroja, jotka eivät olleet kovin edustavia. Toivoisin näkeväni, että puolalaiset jakaisivat kanssamme voiman ja tarmon, joka sai heidät kaatamaan muureja, muodostamaan Solidarnoscin ja valmistelemaan kommunismin kaatumista, joka oli ratkaiseva tekijä yhteisen tulevaisuutemme luomisessa.
(Suosionosoituksia)

Puhemies.
Minun on muistutettava vieraitamme siitä, että parlamentin työjärjestyksen mukaan lehterillä istuvat eivät saa ilmaista myönteistä tai kielteistä kantaansa siitä, mitä sanotaan.

Wiersma (PSE)
Arvoisa puhemies, tänään käytän koko puheenvuoroni puhuakseni Slovakiasta, jonka esittelijä olen parlamentin puolesta. Slovakia on saavuttanut viimeisen vaiheen EU:n jäsenyyttä koskevissa neuvotteluissa, mistä maata on syytä onnitella, sillä neljä vuotta sitten se oli vielä poliittisesti eristyksissä. Kaksissa peräkkäisissä vaaleissa kansa ilmaisi selvästi demokraattisen ja Eurooppa-myönteisen vakaumuksensa. Mielipidemittausten mukaan tuki EU:lle on edelleen voimakas.
Nyt ei ole oikea aika tehdä lopullista päätöstä. Sen parlamentti tekee ensi vuoden alussa. Odotamme silti tietenkin Kööpenhaminan huippukokouksen tuloksia, mutta olen varma, että Slovakia pystyy saattamaan neuvottelut onnistuneesti päätökseen. Tämänpäiväisellä päätöslauselmalla annetaan näin ollen myös eräänlainen rajallinen tilannekatsaus. Laadimme koko mietinnön ensi vuonna. Paljon on vielä tehtävää ennen maan liittymistä vuonna 2004, kuten muidenkin ehdokasvaltioiden kanssa.
Tältä osin haluan asettaa Slovakialle kaksi ensisijaista tavoitetta.
Minun nähdäkseni hallinnollisten valmiuksien lujittaminen on tärkein ensisijainen tavoite. EU:n sääntöjä on voitava panna täytäntöön tyydyttävästi ja EU:n varoja on voitava käyttää asianmukaisesti. Tämä on myös avoimempaan hallintoon pyrkimisen mukaista korruption torjumiseksi ankarin ottein. Slovakian uusi hallitus on ilmoittanut tällaisista aloitteista, ja me odotamme selontekoa kiinnostuneina ja hieman huolissamme. Samassa avoimen yhteiskunnan ja avoimen hallinnon kehyksessä on tärkeää, että jatketaan oikeuslaitoksen ja sitä ympäröivien rakenteiden uudistamista.
Meitä huolestuttaa kuitenkin kovasti romanien tilanne, eikä ainoastaan Slovakian romanien. Aina kun joudun tekemisiin heidän elinolosuhteidensa kanssa, huomaan, että kaikista viime vuosina esitetyistä aikeista hyvin vähän on toteutunut käytännössä. Ongelmia ei tietenkään ratkaista muutamassa vuodessa. Toimien toteuttamiseen menee aikaa ja rahaa. Juuri siksi pyydän Slovakian hallitukselta eräänlaista monivuotista sitoumusta niiden ongelmien ratkaisemiseksi, joita on vielä liittymisen jälkeenkin. Samat sanat löytyvät itse asiassa T?ekin tasavaltaa koskevasta mietinnöstä. Katson myös, että romanien asema Euroopan unionin laajennuttua on niin ainutlaatuinen, että Euroopan tulevaisuutta käsittelevä valmistelukunta ei voi olla kiinnittämättä siihen huomiota.
Vaadimme melko paljon. Teemme niin toivoen, että slovakit myöntävät, että tämä on oikeudenmukaista, aivan kuten he voivat odottaa oikeudenmukaisuutta loppuarvioinnissa. Emme voi vaatia uusilta jäsenvaltioilta enempää kuin nykyisiltä. Juuri sen vuoksi paheksun Slovakiaa vastaan minunkin maassani esitettyä usein epäoikeudenmukaista kritiikkiä. Slovakiassa Meciarin aika on päättynyt. Juuri tämän päivän saavutukset ovat merkityksellisiä ja juuri niihin päätöstemme on perustuttava.

Volcic (PSE)
Arvoisa puhemies, uudet kulttuurit, esittelemäni Slovenian kulttuuri mukaan luettuna, tuovat lisäarvoa ja samalla uutta turvallisuutta sekä näille maille itselleen että koko eurooppalaiselle perheelle. Nyt on siis puoliksi täysien lasien, optimismin ja hyötyjen aika. Tietenkin tulee myös vaikeuksien ja puoliksi tyhjien lasien aika, kun hallitukset pyrkivät saamaan kansojensa hyväksynnän. 
Euroopan sosialistit ovat jo taistelleet laajentumisen puolesta. Italian kaltaiset Välimeren valtiot, jotka toimivat porttina Keski-Eurooppaan, ovat olleet merkittävässä asemassa tässä prosessissa.
Kannatamme ovien pitämistä avoinna niille, jotka haluavat kuulua eurooppalaiseen perheeseen. Oikeutta liittyä yhteisöön ei tietenkään myönnetä automaattisesti, vaan jäsenyys ansaitaan kovalla työllä, minkä ehdokasvaltioiden neuvottelijat kyllä tietävät. Luulen, että he ovat joskus jopa yllättyneet neuvottelujen kiperyydestä.
Slovenia on ehdokasvaltioista vaurain, ja sillä on myös eurooppalainen institutionaalinen perintö. Liittymisen valmisteluvaiheen suurimpana ongelmana oli oikeustapausten hallinnollisten näkökohtien vauhdittaminen ja aiemman hallinnon jälkeensä jättämien ongelmien ratkaiseminen. Tilanne muistutti siten monen muun ehdokasvaltion tilannetta olematta kuitenkaan yhtä monimutkainen.
Kun vuosia sitten esitettiin runsaasti arvostelua, Sloveniasta oli aina vaikeaa löytää mitään suurempia syntejä tai vajavuuksia, joita jokapäiväinen elämä tai maan halki virtaavien ihmisten lukumäärä eivät olisi pystyneet selittämään. Kaikki ehdokasvaltiot, myös Slovenia, joutuvat kuitenkin huomaamaan Eurooppaan varsinaisesti liittyessään, ettei niiden tekemiä sitoumuksia ei ole helppo täyttää.
Joka tapauksessa kansainvälisten järjestöjen Sloveniaa käsittelevissä raporteissa kerrotaan toimivasta markkinataloudesta ja haluttua tavoitetasoa koskevien Kööpenhaminan arviointiperusteiden noudattamisesta.
Mietintöön sisältyy kappale, jossa mainitaan petosten ja korruption sekä huumekaupan torjunta. Nämä ilmiöt ovat varmasti olemassa mutta huomattavasti lievempinä kuin muissa maissa. Niiden mainitseminen voi tehdä tekstistä epätasapainoisen: paras ratkaisu on yksinkertaisesti poistaa koko kappale. Lisäksi Slovenia on vasta 27.:nnellä sijalla niiden 102 maan joukossa, joiden korruptoituneisuutta on arvioitu, minkä lisäksi se järjesti korruptiota käsitelleen konferenssin vuonna 2002. Ei siis voida väittää, ettei tällä alalla olisi tehty mitään.
Viimeisenä esitän teknisen huomion: alkuperäisessä tekstissä käyttämäni termi "denazionalizazzione" (kansallistetun omaisuuden palauttaminen) on käännetty joissakin kieliversioissa "yksityistämiseksi", mikä tarkoittaa eri asiaa.
Van Orden (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, me kaikki kannatamme kovasti laajentumista. On sääli, ettei Euroopan unioni, joka esittää suuria vaatimuksia ehdokasvaltioille, saa omaa tonttiaan hoidetuksi. Viittaan tässä yhteydessä erityisesti yhteisen maatalouspolitiikkaan ja komission varainhoidon uudistamiseen. Komissio tuntuu olevan yhä kykenemätön selvittämään asianmukaisesti niiden mittavien julkisten varojen käyttöä, jotka se on saanut käyttöönsä veronmaksajilta.
Lisäksi toivon, että kunhan ehdokasvaltiot ovat selvinneet Euroopan unioniin kohdistuvan vääjäämättömän innostuksen alkuhuumasta, ne alkavat suhtautua epäilevämmin moneen näkökohtaan Euroopan unionin hankkeessa. Loppujen lopuksi suurin osa näistä maista on sanoutunut irti niitä 50 viime vuotta vinouttaneesta ja turmelleesta karmivasta kommunistisesta kokeilusta, joten toivon, että niissä halutaan vastustaa sopimatonta puuttumista niiden kansalliseen itsemääräämisoikeuteen samoin kuin sitä vasemmistohenkisen poliittisen korrektiuden aaltoa, jonka Euroopan unionin instituutiot saavat liian usein nostatettua.
Puhun nyt Bulgariaa koskevan mietinnön esittelijänä ja toivotan erityisesti tervetulleeksi Bulgarian parlamentin valtuuskunnan. Tunnustan, että Bulgaria on edistynyt viime vuosina huomattavasti taloudellisissa, poliittisissa ja sosiaalisissa uudistuksissa. Sen päämäärä, Euroopan unionin jäsenyys vuoteen 2007 mennessä, on realistinen, ja meidän olisi sanottava se ääneen. Meidän on autettava sitä kaikin mahdollisin keinoin tämän päämäärän saavuttamisessa.
Bulgaria on ottanut suuria harppauksia viime vuosina. Sen markkinatalous toimii nyt kunnolla ja yksityistämisessä on edistytty. Virkamieskunnan uudistamista ja korruption torjumista koskevat ehdotukset ovat poliittisen ja taloudellisen muutoksen keskeinen perusta. Kovin monella osa-alueella on vielä kovin paljon tehtävää. Harmaata taloutta harjoitetaan laajalti ja työttömyysaste on korkea, joskaan nämä piirteet eivät ole täysin tuntemattomia myöskään eräissä nykyisissä jäsenvaltioissa.
Makrotaloudellisen kehityksen on vielä muunnuttava laajaa väestöpohjaa koskettavaksi kouriintuntuvaksi taloudelliseksi hyödyksi. On olemassa vielä laajoja köyhiä väestönosia. Tämä ei koske ainoastaan romaniväestöä, joiden kohdalla vaaditaan napakampia toimia, vaan bulgarialaisia yleisemminkin. Lapset ovat aina väestön haavoittuvin osa, ja olenkin kiinnittänyt erityishuomiota siihen, että tarvitaan enemmän voimavaroja, myös yhteisön varoja, jotta lasten hyvinvointia ja hoitoa voitaisiin parantaa huomattavasti. 
Minun on mainittava Kozloduyn ydinvoimala ja erityisesti sen yksiköiden 3 ja 4 sulkemisajankohdat. Tästä asiasta on esitetty vankkoja mielipiteitä, ja valitettavasti siitä on tullut vertauskuvallinen kiista, jonka osanottajat ovat molemmin puolin kaivautuneet poteroihinsa. Ydinvoimakysymyksissä turvallisuusnäkökohtien on oltava aina ensisijaisia. Ei kuitenkaan tunnu olevan mitään hyvää turvallisuuteen perustuvaa syytä, jonka takia sulkemista ei voitaisi toteuttaa vuonna 2008 vuoden 2006 sijasta, mikäli sen vaikutukset Bulgarian talouteen olisivat hyvin erilaiset.
Neuvoston tuella suoritetussa Euroopan unionin vertaisarvioinnissa pitäisi tehdä tästä asiasta päätös, jossa otettaisiin huomioon Kansainvälisen atomienergiajärjestön kesäkuisen arvioinnin tulokset ja sulkemisesta aiheutuvien taloudellisten seurausten puolueeton tarkastelu.

Nicholson of Winterbourne (ELDR)
Arvoisa puhemies, haluan kiittää puheenjohtajakokousta tämän ainutlaatuisen istuntojakson järjestämisestä ja läpiviemisestä. Lisäksi haluaisin kiittää entistä kollegaamme Haarderia ja hänen ryhmäänsä, koska he jättävät Tanskan puheenjohtajakauden aikakirjoihin. Erityisesti haluan kiittää komission jäsentä itseään ja hänen ryhmäänsä. Komission jäsen on voimakkaaseen johtajuutensa tukeutuen raivannut tieltään kaikki esteet, jotka voisivat viivästyttää laajentumista, minkä lisäksi hän ja hänen ryhmänsä ovat onnistuneesti tarttuneet valtaisiin ja huolestuttaviin ongelmiin, selvittäneet ne ja johdattaneet meidät onnelliseen nykytilaan.
Tässä yhteydessä toivotan erityisen tervetulleeksi Romanian parlamenttiryhmän. Muiden tämän kaksiosaisen, mutta ainutlaatuisen laajentumisprosessin ehdokasvaltioiden tavoin Romania on edistynyt huomattavasti ja erityisen selvästi vuoden 1999 joulukuusta alkaen, jolloin uusi hallitus aloitti työskentelynsä Helsingin konferenssin jälkeen. Mikäli Romania noudattaa uskollisesti komission uusia erinomaisia suuntaviivoja ja saa tukea komissiolta, ministerineuvostolta ja parlamentilta, se pystyy aivan varmasti saavuttamaan tavoitteensa eli liittymään Euroopan unioniin 1. tammikuuta 2007 paitsi sille annetun aseman myös ennen kaikkea omien saavutustensa ansiosta. Toivon siis vakaasti, että tavoiteajankohta pidetään ennallaan parlamentin mietinnössä. Luotan, että Romaniasta tulee tämän viikon loppuun mennessä Naton jäsen. Kovan työn, johdonmukaisuuden, määrätietoisuuden ja tukemme avulla se voi päästä tännekin 1. tammikuuta 2007 mennessä. Esitän parlamentille iloni Romanian edistymisestä.

Oostlander (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, Turkki on erityisasemassa ehdokasvaltiona. Suhteemme Turkkiin ovat hyvin pitkäaikaiset, ei ainoastaan Euroopan unionin puitteissa ehdokkuuden tai tulevan ehdokkuuden takia, vaan pääasiassa Naton jäsenenä. Tämä on ollut erinomainen asema, jota olemme aina pitäneet ja jota yhä pidämme arvossa suhteessamme Turkkiin. Euroopan unioni on kuitenkin toinen foorumi, jossa mennään paljon pitemmälle. Euroopan unionin jäsenyydessä on kyse siihen kuuluvien jäsenvaltioiden luonteenpiirteiden jakamisesta, sillä Euroopan unionin jäseninä me päätämme toistemme tulevaisuudesta. Siksi poliittisia arviointiperusteita pidetään niin tärkeinä. Aiemmin, ollessamme vielä taloudellinen yhteisö, emme varsinaisesti koskaan ajatelleet asiaa näin. Meistä oli oikeastaan aivan normaalia olla oikeusvaltioita, joissa vallitsee toimiva parlamentaarinen demokratia. Se oli itsestäänselvyys, jota ei edes mainittu. Nyt asiat ovat toisin.
Laajentumisprosessin aikana olemme huomanneet, että Euroopan unionin merkittävänä ominaispiirteenä on sen toiminta demokraattisten oikeusvaltioiden liittona. Mielestäni meidän on myös ensiarvoisen tärkeää toistaa Turkille jatkuvasti, että Helsingissä vahvistettu kantamme on seuraava: emme voi aloittaa jäsenyysneuvotteluja, ennen kuin olette täyttäneet Kööpenhaminan poliittiset arviointiperusteet. Tämä on mielestäni selvä ja avoin kanta, josta meidän on pidettävä ehdottomasti kiinni. Tämän periaatteellisen kannan perusteella on varsin epäjohdonmukaista päättää päivämäärästä ennen neuvottelujen aloittamista. Mikäli neuvosto kuitenkin päättää siitä joko suorasti tai epäsuorasti, se antaa ymmärtää, ettei se pidä poliittisia arviointiperusteita kovinkaan merkittävinä. Olen kuullut sellaisiakin pohdiskeluja, että neuvosto aikoo päättää siitä päivästä, jolloin se on päättänyt aloittaa neuvottelut. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Haarder, ette varmaankaan halua saattaa meitä näin radikaaliin tilanteeseen. Oletan, että suojelette Eurooppaa tämänkaltaiselta epäsuoralta pohdiskelulta ja että poliittisten arviointiperusteiden noudattaminen pysyy yhä ensimmäisellä sijalla. Jos Euroopan unionin perimmäinen luonne olisi merkityksetön, neuvosto saattaisi ihmetellä, miksi me pidämme vieläkin tämänkaltaisia puheita. Luotan kuitenkin siihen, ettei tuleva neuvosto joudu tämänkaltaisten ongelmien eteen. Vastustan senkaltaista ajattelutapaa. Sillä vahingoitetaan sekä Euroopan unionin että Turkin kansalaisten etuja, ja - mikä on erittäin tärkeää - kaivetaan myös maata sen tukipohjan alta, joka Turkin liittymisellä on nykyisin Euroopan kansojen keskuudessa. Havaitsimme äskettäin Alankomaissa, että jopa Puolan kaltaisessa suurenmoisessa maassa, jonka kanssa meillä on ollut hyvät suhteet jo pitkään ja jossa on pitkälti samanlainen poliittinen kulttuuri, oli uhkana, että siellä jouduttaisiin järjestämään kansanäänestys Euroopan unioniin liittymisestä. Jos jonkin ehdokasvaltion liittyminen ei saa tukea väestöltä, Jumala yksin tietää, mitä saattaa tapahtua, ja juuri siksi prosessia on valvottava hyvin tarkoin myös Turkin tapauksessa.
Oikeusvaltion ja demokratian kysymykset eivät ole osoittautuneet kovin hankaliksi missään ehdokasvaltiossa. Tähän verrattuna yhteisön säännöstön muiden osien saattaminen kansalliseen lainsäädäntöön ei tunnu ollenkaan niin suurelta asialta, ainakaan Turkin tapauksessa. Komission jäsen Verheugen esitti hetki sitten, että erityisesti Helsingissä, jossa Turkista päätettiin tehdä tosiasiassa ehdokasvaltio, tehtiin todella paljon, jotta Turkki saataisiin ottamaan tarvittavat askeleet. Me olimme luonnollisesti todistamassa kaikkea tätä, ja mielestämme nuo askeleet olivat tärkeitä Turkin-suhteiden kannalta, mutta ne eivät olleet tarpeeksi kauaskantoisia. Polttavin kysymykseni on kuitenkin, miksi Turkki toimii näin? Taustalla on varmasti jonkinlainen olettamus. Oliko Euroopan annettava juhlallinen lupaus, jotta Turkin kulkusuunnaksi viitoittuisi oikeusvaltio? Se olisi ollut virhe. Meidän on voitava luottaa siihen, että Turkin hallitus, jopa uusi Turkin hallitus, valitsee vapaaehtoisesti tien kohti oikeusvaltiota ja demokratiaa. Euroopan unionin ei pitäisi käydä vaihtokauppaa tällä asialla, jonka pitäisi hoitua spontaanisti.
Muistan keskustelut romanialaisten ministerien kanssa. Nämä sanoivat ratkaisseensa itse Mustallamerellä sijaitsevaa pientä saarta koskevan ongelmansa Ukrainan kanssa. Sanoin, että me olimme tietenkin kannustaneet tähän ratkaisuun, mutta he sanoivat ratkaisseensa ongelman omasta tahdostaan, sillä Ukraina panee suurta painoa sille, että näiden arviointiperusteiden täyttäminen on omaehtoista toimintaa. Mielestäni Romanian toiminta oli suurenmoista, ja toivon, että myös Turkki valitsee tämän ratkaisun omasta tahdostaan. Jos näin ei käy, luottamusta ei synny koskaan.
Suhtaudun myötämielisesti toiveeseen siitä, että Turkille annettaisiin myönteinen merkki, ja siksi tuen lämpimästi sosialistien esittämää kappaletta laajentumisesta ja yhteistyöstä monilla aloilla. Sillä on käytännön merkitystä. Seuraavan vaiheen, joka käsittää neuvottelut ja jäsenyyden, aloittamiseen voi kuitenkin olla vielä jonkin verran aikaa. Sen vuoksi yhdyn jäsen Ferberin tarkistukseen, jonka mukaan jonkinlaiset järjestelyt olisivat paikallaan ja jonka mukaan meidän on sovittava keskenämme, onko tässä asiassa tehtävä väliaikainen ratkaisu. En ole tyytyväinen tarkistuksessa esitettyihin viivytyksiin, koska ne romuttavat puitteet koko laajentumisprosessilta. Meidän on pidettävä näistä puitteista kiinni johdonmukaisesti ja tiukasti. Se koituu myös Turkin omaksi parhaaksi.
Böge (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, talousarviovaliokunnan lausunnon valmistelijana haluan painottaa, että laajentumisen poliittiset ja taloudelliset hyödyt ovat ilman muuta paljon merkittävämpiä kuin sen talousarviolle aiheuttama painolasti. Talousarviopolitiikalle on kuitenkin laadittava puitteet, jotka ovat keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä luotettavat ja joiden avulla voidaan hankkia molemmin puolin enemmistön tuki. Esimerkkinä esitän talousarviokehyksen, jonka kokonaismenot ovat noin 15 miljardia vuonna 2006. Unohdamme kuitenkin usein, että meillä on käytettävissämme myös noin viiden miljardin euron suuruiset omat varat, jotka uudet jäsenvaltiot ovat jo tuolloin osoittaneet Euroopan unionin talousarvioon.
Tämä merkitsee sitä, että on tärkeää selvittää jälleen uusien rahoitusnäkymien mukauttamiseen liittyvät periaatteellisia kysymyksiä koskevat kannat, jotka vahvistettiin kesäkuun täysistunnossa. Sen jälkeen neuvosto on Brysselin huippukokouksessaan vahvistanut joiltakin osin parlamentin kannan. Esimerkkeinä voin mainita maatalouden suorien tukien vaiheittaisen käyttöönoton, selvennyksen, jonka mukaan laajentumisen jälkeen mistään uudesta jäsenvaltiosta ei tule nettomaksajaa, ja päätöksen, jolla estetään jonkin maan päätyminen asemaan, joka on taloudellisesti huonompi kuin välittömästi ennen maan liittymistä unioniin.
Minusta on hyvin tärkeää, että neuvosto ja parlamentti mukauttavat tarvittaessa rahoitusnäkymät toimielinten sopimuksen 25 artiklan nojalla yhdessä komission ehdotuksesta ja asianmukaisilla ääntenenemmistöillä, kuten kyseisessä sopimuksessa määrätään. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, odotan esimerkiksi, että talousarviokäsittelyssä tehdään selväksi, että parlamentille annetaan jatkuvasti kattavaa tietoa neuvottelujen edistymisestä. Lisäksi odotan kolmikantaneuvotteluja, joiden tavoitteena on saavuttaa yhteisymmärrys siitä, millä tavoin edistämme rahoitusnäkymien mukauttamismenettelyä tulevina kuukausina. Moniin vielä ratkaisemattomiin huolenaiheisiin kuuluu muun muassa seuraava kysymys: kuinka meidän pitäisi ymmärtää Berliinin Eurooppa-neuvoston päätelmien 12 kohdan sanamuoto, jonka mukaan unioniin liittyville valtioille varatut menot ja nykyisen Euroopan unionin menot on pidettävä selvästi erillään? Onko tämä Berliinin julistus yhä voimassa vai ovatko laajentumisen jälkeisen talousarvion otsakkeet meille kaikille yhteisiä? Tämä asia on selvitettävä.
Mikäli liittyminen tapahtuu 1. toukokuuta 2003, laaditaanko täydentävä talousarvio? Onko mitään mieltä kuluttaa suunnitelmien mukaiset neljä kuukautta liittymistä edeltävien ohjelmien järjestämiseen, antaa niiden jatkaa toimintaansa ja - olipa kyse maataloudesta, rakennepolitiikasta tai sisäpolitiikasta - kohdella uusia jäseniä varsinaisina jäseninä vasta kahdeksan kuukauden kuluttua?
Mielestäni myös uusia naapurivaltioita ja kumppanuuksia koskevissa kysymyksissä on tutkittava hyvin tarkasti, mitkä taloudelliset mukautukset on toteutettava ulkopolitiikkaa koskevan otsakkeen 4 kaltaisilla aloilla. Liittyminen vaikuttaa sekä Turkkiin että muihin naapureihin ja uusiin kumppaneihin, joiden kanssa meidän on keskusteltava uusista erityiskumppanuuksista.

Ettl (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tätä päivää luonnehtii yhteisön terve järki ja luottamus Euroopan tulevaisuuteen. Myönteinen asenne auttaa voittamaan ne vaikeudet, jotka ehdokasvaltioilla on vielä edessään. Taloudelliset mukautukset edellyttävät kaikilta osapuolilta erityisen suurta poliittista ja sosiaalista sitoutumista.
Raskaan teollisuuden ja kaivostoiminnan rakennemuutokset yksin edellyttävät suunniteltujen lisätoimien voimistamista, jotta työttömyyden kasvua voidaan torjua. Tämän takia on ryhdyttävä kaikkiin mahdollisiin toimiin työttömyyden kasvun ehkäisemiseksi ja ehdokasvaltioiden sosiaalisen vuoropuhelun vauhdittamiseksi. Vain siten voidaan taata, että sosiaali- ja työlainsäädäntö kehittyvät edelleen demokratian periaatteiden mukaisesti. Puhumme paljon ja usein Euroopan sosiaalisesta ulottuvuudesta, mutta jätämme tarkoituksellisesti huomiotta, että sosiaalilainsäädäntö on aivan yhtä tärkeä osa yhteisön säännöstöä kuin esimerkiksi kilpailumääräykset.
Sosiaalisen säännöstön saattamisella osaksi kansallista lainsäädäntöä on koko Euroopan alueelle ulottuva merkitys, sillä sen avulla voidaan saavuttaa mahdolliset konfliktit estävä vakaus. Tämän vuoksi pyydän teitä hyväksymään kaksi tarkistusta, jotka jäsen Oostlander ja minä olemme esittäneet työllisyys- ja sosiaalikomitean puolesta.
Ennen ehdokasvaltioiden liittymistä meillä on vielä runsaasti tehtävää työllisyys-, talous- ja sosiaalipolitiikan alalla. Ehdokasvaltioita reunustavien jäsenvaltioiden velvollisuutena on tukea rajat ylittävää yhteistyötä ja pyrkiä edistämään sitä. Näiden seutujen työntekijöitä on autettava mukautumaan paremmin työmarkkinoiden muutoksiin. Ainoastaan siten kykenemme murtamaan palvelujen ja työntekijöiden liikkuvuuden vapautta vielä hankaloittavat ennakkoluulot.
Haluaisin päättää puheenvuoroni painottamalla, että ehdokasvaltiot ansaitsevat joka tapauksessa suurta kunnioitusta tähänastisista toimistaan, joilla ne ovat edistäneet liittymistään Euroopan unioniin.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Haarder, arvoisa komission jäsen, laajentuminen on historiallinen ja moraalinen välttämättömyys ja ainutlaatuinen tilaisuus luoda tälle mantereelle sovinnon ilmapiiri.
Tämänaamuisen keskustelumme ja parhaillaan jäsen Brokin - jota haluan kiittää hänen työstään - mietinnöstä käymämme keskustelumme taustalla on tarve pohdiskella syvällisesti, mitä me olemme, mikä on roolimme maailmassa, minkälainen Euroopan unionin hanke on ollut, mikä se on nyt ja mitä me haluamme sen olevan laajentuneessa unionissa.
Mielestäni näitä asioita pohdittaessa Euroopan unionin tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan työ on erittäin tärkeää, ja meidän onkin löydettävä sopiva tapa ottaa ehdokasvaltioiden edustajat mukaan hallitustenvälisen konferenssin työskentelyyn, niin kuin tänä aamuna on vaadittu.
Olen vakuuttunut siitä, että lyhyellä aikavälillä me voimme päästä komission, jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden työskentelyn avulla kohtuulliseen ja oikeudenmukaiseen sopimukseen muutaman viikon kuluttua Kööpenhaminassa. Uskon myös, että kykenemme tasapuolisten ja ketään syrjimättömien ehtojen avulla viitoittamaan tien niiden liittymistä edeltävien strategioiden avulla, joista on puhuttu täällä tänään, sekä saattamalla käynnissä olevat neuvottelut loppuun.
Arvoisa puhemies, mielestäni on kuitenkin tärkeää, ettemme takerru pelkästään välittömiin ja tämänhetkisiin asioihin. Minusta historiaa ei kirjoiteta ainoastaan preesensiä käyttäen. Jos meillä ei nimittäin ole selvää näkemystä tulevista päämääristämme ja hankkeistamme, emme ainoastaan ole kykenemättömiä suunnittelemaan tulevaisuuttamme, vaan meillä on myös suuria vaikeuksia ymmärtää menneisyyttä.
Arvoisa puhemies, historian kirjoituksen aikamuoto on tänään preesens. Tässä parastaikaa tapahtuvassa historiallisessa preesensissä Euroopan unionista tulee yksi pääosanesittäjistä. Tänään se on talous-, raha- ja teollisuusmahti, mutta sen keskeisenä tarpeena on vahvistaa kansainvälistä asemaansa ja varustaa itsensä sellaisella turvallisuus- ja puolustuspolitiikalla, jonka avulla voimme kohdata uudenlaiset uhat, joita on syntynyt erityisesti syyskuun 11. päivän iskujen seurauksena.
Arvoisa puhemies, meidän on selviydyttävä laajentumisen haasteista, meidän on hyödynnettävä kaikkia mahdollisuuksia ja synergiaetuja sekä meidän on rakennettava yhtenäinen poliittinen ja taloudellinen alue, joka kokoaa yhteen yli 500 miljoonaa ihmisistä, joista alkuvaiheessa 300 miljoonaa käyttää samaa valuuttaa. Arvoisa puhemies, lyhyesti sanottuna mielestäni on kyse kyvystämme panna avosydämisesti ja näkemyksellisesti ihanteet numeroiden edelle, vaikka numerot ovatkin tärkeitä.

Sakellariou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen Verheugen, hyvät jäsenet, ennen varsinaisten huomioideni esittämistä haluaisin esittää omat kiitokseni sekä ryhmäni kiitokset tästä keskustelusta sekä kaikesta laajentumista käsitteleviin selontekoihin ja sen valmisteluihin liittyvästä työstä, ja osoitan kiitokseni muiden tahojen lisäksi komissiolle. Arvoisa komission jäsen, en sano näin ainoastaan ulkokultaisuuden vuoksi, vaan koska olemme saaneet kaiken tarvitsemamme tiedon aina, kun vain olemme tarvinneet sitä. Olemme jatkaneet ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa keskustelua, ja haluan kiittää myös sen puheenjohtajaa, ei ainoastaan mietinnöstä, vaan myös kaikesta siihen liittyneestä yhteistyöstä. Uskoakseni kaikki valiokunnan ryhmät ja poliittiset voimat tekivät parhaansa ollakseen mukana prosessissa kriittisin mielin, ja ne ovat auttaneet prosessin ja laajentumisen onnistumisessa.
Minulla on lisättävänä kaksi erityishuomiota niihin toteamuksiin, jotka kollegojeni esittivät sekä yksittäisistä maista että - erittäin asianmukaisesti ja viisaasti - yleisistä näkökohdista. Huomioni liittyvät kahteen todelliseen ongelmaan.
Ensimmäinen näkökohta koskee Kyprosta ja erityisesti Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin Kyprosta koskevaa ehdotusta, jota kaikki osapuolet ovat pitäneet myönteisenä. Liitteessä IX on kuitenkin yksi kohta, joka voi johtaa väärinymmärrykseen; tarkoitan 1 artiklan 1 kohtaan liittyviä ehdotuksia, jotka koskevat kansanäänestystä jaetussa Kyproksessa perussopimuksen hyväksymisen jälkeen. Kansanäänestyksen kysymyksiin vastataan sanoilla "kyllä" tai "ei". Ne koskevat ensinnäkin valtion tulevaa rakennetta ja toiseksi Kyproksen liittymistä Euroopan unioniin. Uskoakseni Euroopan unionin pitäisi täysin tästä asiasta riippumatta - arvoisa komission jäsen, olen iloinen, että voin jo odottaa teiltä jotain - tehdä päätös tästä asiasta Helsingin sopimusten mukaisesti, ja Kyproksella pitäisi olla oikeus sanoa sanansa siitä. 
Toinen näkökohta koskee Turkkia. Haluaisin palauttaa mieleenne, ettemme keskustele tänään Turkista vaan laajentumisesta, ja vaikka Turkki on ollut ehdokasvaltion asemassa vuodesta 1999, se ei kuulu niihin maihin, joiden odotetaan liittyvän unioniin välittömässä lähitulevaisuudessa. Kööpenhaminan poliittisia arviointiperusteita ei ole Turkin lujista sensuuntaisista pyrkimyksistä, mittavista onnistumisista ja runsaasta edistyksestä huolimatta vielä täytetty. Siksi en näe mitään syytä siihen, että keskustelisimme jostakin tietystä ajankohdasta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, saanen sanoa tämän: liittymispäivä ei ole käsiteltävien aiheiden joukossa, ainakaan meillä!

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet ja tulevat kollegat yleisölehterillä, tämä on historiallinen päivä, eräänlainen ennakkojuhla ennen suurta juhlaa, jonka pidämme pian yhdessä.
Kyseessä on juhla, joka päättää sen pitkän matkan, jonka olemme kulkeneet päästäksemme yhteiseen päämääräämme, yhdistyneeseen Eurooppaan.
Strasbourg ja tämä seutu ovat todistaneet niistä tavoista, joilla Eurooppaa on yritetty yhdistää aiemmin. Kaikki ne nimettömiksi jääneet haudat, joissa makaa tuhansia ranskalaisia ja saksalaisia poikia, muistuttavat murheellisella tavalla siitä, miten Eurooppa yritettiin yhdistää väkivaltaa ja pakkoa käyttämällä. Toisaalta Berlinin muuri oli keino estää ihmisiä tapaamasta toisiaan ja ajatuksia leviämästä. Ainutlaatuista Euroopan unionissa on se loistava, mutta historiallisessa mielessä epätavanomainen ajatus, että ihmiset kootaan neuvottelupöydän ääreen juoksuhaudoissa käytävien taistelujen sijasta. Kollegallani jäsen Paulsenilla on tapana sanoa, että Euroopan unioni tarkoittaa sitä, että valta annetaan mieluummin virkamiehille kuin sotilaille, ja se on melko hyvin sanottu.
Euroopan unioni ei kuitenkaan koostu ainoastaan virkamiehistä, vaan myös idearikkaista ja näkemyksellisistä poliitikoista. Euroopan parlamentin yhteisenä ajatuksena ja näkemyksenä on ollut vakaumus niistä eduista, joita eurooppalaisen yhteistyön kehittäminen yhdessä tuo mukanaan. Olemme antaneet sysäyksen laajentumiselle asettamalla selviä päivämääriä, vaatimuksia ja merkkipaaluja. Välistä hallitukset ja sisäpolitiikka ovat saaneet kokea myrskyisiä hetkiä, mutta olemme pysyneet lujina. Jäsen Brokin mietintö on selkeä esimerkki tästä yhteisymmärryksestä. ELDR-ryhmä tukee mietintöä.
Meille liberaaleina laajentuminen - tai uudelleenyhdistyminen - on ollut asia, jota olemme pitäneet tärkeänä ensisijaisena tavoitteena monia vuosia. Se on luonnollinen seuraus Berliinin muurin murtumisesta sekä demokratian, vapauden ja markkinatalouden läpimurrosta Itä- ja Keski-Euroopassa. Euroopan unioni on ollut pitkään epätäydellinen, kun siinä on ollut ainoastaan länsieurooppalaisia jäseniä. Ainoastaan yhdessä toimimalla voimme puolustaa ja puoltaa yhteisiä arvojamme ja päämääriämme eli vapautta, demokratiaa, ihmisoikeuksia sekä toimivia markkinoita, joiden avulla Eurooppa kasvaa ja vaurastuu siten, että kansalaiset voivat olla ylpeitä siitä.
Suurimmat edessä olevat haasteet, kuten ympäristöongelmat, rajat ylittävä rikollisuus, Euroopan rooli maailmassa ja vastuumme oikeudenmukaisemmasta maailmanjärjestyksestä, vaativat myös yhteisiä toimia ja muun muassa eurooppalaisten toimielinten uudistamista entistä demokraattisemmiksi ja tehokkaammiksi. Odotan innokkaasti tulevien kollegojemme panoksia ja tuoreita ajatuksia tällä alalla.
Arvoisa puhemies, yhdistyneessä Euroopassa olemme kaikki erilaisia mutta samanarvoisia, ja meitä on arvioitava samojen mittatikkujen mukaan. Me liberaalit olemme tavoitellee määrätietoisesti sellaista tilannetta, jossa Kööpenhaminan arviointiperusteet, eritoten poliittiset arviointiperusteet, täyttyvät. Ihmisoikeusrikkomuksia ei voida koskaan antaa anteeksi, ja olemmekin ilahtuneita siitä, että ehdokasvaltiot ovat edistyneet huomattavasti ihmisoikeuksien alalla. Jatkamme näiden alojen eli vähemmistöjen, lehdistönvapauden ja hyvän hallintotavan kunnioittamisen, valvontaa sekä nykyisissä että tulevissa jäsenvaltioissa. Mielestämme turvallisuuslausekkeita pitäisi käyttää tähän tapaan, eli arvioimalla jatkuvasti, kuinka me sovellamme ja kunnioitamme yhteisiä arvojamme. Meidän on esitettävä vaatimuksia itsellemme sekä nykyisissä että tulevissa jäsenvaltioissa, joita emme saa jakaa A- ja B-ryhmään.
Syksyn aikana on ratkaistu monta vaikeaa kysymystä. Puheenjohtajavaltio Tanska on saanut aikaan suurenmoisia asioita samoin kuin ehdokasvaltiotkin. Olisi tietenkin upeaa, jos löytäisimme vuoden loppuun mennessä ratkaisun myös Kyproksen kysymykseen: Toivon, että kaikki voivat antaa panoksensa sen löytymiseen. Lisäksi haluan vedota siihen, että Turkille annettaisiin selvä ja myönteinen merkki. Uusi hallitus ansaitsee runsaasti rohkaisua ja tukea puoleltamme. 
Jäsen Brokin mietintö on tulkittava tervetulotoivotukseksi teille ehdokasvaltioille ja kutsuksi juhlaan. Se on juhla, jossa jako "meihin Euroopan unionissa" ja "teihin ehdokasvaltioissa" päättyy ja jossa meistä kaikista tulee "me Euroopan unionissa".
Brie (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ei ole syytä enää toistaa, että tämä päivä on historiallinen, etenkin parlamentille. Myös minun ryhmäni pitää Euroopan unionin laajentumista historiallisena tilaisuutena, ja suurin osa meistä kannattaa jäsen Brokin mietintöä. Arvoisa puheenjohtaja Haarder, minulle ei ole täysin selvää, miksi te, samoin kuin jäsen Malmström juuri äsken, puhuitte uudelleenyhdistymisestä. Euroopan historian perusteella minulle on ilmeistä, ettei tämä manner ole oikeastaan koskaan yhdistynyt. Nyt meneillään olevasta prosessista tekee entistä merkittävämmän se, että manner yhdistyy aivan ensimmäistä kertaa.
En halua rikkoa yhteisymmärrystä, mutta haluan mainita ainakin kolme ongelmallista näkökohtaa, joiden takia olen lievästi tyytymätön mietintöön, vaikka sitä pidetään yleisesti hyväksyttävänä. Aivan aluksi minusta on ikävää, että lähes kaikki tarkistukset, jotka liittyvät laajentumisen ja muutosprosessien ehdokasvaltioissa aiheuttamiin suuriin sosiaalisiin ja työllisyysongelmiin, on hylätty. Näihin huolenaiheisiin on kiinnitetty liian vähän huomiota jopa käytännön politiikassa.
Toiseksi ryhmäni on yhä tyytymätön siihen seikkaan, että toisin kuin aiempien liittymisten yhteydessä, nyt ei ole täysiä takeita sille, että tulevat jäsenvaltiot ja niiden kansalaiset saavat alun alkaen samat oikeudet kuin nykyisillä EU:n kansalaisilla on. Arvoisa komission jäsen, tiedän teidän saaneen aikaan kansalaisten suurta enemmistöä hyödyttäviä asioita, mutta muutama hallitus on oman etunsa ajamisella estänyt keskeisiä näkökohtia toteutumasta. Tunnen hyvin asiaan liittyvät vaikeudet, mutta mielestäni aiheutetaan melkoisia ongelmia, ellei lainsäädännöllistä ja rahoituksellista syrjintää ehkäistä heti historialliseksi tehtäväksi kuvatun laajentumisprosessin alkumetreillä.
Kolmanneksi me pahoittelemme, ettei mietintöön ole sisällytetty rajaseutujen lisätoimia koskevia ehdotuksia. Asiasta erityisesti vastuussa olevat hallitukset, ja hyvin mahdollisesti myös komissio, tekevät nähdäkseni näillä alueilla liian vähän voidakseen antaa todellista tukea laaja-alaisten muutosten toteuttamiseksi. Tällä hetkellä ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ainakin joistakin näistä alueista tulee jonkinlaisia laajentumisen kauttakulkualueita. Puuttumatta lainkaan ongelman käytännön näkökohtiin vetoan siksi jälleen kerran komissioon ja hallituksiin, että ne tekisivät kaiken voitavansa näillä rajaseuduilla, jotka muistuttavat tällä hetkellä Euroopan yhdentymisen työpajoja. Vetoan myös, että nämä tahot mahdollistaisivat, että rajaseutualueilla voitaisiin kokea yhdentymisen myönteiset vaikutukset ihmisiin ja yhteiskuntaan samoin kuin entisillä reunusalueilla, esimerkiksi Saarlandissa, Lorrainessa ja Luxembourgissa.

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, toivokaamme, että Eurooppa-valmistelukunnan puheenjohtaja Giscard d'Estaing saa valmistelukuntansa ehdotuksella aikaan yhtä paljon keskustelua kuin huomautuksillaan Turkin jäsenyyden epäsuotavuudesta. Aivan yhtäkkiä kaikki ovat kiihdyksissään siitä, onko ollut oikein vai väärin antaa Turkille jäsenyyden mahdollisuus. Jos totta puhutaan, kaksi ääriasetelmaa eivät juurikaan auta tässä keskustelussa. Yhtäältä on ihmisiä, jotka kannattavat Turkin jäsenyyttä edellyttäen, että kaikki sen edellytykset täyttyvät, ja toisaalta on ihmisiä, joiden mielestä Turkin liittyminen ei ole koskaan mahdollista. Näiden mustavalkoisen näkemysten lisäksi on suuri joukko ihmisiä, jotka yrittävät parhaansa mukaan tuoda mukaan erilaisia harmaan sävyjä. Jäsen Brokin mietintö oli siitä tyypillinen esimerkki. Ikävä kyllä hän ei ole enää läsnä, mutta mikäli oikein ymmärsin, hän esitti tänään, että hänen mielestään Turkille olisi annettava mahdollisuus. On kuitenkin niin, että mikäli Turkki olisi noudattanut kaikkia Euroopan unionin vaatimuksia, se ei enää olisi Turkki.
Hyvät kollegat ja arvoisa esittelijä Brok, pyydän teitä lopettamaan tyhjänpäiväisen sanailun ja keskustelunaiheemme sumentamisen. Eilen sumua oli lentokentällä, ja nyt te tuotte sen edustajainhuoneeseen. Eilen esittelijä Brok totesi hyvin selkeästi tiedotusvälineissä, että hänen mielestään vuoden 1999 päätös tehdä Turkista ehdokasvaltio oli erehdys ja että tämä erehdys pitäisi korjata. Kunnioitan jäsen Brokin joustavuutta ja myös hänen tämänpäiväistä lausuntoaan, mutta hänen tämänpäiväinen asenteensa ei ole johdonmukainen sen tuen kanssa, jota hän antoi eräälle jäsen Ferberin tarkistuksista, jonka mukaan Euroopan unionin ja Turkin välille pitäisi luoda erityissuhde. Vastustan tätä näkökantaa, ja toivon, että niin tekee myös jäsen Brok, sekä nyt että myöhemmin.
Kehotan teitä lopettamaan keskustelunaiheemme sumentamisen ja tyhjänpäiväisen sanailun. Jos välillämme on mielipide-eroja, ne koskevat ajoitusta sekä Turkin ja Euroopan unionin välisen lähentymisen eri vaiheita. Kyseessä ei siten enää ole keskustelu kaikkien näiden toimien tarkoituksesta, nimittäin jäsenyydestä. Meidän olisi päästävä eroon kaksinaamaisuudesta, tekopyhyydestä, sanasta "kyllä" ja toiveesta "ei". Jos näytämme Turkille vihreää valoa, sen seurauksena Euroopan unionin on poistettava kaikki esteet, jotta Turkista voi tulla jäsen joskus tulevaisuudessa.
Mitä tämä tarkoittaa käytännössä? Jos Turkin uusi hallitus tarttuisi tilaisuuteen ratkaista Kyproksen konflikti, jos se panisi lopultakin jo päätetyt uudistukset täytäntöön, jos se toteuttaisi lisäksi uusia uudistuksia, kuten se ilmoitti tänä viikonloppuna, eikä sallisi yhtään kidutustapausta, ja jos tämä sama hallitus vapauttaisi vankeja, mukaan luettuna Saharov-palkinnon voittajan Lela Zanan... Jos kaikki tämä toteutuisi, Euroopan unionilla ei olisi muuta mahdollisuutta kuin pitää kiinni Turkista. Haluaisin tässä yhteydessä yhtyä komission jäsenen Verheugenin sanoihin. Mikäli ehdokasvaltiot kulkevat Euroopan unionin suuntaan, Euroopan unionilla ei ole varaa pysytellä paikoillaan. Tämä merkitsee myös sitä, ettei Euroopan unionin ja Turkin lähentyminen voi olla yksisuuntaista. Omasta mielestäni tämä merkitsee sitä, että Kööpenhaminassa olisi harkittava vakavasti niin kutsutun arviointipäivämäärän asettamista vaikkapa vuoden päähän, jolloin voisimme harkita uudelleen, onko Turkki täyttänyt kaikki ehdot ja poliittiset arviointiperusteet. Mikäli tulos olisi myönteinen, voisimme asettaa päivämäärän neuvottelujen aloittamiselle tulevaisuudessa.

Andrews (UEN).
Arvoisa puhemies, viime viikkoina on tehty nopeutettu huomattavasti laajentumista, mutta vielä on voitettava monta vaikeutta, ennen kuin Euroopan unionin laajentumisesta voi tulla käytännössä totta. Emme saa aliarvioida niitä haasteita, jotka meidän on kohdattava näiden kymmenen maan Euroopan unioniin liittymistä edeltävänä aikana.
Eurooppa-valmistelukunnan on muistettava, että monessa ehdokasvaltiossa aiotaan järjestää kansanäänestys Euroopan unioniin liittymisestä. Meidän olisi tehtävä kansanäänestyksestä mahdollisimman helppo ehdokasvaltioiden kansalaisille. Tässä asiassa valmistelukunta voi törmätä ongelmiin: se menee liian kauas Euroopan kansojen edelle. Pyydämmekö me vakavissamme ehdokasvaltioita ratifioimaan liittymissopimuksen kansanäänestyksessä ensi vuonna vain pyytääksemme niitä vuoden kuluttua ratifioimaan jälleen yhden unionin jokapäiväisen toiminnan muutoksia koskevan Euroopan unionin sopimuksen? Mihin ehdokasvaltioiden kansalaiset perustaisivat päätöksensä seuraavan vuoden kansanäänestyksessä? Nykyisiin Euroopan unionin perustamissopimuksiinko, äskettäin ratifioitu Nizzan sopimus luettuna, vai Eurooppa-valmistelukunnan laatimiin lukuisiin uusiin ehdotuksiin? Emmekö ole oppineet mitään Irlannin äskettäisestä Nizzan perustamissopimusta koskeneesta kansanäänestyksestä? Perustamissopimus oli kaikkien katsantokantojen mukaan melko vaatimaton, mutta sen sisältöä oli hyvin vaikeaa selittää ihmisille. Onnistuimme toisella kierroksella selittämään sopimuksen osittain, mutta Euroopan unioniin liittyviä näkökohtia ei vieläkään ymmärretä.
Jotkut Eurooppa-valmistelukunnan jäsenet kiirehtivät kuitenkin laajoja uudistuksia kaikissa asioissa, jotka liittyvät unionin jokapäiväiseen toimintaan. Esitämme ristiriitaisia viestejä ja ehdotuksia ehdokasvaltioiden kansalaisille. Itse asiassa sanoisin jopa, että Eurooppa-valmistelukunta on vaarassa heikentää laajentumisprosessia. Minun on muistutettava parlamentille ja Eurooppa-valmistelukunnan jäsenille. että valmistelukunta on neuvoa-antava prosessi ja että varsinaiset päätökset pitäisi ja pitää tehdä ministerineuvostossa.
Älkäämme aliarvioiko sitä työmäärää, joka on tehtävä, ennen kuin laajentuminen onnistuu käytännössä. Ehdokasvaltioiden on pantava Euroopan unionin direktiivit ja asetukset täysimääräisesti täytäntöön. Laajentumisneuvottelut on jaettu 38 eri neuvottelulukuun. Ehdokasvaltioilla menee aikaa panna koko lainsäädäntö täytäntöön. Tiedämme kaikki, ettei kymmenen uuden maan liittyminen ole helppo tehtävä. Suurimpana huolenaiheena on uudistuksen vauhti. Diplomaattien ja poliitikkojen ei saa antaa rynnätä liian kauas Euroopan kansalaisten edelle tulevaa kehitystä koskevissa kysymyksissä. Meidän on pidettävä Euroopan kansalaiset mukanamme joka vaiheessa emmekä saa pitää heidän tukeaan itsestään selvänä.
Irlannin näkökulmasta kaikkiin sellaisiin Euroopan unionin perussopimuksiin, jotka syrjäyttävät jollain tavalla Irlannin perustuslain, on äärimmäisen vaikeaa, ellei suorastaan mahdotonta, saada Irlannin kansalaisten hyväksyntää. Kaikki sellaiset ehdotukset, joilla supistetaan pienten jäsenvaltioiden edustusta Euroopan unionin toimielimissä, ovat täysin vastoin Euroopan unionin päämääriksi väitettyjä yhtäläisyyden periaatteita.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, laajentumisen ympärillä kuohutaan. Uusien jäsenvaltioiden valmiutta liittyä unioniin voin kommentoida lyhytsanaisesti: Brokin mietinnössä valaistaan hyvin Euroopassa vielä vallitsevia epäilyksiä. Ehdokasvaltioiden on keskitettävä toimensa tietyille aloille. Lisäksi Euroopan ja jäsenvaltioiden poliitikkojen on selvitettävä kansalaisilleen ehdokasvaltioiden aiempia toimia.
Toisena näkökohtana on Turkin ehdokkuus. Helsingissä Euroopan unionin voimakkaan painostuksen ansiosta Turkista tuli virallisesti jäsenehdokas. Ankara yrittää nyt jälleen kerran painostaa Euroopan unionia päättämään neuvottelujen aloittamispäivästä. Minusta on kuitenkin selvää, että Euroopan unionin on pidettävä pintansa tässä paineessa siitä erittäin hyvästä syystä, että Turkki on maa, joka ei sovi Euroopan unioniin. Vaikka se on demokratia, se ei tosiaankaan ole länsimainen demokratia. Vaikka se on maallinen valtio, sen kulttuuri ja historia poikkeavat suuresti Euroopan unionin jäsenvaltioista, jotka ovat kristinuskon läpitunkemia. Mikäli Turkista tulee Euroopan unionin jäsenvaltio, me voimme yhtä hyvin poistaa unionin nimestä sanan "Euroopan". Lisäksi Turkki on edistynyt jonkin verran oikeusvaltiona, mutta ei ollenkaan tarpeeksi. Muistutan teitä esimerkiksi kristittyjen vaikeuksista Turkissa. Euroopan unioni voi tarjota Turkille tiiviimpää yhteistyötä monella alalla, mutta ehdokasvaltion asema oli virhe, joka olisi mieluiten oikaistava.
Liittymishetki ei ole kuitenkaan Euroopan unionin lopullinen päämäärä. Minkälainen Euroopan unioni meillä on laajentumisen jälkeen? Eurooppa, joka pystyy jättämään taakseen vanhat ristiriitansa? Eurooppa, joka tukee rauhaa, solidaarisuutta ja oikeudenmukaisia suhteita jäsenvaltioidensa kesken?
Minusta ajatukset yhteisömenetelmän soveltamisesta yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla näyttävät olevan ristiriidassa näiden periaatteiden kanssa. Jäsenvaltioiden väliset erimielisyydet ovat yksinkertaisesti liian suuria. Tämän alan yhdentyminen voidaankin saavuttaa ainoastaan pakkokeinoin. Tältä pohjalta ei voida rakentaa tasapainoista politiikkaa. Lisäksi tämä ala liittyy vahvasti identiteetin tunteeseemme, joka lisää entisestään jäsenvaltioiden välisten jännitteiden mahdollisuutta.
Euroopan maiden pitäisi varoa kansallismielisyyttä. Kansallismielisyyttä on kuitenkin mahdollista nostattaa myös Euroopan tasolla, jolloin me tavoittelemme maailmanmahdin asemaa voidaksemme ylistää itseämme. Muut suuret maat olisivat silloin epäluotettavia heti alusta alkaen. Tämä tuntuu minusta jopa haitallisemmalta kuin perinteinen kansallismielisyys. Laajentuminen tuo toivottavasti tullessaan hieman tervettä järkeä tähän asiaan.

Dupuis (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, mielestäni jäsen Gawronski on oikeassa: laajentumisesta hyötyy todennäköisesti eniten 15 jäsenvaltion Eurooppa. Minusta on kuitenkin tuotava esille - toivon neuvoston ja komission kommentoivan tätä - ettei Euroopan unionin laajentumisprosessi pääty tähän. Tusinan verran Kaukasian ja Balkanin maita ei ole edes ehdokasvaltioiden luettelossa, eikä niiden tilanne ole edes Turkin tasalla. Kuitenkin Euroopan unioni tarvitsee niitä aivan kuten Turkkiakin, eikä vähiten ehkäistäkseen fundamentalismiin taipuvien suuntausten kehittymistä, kuten useat parlamentin jäsenet ovat todenneet tänään. 
Meille on esitelty kunkin ehdokasvaltion edistymistä koskevat kertomukset, mutta mielestäni olisi ollut oikein ja kohtuullista antaa näille kymmenelle unioniin liittymäisillään olevalle maalle selvitys nykyisten 15 jäsenvaltion tämänhetkisestä tilanteesta. Katson, että taloudellisesta näkökulmasta näiden maiden olisi ollut soveliasta saada tietää, että Euroopan manner on vaarassa "japanilaistua" ja etteivät Saksa, Italia ja Ranska kykene nyt toteuttamaan niitä rakennemuutoksia, joita niiltä vaaditaan ja joilla on laajuutensa vuoksi vaikutuksia myös kymmenen ehdokasvaltion talouteen.
Lisäksi näiden maiden etujen mukaista voisi olla, että niille kerrottaisiin, etteivät joidenkin unionin nykyisten 15 jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmät todellakaan ole demokratian edellyttämällä tasolla. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tarkoitan Belgiaa ja Italiaa mutta myös päältä katsoen vähäpätöisempiä tapauksia, kuten tämänhetkisiä tapahtumia kotimaassanne Tanskassa. Viittaan erityisesti tapaan, jolla maanne viranomaiset hoitivat T?et?enian varapääministerin Ahmed Zakajevin pidätyksen. Mielestäni sen yhteydessä rikotaan oikeusvaltion kunnioittamista koskevaa periaatetta. 
Me puhumme demokratioiden Euroopasta, mutta meidän olisi ehkä puhuttava myös demokraattisesta Euroopasta. Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission demokratia ja yleensä unionin demokratia ei varmasti täyttäisi meidän ehdokasvaltioille nyt asettamiamme arviointiperusteita. Neuvottelukunta tarkastelee tätä kysymystä, jonka osalta toivon, että sen käsittelyssä ja ratkaisussa tehdään päätös Yhdysvaltojen lähestymistavan omaksumisesta, Yhdysvaltojen tyylisen demokratian omaksumisesta, eikä paluusta eurooppalaiseen perinteiseen, jolla on aiheutettu niin suurta haittaa maanosallemme.
Elles (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kuten puhujat ovat jo todenneet, tämä päivä on ollut laajentumisprosessin kannalta historiallinen. Haluaisin suunnata katseeni Kööpenhaminan kokouksen jälkeiseen aikaan tarkastellakseni, mitä seuraavassa vaiheessa tapahtuu.
Jotkut puhujat ovat ottaneet esille kysymyksen siitä, ovatko Valéry Giscard d'Estaingin Turkkia koskevat huomautukset vanhentuneita, oliko kyseessä väärä viesti väärään aikaan ja, mikäli Turkista tulee unionin jäsen, tuleeko Euroopasta itse asiassa loppu sellaisena kuin me sen tunnemme. D'Estaing oli oikeassa ottaessaan asian esille, sillä annettuamme Turkille lopullisen myöntävän vastauksen ja annettuamme sille päivämäärän, kuinka voimme vastata kieltävästi Ukrainalle, Valko-Venäjälle ja muille maille, joilla on luultavasti enemmän maa-alaa Euroopassa kuin Turkilla?
Tanskan pääministeri Rasmussen, parlamentin jäsen Watson ja neuvoston puheenjohtaja Haarder ovat olleet hyvin vapaamielisiä sanoessaan, että kun poliittiset arviointiperusteet on täytetty, voimme ilmoittaa Turkille päivämäärän. Entä miten on käynyt kesäkuussa 1993 annetun Kööpenhaminan julistuksen taloudellisille arviointiperusteille? Tässä julistuksessa oli keskeistä institutionaalinen vakaus, jonka me kaikki näytämme unohtaneen puhuessamme maiden toivottamisesta tervetulleeksi unioniin. Olemmeko tosiaan sitä mieltä, että unioni pysyy vakaana, kun Turkki ja ehkä muitakin maita on liittynyt siihen, ja että unionia voidaan sen jälkeen hallinnoida tehokkaasti?
Tätä kysymystä tarkastellaan myöhemmin tällä viikolla laajentumista koskevassa Naton huippukokouksessa Prahassa. Ihmiset kysyvätkin nyt, onko Nato todella toimintakykyinen ja voiko se olla todella tehokas, kun siihen on liittynyt lisää Keski- ja Itä-Euroopan maita? Sama koskee Euroopan unionia. Helsingin Eurooppa-neuvostossa Turkista tehtiin virallinen ehdokasvaltio. Se tehtiin myös vuoden 1961 assosiaatiosopimuksen avulla, mutta voiko Euroopan unioni olla tosiaankin toimintakykyinen ja demokraattinen, jos Turkki kuuluu siihen täysjäsenenä? 
Esitykseni on kolmitahoinen. Ensimmäiseksi meidän olisi pidettävä tauko näiden kymmenen maan liittymisen jälkeen ja saatettuamme Romanian ja Bulgarian kanssa käytävät neuvottelut päätökseen. Neuvottelujen aloittamispäivämäärän tai jopa päivämäärän, jona päätettäisiin liittymispäivämäärästä, päättäminen nyt on ennenaikaista. Toiseksi meidän on tutkittava kaikki mahdollisuudet, kuten erityiskumppanuus Turkin kanssa, ennen kuin sitoudumme täysin liittymisneuvottelujen avaamiseen. Kuten komission puheenjohtaja Prodi sanoi tänä aamuna, kaikkein tärkeintä on varmaankin se, että Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa harkittaisiin, miten suhtaudumme tuleviin unionin jäsenyyttä haluaviin ehdokkaisiin, jotta tietäisimme, miten toimia niiden kanssa.
Lopuksi voidaan todeta, että Tanskan luotsaama Eurooppa-neuvosto kulkee umpimähkäisesti kohti tulevaisuutta. Kaikkien mielestä on helpompaa vastata myöntävästi kuin kieltävästi, mutta tässä vaiheessa näyttää, ettei yksikään Eurooppa-neuvoston jäsen halua vastata Turkille myöntävästi sen enempää kuin kieltävästikään. Ajatelkaamme selkeästi ja luokaamme selvä strategia, jotta voimme vakuuttaa Euroopan kansalaisille, että kymmenen vuoden kuluttua he asuvat vakaassa, vauraassa ja toimivassa Euroopan unionissa.

Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, tunnustan suhtautuneeni jokseenkin epäilevästi täällä Strasbourgissa tänään järjestettyyn kokoukseen ehdokasvaltioiden kollegojemme kanssa, sillä se olisi voitu ymmärtää väärin viestiksi siitä, että "kaikki ongelmamme on ratkaistu ja laajentuminen etenee hienosti". Luojan kiitos kyse ei ollut siitä.
Oli todella liikuttavaa tavata kaikki nämä eri kieliä puhuvat kollegat ja saada heidät ymmärtämään, että tehtävää on vielä paljon ja että hoitamattomia ongelmia ja tehtäviä on yhä. Saimme myös hyvän tilaisuuden kertoa heille sen tosiseikan, että myös meidän on selvitettävä kansalaisillemme neuvottelujen tulokset ja voitettava heidät puolellemme. Euroopan unionin säädösten, yhteisön säännöstön, siirtämistä kansalliseen lainsäädäntöön on jatkettava.
Euroopan parlamentti tekee hyvää työtä laajentumisen puolesta, mutta edellytysten, myös rahoituksellisten, on oltava kunnossa. Laajentuminen ei siis ole hyväntekeväisyyttä tai armeliaisuutta. Se on pyrkimys rakentaa yhteinen Eurooppa, joka perustuu Euroopan unionin tähänastiseen kehitykseen, joka puolestaan on tulosta yhteisestä poliittisesta uurastamisesta. Jaltassa tehty jako on nyt kääntymässä Euroopan yhdentymiseksi uudelleen. Lisäksi sota-ajan ja sodanjälkeisen ajan järjestys kumotaan, mikä on uskoakseni meidän kaikkien etujemme mukaista.
Ottaakseni ajankohtaisen esimerkin mielestäni myös T?ekin tasavallan pitäisi voida tarkastella menneisyyttään kriittisessä valossa ja katsoa tulevaisuuteen samalla tavoin kuin kaikkien muiden pitäisi pidättäytyä keräämästä poliittista pääomaa sodanjälkeisillä tapahtumilla, joita on niiden ymmärrettävyydestä huolimatta erittäin helppo arvostella. Mikäli voimme vakuuttaa molemmat osapuolet tästä asiasta, voimme todella rakentaa uuden tulevaisuuden.
Puhun seuraavaksi Turkista, joka ryhtyi kesällä erinäisiin toimiin käynnistääkseen toden teolla oikeusvaltioon ja täyteen demokratiaan tähtäävän prosessin. Myönnettäköön, etteivät oikeustoimet ole tarpeeksi pitkälle meneviä eikä niitä ole vielä pantu täytäntöön, mutta hallitus on tuonut julki halukkuutensa toimia ja lisäksi se haluaa osoittaa olevansa suuntautunut Eurooppaan ja hyväksyvänsä eurooppalaisen normin, jossa uskonto ja valtio pidetään erillään. Ennen kaikkea odotamme nykyisen hallituksen ratkaisevan Kyproksen ongelman.
Hyvä jäsen Elles, pidän vaarallisena ehdotuksena sitä, jonka mukaan tässä vaiheessa noudatettaisiin erästä tarkistusta ja pantaisiin Turkki odottelemaan oven ulkopuolelle ja puhuttaisiin vain erityissuhteesta. Sekä muslimikansalaisilla että turkkilaisten jälkeläisillä on paikkansa Euroopan unionissa.
En usko, että voimme päättää tänään, ryhdytäänkö Turkin kanssa varsinaisiin neuvotteluihin tai milloin ne aloitetaan. On erittäin paljon meidän kaikkien etujemme mukaista, että rohkaisemme Turkkia ja osoitamme, että islamille ja nykyaikaiselle yhteiskunnalle voidaan löytää yhteinen nimittäjä. Vastustankin kaikkea sellaista, joka voitaisiin ymmärtää tämän lähestymistavan vastaisena.
Puheenvuoroni lopuksi toteaisin, että olin tämän viikon alussa Balkanilla, jossa sain huomata, että laajentuminen herättää ihmisissä lievää ulkopuolelle jäämisen pelkoa. Pyydän komissiota ja neuvostoa pohtimaan, miten ne voivat kuuden seuraavan kuukauden aikana antaa merkkejä siitä, että Balkanilla on oma osansa laajentumisprosessissa - ei tänään eikä huomenna vaan ehkä ylihuomenna - mikäli ne toimivat ehdokasvaltioiden tavoin ja täyttävät samat vaatimukset. Olisi erittäin tärkeää antaa näille maille tämänsuuntainen viesti!

Duff (ELDR).
Arvoisa puhemies, Kyproksen liittyminen onnistuu ainoastaan sen jälkeen, kun Kreikan ja Turkin välille on syntynyt perusteellinen sovinto. Kaikeksi onneksi Kofi Annanin ehdotukset vaikuttavat vakaalta perustuslailliselta pohjalta sen aikaansaamiseksi.
Paketissa hyödynnetään taitavasti Sveitsin hallintomallia ja Belgian Eurooppa-suhteiden mallia. Käsiteltävänä oleva ehdotus vaikuttaa parhaalta mahdolliselta sopimukselta, jota Turkin puoleinen Kypros voi koskaan odottaa. Ehdotuksessa annetaan sille yhtäläinen juridinen ja poliittinen asema ja suojellaan sen etuja pienempänä yhteisönä. Ehdotuksessa velvoitetaan uudelleen perustettu Kyproksen tasavalta tukemaan Turkin jäsenyyttä ja näyttää siltä, että sen väliaikaisilla järjestelyillä voidaan tyydyttää suurin osa omaisuutta, asumista ja itsekunnioitusta koskevista vaatimuksista.
Turkin AKP-puolueen johtajan Erdoganin, Kreikan pääministerin Simitisin sekä Kyproksen presidentin Cleridesin ja saaren pohjoisosan johtajan Denktashin on nyt valmistauduttava ottamaan dramaattinen askel kohti yhdentymistä ja sovintoa sekä luovuttava osituksesta ja kostosta.
Papayannakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, ensimmäistä kertaa historian aikana yhdistämme maanosamme vaiheittain. Sitä ei ole koskaan aikaisemmin yhdistetty. Toistaiseksi keskustelussa käsitellään kuitenkin pelkästään maantieteellistä ulottuvuutta pikemmin kuin unionin syventämistä, jonka takia me itse asiassa haluamme unionin. Poliittinen unioni, taloudellinen unioni, yhteinen sosiaalipolitiikka sekä yhdennetty ympäristöpolitiikka täällä ja kaikkialla maailmassa ovat niitä varsinaisia syitä, joiden takia me haluamme unionin. Uskon ja toivon syvällä sydämessäni, että kunnianarvoisat ystävämme ehdokasvaltioista toivovat samaa mieluummin kuin keskustelua muista ja vähäpätöisemmistä asioista.
Kun nyt kuitenkin puhumme laajentumisesta, siinä tarvitaan ennen kaikkea yhtäläistä kohtelua ja muiden omanarvon kunnioittamista. Näin ei kuitenkaan aina käy. Mielestäni emme ole painottaneet riittävästi sitä, että unkarilaisia ja t?ekkiläisiä jäseniä koskevat epäoikeudenmukaiset järjestelyt on lopetettava mahdollisimman pian, vaikka tämä asia sisältyykin päätöslauselmaamme. Nämä järjestelyt ovat kaikista näkökulmista tarkasteltuna omituisia. Mitä me oikein teemme, venytämme senttiä? Tämä menee yli ymmärrykseni.
Yhtä lailla on selvää, että jos laajentumisen halutaan onnistuvan, tarvitaan selkeät aikaraamit. Turkilla on oikeus tietää, millainen kehitysaikataulu sen suhteilla Euroopan unioniin on. Myös Bulgarialla ja Romanialla oikeus tietää tämä. Arvoisa komission jäsen ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Balkanin mustassa aukossa sijaitsevilla valtioilla on myös oikeus tähän, mutta emme puhu niistä lainkaan, vaikka ne ovat jopa lähempänä, aivan Euroopan mantereen keskellä, katsotaanpa asiaa miten tahansa.
Lopuksi tarkastelen Kyprosta. Nyt näyttää olevan aika neuvotella vakavasti poliittisesta ratkaisusta. Meidän on tuettava näitä neuvotteluja. Meidän on toivottava, että ne sujuvat hyvin. Yksi asia on kuitenkin tehtävä selväksi, ehkä selvemmäksi kuin olemme täällä kuulleet sanottavan. Ei voida ajaa takaa tai hyväksyä mitään sellaista ratkaisua, jonka perusteella poiketaan pysyvästi yhteisön säännöstöstä. Väliaikaiset järjestelyt ovat yksi asia, ja jokainen valtio on joutunut kokemaan ne laajentumisprosessin jossakin vaiheessa, mutta niitä sovelletaan tietyn ajanjakson ajan, ja sen jälkeen niiden voimassaolo loppuu. Jos siis haluamme edistyä, meidän on tehtävä tämä asia selväksi kaikille asianosaisille. Muussa tapauksessa mielestäni heikennämme pyrkimyksiä, jotka ovat tulevaisuuden kannalta varsin myönteisiä.

Jonckheer (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Euroopan rauhanomaisen jälleenyhdistymisen tunnusmerkkinä oli Berliinin muurin murtuminen. Eilisen yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston kokouksen perusteella tiedämme nyt, että Euroopan unioni laajenee käsittämään kymmenen ensimmäistä ehdokasvaltiota 1. toukokuuta 2004. Tiedämme kuitenkin myös, että siirtymävaihe tai pikemmin asianomaisten valtioiden talouksien muutosprosessi, vie paljon pitempään. Haluan ainoastaan tuoda esiin, että virallinen työttömyysaste Puolan kaltaisessa maassa on 17 prosentin luokkaa ja että vuonna 2000 Puolan BKT henkeä kohden oli vain 39 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Tämän takia olen siirtymävaiheesta puhuttaessa kuullut monen kollegani painottavan - todella hyvästä syystä - kaikkia niitä ehtoja, jotka ehdokasvaltioiden on vielä täytettävä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, omalta osaltani haluaisin kysyä teiltä hyvin suoraan ja täsmällisesti sitä, miten neuvosto aikoo vastata niihin pyyntöihin, joita kymmenen ehdokasvaltion hallitukset esittivät Varsovassa viime perjantaina. Myönnän, etten ole alan asiantuntija, mutta uskoakseni ehdokasvaltioiden vaatimukset ovat täysin oikeutettuja: rahoituspaketti makrotaloudellisen vakauden luomiseksi, nettorahoitustilanne, jota ei pidä parantaa ainoastaan vuotta 2004 vaan myös vuosia 2004-2006 varten, ja lopuksi Berliinin talousarviositoumuksen täysimääräinen toteutus. Nähdäkseni nämä vaatimukset ovat varsin oikeutettuja.
Pelkään siis kuulleeni todellakin Tanskan pääministerin sanovan tänä aamuna, ettei hänellä ole aikomusta peruuttaa Brysselin Eurooppa-neuvostossa vahvistettuja kantoja, minkä vuoksi haluaisin tietää tarkasti, aiotteko vastata kymmenen ehdokasvaltion oikeutettuihin vaatimuksiin esittämällä paremman tarjouksen, vai aiotteko pitää kiinni tuon Eurooppa-neuvoston päätöksistä. Mielestäni mainitsemienne yleisten näkökohtien lisäksi on olemassa erityisvaatimuksia, jotka on otettava huomioon ja jotka ehdokasvaltioiden hallitukset ovat mielestäni ilmaisseet - toistan - varsin oikeutetusti.
Hyland (UEN).
Arvoisa puhemies, olen iloinen mahdollisuudesta osallistua tähän historialliseen keskusteluun, ja odotan innokkaasti tuossa tuokiossa koittavaa päivää, jolloin kunkin ehdokasvaltion edustajat saavat harjoittaa täysimääräisesti oikeuksiaan Euroopan parlamentin sekä Euroopan unionin toimielinten jäseninä.
Olen erityisen tyytyväinen siihen, että Brysselissä eilen kokoontuneessa ulkoministerien neuvostossa vahvistettiin uusien jäsenvaltioiden osallistuminen täysimääräisesti Eurooppa-valmistelukunnan jälkeiseen perustamissopimuksen laatimistyöhön. Yksi tärkeimmistä loppuun saattamatta olevista neuvotteluluvuista koskee maataloutta. Äskettäisen Brysselin Eurooppa-neuvoston päätelmissä päätettiin selvästi jättää sikseen Berliinin sopimusta ja Agenda 2000 -ohjelmaa koskevat neuvottelut. Nämä ovat ne puitteet, joissa meidän on saatettava ehdokasvaltioiden kanssa käytävät maatalousneuvottelut päätökseen. Kaikkien vahvaa maatalouspolitiikkaa tukevien maiden, olivatpa ne siten nykyisiä tai tulevia jäsenvaltioita, etujen mukaista on mahdollisimman nopea yhdentyminen yhteiseen maatalouspolitiikkaan.

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, haluaisin osoittaa ensimmäisen huomioni nimenomaan teille. Haluan esittää virallisen valituksen, ja voin esittää sen yhtä hyvin työjärjestyspuheenvuoron muodossa. Työjärjestyspuheenvuoroni liittyy 117 artiklaan, jossa säädetään unionin kielien tasapuolisesta kohtelusta. Kun tasapuolinen kohtelu ei ole mahdollista esimerkiksi näyttöruuduilla, pitkään jatkuneena johdonmukaisena käytäntönä on ollut, että käytössämme on ainakin kokoontumismaan kieli, jolloin täällä Strasbourgissa käyttäisimme ranskaa.
Eilisestä iltapäivästä lähtien kaikki ovat kuitenkin voineet huomata, että uusien tulokkaiden vuoksi parlamenttiin asennetuissa uusissa näyttöruuduissa käytetään vain yhtä kieltä, englantia. Monet meistä ovat tuohtuneet tämän takia, ja lisäisin, etteivät ainoastaan ranskalaiset jäsenet, vaan myös kaikkien muiden kansallisuuksien edustajat, jotka eivät halua englannista Euroopan ainoaa kieltä.
Hyvät jäsenet, panin myös juuri eilen merkille erään espanjalaisen kollegani esittämän huomion, jonka mukaan uudet jäsenvaltiot luulevat pian liittyvänsä Amerikan yhdysvaltoihin Euroopan unionin sijasta. Pyytäisin teitä välittämään tämän valituksen parlamentin puhemiehistölle.
Ryhmäni yhdeksän ranskalaisen jäsenen puolesta ja monen kollegani puolesta haluan tuoda esiin myös tämän huolenaiheen. Olemmeko varmoja siitä, että liittyessään Euroopan unioniin, siinä muodossa, jonka se on yhä enemmän saamassa, ehdokasvaltiot liittyvät Eurooppaan? Olemmeko varmoja siitä, etteivät ne itse asiassa luovu osasta eurooppalaista sieluaan, jonka avulla ne ovat luoneet rikkaita kulttuureitaan? Olemmeko varmoja siitä, etteivät ne ole suurellisen harhakuvitelman uhreja, ja siitä, etteivät ne ole loppujen lopuksi lähtemäisillään Euroopasta liittyäkseen atlanttiseen maailmaan, jossa erot, kulttuurit, kielet ja viime kädessä koko eurooppalainen perintö - jonka ne ovat meidän tavallamme omaksuneet - pyyhkäistään pois? Tosiasia on, että ne kuuluvat Eurooppaan, eikä sitä tarvitse tunnustaa erikseen, koska ne ovat luonnollisesti kuuluneet Eurooppaan satoja vuosia. On ymmärrettävä selvästi, että ne ovat eurooppalaisia valtioita, vaikka ne eivät liittyisi Euroopan unioniin: voimme jopa sanoa, että jolleivät ne liity unioniin, ne ovat epäilemättä jopa eurooppalaisempia kuin jos ne liittyvät.
Itse asiassa kyse ei ole Euroopan laajentumisesta, joka toteutettiin kauan aikaa sitten, vaan Euroopan unionin laajentumisesta, toisin sanoen täysin toisenlaisen ja toisinaan jopa täysin päinvastaiseen kehitykseen johtavan organisaation laajentumisesta.
Sanon tämän ystävyydestä näitä ihmisiä kohtaan niiden monien ranskalaisten puolesta - luulisin jopa, että heidän enemmistönsä puolesta - jotka vastustavat kauhistuttavaa ja käytännössä totalitaarista ajatusta niin kutsutusta Euroopan yhdentymisestä. Hyvät itäiset ystäväni, te luovutatte pois sielunne, perintönne, kulttuurinne, vapautenne ja viime kädessä omat etunne, ja, hyvät kuulijat, mikään ei kuvaa siitä loppujen lopuksi paremmin kuin puheenvuoroni alussa mainitsemani kielikysymys. Käytän tätä tilaisuutta hyväkseni valittaakseni myös komission jäsenen Verheugenin edustamalle komissiolle siitä, että se pyysi viime helmikuussa ehdokasvaltioita käyttämään englantia neuvotteluprosessin aikana.

Tämä kieliongelma on merkki. Englannin kaikkivaltius on selvä merkki ansasta. Hyvät itäeurooppalaiset ystäväni, on kovin onnetonta, että te hylkäätte yhden imperiumin vain liittyäksenne toiseen.
Puhemies. -
Kiitoksia, hyvä jäsen Coûteaux. Saanen vakuuttaa teille, että kaikki huomionne on pantu merkille työjärjestyksen asianomaisen artiklan mukaisesti, ja ne käsitellään parlamentin yksiköissä.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, haluaisin Mouvement pour la France -puolueen valtuuskuntaan kuuluvien kollegojeni puolesta toivottaa lämpimästi tervetulleiksi unioniin kohta liittyvien valtioiden edustajat. Liittyessään unioniin ne liittyvät myös uudestaan luonnolliseen perheeseensä, suureen eurooppalaiseen perheeseen, josta kommunismi erotti ne. Tässä hengessä kannatamme Brokin mietintöä. Haluaisin käyttää tätä tilaisuutta hyväkseni ilmaistakseni yhden pahoittelun ja yhden toiveen.
Aivan ensiksi pahoittelen sitä, että on kestänyt niin pitkään yhdistää Eurooppa uudelleen Berliinin muurin murtumisen jälkeen, vaikka sen yhdentyminen on niin selkeästi osa sivilisaatiomme ja yhteisen kristillisen perintömme yhteisiä arvoja. Tällä hetkellä kaksi muuta maata, Romania ja Bulgaria, eivät voi liittyä Eurooppaan muutamaan vuoteen. Miksi emme siis antaisi niille merkkiä nyt ja miksi emme antaisi niiden liittyä välittömästi Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen sen tiukassa merkityksessä, mikä ei aiheuttaisi ongelmia, koska se on joustava hallitusten välinen sopimus toisin kuin EY:n perustamissopimus?
Toiseksi esitämme suuren toiveen. Rakennamme uutta Eurooppaa yhdessä. Jos kaikki jatkuu nykyiseen malliin, meillä on pian kansallisia demokratioita väheksyvä supervalta, jossa kaikki halutaan keskittää ja yhdenmukaistaa. Kyse on todellisesta vaarasta. Lisäksi tänä aamuna saimme jälleen kerran kuulla niitä, jotka uskovat, että laajentumisen jälkeen me tarvitsemme tiukemman keskuslukitusjärjestelmän lisääntyvän monimuotoisuuden hallinnoimiseksi. Meidän tavoin moni tulevista uusista jäsenvaltioista tuomitsee tämän suuntauksen. Haluaisimme mieluummin kehittää uuden, monimuotoisen, entistä joustavamman ja vapaamman Euroopan, joka perustuu kansallisten demokratioiden kunnioittamiseen. Kuulimme aamulla Liettuan edustajan ilmaisevan huolensa siitä, mitä tapahtuu Liettuan päätöksentekovapaudelle, jos sitä edustaa kahdeksan jäsentä 732 jäsenen Euroopan parlamentissa. Tämä on perusteltu kysymys, jonka monen maan, myös suurimpien, olisi esitettävä itselleen. Ainoa keino, jolla voidaan estää demokratian heikentyminen olemattomaksi tulevaisuudessa ja ehkäistä vaikutelma kaiken jäämisestä valvomatta, on lisätä kansallisten parlamenttien osallistumista Euroopan päätöksentekoprosessiin antamalla niille todellinen oikeus vastata myöntävästi tai kieltävästi eri päätösten tekoon osallistuvien maittensa nimissä. Arvoisa puhemies, maidensa vapautta, kansallista demokratiaa ja siten todellista Eurooppaa arvostavien tahojen olisi yhdistettävä voimansa puolustaakseen arvojaan vapaamman ja demokraattisemman Euroopan saavuttamiseksi.

Tajani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, nyt on jälleen merkittävän tapahtuman aatto: uuden Euroopan syntymän aatto. Eurooppa-valmistelukunnan ja hallitustenvälisen konferenssin tehtävänä olevat toimielinuudistukset, etenkin riskien pienentämiseksi ja kansalaisten mahdollisuuksien parantamiseksi, ovat ainoastaan viimeinen keskeinen askel ennen maanosamme yhdistymistä uudelleen.
Hyvät kuulijat, me Euroopan unionin kansalaiset emme saa aliarvioida tämän tapahtuman historiallista merkitystä. Itä-Euroopan maat on kutsuttu 60 vuoden jälkeen lopultakin kansainvälisen politiikan uuden tärkeän johtoryhmän osaksi. Itse asiassa tämä ei ole laajentumista. Haluamme mieluummin puhua uudelleenyhdistymisestä, sillä unionin kansat yhdistetään uudelleen niiden entiseen neuvostoimperiumiin kuuluneiden valtioiden kanssa, jotka stalinistinen supervalta erotti vapauden, rauhan ja edistyksen alueesta. Toivon, että tulevassa Euroopassa nämä valtiot saavat edelleen puhua omaa kieltään aivan kuten me haluamme edelleen puhua omiamme. Ne ovat yhtä eurooppalaisia kuin mekin. Praha, Varsova ja Budapest ovat yhtä eurooppalaisia kaupunkeja kuin Rooma, Ateena, Pariisi, Madrid tai Lontoo.
Arvoisa puhemies, mikäli sallitte, painottaisin Rooman kansalaisena, että Euroopalla on juuret myös Istanbulissa, Rooman valtakunnan itäisessä pääkaupungissa. Tämä johdattaa meidät Turkin kysymykseen. Olen vankasti sitä mieltä, että meidän on asetettava Turkin liittymisprosessin aloituspäivä ennen vuoden 2003 loppua. Jos suljemme oven tältä maalta, joka teki paljon Euroopan suojelemiseksi kylmän sodan aikana, tekisimme viime kädessä islamilaisen fundamentalismin kasvua vauhdittavan virheen. Turkin demokratiaa on kehitetty huomattavasti, esimerkiksi poistamalla kuolemanrangaistus, vaikka tekemistä riittää varmasti vielä paljon.
Eurooppalaisten velvollisuutena on auttaa Turkkia. Velvollisuutenamme on helpottaa sen yhdentymistä uuteen Eurooppaan. Toivokaamme, että Kööpenhaminassa tästä asiasta lähetetään myönteinen viesti.
Katiforis (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Euroopan laajentuminen tuo meidät kasvotusten historiallisen kysymyksen kanssa: Me puhumme Euroopan laajentumisesta, mutta mitä itse asiassa tarkoitamme Euroopalla? Olen sitä mieltä, että unionin tulkitseminen maantieteellisen kokonaisuuden palauttamiseksi on liian mekanistista. Mielestäni Euroopan unioni merkitsee kolmentuhannen vuoden takaisen historiallisen todellisuuden palauttamista, ja tätä varten tarvitaan uusi perusta, jos tällaisen kehityksen halutaan jatkuvan. Kaikilla niillä kansoilla, jotka olivat mukana noiden kolmentuhannen vuoden aikana, on tietenkin paikkansa nykypäivän Euroopassa, mikäli ne ovat yhä olemassa.
Sanon tämän, koska äskettäin on tuotu esille kysymys siitä, voidaanko Turkkia maantieteellisesti arvioituna pitää eurooppalaisena valtiona. Arviointiperusteet eivät kuitenkaan voi olla maantieteellisiä. Turkki on epäilemättä osa menneisyyttämme. Saanen palauttaa mieleenne, että, kun ottomaanien valtakunnan kriisi saavutti huippunsa 1800-luvulla, Euroopan vallanpitäjät puhuivat sulttaanista Euroopan hulluna miehenä, eivät Lähi-idän tai Vähän-Aasian hulluna miehenä.
Turkin liittymistä ei estä eurooppalaisen uskottavuuden puute, vaan demokraattisen uskottavuuden puute ja ekspansiivinen ulkopolitiikka. Tällä hetkellä näillä molemmilla aloilla on syytä toiveikkuuteen. Äskeiset vaalit ovat myös hyvänä esimerkkinä Turkin tasavallan osoittamasta kehityshalukkuudesta, ja ne osoittivat, että todellinen ja perusteellinen hallituksen vaihto on mahdollinen. Enää jää nähtäväksi, toteutetaanko pysyviä muutoksia, joilla lujitetaan demokratiaa Turkissa ja edistetään Kööpenhaminan arviointiperusteiden täyttämistä. Mikäli Kööpenhaminan arviointiperusteet täyttyvät, Turkin liittymiselle Euroopan unioniin ei ole enää mitään esteitä.
Myös toiseen kysymykseen, joka koskee Turkin hyökkäävää ja militaristista ulkopolitiikkaa, sovelletaan arviointiperustetta, jolla arvioidaan luonnollisesti Kyproksen ongelman, Turkin armeijan miehittämän Kyproksen pohjoispuolen tilanteen, ratkaisua. Jos Turkki todella haluaa edistää Kyproksen kysymyksen ratkaisua Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin uusimman suunnitelman avulla, niin kuin sitä on pyydetty tekemään Euroopan parlamentin päätöslauselmissa, sen on peräännyttävä myös ulkopolitiikassaan. Tällä tavoin ulkopolitiikassa voidaan tehdä rauhanomainen ja Turkille erityisen arvokas perustavanlaatuinen muutos, sillä ennen kaikkea Turkin on luotava viimeinkin itselleen demokraattinen tulevaisuus.
Van Hecke Johan (ELDR).
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisen keskustelun pääkysymyksenä oli se, kuinka valmiita ehdokasvaltiot ovat liittymään unioniin. Pahoittelemme, ettei keskustelun aikana esitetty kysymystä, onko Euroopan unioni valmis liittymiseen, ellei tätä sitten kysytty ohimennen. Meidän ei pitäisi sulkea silmiämme monelta ongelmalta hetken riemun huumaamina. Suurimpana ongelmana on mielestäni edelleen laajentumisen rahoitus, ja siihen liittyvä kysymys, maatalouspolitiikan uudistus. Pahoittelen edelleen sitä, että tarvittavaa uudistusta on lykätty vuoteen 2007. Lisäksi pahoittelen sitä, että tulevien jäsenvaltioiden maanviljelijöitä kohdellaan vasta vuonna 2013 samalla tavoin kuin nykyisen Euroopan unionin maanviljelijöitä. Euroopan nykyistä maatalouspolitiikkaa, jossa tuet kytketään yhteen tuotannon kanssa, ei voida puolustaa eikä hyväksyä. Siten saadaan aikaan ylijäämiä, pidetään elintarvikkeiden hintoja korkealla ja vahingoitetaan ympäristöä sekä kehitysmaiden maanviljelijöitä.
Mielestäni meidän olisikin parlamenttina tuettava edelleen komission jäsen Fischleriä hänen pyrkimyksissään tehdä maatalouspolitiikassa ripeitä ja läpikotaisia uudistuksia, joiden myötä tuet ohjataan maaseudun kehittämiseen ja uusille jäsenvaltioille. Meidän on hinnalla millä hyvänsä vältettävä kahden nopeuden Eurooppaa, jossa ensimmäistä vaihdetta sovelletaan etuoikeuksistaan tiukasti kiinni pitävissä nykyisen Euroopan unionin rikkaissa maissa ja toista uusissa köyhissä jäsenvaltioissa, joilla on samat velvollisuudet, muttei ikävä kyllä samoja oikeuksia.
Modrow (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, tässä erikoisessa keskustelussa on käynyt yhä selvemmäksi, kuinka erilaisia ovat niin näkemykset Euroopan unionin laajentumisprosessista kuin unionin tulevaa muotoa koskevat ongelmatkin. Jotkin asiat nähdään samoin kuin ne kuvataan mietinnössä, mutta monia käsitellään kriittisemmin. Joitakin ilmi tuotuja asioita ei voi kritiikittä ohittaa. Kun Euroopan rajat ovat kyseessä, kenenkään ei pitäisi vastoin parempaa tietoaan yksinkertaisesti epäillä kaikkea, mitä Jaltassa ja Potsdamissa saatiin aikaan. Ehkäpä liittymisajankohdan lykkäyksestä ilmoittaminen ei ole katastrofi, mutta Euroopan parlamentin vaalit on tarkoitus pitää joitakin viikkoja sen jälkeen, ja nykyiset viisitoista jäsenvaltiota yksin päättävät valmistelukunnan tuloksista.
Ennen kaikkea ajankohdan lykkäykseen on muotoa ja sisältöä koskevia syitä. Yhä ratkaisua vailla olevat ongelmat ovat oletettua hankalampia. Puola ja muut valtiot siis olettavat, että maataloustukea harkitaan uudelleen ja että ne eivät saavuta yhdenvertaista asemaa ennen vuotta 2013. Pelot ykkös- ja kakkosluokan EU:n muodostumisesta eivät ole haihtuneet. Tällaiset pelot ovat luonnollinen reaktio siihen, että ehdokasvaltioilta vaaditaan suuria myönnytyksiä, vaikka tarvittavista siirtymäkausista ei juurikaan ole neuvoteltu.
Komission jäsenellä Verheugenilla on ymmärrettäviä vaikeuksia, mikäli hän odottaa parlamentin jäsenten sulattavan 6 000 sivua tekstiä liittymisen vahvistamista varten. Meidän olisi kuitenkin kysyttävä itseltämme, mitä me odotamme EU:n tulevilta kansalaisilta, mikäli heidän on käsiteltävä sama sivumäärä. Parlamenttien - kansallisten parlamenttien ja oman parlamenttimme - velvollisuus on osoittaa, mikä on väärin, ja vaatia sellaista lähestymistapaa, jolla varmistetaan vakaus ja yhdenvertaisuus ja estetään se, että touhuamme loputtomiin saamatta mitään aikaan.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kuten kaikki muutkin jäsenet ovat sanoneet, mielestäni saimme tänä aamuna todistaa todella historiallista hetkeä, kun toivotimme kollegamme ehdokasvaltioista tervetulleiksi. Haluan ottaa esiin yhden pikkuseikan, nimittäin tulkkauksen. Entisten 11 virallisen kielen sijaan meillä on niitä nyt 20. Se on melkoinen harppaus. Meidän on kiitettävä tulkkauspalveluita, jotka ovat huolehtineet tulkkauksesta vaativista teknisistä olosuhteista huolimatta. Syntyperäisenä katalonialaisena toivon, että tulevaisuudessa äidinkieleni, jota puhuu 10 miljoonaa Euroopan kansalaista, tunnustetaan myös tässä parlamentissa. Halusin esittää tämän huomautuksen Brokin mietinnön käsittelyn aikana.
Edellä mainitussa mietinnössä viitataan Kööpenhaminan arviointiperusteisiin, joista yhdessä vaaditaan, että jäsenvaltioiden on kunnioitettava vähemmistöjä ja erityisesti kansallisia vähemmistöjä, ja tuodaan esiin, kuinka ehdokasvaltiot ovat edistyneet. Tähän on suhtauduttava myönteisesti.
Mietinnössä jätetään kuitenkin käsittelemättä joitain vaikeita kohtia. Tiedän esimerkiksi, että joissain ehdokasvaltioissa hallintokulujen leikkaukset on toteutettu siten, että kansallisten vähemmistöjen asema on heikentynyt, kun taas joissain toisissa ehdokasvaltioissa poliittisten puolueiden perustamiselle määrätään sellaisia ehtoja, että vähemmistöt eivät voi muodostaa puoluetta. Lopuksi mainitsen vielä yhden ongelman, Bene?in asetukset, joilla näitä vähemmistöjä riistettiin epäoikeudenmukaisesti vuonna 1945, mikä on huutava vääryys. Tämä on riitakysymys yhä tänään, ja se on vielä jonain päivänä ratkaistava. Arvoisa puhemies, on totta, että ennen kuin alamme läksyttää muita, meidän olisi mentävä itseemme. Kun sanon "me", tarkoitan jäsenvaltioita. Voisiko esimerkiksi valtio, joka tänään kieltäytyy ratifioimasta kielellisiä oikeuksia koskevaa eurooppalaista peruskirjaa, liittyä Euroopan unioniin? Tämä on kysymys, joka odottaa monien muiden kysymysten lailla vastausta, ja sen vuoksi olenkin sitä mieltä, että meidän on arvioitava Kööpenhaminan arviointiperusteita melko myötämielisesti ja avattava Euroopan unionin ovet selkoselälleen.

Puhemies. -
Kiitoksia. Huomautuksenne on pantu merkille.

Borghezio (NI).
Arvoisa puhemies, laajentumista arvostelevia sanoja ei juuri ole säästelty, ja usein myös Euroopan parlamentin istuntosalissa on ilmaistu huolestuneisuutta niitä ongelmia kohtaan, joita laajentuminen tuo työmarkkinoille - vaarana on, että se voisi horjuttaa pienten ja keskisuurten yritysten järjestelmän tasapainoa Padaniassa hyvin vaarallisin seurauksin. Huolestuneisuutta on ilmaistu myös niitä Brokin mietinnössä asiallisesti esitettyjä pelkoja kohtaan, että riittämätön lainsäädäntö ja poliittiset perinteet joissakin näistä maista saattavat merkitä sitä, että talousrikollisuuden ja mafian johtaman rikollisuuden levittäytymistä vastaan ei kyetä tehokkaasti suojautumaan, koska tarvittavia edellytyksiä ei ole lainkaan tai niitä ei ole riittävästi. Tahdomme kuitenkin käyttää tätä tilaisuutta hyväksemme ja toivottaa lämpimästi tervetulleeksi vapaat kansat, jotka onnistuivat säilyttämään kulttuuri-identiteettinsä jopa kommunismin kauheiden sortovuosien aikana ja jotka liittyvät Euroopan unioniin aivan kuten me itsekin teimme, mutta eivät varmastikaan joutuakseen niin monien vuosien diktatuurin jälkeen hyväksymään diktatorisia määräyksiä globalisaation vaatiman standardoinnin tai poliittisen korrektiuden vuoksi tai joutuakseen jälleen kerran keskusjohtoisuuden alaisiksi. Luotamme niihin, että ne auttavat meitä näissä taisteluissa ja auttavat meitä säilyttämään kristillisen luonteen kansojen ja alueiden Euroopassa, jota yritämme luoda.
Turkin kysymys on erittäin arka aihe, joka on aika ajoin noussut esiin tämän keskustelun kuluessa ja kytee koko ajan aivan pinnan alla. Tahdomme korostaa voimakkaasti, kuinka rohkea oli puheenjohtaja Giscard d'Estaing, joka sai aikaan pientä liikettä usein liiankin varovaisessa keskustelussa eurooppalaisesta politiikasta toteamalla paljaat tosiasiat sellaisina kuin ne ovat, kuten me kaikki tiedämme niiden olevan ja kuten ne tulevat selväksi kaikista historiankirjoista, joita lukevat kaikki opiskelijat kaikista Euroopan maista: Turkki ei ole osa Eurooppaa historiallisesti, maantieteellisesti eikä poliittisesti, ja se ei täytä Kööpenhaminassa asetettuja poliittisia arviointiperusteita ihmisoikeuksien, perusvapauksien eikä edes uskonnonvapauden osalta. Se on maa, järjestelmä, jonka on vielä ratkaistava historiallinen kysymys Armenian kansan tuhoamisesta, joukkoteurastuksesta, ja joka on edistynyt vielä vähemmän kurdivähemmistön oikeuksien tunnustamisessa; se on maa, jota voi oikeutetusti kuvata, kaikella mahdollisella kunnioituksella ja kaiken tarvittavan diplomatian kera eräänlaiseksi Välimeren Kolumbiaksi: siellä pesii yksi kaikkein vaarallisimmista mafiaryhmistä, joka organisoi kansainvälistä huumekauppaa.
Toisin sanoen olemme sitä mieltä, että poliittinen liitto Turkin kanssa ei tule kysymykseenkään, eikä vähiten sen vuoksi, että mikäli Turkista tulisi osa Euroopan unionia, unioni saisi silloin rajanaapureikseen Irakin, Iranin ja Syyrian.

Ferber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja - olisin mielelläni tervehtinyt myös komission jäsentä - ja hyvät kollegat, haluan nyt keskittyä aiheeseen, joka on jo mainittu, mutta haluan käsitellä sitä täysin eri tavalla. Mielestäni meidän on Euroopan parlamentin asemassa kysyttävä itseltämme vakavasti, kuinka aiomme toimia Turkin kaltaisen tärkeän maan kanssa pitkällä aikavälillä. Mielestäni meidän on vastattava täällä hyvin vakavasti muutamiin kysymyksiin. Ensimmäinen kysymys on, tahdommeko todellakin käsitellä Turkin edistymistä koskevia kertomuksia samalla tavalla torjuvasti vuosi toisensa jälkeen ja ilmoittaa: anteeksi, et ole vielä valmis? Tahdommeko pysyvästi joutua sietämään tilannetta, jossa Euroopan unionin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa haittaa se, ettei Naton voimavaroja voida käyttää, koska turkkilaiset voisivat mahdollisesti käyttää sitä kiristääkseen meitä? Ennen kuin Turkista tulee jäsen tai riippumatta siitä, tuleeko Euroopan unionin täysjäsenyys mahdolliseksi, eikö meidän olisi pikemminkin etsittävä vastauksia kysymykseen, kuinka voimme jo tänään auttaa Euroopan unionia rakentamaan erityissuhteet Turkkiin? Tämä mahdollistaisi sen, että voisimme käsitellä vakavasti kaikkia niitä kysymyksiä, joihin meidän on vastattava yhteisesti ja jotka koskevat aivan erityisesti ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa.
Vetoan siis teihin, kollegani, että harkitsisitte tätä kysymystä hyvin vakavasti ja sen jälkeen ehkä kuitenkin hyväksyisitte PPE-DE-ryhmän esityksen tästä nimenomaisesta aiheesta ja äänestäisitte sen puolesta. Viittaan tarkistukseen 7, jossa todetaan, että meidän on alettava nyt rakentaa erityissuhteita Turkkiin voidaksemme ratkaista kaikki yhteiset ongelmamme yhdessä. Meidän ei pitäisi odottaa siihen saakka, että Turkin tilanne ihmisoikeuksien, demokratian ja muiden vastaavien kysymysten osalta on sellainen, että sitä voidaan vakavasti pitää ehdokasvaltiona. Olisin iloinen, jos parlamentti antaisi tukensa tälle tärkeälle asialle, jotta voimme päästä hyvään yhteistyöhön tämän tärkeän Euroopan osan kanssa.

Lalumière (PSE).
Arvoisa puhemies, vaikka kokoonnumme tänä iltapäivänä jäsenvaltioiden edustajina, huolemme kohdistuu aivan ilmeisesti ystäviimme, ehdokasvaltioihin. Tämänaamuinen kokous oli hieno ja ilmensi myönteistä henkeä. Työ ei kuitenkaan ole lopussa. Toivon kaikkien muiden tavoin, että neuvottelut saadaan päätökseen muutaman seuraavan viikon aikana ja että niiden tulokset ovat myönteiset. Tässä mielessä pahoittelen sitä, että raha-asioita pidetään niin tärkeinä. Kaukana siitä, että puolustaisin tuhlaavaista asennetta - en todellakaan kannata ajatusta holtittomasta kulutuksesta - mutta hallitustemme ja meidän itsemme on osoitettava hiukan anteliaisuutta ja näkemystä. Niin sanottu reaalipolitiikka ei välttämättä tarkoita samaa kuin ahneus. Vaarana on, että riittämättömät budjetit vaikeuttavat uudistuksia Keski-Euroopassa, ja saatamme joutua maksamaan siitä kalliin hinnan tulevaisuudessa.
Ystäviemme liittyminen EU:hun ei merkitse vaikeuksien loppua. Suurin huolenaiheeni on yleinen mielipide ja ihmisten mielentila. Jäsenvaltioissamme on nimittäin vielä tehtävä paljon, jotta kansalaisemme ymmärtävät EU:n laajentumisen suuren merkityksen. Tällä hetkellä he ovat enemmän tai vähemmän sokaistuneita monimutkaisista laskelmista eivätkä enää kykene näkemään metsää puilta. Pelkäänpä, että ehdokasvaltioissa ei tarkkaan tiedetä, mikä Euroopan unioni todella on ja mitkä ovat sen perimmäiset tavoitteet, eikä sitä, mitä merkitsee, että tahdotaan asua yhdessä samalla kun suostutaan oikeasti luopumaan itsemääräämisoikeudesta. Maille, jotka ovat hartaasti kiintyneitä itsenäisyyteensä ja vapauteensa, Euroopan unionin jäseneksi tulo on erittäin hyödyllinen - ja minä en ole mikään euroepäilijä - mutta erittäin merkittävä askel. Pahoittelen, että Kööpenhaminan arviointiperusteisiin perustuvissa neuvotteluissa tämä puoli asioista on jokseenkin laiminlyöty, koska neuvotteluissa on enimmäkseen käsitelty teknisiä ja erityisesti taloudellisia näkökohtia. Liittymisen jälkeen meidän on kuitenkin jatkettava työtämme ihmisten valistamisessa ja vakuuttamisessa kaikkialla laajentuneessa EU:ssa.
Kuten komission jäsen itse sanoi aikaisemmin, tässä ei ole kyse pelkästään teknisistä kysymyksistä, vaan myös meistä ihmisistä.
Väyrynen (ELDR).
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin laajentuessa yhteinen rajamme Venäjän kanssa pitenee ja saamme useita uusia naapureita. Uudetkin naapurimme hakevat ilmeisesti pian jäsenyyttä ja laajentuminen jatkuu edelleen.
Meille kaikille on hyvin tärkeää, että ulkorajamme on sekä avoin että turvallinen. Eurooppaan ei saa nousta uusia aitoja, jotka estäisivät kanssakäymistä ja yhteistyötä. Taloudellisia ja sosiaalisia eroja on tasoitettava myös jäsenvaltioiden ja naapurimaiden välillä. Tämä on erityisen tärkeää niille jäsenvaltioille, jotka sijaitsevat ulkorajoilla.
Laajenemisen edetessä unionille on luotava uutta, laajemman Euroopan politiikkaa, joka sisältää sekä meidän kahdenväliset suhteemme nykyisiin ja tuleviin naapureihimme että monenkeskisen yhteistyön kehittämisen muun muassa Euroopan neuvoston ja ETY-järjestön puitteissa.
Aamupäivällä jotkut Euroopan parlamentin jäsenet pyrkivät opettamaan uusien jäsenvaltioiden kansanedustajia sanomalla, että heidän tulee olla valmiita luopumaan oman maansa itsemääräämisoikeudesta ja hyväksymään unionin kehittäminen ylikansalliseksi liittovaltioksi. En yhdy näihin kannanottoihin. Laajentuvan unionin tulee olla demokraattinen itsenäisten valtioiden liitto, jota johtaa jäsenvaltioita edustava ministerineuvosto.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, nämä ovat epäilemättä tärkeitä aikoja. Tämä on tärkeä istunto, käsittelemme ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintöä, jossa on monia myönteisiä kohtia, ja tämä on erittäin tärkeä aika yhdelle ehdokasvaltioista, Kyprokselle.
Olen sitä mieltä, että vaikka hyviäkin tulevaisuudennäkymiä lienee, on myös kysymysmerkkejä. Minulla on kaksi kysymystä. Ensimmäinen on suunnattu neuvoston puheenjohtajalle Haarderille. Arvoisa puheenjohtaja, tässä on kaksi rinnakkaista menettelyä, integraatiomenettely ja neuvottelumenettely, joka perustuu YK:n pääsihteerin esittämään suunnitelmaan. Hän pitää Kööpenhaminan huippukokousta ratkaisukohtana, ja yksi hänen ehdoistaan on se, että molemmat osapuolet sitoutuvat hänen suunnitelmansa alkuperäiseen versioon. Suullisen vastauksen määräaika oli eilen, ja Kyproksen tasavalta vastasi kyllä, mutta Kyproksen turkkilaiselta osalta ei ole tullut vastausta, ehkäpä koska Rauf Denktash on sairas. Kysymykseni on tämä: jos tällainen asiaintila jatkuu, millä tarkoitan sitä, että mikäli Kyproksen turkkilaiselta osalta ei saada vastausta ja tämä epävarmuus jatkuu, voiko neuvoston puheenjohtaja vakuuttaa meille, että ensimmäinen Kööpenhaminan huippukokouksessa tehtävä päätös on päätös integroida Kyproksen tasavalta Helsingin päätöslauselmien perusteella?
Toinen kysymykseni on suunnattu komission jäsenelle Verheugenille, joka on poissa, mikä on melko epätavallista. Hän on yleensä säntillisesti läsnä istunnoissamme. Luotan siihen, että hänen kollegansa välittää kysymykseni hänelle. Annanin suunnitelmassa, joka sisältää koko joukon mielenkiintoisia kohtia, asetetaan molempien puolten kansalaisia koskevia määrällisiä rajoituksia sijoittautumisoikeudelle, omistusoikeudelle ja oikeudelle äänestää ja tulla valituksi, ja rajoitukset saattavat koskea heitä ikuisesti eivätkä ainoastaan siirtymäkauden ajan. Ikuisesti! Tämä on vastoin yhteisön säännöstöä. Esimerkiksi Suomen kansalaisella olisi enemmän oikeuksia Kyproksen kreikkalaisessa osassa kuin kyproksenturkkilaisella, ja Portugalin kansalaisella olisi enemmän oikeuksia Kyproksen turkkilaisessa osassa kuin kyproksenkreikkalaisella. Tämä on selvästi ristiriidassa yhteisön säännöstön kanssa. Aikooko komissio - ja haluaisin vastauksen tähän kysymykseen komission jäseneltä Verheugenilta, kun hän saapuu - puuttua asiaan myönteisesti ja rakentavasti varmistaakseen, että Annanin suunnitelma on ennemminkin yhteisön säännöstön mukainen kuin ristiriidassa sen kanssa?

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minulla on ollut ilo ja kunnia työskennellä viimeiset kolme vuotta EU:n ja Liettuan välisessä parlamentaarisessa sekavaliokunnassa, jossa olemme joutuneet käsittelemään useita jo esille tuotuja vaikeita kysymyksiä, joten en toista niitä.
Ehdokasvaltioiden vakaa päätös ratkaista nämä ongelmat ja työskennellä myönteisesti on johtanut uskomattomaan edistykseen. Pienelle maille, kuten Walesille, jota edustan, on myös merkittävää, että monet muut pienet maat saavat edustuksen tänne Euroopan parlamenttiin omien ansioidensa perusteella. Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä tahtoo Euroopan, jossa näillä pienillä kansakunnilla ja alueilla on merkittävä osa ja jossa joskus myöhemmin Walesin kaltaisilla mailla on samat oikeudet kuin ystävillämme, kymmenellä ehdokasvaltiolla. Niiden on varmistettava, että vähemmistöjä kunnioitetaan ja että alueellistamista jatketaan edelleen. Euroopan unionista tulee yhä monimuotoisempi, eikä ainoastaan taloudellisesti ja sosiaalisesti, vaan myös kielellisesti, kulttuurisesti ja poliittisesti, ja me suhtaudumme tähän myönteisesti. Meidän on pyrittävä kohti todellista kansojen Eurooppaa, jossa kaikilla on yhtäläiset oikeudet ja kaikkia kunnioitetaan yhtä paljon.

Kronberger (NI).
Arvoisa puhemies, mietinnön 46 kohdassa ydinalan turvallisuutta käsittelevää neuvoston työryhmää kehotetaan esittämään parlamentille selvitys Temelinin ydinvoimalan turvallisuustoimien toteuttamisesta ennen jäsenyysneuvottelujen päätökseen saattamista. Tämä on asianmukainen ja tärkeä vaatimus, koska operaattorit eivät nykyisellään täytä edes tärkeimpiä vähimmäisturvallisuusvaatimuksia, kuten paljon puhuttua 28,8 metrin tason korjaamista. Vaarallisten venttiilien paljon kritisoitua laatua ei myöskään ole parannettu. Putkissa ei edelleenkään ole toista suojakerrosta, jota eurooppalaiset standardit edellyttävät. Ensimmäinen suojakerros ei missään tapauksessa ole riittävä.
Temelinin ydinvoimala ei siten lainkaan täytä neuvoston työryhmän asettamia Melkerin prosessin mukaisia ehtoja. Jos tästä ei välitetä, voidaan katsoa, että komission tämän kuun alussa tekemä yritys uusien turvallisuusstandardien asettamiseksi ydinvoimaloille epäonnistui heti alussa.

Gomolka (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet ja hyvät kollegat ehdokasvaltioista, saanen toivottaa erityisen lämpimästi tervetulleiksi latvialaiset kollegamme, jotka valittiin maansa uuteen parlamenttiin lokakuun alussa tänä vuonna. Toivotan heidät tervetulleiksi näin lämpimästi, koska olen kokenut olevani kiinteästi mukana heidän toimissaan ja työssään useiden vuosien ajan.
Tämän kaltaisina päivinä kysyn itseltäni - ja olen varma, etten ole ainoa, joka niin tekee - mikä laajentumisprosessissa on tehnyt minuun aivan erityisen vaikutuksen viime vuosien aikana. Hyvin monien merkittävien saavutusten joukossa on yksi, joka on vain harvoin saanut tunnustusta. Monissa komission tai parlamentin kertomuksissa on lyhyt lause, jolla on tärkeä merkitys - lause, jota harvoin kommentoidaan ja jonka saama huomio ei ole missään suhteessa sen tärkeyteen. Tuo lause kuuluu aivan yksinkertaisesti - ja se koskee kaikkia kymmentä ehdokasvaltiota: "Liittymisen poliittiset ehdot täyttyvät." Se merkitsee, että ensimmäinen ja mielestäni kaikkein tärkein Kööpenhaminassa laadituista arviointiperusteista ei ole esteenä liittymiselle.
Minä en pidä tätä perustavaa arviota itsestään selvänä. Meidän olisi ilmaistava kaikille kollegoillemme ehdokasvaltioiden parlamenteissa ja hallituksissa arvostavamme sitä, että he ovat pitäneet kiinni demokraattisista periaatteista vaikeissakin tilanteissa. Demokraattisten suhteiden kehittämistä ei voi pitää itsestään selvänä kumouksellisina uudelleen suuntautumisen aikoina, kun taloudessa on suunnattomia ongelmia ja olosuhteet muuttuvat perin pohjin. Vuosikymmeniä jatkuneen diktatuurin jälkeen ihmiset ovat näyttäneet, mikä politiikassa on ensisijaista: demokratia ja vapaus ovat kaikkein tärkeimpiä, niitä on vaalittava ja suojeltava.

Lund (PSE).
Arvoisa puhemies, olemme tulleet ratkaisevaan kohtaan Euroopan historiassa. Luulenpa, että me kaikki koimme miellyttävää jännitystä tämänaamuisessa kokouksessa. Yhteisöön kuuluu 1. toukokuuta 2004 lähtien peräti 25 maata. Lähes koko Eurooppa yhdistyy nyt yhteisöksi. Kymmenen ehdokasvaltiota on saanut jäsenyyden valmistelunsa pääasiallisesti päätökseen. Se on ollut näille maille vaativa ja usein raskas prosessi. Niiden on yhä kehitettävä hallinnollista ja oikeudellista kapasiteettiaan, jota tarvitaan EU:n lainsäädännön täytäntöönpanossa ja noudattamisessa puhtaasti käytännön tasolla, esimerkiksi maatalouden, elintarvikkeiden ja ympäristön aloilla. Tämä koskee myös alueellisia ja paikallisia tasoja.
Olen esimerkiksi sitä mieltä, että käytännössä on tärkeää noudattaa vaatimuksia ympäristönsuojelun ja terveyden suojelun yhdentämisestä kaikilla aloilla. Tämä koskee etenkin maataloutta ja infrastruktuurin kehittämistä. Tästä vaatimuksesta ei pidetä kiinni ainoastaan uusien jäsenvaltioiden liittymiseen asti, vaan myös tuon päivämäärän jälkeen, mikä on tietysti kaikkein tärkeintä. Aivan äskettäin Brysselin huippukokouksessa lokakuussa laaditun kehyksen ansiosta kunkin yksittäisen jäsenvaltion liittymisehdoista voidaan vihdoinkin sopia. Pohjimmiltaan neuvotteluissa vaaditaan suurta joustavuutta ja solidaarisuutta sekä ehdokasvaltioiden kanssa että vastavuoroisesti jäsenvaltioiden kesken. Meidän on pidettävä huolta siitä, että uusille jäsenvaltioille taataan oikeudenmukaiset kilpailuedellytykset, jotta niiden liittyminen EU:hun voi vaikuttaa myönteisesti maiden hyvinvoinnin kehitykseen. Sanon tämän sitä paitsi osittain sen vuoksi, että vain myönteinen ja vakuuttava kannatus tulevissa kansanäänestyksissä saattaa tämän tärkeän laajentumisen oikeisiin mittasuhteisiin. Olen vakuuttunut siitä, että puheenjohtajavaltio Tanskalla ja komission jäsenellä Verheugenilla on joustavuutta ja solidaarinen asenne, joilla mahdollistetaan se, että Kööpenhaminassa tehdään lopullinen päätös jokaisen yksittäisen valtion liittymisestä, ja ellei vielä 12. joulukuuta, niin sitten 13. joulukuuta.

Van den Bos (ELDR).
Arvoisa puhemies, nuorin sukupolvi osaa tuskin kuvitella rikki revittyä mannerta ja jatkuvaa sodan uhkaa idän ja lännen välillä. Keski-Euroopan kansat leikkasivat itse piikkilangan poikki, ja siitä lähtien ehdokasvaltiot ovat kehittyneet huomattavasti. Tästä huolimatta meidän ei pitäisi aliarvioida sen työn määrää, joka yhä on jäljellä hyvän hallintotavan, korruption torjunnan, ihmiskaupan ja vähemmistöjen aloilla. Tämänpäiväinen juhla merkitsee loppusuoran alkua, mutta maali ei ole näkyvissä vielä kahteen vuoteen. On ikävää, että jotkin puolueet, kuten Kansanpuolue vapauden ja demokratian puolesta (VVD) Alankomaissa, tarttuvat laajentumiseen keinona saada äänestäjiä takaisin käyttämällä hyväkseen kansan pelkoja. Näille ihmisille annetaan väärää tietoa. Vastuuntuntoiset poliitikot eivät tuo esiin ainoastaan laajentumisen ongelmia vaan myös sen suuret edut. Populismi on uusi kulkutauti, jota vastaan on taisteltava liberaaleilla keinoilla ja jota ei pidä rohkaista. Euroopan unioni ei itse kykene valmistautumaan tehokkaasti laajentumiseen. Ranskalaisten hyvin ahdasmielinen kansallinen oman edun tavoittelu tekee maatalousuudistusten toteuttamisen mahdottomaksi. Sen lisäksi erimielisyys Turkin liittymisestä häilyy jälleen kerran Euroopassa ja tässä parlamentissa. Kutsut on lähetetty; ei Giscard eikä paavikaan saa niitä nyt enää vedettyä pois postilaatikoista, mutta on liian aikaista sopia määräpäivää neuvottelujen aloittamiselle. Kieltäydymme liittymästä yhteen sellaisen maan kanssa, joka yhä sallii kidutuksen. Tulevien sukupolvien suurimmat uhat ovat oman mantereemme ulkopuolella; täällä rauha näyttää taatulta.

Krarup (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minulla on usein ollut tilaisuus siteerata tässä kokouksessa erinomaista norjalaista vuorikiipeilijöiden käsikirjaa. Verrattoman yksinkertainen ohje on, että tilanteessa, jossa kartta ja maasto poikkeavat toisistaan, on seurattava maastoa. Niin parlamentista kuin koko Euroopan unionista löytyy monia esimerkkejä siitä, että tätä perusohjetta ei noudateta. Elämä jatkuu harhakuviin verhottuna, ja luultavasti huomiota herättävin esimerkki, jonka olen nähnyt, on itse asiassa tämä keskustelu.
Ainoatakaan niin kutsutun itälaajentumisen perusongelmaa ei ole ratkaistu. Yhtäältä taloudelliset realiteetit epäilemättä edellyttävät sitä, että jatkamme monta vuotta kestänyttä perinnettä, jossa Länsi-Eurooppa käyttää hyväkseen itäeurooppalaisia naapureitaan ja johon kuuluvat palkka- ja pääomaerot ja niin edelleen. Toisaalta menossa oleva muutos ilmentää tarvetta infrastruktuuriin, johon maanmieheni Torben Lund viittasi ja joka ei ole lähimainkaan kunnossa. Vaatimuksia on yksinkertaisesti mahdotonta toteuttaa. Saanenhan vielä lisätä, että erinomainen Eurooppa-asioiden ministerimme on verraton lauluntekijä mutta että taito tehdä lauluja ei tässä yhteydessä riitä.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tämä on poikkeuksellinen päivä Euroopan kansoille, sillä olemme ryhtymässä - rauhan aikaan - laajentumisprosessiin, ei sittenkään, vaan pikemminkin uudelleen yhdistymisen prosessiin, jota ei olisi voitu kuvitellakaan viime vuosisadalla. Tämä on ainutlaatuinen hetki ja mahdollisuus jokaiselle, yhtä lailla unionin nykyisille kuin tulevillekin jäsenille, kun muistetaan, että Euroopan historia ja monimuotoisuus ilmentävät perusarvoja.
Eurooppa on tienristeyksessä. Sen väestö on suurempi, se on voimakkaampi ja solidaarisempi - se voi yhä muuttaa maailman järjestystä. Eurooppa kykenee, mikäli sillä on voimaa ja rohkeutta tehdä niin, tekemään yksilöstä jälleen maapallon keskipisteen sekä sisällyttämään sosiaalisen ja ympäristöä koskevan ulottuvuuden kaikkiin päätöksiinsä. Solidaarisuuteen perustuva kestävän kehityksen suunnitelma on vahvistettava unionin tavoitteeksi. Yhdessä onnistumme. Euroopasta tulee, mitä me teemme siitä: joko itsekkyyteensä linnoittautunut keskitason valta - sellaisten kansojen itsekkyyteen, jotka ovat tarjonneet laajentumisessa mukana oleville maille ainoastaan 25 miljardia euroa, vaikka ne itse saivat Marshallin suunnitelman kautta 97 miljardia euroa - tai unioni, joka työskentelee poliittisten, sosiaalisten ja ympäristöllisten arvojensa puolesta.
Hyvät kollegat, omalta osaltani uskon tulevaisuuteen, jota olemme rakentamassa, etenkin ehdokasvaltioiden merkittäviin toimiin. On meidän vuoromme ryhtyä sanoista tekoihin.

Pirker (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan käsitellä ainoastaan kysymystä sisäisestä turvallisuudesta, koska turvallisuus on meille erittäin arvokas asia yhtä lailla Euroopan unionin kansalaisina kuin myös Euroopan unionille talousalueena. Yhden tavoitteemme laajentumisessa on oltava, että parannamme turvallisuutta siten, että meillä on yhteinen strategia ja yhteinen politiikka taistelussa korruptiota, kansainvälistä rikollisuutta, laitonta siirtolaisuutta ja muita epäkohtia vastaan.
Kaikki ehdokasvaltiot ovat toteuttaneet merkittäviä toimia valmisteluprosessissa nostaakseen sisäisen turvallisuutensa korkealle tasolle. Euroopan unioni on aktiivisesti auttanut niitä siinä useiden ohjelmien kautta. Komissio tekee vuosittaisen arvioinnin edistymisestä. Jotkin ehdokasvaltiot ovat edistyneet huomattavasti, kun taas toisilla on valitettavasti vielä puutteita korjattavanaan.
Nimeämättä yhtään valtiota haluaisin kiinnittää huomion joihinkin näistä puutteista. Yhdessä tämän mietinnön kohdassa lukee, että toimia on tehostettava korruption ja talousrikollisuuden torjumiseksi, sillä ne antavat yhä aihetta todelliseen huoleen. Siinä lukee myös, että rahanpesua tai taloudellisten etujen suojaamista koskevan lainsäädännön lähentämisessä on yhä vajavaisuuksia. Tuonnempana todetaan myös, että erityistä huomiota on kiinnitettävä huumekaupan ja salakuljetuksen, petosten, korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan ja että toimia järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi on lisättävä.
Nämä ovat aivan selviä kohtia, joista nähdään, missä yksittäisten ehdokasvaltioiden on yhä tehtävä merkittäviä toimia.
Koska ehdokasvaltioiden edustajat ovat täällä tänään, vetoan teihin, että teette kaikkenne poistaaksenne vielä esiintyvät puutteet ja varmistaaksenne, että laajentunut unioni säilyy turvallisena.
Olen varma, että saamanne avun turvin te todella kykenette poistamaan nämä vajavaisuudet ja saavuttamaan tavoitteet. Se olisi meidän kaikkien edun mukaista.

Berger (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, yhdessä jäsen Oostlanderin kanssa minulla on nyt jo monen vuoden ajan ollut ilo ja kunnia seurata liittymisprosessia kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan näkökannalta. Kirjallisessa mietinnössä todetaan, mitä yhä vielä on tekemättä. Toisin kuin jäsen Pirker, haluan korostaa, kuinka valtavasti kaikki ehdokasvaltiot ovat edistyneet tällä alalla, joka on yhtä laaja kuin vaikeakin - ja jossa komissio ja jäsenvaltiomme ovat myös tukeneet niitä: yhä joissakin ehdokasvaltioissa ainakin lainsäädäntöön sisältyneen kuolemanrangaistuksen lakkauttaminen, useiden, esimerkiksi venäläisten, vähemmistöjen syrjinnän torjunta, romanivähemmistöjen integroinnin edistyminen, demokraattisen poliisilaitoksen ja demokraattisen rikosoikeudellisen viranomaistoiminnan sekä muiden tärkeiden viranomaistoimintojen rakentaminen oikeus- ja hallintoaloilla. Paljon muutakin on saavutettu todella vertaansa vailla olevilla toimilla.
Näin on tapahtunut kaikissa ehdokasvaltioissa, tosin toisissa enemmän, toisissa vähemmän. Totta tämä on etenkin T?ekissä, joka on erityisen lähellä sydäntäni. Sen vuoksi minusta on sitäkin ikävämpää, että Itävallan nykyinen hallitus ei näytä huomaavan saavutettuja myönteisiä asioita ja että ainakin yksi vallassa olevista puolueistamme yrittää voittaa käynnissä olevassa vaalikampanjassa ääniä itselleen T?ekin vastaisilla iskulauseilla. He keskittyvät tietenkin taas menneisyyteen. Toivon, että sunnuntaisten vaalien jälkeen meillä on Itävallassa hallitus, joka nostaa T?ekin ja Itävallan yhteisen tulevaisuuden keskeiseksi asiaksi eikä asetu Euroopan unionin laajentumisen eikä sen syventymisen tielle.

Ludford (ELDR).
Arvoisa puhemies, tämä on aika, jolloin todistamme historiallisten erimielisyyksien loppua. Ensiksi haluan puhua lyhyesti Kyproksesta ja kehottaa Kyproksen turkkilaisosan viranomaisia antamaan myönteisen vastauksen Annanin suunnitelmaan. Tiedän, että Rauf Denktash on valitettavasti yhä hyvin sairas, mutta täytyy olla mahdollista ilmaista suostumus tähän suunnitelmaan, jotta neuvottelut voidaan aloittaa. Tiedän, että kyproksenturkkilaisten enemmistö tahtoo myönteisen vastauksen.
Toiseksi pyydän kannatusta mietinnön tarkistukselle 24, jonka esitti ELDR-ryhmä. Siinä esitetään liittymisen seurantaprosessin muuttamista vastavuoroiseksi vertaisarviointijärjestelmäksi, joka koskisi kaikkia jäsenvaltioita, vanhoja ja uusia. Sillä varmistettaisiin demokraattisen vastuun, julkishallinnon yhtenäisyyden, syrjintäkiellon sekä kansalaisvapauksien ja oikeusvaltion periaatteen kunnioittaminen.
Meidän on investoitava rahaa, aikaa ja työtä demokratian ja oikeuden järjestelmiimme koko Euroopan unionissa. Meidän on investoitava niihin vähintään yhtä paljon kuin maatalouteemme, sillä nykyiset viisitoista jäsenvaltiota eivät todellakaan ole täydellisiä. Käytämme paljon aikaa keskusteluun maataloudesta ja rakennerahastoista. Meidän on käytettävä vähintään yhtä paljon aikaa keskusteluun demokratian ja oikeuden perusteista kaikissa jäsenvaltioissamme vastavuoroisen rakentavan arvioinnin kautta.

Laguiller (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kannatan sitä, että Euroopan unionin laajentuminen käsittäisi koko maantieteellisen Euroopan ja enemmänkin, mutta jos Euroopan unionia hallitsevat suurvallat laajentavat sitä, syynä ei ole jalomielisyys. Niiden teollisuuden ja talouden ryhmittymät ovat jo saaneet otteen Itä-Euroopan maiden taloudesta, ja laajentuminen on ihanteellinen tapa saada tätä otetta kiristettyä. Liittyminen Euroopan unioniin ei suojele näiden maiden työläisiä jo ennestään korkeaa työttömyyttä vastaan, matalia palkkoja vastaan eikä sosiaaliturvajärjestelmien heikentämistä vastaan, eikä se estä sitä, että maanviljelijät joutuvat ajetuiksi pois mailtaan. Näitä maita ei integroida Euroopan unioniin yhdenvertaisina vaan alempiarvoisina, riippuvaisina suurvaltojen päätöksistä ja suurten ranskalaisten, saksalaisten tai englantilaisten työnantajien määräysvallasta. Työläiset joutuvat työskentelemään länsimaisille yrityksille, ja he ansaitsevat vielä huomattavasti vähemmän kuin vastaavia tehtäviä hoitavat länsimaiset työntekijät, joiden palkat jo ovat riittämättömät.
Sen lisäksi on todella häpeällistä huomata, että näiden maiden kansalaiset eivät moniin vuosiin voi nauttia samoista liikkuvuuden ja sijoittautumisen oikeuksista, joista EU:n nykyiset jäsenet nauttivat. Sen vuoksi näiden maiden liittyessä Euroopan unioniin minä toivotan työläiset ja työväenluokat tervetulleiksi ja ilmaisen toiveen, että taistelemme rinta rinnan tulevissa kamppailuissa osamme parantamiseksi.

Schörling (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, suhtaudun enimmäkseen myönteisesti Brokin mietintöön. Haluan myös kiittää kaikesta työstä, jonka komissio, Euroopan parlamentti ja erityisesti ehdokasvaltiot ovat tehneet, jotta laajentuminen on mahdollista. Tänään tahdon kuitenkin kiinnittää huomion Göteborgin huippukokouksessa hyväksyttyyn kestävän kehityksen strategiaan ja Johannesburgissa hyväksyttyyn YK:n ympäristöasioiden hallintaohjelmaan. EU on luvannut johtaa tämän hallintaohjelman toimeenpanoa.
Suuntauksen kohti ekologisesti kestävää kehitystä tulee nyt näkyä kaikilla EU:n politiikan aloilla ja kaikissa suunnitelmissa ja ohjelmissa, joiden tavoitteena on edistää tarvittavaa EU:n suunnanmuutosta ja ehdokasmaissa tehtäviä ympäristöalan investointeja. Sen vuoksi ympäristöä varten varattavien resurssien osuutta rakennerahastoissa ja yhteisessä maatalouspolitiikassa on lisättävä huomattavasti. Aina vuoteen 2006 saakka noin 10 prosenttia rakennerahastoista on varattava ympäristöinfrastruktuuria varten, esimerkiksi jäteveden puhdistukseen. On myös välttämätöntä, että maatalous- ja rakennepolitiikassa laaditaan ympäristövaikutusten arviointeja, mistä myös Euroopan parlamentti on huomauttanut. Kyseinen vaatimus tulee jäsenvaltioissa vuonna 2003, ja se on ehdottoman välttämätöntä, mikäli aiomme saada aikaan kestävää kehitystä koko laajentuneessa EU:ssa.

Cushnahan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämä mietintö saa lämpimän hyväksyntäni ja haluaisin puhua erityisesti Turkista Giscard d'Estaingin hiljattain tekemien valitettavien huomautusten vuoksi.
Mielestäni nämä valmistelukunnan puheenjohtajan kommentit ovat ikäviä ja sopimattomia. Paheksun etenkin hänen huomautustaan, että ihmiset, jotka tukivat Turkin liittymistä ovat "Euroopan unionin vastustajia". Kannatan Turkin liittymistä Euroopan unioniin, mutta vain sillä ehdolla, että se täyttää Kööpenhaminan kriteerit.
En tue sitä rajoittunutta näkemystä, että unioni on "kristittyjen" kerho, näen sen mieluummin pluralistisena kokonaisuutena, joka heijastaa Euroopan unionin moninaista luonnetta sellaisena kuin se on tänään, jopa ennen laajentumista.
Olen aina ollut sitä mieltä, että Turkin liittyminen rakentaisi tärkeän sillan lännen ja islamilaisen maailman välille. Tämä on entistä tärkeämpää syyskuun 11. päivän jälkeen. Turkin mahdollinen jäsenyys osoittaisi länsimaisen demokratian ja kulttuurin kyvyn elää rinnakkain ja tehdä yhteistyötä islamilaisen maailman kanssa.
Viimeaikainen hallituksen vaihdos Turkissa ei muuta mielipidettäni millään tavalla. Kansa on ilmaissut mielipiteensä ja meidän pitää hyväksyä sen antama tuomio. Olen tyytyväinen AKP:n varapuheenjohtajan Abdullah Gulin Brysselin vierailullaan ilmaisemaan vahvaan sitoumukseen jatkaa uudistusohjelmaa
Ennen kuin voidaan sopia päivämäärä liittymisneuvottelujen aloittamisesta, on kuitenkin saatava enemmän todisteita siitä, että tämä uudistusohjelma on pantu täytäntöön. Poliittisten vankien vapauttaminen, kidutusten lopettaminen, turvajoukkojen saaminen noudattamaan lakia, kurdivähemmistön oikeuksien kunnioittaminen ja muut Kööpenhaminan kriteereihin liittyvät toimet ovat varmoja askelia kohti liittymisneuvottelujen päivämäärän varmistamista. 
Näiden asioiden edistyminen on Turkin tulevan hallituksen asia, ei Euroopan Unionin.

Karamanou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Euroopan parlamentin naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puheenjohtajana haluaisin sanoa, että olen ilahtunut siitä, että kun tarkastellaan unionin laajentumista ja yhteisille arvoillemme perustuvan todellisen yhtenäisen Euroopan perustusten asettamista, olemme lopultakin päässeet loppusuoralle.
Näin ollen katson, että Euroopan naisilla on tärkeä tehtävä ja että laadittaessa uutta Euroopan unionin perustuslakia koskevaa sopimusta on korkea aika asettaa naisten ihmisoikeuksien kunnioitus ja sukupuolten välisen tasa-arvon tunnustetun periaatteen käytännön soveltaminen poliittisen asialistan kärkeen kaikilla taloudellisen, sosiaalisen ja poliittisen elämän aloilla Euroopan unionissa. Olemme valitettavasti vielä kaukana tästä tavoitteesta, kuten kävi täysin selväksi parlamentin tämänaamuisen keskustelun aikana, kun puhujalista näytti pikemminkin sellaisen miesten kerhon jäsenluettelolta, johon silloin tällöin kutsutaan naisvieraita.
Olen huolestunut naisten asemasta monissa ehdokasvaltioissa; heidän tilanteensa ei ole parantunut siirryttäessä markkinatalouteen. Työttömyys on kasvanut ja palkkaerot lisääntyneet. Lapsista ja vanhuksista huolehtivat infrastruktuurit heikkenevät, kun taas ihmiskauppa, kansainvälisten järjestäytyneiden rikollisjoukkojen käymä naisten ja lasten kauppa, on lisääntynyt räjähdysmäisesti.
Naisten oikeuksien valiokunta on korostanut toistuvasti, että tehokkaat keinot naisten seksuaalisen hyväksikäytön ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi on asetettava keskeiselle sijalle laajentumisprosessissa. Huomautamme jälleen, että puolueiden ja hallitusten on edistettävä miesten ja naisten tasa-arvoista osallistumista päätöksentekoprosesseihin. Politiikka ei ole uskottavaa, jos se ei edistä sukupuolten välistä tasa-arvoa päätöksentekoprosesseissa ja tulevaisuuden suunnittelussa. Puolueiden ja hallitusten pitäisi asettaa yhtä paljon miehiä ja naisia ehdokkaiksi vuonna 2004 pidettävissä Euroopan parlamentin vaaleissa. Laajentuminen tarjoaa meille mahdollisuuden lujittaa demokratian perustaa entisestään. Olen myös vakuuttunut siitä, että sukupuolten välinen tasa-arvo ei ole turhaa ylellisyyttä; se on perustarve, jos haluamme kehittää päätöstemme laatua ja ymmärtämystämme tämän ajan ongelmista ja saada demokratiamme toimimaan tehokkaammin.

Maaten (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan käyttää tätä mahdollisuutta hyväkseni, myös Alankomaiden liberaaliryhmän puolesta, ilmaistakseni tukemme EU:n laajentamiselle niillä 12 valtiolla, joiden kanssa nyt neuvotellaan. Se johtuu historiallisista syistä, joita on toistettu toistamistaan tänä aamuna, mutta myös poliittisista, taloudellisista ja kulttuurisista syistä. Tuemme laajentumista, mutta meidän ei pidä peittää ongelmia enempää, mikä on entistä tarpeellisempaa niiden lisäongelmien vuoksi, joita "Big Bang" aiheuttaa. Euroopan unionin jäsenenä oleminen on vaikeampaa kuin sen jäseneksi tuleminen. Monet ehdokasvaltiot näyttävät edistyvän riittävästi, mutta joillakin niistä on vakavia ongelmia, etenkin korruption, yhteisön säännöstön täytäntöönpanon, hallinnollisten valmiuksien ja riippumattoman varainhoidon alalla. Vaikka komission kertomukset edistymisestä ovat erinomaisia, emme ole vielä vakuuttuneita siitä, että kaikkien 10 valtion liittyminen on mahdollista vuonna 2004. Arvioimme sitä neuvottelujen päätyttyä.
Komission menetelmä, johon sisältyy edistymisen seuranta ja suojalausekkeet voi joskus antaa vastauksen, mutta tätä hienoa välinettä voidaan käyttää vain rajoitetusti. Maissa, joissa ei noudateta oikeusvaltion periaatteita, suojalausekkeista ei ole mitään apua. Mitä komissio ajattelee tästä? Mitä EU oikeastaan merkitsee, jos sellainen olennainen periaate, kuten oikeusvaltio eivät ole kunnossa? Olemme lisäksi sitä mieltä, että näitä ehtoja ei pidä soveltaa vain ehdokasvaltioihin vaan myös 15 nykyiseen jäsenvaltioon. Myönteinen esimerkki on Jan Mulderin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö.
Tästä pääsen viimeiseen ongelmaan, eli siihen, että EU:n sisäinen päätöksentekoprosessi ei ole lähimainkaan kunnossa. Haluaisimme, että tuleva hallitusten välinen konferenssi löytäisi ratkaisun, joka auttaisi selvittämään kaikenlaiset vaikeat ongelmat, jotka koskevat muun muassa parlamentin ja neuvoston yhteispäätösmenettelyä, yleisön pääsyä neuvoston lainsäädännöllisiin kokouksiin, neuvoston veto-oikeuden kumoamista ja parlamentin tai äänestäjien suorittamaa komission puheenjohtajan valintaa. Jos HVK ei ratkaise institutionaalisia ongelmia, kuten se ei Nizzassa tehnyt, onko olemassa suunnitelma B, johon voimme tukeutua. Esitän tämän kysymyksen neuvostolle. Meidän pitää joka tapauksessa äänestää ennakkoluulottoman laajentumisen puolesta huhtikuussa 2003.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, demokratiasta ja laajentumisesta puheen ollen sain juuri viestin, että eräs toimittaja ja joitakin Rifondazionen jäseniä on karkotettu Prahasta, jossa he olivat osallistuneet mielenosoitukseen Naton laajentumista vastaan. Tuomitsen tämän teon.
Euroopan unioni ei ole hyväntekeväisyysjärjestö eikä kansan hyvinvoinnin ja vapauden puolustaja. Se on painostusmekanismi, joka puolustaa suurten yhtiöiden etuja, se on maailmanlaajuisen imperialistisen järjestelmän etuvartio, joka hyökkää työläisten oikeuksien kimppuun ja rakentaa armeijan ja painostusmekanismit hiljentääkseen kaikki vastustajansa.
Laajentumisen tavoitteena on täyttää tyhjiö, joka syntyi, kun sosialistinen järjestelmä kumottiin Euroopassa, niistä koston huudoista päätellen, jotka kuultiin tänään parlamentissa. Tavoitteena on myös vahvistaa uutta porvaristoa, joka pelkää valtansa puolesta, kun ihmiset tulevat yhä enemmän tietoisiksi siitä, mitä he menettivät sosialismin myötä. Samaan aikaan Natoa laajennetaan itään, ja se ottaa aggressiivisemman roolin Yhdysvaltojen täydellä tuella.
Euroopan unionin luonne ja kotimaani ihmisten kokemukset 22 vuoden jäsenyyden jälkeen, ovat sellaisia, ettemme voi salata totuutta muilta ihmisiltä; meidän on pakko varoittaa heitä heidän vangitsemisensa seurauksista. Huolimatta propagandan aikaansaamista hyvinvoinnin odotuksista, integraation seuraukset ovat katastrofaaliset niiden maiden taloudelle, joissa tuotanto on yhä paljon alemmalla tasolla kuin se oli sosialismin viimeisten vuosien aikana. Euroopan unionin kauppataseen ylijäämä on jo 30 miljardia euroa vuodessa, toisin sanoen sitä rahoitetaan sen sijaan, että se itse rahoittaisi.
Puhuttaessa Kyproksesta on yleisesti tiedossa, että Annanin suunnitelma, jota Yhdysvallat ja Euroopan unioni tukevat täysin, on kaukana YK:n päätöslauselmista ja tähän mennessä tehdyistä yhteisön rajat ylittävistä sopimuksista, jotka on hylätty. Kyse on naamioidusta liittovaltiosta, jonka tuloksena on Kyproksen jaon ja Turkin suorittaman invaasion ja miehityksen institutionaalinen tunnustaminen. Tästä seikasta on laajemmat seuraukset, koska se merkitsee itse asiassa sitä, että itse YK hyväksyy sotilaallisen väkivallan käytön poliittisten päämäärien saavuttamiseksi ja rajojen siirtämiseksi. Tämä kehitys on suoraa seurausta prosessista, jolla Kypros on tarkoitus liittää Euroopan unioniin, G8-päätöslauselmasta ja Helsingin päätöslauselmasta ja meidän puolueemme varoitti niiden seurauksista aikoja sitten. Saattaa olla ensimmäinen kerta Kreikan kommunistipuolueen 84-vuotisessa historiassa, ettemme voi ilmaista tyytyväisyyttämme siitä, että ennustuksemme ovat toteutuneet.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, paneurooppalaisena minulla on ollut kunnia pyrkiä kohti tätä suurta päivää 1970-luvulta lähtien. Otto von Habsburg oli täällä tänään, hänen nimensä mainittiin useita kertoja ja olen saanut työskennellä hänen rinnallaan kaikki nämä vuodet. Juhlin tätä päivää, joka on minulle suuri päivä.
Böömiläisen perheen poikana olen myös ilahtunut siitä, että eräs jäsen puhui täällä ensimmäistä kertaa t?ekkiä, hän oli ystäväni Daniel Kroupa. Kroupa on suuren sosialidemokraatin Jiri Pelikanin hengenheimolaisia. Pelikan valittiin ulkot?ekkinä Euroopan parlamenttiin ensimmäisissä suorissa vaaleissa. Täällä on myös aina ollut Böömin toisen etnisen ryhmän, sudeettisaksalaisten, jäseniä. Tarkoitan Volkmar Gabertia ja Egon Klepschiä. Myös minä olen osa sitä perinnettä; olemme aina pitäneet itseämme Böömin suurlähettiläinä täällä.
Paneurooppalaisuuden aate syntyi Böömissä 80 vuotta sitten; Böömi on Euroopan sydämessä. Siksi pahoittelen sitä, että Prahassa alettiin puhua yhtäkkiä tämän vuoden alussa sodanjälkeisen yhteiskuntajärjestyksen puolustamisesta. Emme tarvitse sodanjälkeistä järjestystä Euroopassa. Emme tarvitse sodanaikaista tai sotaa ennen vallinnutta yhteiskuntajärjestystä; me haluamme rakentaa 21. vuosisadan alussa uuden ja tasa-arvoisen kansakuntien järjestyksen, joka perustuu sovinnontekoon, meidän toisillemme aiheuttamien haavojen parantamiseen, oikeuteen, molemminpuoliseen kunnioitukseen ja tunnustamiseen. Siksi pyydän T?ekin viranomaisia heittämään epäoikeudenmukaiset päätökset kuten Bene?-päätökset historian roskatunkiolle, jonne ne kuuluvat.
Liittykäämme yhteen sellaisen uuden Euroopan rakentamiseksi, jossa etnisiä ryhmiä ja vähemmistöjä suojellaan ja jossa kunnioitetaan Euroopan kulttuurista moninaisuutta, joka ilmaistiin niin vaikuttavasti tämän aamuisissa puheissa täällä.
Andersson (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää hänen tyypillisesti hyvästä mietinnöstään.
Tämä on historiallinen päivä parlamentissa. Laajentuminen on suurin tehtävä, joka meidän pitää suorittaa Euroopan unionissa. Tällä tavalla Euroopasta tulee turvallisempi tuleville sukupolville ja demokratia vahvistuu meidän maanosassamme. Tietyillä tahoilla jotkut ihmiset suhtautuvat kuitenkin epäilevästi tähän yhteistyöhön, jonka on sanottu olevan vain maanosamme rikkaita maita varten. Nyt tarjoamme yhteistyötä kaikille mantereemme maille ja näytämme, että se on vaihtoehto koko Euroopalle.
Olen samaa mieltä monen muun puhujan kanssa siitä, että meistä kaikista voi tulla voittajia tässä tilanteessa. Tietenkin laajentumisesta aiheutuu kustannuksia lyhyellä aikavälillä, mutta olen täysin vakuuttunut siitä, että saamme taloudellisia etuja. Itse olen kotoisin Itämeren alueelta. Voin kuvitella talouden kasvavan meidän osassamme Eurooppaa laajentumisen ansiosta. Ympäristöpolitiikassa päästään tärkeisiin tavoitteisiin toteuttamalla toimia niissä maissa, joista tulee nyt EU:n jäseniä. Niistä on hyötyä näille maille ja meille. Sama koskee työmarkkinoita, joilla on riskinä työpaikkojen siirtyminen huonompien työehtojen vaikutuksesta. Tämä tilanne paranee, kun me kaikki hyväksymme vähimmäisehdot. Olin muutama päivä sitten seminaarissa, jonka aiheena oli rajat ylittävä rikollisuus. Voimme ratkaista tämänkin ongelman tiiviin yhteistyön avulla.
Meillä kaikilla on mahdollisuudet selviytyä voittajiksi, sekä EU:n nykyisillä jäsenvaltioilla että ehdokasvaltioilla. Se riippuu kuitenkin itsestämme ja siitä, kuinka me suhtaudumme nyt esillä olevaan haasteeseen. Tässä on kyse monimuotoisemmasta Euroopasta, joka on rikkaampi taloudellisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pidin viime viikolla yläasteen oppilaille maakunnassani muutamia oppitunteja Euroopan unionista ja lähestyvästä laajentumisesta. Yleisöni oli tarkkaavainen, kiinnostunut ja myös rauhallinen, mikä on nykyään harvinaista tämän ikäisille. Poliittinen väittämäni, että ei ole meidän poliittinen tai henkilökohtainen ansiomme, että olemme syntyneet rautaesiripun aurinkoisella puolella ja että ei ole jäsenyyttä hakeneiden maiden syy, että niiden piti elää niin kauan meidän varjossamme, otettiin vastaan kunnioituksella. Jälkeenpäin esitetyistä kysymyksistä ilmeni kuitenkin, että ehkä argumenttini ei ollut riittävän vakuuttava. Mitä hyötyä ja etuja meille on tästä?
Tämän aamun keskustelu näyttää myös kolikon kääntöpuolen. Vaikka monella on vahva vakaumus siitä, että yksi jakamaton Eurooppa on tärkeä sen takaamiseksi, että ihmiset voivat elää yhdessä rauhassa, on myös muitakin mielipiteitä. Kuinka tervetulleita olemme? Tuleeko meistä toisen luokan kansalaisia ja mitä ylimääräisiä varoja annatte meille auttaaksemme meitä voittamaan kansalaiset puolellemme?
Olemme onnistuneet vakuuttavasti saamaan aikaan laajentumissuunnitelman, jonka pitäisi onnistua. Meidän pitäisi kuitenkin ottaa huomioon se, että emme ole onnistuneet yhtä hyvin vakuuttamaan kansalaisiamme sen poliittisen ihanteen merkityksestä ja tarpeellisuudesta, jota laajentumien merkitsee meille kaikille. Olemme keskustelleet liian vähän ja se merkitsee sitä, että epävarmuus ja piilevät vaistomaiset tunteet voivat nousta pintaan, jolloin laajentumisesta tulee poliittinen peli, jolla on lyhyen aikavälin tavoitteet.
Otan osaa tähän keskusteluun myös ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan laajentumista käsittelevänä esittelijänä ja siksi seuraan aihetta tarkasti. Meidän pitäisi myös kiinnittää huomiota siihen, että ihmiset ovat huolestuneita. Nämä huolet liittyvät elintarvikkeiden turvallisuuteen, vapaaseen liikkuvuuteen, ympäristökysymyksiin ja niiden rajat ylittävään käsittelemiseen. Niihin sisältyvät myös ydinvoimalat, joita toisaalta suljetaan ja joihin toisaalta liittyy epäilyjä. Olen sitä mieltä, että meidän pitää nyt, Kööpenhaminan jälkeen, tarttua näihin asioihin tiukasti ja paljon tehokkaammin.

Iivari (PSE).
Arvoisa puhemies, luin tänne Strasbourgiin tullessani Antony Beevorin erinomaista ja järkyttävää teosta puna-armeijan tiestä Berliiniin. Se oli erinomaisen sopivaa matkalukemista tätä historiallista täysistuntoa varten. Unionin edessä olevan laajenemisen tärkein tehtävä on, ettei Euroopan kansoja enää koskaan alisteta vallan sokaisemien diktaattorien pyrkimyksille ja kiihoteta vihaan toisiaan kohtaan. Yhtä lailla keskeistä on vahvistaa samanaikaisesti laajenemisen kanssa yhteisiä demokraattisia rakenteita. Olen iloinen, että hakijamaiden edustajat voivat osallistua Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valtuuskunnan työhön.
Tähän mennessä olemme liian vähän puhuneet siitä, mitä EU saa laajenemisen myötä. Emme todellakaan ole vain antava osapuoli. Hakijamaiden upea kulttuuriperinne ja luovuuskapasiteetti antavat uusia mahdollisuuksia sekä tiedoille ja taidoille rakentuvalle kilpailukyvylle että kansalaisten elämänlaadun parantamiselle. Kulttuurinen ja kielellinen monimuotoisuus on suuri rikkaus ja mahdollisuus. Hakijamaat ovatkin jo ilahduttavalla tavalla mukana muun muassa Kulttuuri 2000 -ohjelmassa.
Jäsenyyskriteerit on kuitenkin pidettävä mielessä neuvottelun loppuun saakka. On muistettava, että toimivat työmarkkinasuhteet ovat olennainen osa unionin toimintaa. Viro-valtuuskunnan varapuheenjohtajana olen huolissani tiedoista, joiden mukaan sosiaalinen dialogi on katkaistu Virossa. Se ei ole hyväksyttävää eikä myöskään viisasta. Toivon, että talouden ja teknologian alalla hyvin menestynyt naapurimaani saa tämänkin asian kuntoon.

Gemelli (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvä komission jäsen Verheugen, haluan aloittaa kiittämällä Brokia ja kaikkia tämän mietinnön esittelijöitä.
Olemme tulossa Euroopan unionin jälleenyhdentymisen ensimmäisen vaiheen loppuun ja tänä aamuna olemme nähneet tervetulleen, rohkaisevan pilkahduksen tulevaisuudesta. Jälleenyhdentyminen jatkuu, kunnes olemme ottaneet unionin, tai toisen yhtä tehokkaan elimen, yhteyteen kaikki ne maat, joilla on sama eurooppalainen kulttuuri ja sen perusarvot. Meidän täytyy jatkaa tätä prosessia, jos haluamme auttaa demokratian, vapauden ja tasa-arvoisuuden luomisessa ympäri maailman, jotta saisimme jokaisesta päivästä suuremman rauhan päivän, sellaisen rauhan, joka merkitsee toisten lisääntyvää ymmärtämistä ja joka jaetaan lisääntyvässä määrin toisten kanssa.
Ymmärrän kysymyksen Euroopan rajoista, mutta se perintö, jonka me voimme tarjota maailmalle, määrää meidän yhteiskuntamme rajat: mitä enemmän jaamme perintöämme, sitä laajemmat ovat rajamme ja sitä enemmän on kansalaisia, jotka kannattavat käsityksiämme yhteisön institutionaalisesta, poliittisesta ja sosiaalisesta organisaatiosta.
Slovenia on yhdessä muiden hakijamaiden kanssa tärkeä maa, koska se toimii porttina, jonka kautta ne Balkanin valtiot, jotka hyväksyvät meidän monikulttuurisen, monikansallisen ja moniuskoisen yhteiskuntamme, astuvat tulevaisuuteen.
Uskon, että saavuttamamme poliittinen tavoite on sovitettava yhteen ihmisoikeuksien puolustamisen edistyksen, taloudellisten ja sosiaalisten standardien saavuttamisen ja yhä erittäin laajalle levinneiden korruption ja rikollisuuden torjunnan kanssa.
On todella tärkeää hylätä yksilöllinen näkökulma ja ymmärtää se, että olemme osa suurempaa elintä, jota meidän on täydennettävä, jota emme saa koskaan laiminlyödä itsepäisesti ja jossa jokaisella on tehtävänsä pyrittäessä yhteisten päämäärien saavuttamiseen.
Toivon, että valmistelukunta pystyy tekemään esityksen, jonka avulla demokratian välineistä tulee toimivia, jolla autetaan myös muita maailman alueita ja jonka avulla ihmiskunnassa saadaan aikaan rauhaa, hyvinvointia ja edistystä.

Adam (PSE).
Arvoisa puhemies, EU:n ja Liettuan välinen parlamentaarinen sekavaliokunta kokoontui viime viikolla Brysselissä ja keskusteluissa vahvistettiin edistyminen, jota on saavutettu liittymisessä, mikä mainitaan mietinnön kohdissa 78-84. Kahden luvun käsittely on kesken. Nämä ovat ensinnäkin maatalous, jonka osalta tarvittaisiin joustavuutta kiintiöihin liittyvissä asioissa, ja toiseksi talous, jonka osalta osallistuminen Ignalinan ydinvoimalan sulkemisen rahoitukseen ja vaihtoehtoisen sähköntuotannon tarjonta ovat ratkaisemattomia asioita. Tämä vaatii sopimusta käytöstä poistamiseen liittyvistä menettelyistä ja aikataulusta.
Parlamentaarinen sekavaliokunta totesi tarpeen seurata prosessia tarkkaan Sapard-, Phare- ja Ispra-ohjelmien puitteissa ja vakuuttaa, että Liettua on täysin valmis käyttämään hyväkseen rakenteellisia ja maatalouden rahoitusmahdollisuuksia liittymisen jälkeen. Yhtenäisen ohjelma-asiakirjan aikainen hyväksyminen on olennaista tässä suhteessa.
Hiljattain tehdyn Venäjän erillisaluetta Kaliningradia koskevan sopimuksen osalta haluan painottaa, että Liettuan itsenäisyyttä on kunnioitettava eikä Schengenin sopimuksen jäsenyyttä saa vaarantaa. Olemme kuitenkin huolestuneita siitä, että käytännön ongelmat saattavat viivyttää sen täytäntöönpanoa.
Olen tutkinut sitä, miten liittyminen vaikuttaa ydinalan kysymyksiin. Ignalinan ja Kozloduyn ydinvoimaloiden sulkeminen vaatii energiastrategiaa, joka ottaa huomioon naapurimaat. Esimerkiksi Cernovodan toisen reaktorin rakentaminen on täysin perusteltua elokuussa 2001 tehdyn Phare-tutkimuksen mukaan. Kozloduyin kolmannen ja neljännen reaktorin sulkemista pitäisi arvioida uudelleen sen kansainvälisen atomienergiajärjestön kesäkuussa julkaistussa raportissa tekemän johtopäätöksen pohjalta, jonka mukaan nämä yksiköt ovat saavuttaneet käyttöturvallisuuden, joka vastaa samanikäisiä yksiköitä muualla maailmassa.
Toivon, että neuvosto suostuu tällaiseen uudelleen arviointiin.

Cunha (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin laajentumien vuonna 2004 on historiallinen merkkitapaus Euroopan rakentamisessa, jonka me toivotamme vilpittömästi tervetulleeksi monista syistä.
Ensiksi koska se symbolisoi niiden kahden saman mantereen osan yhdistymistä, jotka olivat jaettuna yli puoli vuosisataa. Tilanteeseen tuli muutos vain vähän yli kymmenen vuotta sitten. Toiseksi koska tämä on suurin laajentuminen Euroopan unionin historiassa jäsenvaltioiden määrän miltei kaksinkertaistuessa ja väestön ja alueen kasvaessa yhdellä kolmasosalla. Kolmanneksi koska se koskee maita, joissa oli vielä hiljattain valtiojohtoinen talous, joissa on nyt meneillään tuskallinen mutta välttämätön talouden uudelleen järjestäminen ja joissa tulot asukasta kohti ovat suhteellisen alhaiset.
Neljänneksi koska monissa uusissa maissa maatalouden merkitys on yhä erittäin suuri verrattuna nykyiseen Euroopan unioniin.
Tässä yhteydessä haluaisin korostaa kahta seikkaa:
ensiksi näille maille on annettava apua; yhteisön apua, taloudellista ja teknistä apua, jotta niiden olisi mahdollista nopeuttaa taloudellisen elpymisen ja kehityksen prosessia. Meidän on kuitenkin myös pidettävä mielessämme, että nykyisen 15 jäsenvaltiosta koostuvan Euroopan unionin jotkut alueet ovat myös erittäin köyhiä eikä Euroopan unioni voi samaan aikaan hylätä taloudellista ja sosiaalista koheesiopolitiikkaa, jota se on toteuttanut näissä maissa muutamien vuosien ajan;
toiseksi on otettava huomioon, että uusien YMP:n rahoitusrajoitusten mukaan, jotka Brysselin Eurooppa-neuvosto vahvisti 25. lokakuuta, maanviljelijöiden määrän kaksinkertaistuminen Romanian ja Bulgarian liittymisen myötä edellyttää yhteisen maatalouspolitiikan suurta yksinkertaistamista ja myös maanviljelijöille myönnettävän avun vähentämistä sekä tulevaisuudessa että nyt. Siksi Euroopan unionin on suhtauduttava vakavasti maataloudesta vastaavan komission jäsenen hiljattain tekemään ehdotukseen yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta voidakseen varmistaa paremman tulevaisuuden maanviljelijöille sekä nykyisessä että tulevassa unionissa.

Myller (PSE).
Arvoisa puhemies ja hyvät tämän päivän työnsankarit, komission jäsen Verheugen ja puheenjohtajavaltion edustaja Eurooppa-ministeri Haarder, te olette tehneet pitkän päivän. Haluan kuitenkin ottaa esille asian, jonka komission puheenjohtaja Prodi tänään toi esille. Hänhän puhui sen puolesta, että tulevaisuuden Euroopan unioni kehittäisi itselleen voimakkaan naapuruuspolitiikan. Euroopan unionin laajentuminen sen kaikissa vaiheissa on tuonut sille uusia naapureita. Edellisen laajentumisen yhteydessä Euroopan unioni sai pohjoisen ulottuvuuden jo olemassa olleiden läntisen ja eteläisen ulottuvuuden lisäksi. Tulevan laajentumisen tuloksena meillä on erityinen itäinen ulottuvuus.
Naapuruuspolitiikan ei kuitenkaan pitäisi jäädä vain sanoiksi paperille vaan Euroopan unionin olisi kehitettävä myös todellista käytännön politiikkaa tavoitteineen ja toimenpiteineen. Pohjoinen ja itäinen ulottuvuus kohtaavat toisensa Itämeren alueella. Laajentumisen jälkeen Itämerestä tulee lähestulkoon Euroopan unionin sisämeri, kuitenkin niin, että yhdeltä nurkaltaan se on kiinni Venäjässä ja sen lähes väkirikkaimmalla alueella, Pietarin alueella. Tällä alueella on voimistettava entisestään jo alkanutta yhteistyötä tavoitteena alueen vakaus, sosiaalinen ja ekologinen tasapaino. Myös tulevan alue- ja rakennepolitiikan tulee mahdollistaa rajat ylittävä yhteistyö ja sekä vanhoilla että uusilla rajoilla tehtävä yhteistyö.

Sommer (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Turkista on sanottu jo paljon tänään. Se ei ole ollenkaan hämmästyttävää, koska tämä parlamentti edustaa Euroopan unionin kansoja ja kansalaisemme miettivät paljon tätä aihetta. On olemassa merkkejä siitä, että joulukuun Kööpenhaminan kokouksessa aiotaan sopia päivämäärä liittymisneuvottelujen aloittamisesta. Eivätkö neuvoston edustajan sanat olleet selvät tänään? Meihin ei kuitenkaan kohdistu painetta mennä eteenpäin. Kööpenhaminan kriteerejä ei ole täytetty eikä niistä voida tinkiä. Tässä yhteydessä haluaisin kiittää Verheugeniä siitä, että hän puhui niin selvästi Turkista.
Vaikka Turkki on meille tärkeä, Kyproksen kysymyksestä tai Turkin geostrategisesta asemasta ei voida myöntää poliittista alennusta. Turkki on aina halunnut laatia omat sääntönsä liittymiselle käyttäen tunnuslausetta "Emme ole kuten muut ehdokkaat". Turkki on aina yrittänyt painostaa meitä, mutta sillä tavalla ei päästä eteenpäin. Se olisi joka tapauksessa loukkaus täällä tänään läsnäolevia ehdokasvaltioiden edustajia kohtaan. Siitä huolimatta muutamat ihmiset, kuten esimerkiksi Saksan liittokansleri, eivät väsy koskaan sanomaan, että he tukevat Turkin vaatimusta päivämäärän sopimisesta. Se ei ole vain merkki vakavasta kyvyttömyydestä eurooppalaisessa politiikassa. Tämä liittokansleri, joka on valehdellut omalle kansalleen ja pettänyt heidät, yrittää hyvittää vaalikampanjansa virheet. Nyt Saksan ja Yhdysvaltojen suhteita parannetaan jälleen koko Euroopan unionin kustannuksella. Eikö tämä ole silkkaa opportunismia? Eikö tämä ole käsittämätöntä? Se on sietämättömän epärehellistä. Se on erityisen epärehellistä turkkilaisia kohtaan. Eikö olisi rehellisempää sanoa Turkille, että ongelmia on vielä ja että meidän pitää osoittaa nuo ongelmat heidän omaksi edukseen, koska muuten niitä ei voida ratkaista? On rehellistä sanoa, että Turkin ja Euroopan unionin lähentyminen voi tapahtua vain pienin ja vakain askelin, jos se yleensä voi tapahtua. Tie ei ole vieläkään helppo.
Toivomme, että Turkki, tämä suuri ja ylpeä kansakunta, seuraa valitsemaansa suuntaa vakaasti ja omien todellisten etujensa mukaisesti ja että se harkitsee jossakin vaiheessa, haluaako se todella luovuttaa niin monta suvereenia oikeutta Euroopan unionille liittymisen yhteydessä vai haluaako se mieluummin tehdä yhteistyötä kanssamme toisella tasolla. Teemme tämän tarjouksen jopa nyt.

Ceyhun (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsen, en ymmärrä, mistä kaikki tämä kohu johtuu. Olemme kiistelleet Turkista eilisestä lähtien. Vaikka arvostan jäsen Sommeria erittäin paljon, juuri hän saa aikaan sen, että minun on mahdotonta ymmärtää ollenkaan, miksi puhuessamme laajentumisesta kiistelemme yhtäkkiä periaatteellisesta kysymyksestä, nimittäin siitä, kuuluuko Turkki Euroopan unioniin vai ei.
Meillä on hyvin pian mahdollisuus käsitellä tätä kysymystä objektiivisesti, kun keskustelemme Oostlanderin mietinnöstä. Esittelijänä on nyt ryhmänne jäsen, joka on tunnettu poliitikko eikä missään tapauksessa Turkin tukija. Hänen mietintönsä antaa meille mahdollisuuden kiistellä tai keskustella tästä aiheesta objektiivisesti.
Kun tarkastelen Ferberin esityksen tarkistusta 7, epäilen yhä enemmän, että se ei oikeastaan koske Turkkia ja Euroopan unionia ollenkaan, Se koskee Saksaa ja Saksan sisäpolitiikkaa. Se näyttää koskevan sitä seikkaa, että Saksassa on piakkoin kahdet tärkeät alueelliset vaalit, Hessenissä ja Sachsen-Anhaltissa. Meidän pitää oletettavasti keskustella nyt Turkista Euroopan parlamentissa, mutta se on todellinen syy, miksi me käytämme hyväksemme mahdollisuutta tehdä niin. Se on suurin ongelma.
Aion olla täysin rehellinen teille. Tällä hetkellä minulla on enemmän ongelmia Turkin suhteen kuin jäsen Sommerilla, koska en juurikaan arvosta islamilaisia ja uskoakseni he ovat islamilaisia, vaikka he kutsuisivatkin itseään toisella nimellä nykyään. Olen utelias näkemään, kuinka he toteuttavat kaiken, mitä ovat luvanneet. Pidän etenkin viimeaikaista kehitystä erittäin ongelmallisena. 
Oli miten oli, en ymmärrä, miksi me käytämme tätä keskustelua toiseen tarkoitukseen. Aloittamalla yhtäkkiä tällaisia keinotekoisia keskusteluja emme ole itse asiassa rehellisiä myöskään Euroopan unionin kansoille. Jos haluatte, voimme tehdä niin keskustellessamme Oostlanderin mietinnöstä ja sitten ihmiset näkevät, että pystymme keskustelemaan avoimesti ja rehellisesti.
Sacrédeus (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Berliini ja Saksa olivat jaettuja 28 vuotta. Se on nyt historiaa. Nikosia ja Kypros ovat olleet jaettuja 28 vuotta. Olkoon se historiaa ja mahdollisimman nopeasti. Turkin on kunnioitettava YK:n päätöslauselmaa ja annettava täysi tukensa pyrkimyksille päästä poliittiseen ratkaisuun Kyproksen kysymyksessä. Jos keskustelut epäonnistuvat, Kyprokselle on silti näytettävä vihreää valoa jäsenyyteen vuonna 2004 joulukuussa pidettävässä Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston kokouksessa.
On tärkeää tehdä selväksi uudelle islamilaismieliselle Turkin hallitukselle, ettei sen pidä välittää Kyproksen turkkilaisten uhkauksesta jakaa Kypros pysyvästi, jos eteläosa liittyy Euroopan unioniin ennen kuin keskustelut Turkin ja Kreikan välillä ovat päättyneet. Oletan, että turkkilaisille on täysin selvää, että heidän maansa ei voi koskaan aloittaa jäsenyysneuvotteluja, jos miehitysjoukkoja ei ole vedetty tulevan Euroopan unionin jäsenvaltion alueelta, nimittäin Kyproksesta. Tässä on kyseessä EU:n uskottavuus ja EU rauhan hankkeen toteuttajana. Turkin uuden hallituksen ja YK:n Kyproksen kysymyksestä tekemien aloitteiden pitää perustua tähän itsestään selvään käsitykseen.
Esitin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan laatimassa tekstissä mielipiteen, että Turkin demokraattisen kehityksen, etenkin kun on kyse etnisten ja uskonnollisten vähemmistöjen suojelusta, on oltava edellytyksenä EU:n liittymistä edeltävän taloudellisen avun lisäämiselle. Vuonna 1900 neljäsosa Turkin väestöstä oli kristittyjä. Sata vuotta myöhemmin tuhannesosa väestöstä on kristittyjä. Se on traaginen osoitus laajamittaisista uskonnonvapauden ja uskonnollisen suvaitsevuuden loukkauksista, jotka kohdistuvat erityisesti kristittyihin syyrialaisiin ja armenialaisiin.
Olen myös auttanut tiukentamaan parlamentin ehdokasvaltioille tekemiä vetoomuksia, kun kyseessä on esimerkiksi korruption vastustaminen ja olen myös lisännyt niihin taloudellisen näkökulman. Haluan toivottaa ehdokasvaltiot tervetulleiksi Euroopan unioniin.

Cashman (PSE).
Arvoisa puhemies, puhun EU:n ja Bulgarian välisen parlamentaarisen sekavaliokunnan jäsenenä ja myös Romaniaa käsittelevänä varjoesittelijänä. Yritän puhua lyhyesti. Bulgaria ja Romania tarvitsevat tavoitepäivämäärän. Siksi kannatan täysin ehdotettua tavoitepäivämäärää. Hiljattain Maltalle tekemäni vierailun aikana näin myös sen suuren työn, jota on tehty seksuaalista suuntautumista koskevan asian osalta. Emme saa jättää sitä pois yhtäläistämisestä, kun tarkastelemme vähemmistöjen oikeuksia. Minulle selvisi Malta Gay Rights -liikkeen tekemästä työstä, että laki työelämän suhteista ei ole työpaikkojen puitedirektiivin mukainen, erityisesti seksuaalisen suuntautumisen osalta.
Olen ilahtunut Turkista annetuista myönteisistä lausunnoista. Turkkia koskevista kielteisistä lausunnoista puhuttaessa pelkään, että olemme, ikävä kyllä, nähneet rasismin ja muukalaisvihan nostavan päätään. Meidän pitää soveltaa samoja ehtoja ja periaatteita. Emme voi olla valikoivia periaatteita sovellettaessa. Samoja periaatteita pitää soveltaa kaikkiin ehdokasvaltioihin ja myös Turkin kaltaisiin valtioihin, jotka ovat ilmaisseet haluavansa liittyä Euroopan unioniin. Jos me käännytämme Turkin pois, uskon, että tulemme katumaan sitä.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää komission jäsentä, joka on täällä tänään, ja neuvoston puheenjohtajaa selittämään, kuinka he aikovat soveltaa tasa-arvoisuuden periaatetta tässä laajentumisprosessissa.
Katson, että Ranskan ja Saksan sopimuksen mukaan on mielestäni taata, että laajentumisen taloudelliset kulut eivät tule niiden köyhimpien alueiden maksettaviksi, jotka ovat yhteisön keskiarvon alapuolella ja jotka tarvitsevat tuettua edistystä. Laajentumisesta koituvan laskun ei myöskään pidä tulla rikkaimpien maksettavaksi. Meidän on suojeltava koko laajentunutta Eurooppaa sen minkään osan köyhtymisen riskiltä.
Meidän pitää laajentaa Brokin mietinnön 24 kohta koskemaan kaikkia Euroopan unionin alueita, koska laajentumisesta ei saa aiheutua kielteisiä vaikutuksia yhteisön millekään alueelle.
Haluaisin sanoa ehdokasvaltioille, että niiden täytyy pitää mielessä se, että ihmisoikeuksien puolustaminen, ilman poikkeuksia, ilman syrjintää, on tänään Euroopan unionin selkäranka. Naisten syrjäytyminen ja romanivähemmistöjen syrjäytyminen ovat tänään huomiomme kohteena. Euroopassa ei ole sijaa yhteisöjen tai yksilöiden syrjäytymiselle, karkottamiselle tai marginalisoitumiselle. Eurooppa muuttuu tästä päivästä lähtien dynaamisemmaksi, ja Euroopan pitää vahvempana ja voimakkaampana olla nykyistä ymmärtäväisempi kaukaisimpia ja erilaisimpia elementtejään kohtaan.

De Veyrac (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää kolme huomautusta.
EU:n laajentumista Turkkiin voidaan todeta, että normaali käytäntö on ollut keskustella laajentumisesta. Emme voi pahoitella sitä, että Euroopan unionin kansalaiset eivät ole kiinnostuneita Euroopasta, jos emme keskustele laajentumisesta, joka on mahdollisimman kaukana Euroopan unionin alkuperäisestä suunnitelmasta.
Samaan aikaan nyt käynnissä oleva laajentumisprosessi kattaa enemmän maita kuin aikaisemmat laajentumiset. Meidän on muistettava, että emme ole koskaan ottaneet yli kolmea maata jäseneksi yhdellä kertaa. Nykyinen laajentumisprosessi ei ole vielä päättynyt. Me kaikki toivomme, että se onnistuisi. Saattakaamme se onnistuneeseen päätökseen ennen kuin ryhdymme keskustelemaan mahdollisesta laajentumisesta tulevaisuudessa.
Euroopan unionin merkittävimpien naapureiden osalta, joista yksi - mutta ei ainoa - on Turkki, meidän täytyy pystyä esittämään toinen ratkaisu siihen vaikeaan valintaan, jonka kanssa me yritämme painiskella, eli valintaan liittymisen tai poissulkemisen välillä.
Silti, kuten Euroopan kansanpuolueen ryhmä (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraatit esittävät, on olemassa toinen ratkaisu, joka soveltuu paremmin tähän ongelmaan. Tämä ratkaisu sisältää sen, että määritellään Turkin-suhteille, joihin kuuluvat myös tärkeät taloussuhteet, sellaiset erityispuitteet, joiden avulla on mahdollista rahoittaa tietty määrä hankkeita ja infrastruktuureja. Pohjois-Amerikan manner on järjestäytynyt tämän mallin mukaan, eikä kukaan siellä ehdota, että Meksikosta tai Kanadasta pitäisi tulla Yhdysvaltojen jäseniä.
Euroopan kansanpuolueen ryhmä esittää toista vaihtoehtoa, joka soveltuu paljon paremmin todellisen ongelman ratkaisuksi. Olen varma siitä, että parlamentti ottaa huomioon kansalaisten tunteet ja esittää tämän suunnan valitsemista ja uusien puitteiden luomista Euroopan unionin ja sen naapurivaltioiden välille.

Baltas (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämänkertainen Euroopan unionin laajentuminen on todella vaikuttava. Unioniin on liittymässä kymmenen uutta valtiota. Mikäli sallitte, haluaisin kiinnittää huomioni tämän mielenkiintoisen ja lupaavan kehityksen puitteissa mieluummin Kyprokseen kuin meitä lähempänä oleviin, kieltämättä tiheämmin asuttuihin maihin.
Kypros, tuo pieni maa, jolla on pitkä historia ja joka on kokenut traagisia vaiheita viime vuosina, kattaa Euroopan unionin Välimeren alueen kaukaisen osan ja voi merkitä paljon unionin Välimeren politiikalle sijaintinsa vuoksi. Me kaikki tiedämme, että Kyproksen poliittinen merkitys Euroopan unionin tulevaisuuden kehitykselle on paljon suurempi kuin sen taloudellinen merkitys. Samalla itse Euroopan unioni kuitenkin osoittaa ottaessaan Kyproksen jäsenekseen, että se on kansainvälinen itsenäinen kokonaisuus, jolla on kansainväliset valtuudet, mikä auttaa huomattavasti Kyproksen ongelman ratkaisussa.
Yhteisön säännöstön täytäntöönpano Kyproksella on avain sovinnontekoon ja yhteistyöhön ja sen avulla Kyproksen kreikkalaiset ja turkkilaiset voivat elää rinnakkain yhdessä federatiivisessa kaksoisyhteisössä, vapaassa ja itsenäisessä valtiossa, joka kunnioittaa ihmisoikeuksia ja väestönsä etnistä alkuperää ja uskonnollisia vakaumuksia. Se on perusta oikeudenmukaiselle, toteuttamiskelpoiselle ja toimivalle ratkaisulle, joka pitäisi YK:n pääsihteerin suunnitelmalla saada aikaan asianomaisten osapuolten neuvottelujen jälkeen.
Vielä tärkeämpää on se, että Kyproksen liittyminen Euroopan unioniin on testi ja haaste Turkille sen pyrkiessä nopeuttamaan prosessia yhteisön kriteerien täyttämiseksi eli prosessia, joka mahdollistaa myös Turkin liittymisen Euroopan unioniin myöhemmin. Toivon, että kaikki sujuu suunnitelman mukaan!

Marini (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisen keskustelun jälkeen ymmärrän, miksi Turkki on pyytänyt joulukuussa pidettävältä neuvoston kokoukselta päivämäärän asettamista neuvottelujen aloittamiselle. Tuen Turkin pyyntöä, sillä täällä on meneillään farssi, jonka aloitti Giscard d'Estaing ja joka jatkuu tänään täällä parlamentissa. 
Emme keskustele täällä siitä, täyttääkö Turkki ne ehdot, jotka sen pitää täyttää päästäkseen unionin jäseneksi lähitulevaisuudessa - ja voimme olla tiukkoja vaatiessamme, että se täyttää ne - me keskustelemme siitä, pitääkö Turkki hyväksyä unionin jäseneksi tulevaisuudessa ja mietimme, että olisiko toisenlainen liittyminen sopivampaa. Peruutamme jo tehdyt päätökset ja käynnistämme uudelleen keskustelun tärkeää valtiota koskevan budjettikohdan käyttöön ottamista, eli valtion, joka on elintärkeä Euroopalle ja lännelle ja joka on anonut unionin täysjäsenyyttä.
Henkilökohtaisesti kannatan sitä linjaa, jonka Brok on valinnut mietinnössään ja päätöslauselmassaan, jossa hän pyytää komissiolta liittymistä edeltävän yhteistyön tiivistämistä ja neuvostoa ottamaan kannan, joka vastaa paremmin parlamentin ilmaisemaa kantaa. En kuitenkaan tue Ferberin tarkistusta - jota vastaan äänestän huomenna - koska jos se hyväksyttäisiin, koko Brokin mietintö ja päätöslauselma käännettäisiin ylösalaisin eikä niissä olisi mitään järkeä. Sanoilleni on hyvät perusteet: meidän velvollisuutemme on olla yksiselitteisiä merkittävää maata kohtaan, joka harjoittaa maltillista islaminuskoa, on länsimaisesti suuntatutunut, jolla voisi olla suuri kulttuurinen merkitys rajoillamme ja joka voisi antaa sisältöä unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikalle.
Toivon, että hylkäämme huomenna Ferberin tarkistuksen - Euroopan kansanpuolueen jäsenenä aion tehdä niin - jolloin meillä on mahdollisuus ottaa askel siihen suuntaan.

Glante (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kun lähestymme keskustelun loppua, ei ole helppoa ottaa esille uutta seikkaa. Koska täällä vallitsee laaja yhteisymmärrys siitä, että me suhtaudumme myönteisesti tähän prosessiin ja että pidämme itsestään selvänä, että kymmenen uutta valtiota lähettävät pian edustajansa tänne virallisesti, haluaisin kuitenkin ottaa taas esille erään seikan, eli tarpeen saada tulevaisuuden EU:n kaikissa 25 valtiossa myös yleinen mielipide, eli kansalaiset hyväksymään tämä asia. Tämä on mielestäni suuri tehtävä, joka meillä on edessämme eikä sitä voida aloittaa vasta, kun liittymisprosessi on saatettu miltei loppuun ja sopimukset allekirjoitettu.
Tulen alueelta, joka vuonna 1990 liittyi tähän Euroopan unioniin oikeastaan yhdessä yössä. Tiedän, että monet kansalaiset kokivat välttämättömän rakennemuutoksen henkilökohtaisena tappiona, huononnuksena, joka teki heistä häviäjiä. Mielestäni meidän on tehtävä myös ehdokasvaltioiden kansalaisille selväksi, että Euroopan unionin jäsenyys tuo mukanaan myös varoja ja mahdollisuuksia kansalaisten suojelemiseen ja auttamiseen vaikean prosessin läpi. Siitä tulee iso tehtävä meille, koska me tarvitsemme joka tapauksessa väestön enemmistön tuen.
On myönteistä, että olemme samaa mieltä täällä parlamentissa, mutta meidän pitää ottaa myös kansalaiset mukaan tähän prosessiin, mikä ei varmasti ole niin helppoa kuin miltä se kuulostaa. Työskennelkäämme yhdessä sen mahdollistamiseksi.
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäsenenä haluaisin nähdä neuvoa-antavien komiteoiden osallistuvan oikeudenmukaisemmin ja tiiviimmin seuraaviin konkreettisiin keskusteluihin neuvottelujen tuloksista. Tiedän, että se on suuri poliittinen saavutus, hyvä poliittinen kertomus, mutta yksittäisillä asiantuntijakomiteoilla on varmasti jotakin sanottavaa prosessista.

Arvidsson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kuljemme kohti Euroopan yhdentymistä. Tämä on luonnollinen seuraus siitä, että vapauden tuulet ovat puhaltaneet pois Euroopan suljetut rajat ja ylipääsemättömät vastakkaisuudet, kuten myös epäluulon, neuvostojärjestelmän ja kommunistisen diktatuurin. Olen vakuuttunut siitä, että vuodesta 2004 tulee historiallisesti merkittävä, kuten vuodesta 1989 on jo tullut.
Laajentumisen on kuitenkin edistyttävä. Uusia jäsenvaltioita on kohdeltava kunnioituksella. Toissijaisuuden periaatteen on oltava selvemmin ohjenuorana yhteistyössä EU:n kasvaessa. Kansallisen itsemääräämisen on oltava samalla tasolla uusissa jäsenvaltioissa kuin vanhoissakin. EU ei saa puuttua asioihin uusissa jäsenvaltioissa sellaisilla aloilla, joilla me emme halua sen puuttuvan asioihin omissa maissammekaan.
Laajentuminen ei saa päättyä vuosien 2004 ja 2007 jälkeen. Tiedämme jo, että uusia jäsenyyshakemuksia on tulossa. Helsingin Eurooppa-neuvoston kokouksessa vuonna 1999 Turkki hyväksyttiin EU:n jäsenyyttä hakevaksi valtioksi. Nyt, kun siitä on kulunut kolme vuotta, Euroopan parlamentti ei voi yrittää muuttaa tätä asiaa, kuten joissakin tarkistuksissa vaaditaan. Ei ole tapahtunut mitään, mikä oikeuttaisi tällaisen toimen, joten ei voida muuttaa yhtäkkiä perusehtoja, jotka liittyvät hankkeeseen kansainvälisen luottamuksen edistämiseksi. Ei olisi anteliaan ja vastuullisen Euroopan parlamentin arvoista muuttaa Turkille asetettuja perusehtoja tällä tavalla. Turkki on saanut aikaan huomattavaa edistystä voidakseen aloittaa neuvottelut, joiden tavoitteena on EU:n jäsenyys. On asioita, jotka täytyy hoitaa ja Turkin on päätettävä, haluaako se jatkaa. Olen kaikesta huolimatta vakuuttunut siitä, että tulevaisuudessa demokraattinen turkkilainen yhteiskunta, jota hallitaan oikeusvaltion periaatteella saattaa olla olennaisen tärkeä paremman ymmärryksen aikaansaamiseksi lännen ja muslimimaailman välillä. Sellaiset ystävät ovat arvokkaita näinä aikoina.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, voin yhtyä täysin sydämin niihin sanoihin, joita jäsen Arvidsson juuri edellä käytti Turkin osalta. Turkki on kunnioitettavalla tavalla parantanut ihmisoikeustilannettaan ja oikeuskäytäntöänsä. Pidän hyvin valitettavana sitä, että linjaa on ehdotettu muutettavaksi. Viestimme Ankaralle pitäisi olla sama, mitä se on koko ajan ollut, eli EU-jäsenyys on avoinna kaikille eurooppalaisille maille, kunhan jäsenyyden kriteerit täytetään.
Laajentumisen myötä EU:n ytimenä toimivat sisämarkkinat kasvavat entistä laajemmiksi, mikä parantaa EU:n mahdollisuuksia menestyä globaaleilla markkinoilla. Juhlapuheiden lomassa pitää kuitenkin muistaa, että toimivien sisämarkkinoiden saavuttaminen edellytti ja edellyttää jatkossakin kaikilta osapuolilta ponnistuksia. Juuri sen takia Kööpenhaminan kriteereissä on myös vaatimus siitä, että täytyy olla kilpailukykyinen sisämarkkinoilla.
Yhdyn esittelijä Brokin kantaan, että paljon työtä on vielä edessä. Poliittisten päätösten tekeminen on helpompaa kuin taloudellisten rakennemuutosten toteuttaminen. Aikataulu vuoteen 2004 on tiukka. Ajoittain taloudellisia rakenneuudistuksia on vaikea tehdä mutta tehdyistä sitoumuksista on pidettävä tiukasti kiinni. Erityisesti tulevien jäsenvaltioiden hallinnollinen ja juridinen kyky toimia osana sisämarkkinoita on.
Tehtävämme poliitikkoina on taata sisämarkkinoiden menestyksellinen toiminta laajentumisen jälkeen. Tämä edellyttää, että työ ei pääty Kööpenhaminaan. Uusien jäsenvaltioiden on liittymisen jälkeenkin jatkettava reformipolitiikkaansa. Hakijamaiden toteuttamat sisäiset uudistukset lisäävät kuitenkin pitkällä tähtäimellä näiden yhteiskuntien hyvinvointia ja vakautta. Euroopan parlamentinkin tulee jatkossa valvoa, että nykyiset jäsenvaltiot, komissio sekä tulevat jäsenvaltiot kukin omalta osaltaan tekevät osuutensa laajentumisen loppuun saattamisessa.

Bourlanges (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Winston Churchill sanoi eräänä iltana voitettuaan taistelun, että "se ei ole loppu, se ei ole edes lopun alku, mutta voidaan sanoa, että se on alun loppu". Tämä kuvaa mielestäni tilannettamme täydellisesti. Ystävämme, jotka liittyvät unioniin, tuntevat epäilemättä, että he ovat tulleet matkan päähän. Itse asiassa he ovat vain ensimmäisen vaiheen lopussa matkan varrella ja huomenna meidän kaikkien on ryhdyttävä rakentamaan Eurooppaa. He eivät saavu valmiiksi rakennettuun maailmaan. Meidän on perustettava poliittinen unioni ja sekä ulko- että puolustuspolitiikkaa on muutettava. Valmistelukunnan on uudistettava radikaalista toimielimiä, ja unioniin liittyvät maat osallistuvat jo nyt valmistelukunnan työhön.
Tämä on Eurooppa, jonka me sen vuoksi rakennamme yhdessä. Teillä ei pitäisi olla ennakkokäsityksiä tai tunnetta, että saavutte maailmaan, jonka toiset ovat tehneet toisia varten: saavutte yhdessä toisten kanssa maailmaan, jonka me kaikki rakennamme yhdessä. Haluaisin vain sanoa teille sen, mikä minusta on vaikutusvallan salaisuus Euroopassa. Jotkut uskovat, että on oltava kova ja jyrkkä, että on valitettava ja protestoitava jatkuvasti omien kansallisten etujen puolesta. Näin ei suinkaan ole. Eurooppa antaa itsensä niille, jotka tukevat sitä. Tämä on Euroopan unionin perussääntö: tue sitä ja se palvelee sinua hyvin!

Haarder
Haluan kiittää jäsen Bourlangesia hänen loppuhuomautuksestaan, joka suo minulle tervetulleen mahdollisuuden esittää muutama päätelmä.
Ensiksi haluan kiittää esittelijöitä siitä suuresta työtä, jota he ovat tehneet mietintöjen eteen. Niissä on hyviä katsauksia, viisaita harkintoja ja joukko päätelmiä. Tällä tavalla on asetettu vakaa pohja sille laajalle laajentumisen tuelle, jonka parlamentti on vahvistanut tänään. Voidaan varmasti sanoa, että tuki on valtava. Se on tullut selväksi viimeisen kahdeksan tunnin aikana täällä parlamentissa. Haluan kiittää teitä panoksestanne ja tuestanne.
Haluan myös vastata muutamaan keskeiseen kysymykseen, jotka on esitetty minulle. Kööpenhaminan neuvotteluihin asti - eli seuraavan kolmen viikon aikana - meillä on valtaisa tehtävä saada päätökseen jokaisen kymmenen ehdokasvaltion kanssa käytävät neuvottelut. Puheenjohtajavaltio neuvottelee yhdessä komission kanssa ottaen täysin huomioon EU:n säännökset menojen enimmäismääristä, joista sovittiin Berliinissä ja päätelmät, jotka hyväksyttiin Brysselissä. Yleisten asioiden neuvosto suositteli tätä puheenjohtajavaltiolle eilisessä kokouksessa. Puheenjohtajavaltio tekee aktiivisia yrityksiä tältä pohjalta ja tekee parhaansa löytääkseen kompromissit, jotka uudet ja nykyiset jäsenvaltiot voivat hyväksyä. Vaaditaan kuitenkin suurta halukkuutta kompromisseihin sekä toisen osapuolen tarpeiden ja näkökantojen ymmärtämistä. Neuvottelutilanteesta voidaan sanoa, että tietenkin voidaan neuvotella ja tietenkin voidaan osoittaa joustavuutta, mutta uskon, että jokainen tämän parlamentin jäsen on samaa mieltä siitä, että EU:n lainsäädäntöä on kunnioitettava. Berliinissä sovittuja menojen enimmäismääriä on noudatettava ja Brysselissä tehtyjä päätöksiä, esimerkiksi maatalouden menoista, on noudatettava. Siitä huolimatta on olemassa jonkin verran tilaa taktisille toimille, kuten myös komission jäsen Verheugen huomautti.
Haluaisin korostaa jäsen Bondelle, jäsen Modrowille ja monelle muulle sitä, mitä Rasmussen myös sanoi juuri ennen lounasta, että ei ole kyse 15 jäsenvaltiosta, jotka laativat uuden perustamissopimuksen, johon 10 uutta valtioita liittyvät ilman, että niillä olisi mitään vaikutusta siihen. Eilinen ministerineuvoston kokous vahvisti jälleen sen, mitä todetaan Nizzan sopimuksen 23 pykälässä siitä, että uudet valtiot osallistuvat tulevaan hallitusten väliseen konferenssiin siten, että niillä on täysin samat oikeudet ja puhe- ja äänioikeudet, jotka vastaavat nykyisten jäsenvaltioiden oikeuksia. Näin on asianlaita. Mikä tahansa muu olisi ikävää, sitä ei voitaisi hyväksyä eikä uusien jäsenvaltioiden poliitikkojen olisi mahdollista toimittaa kansanäänestystä siitä.
Muistaakseni jäsen Myller otti esille kysymyksen uusista naapureista. Laajentuminen tuo meille tietenkin uusia naapureita idässä, ja yleisten asioiden neuvosto hyväksyi eilen Brysselin kokouksessaan suhteita uusiin naapureihin koskevan pitkän aikavälin strategian. Neuvosto ilmaisi halunsa muotoilla suhteita näihin uusiin naapurimaihin koskeva kunnianhimoinen ja integroitu pitkän aikavälin strategia, jossa otetaan huomioon demokratian ja taloudellisten uudistusten edistäminen, kestävä kehitys ja kauppa sekä muun muassa vakauden ja vaurauden edistäminen EU:n uuden rajan toisella puolen. Korostettiin, että jokaisen valtion erityiset poliittiset ja taloudelliset olosuhteet pitää ottaa huomioon ja että asia kokonaisuudessaan on nähtävä osana nykyisen Venäjän kanssa tehtävän yhteistyön syventämistä. Keskusteltiin myös rajat ylittävästä yhteistyöstä, järjestäytyneestä rikollisuudesta, laittomasta maahanmuutosta ja alueellisesta yhteistyöstä uusien naapurimaiden välillä. Siksi voin vakuuttaa, että tätä kaikkea on ajateltu. Lopuksi päätettiin, että komissiota ja Solanaa pyydetään valmistelemaan yksityiskohtaisemmat ehdotukset mahdollisimman pian ja päätöksen lopussa todettiin, että ehdokasvaltioita kuullaan tässä asiassa.
Haluaisin sanoa jäsen Alvanosille ja muille, jotka puhuivat Kyproksesta, että, YK:n pääsihteeri antoi, kuten tiedämme, 11. marraskuuta yleisesityksen Kyproksen konfliktin ratkaisuksi. Tämä esitys on 150-sivuinen, monimutkainen ja laaja. Esitetty suunnitelma on tarkoitettu kokonaisvaltaiseksi poliittiseksi ratkaisuksi, jonka tarkoituksena on varmistaa, että yhdistynyt Kypros voi liittyä Euroopan unioniin. Liittymisen osalta Helsingin päätelmät muodostavat edelleen perustan EU:n kannalle. EU näkisi mielellään yhdistyneen saaren liittyvän unioniin, mutta ratkaisu näillä ehdoilla ei ole välttämätön edellytys liittymiselle. Neuvosto tekee päätöksen Kyproksen liittymisestä ottaen huomioon kaikki olennaiset tekijät. EU tukee myös YK:n pääsihteerin pyrkimyksiä ja sen on mahdollista hyväksyä konfliktin kokonaisvaltainen ratkaisu niiden periaatteiden pohjalta, johon Euroopan unioni perustuu, eli Kyproksen pitää pystyä jäsenvaltiona puhumaan yhdellä äänellä ja takaamaan EU:n lainsäädännön asianmukaisen soveltamisen.
Turkin suhteet perustuvat Eurooppa-neuvoston päätökseen, joka on myös tehty Helsingissä. Turkki on ehdokasvaltio, jota kohdellaan täsmälleen samalla tavalla kuin muitakin ehdokasvaltioita. Komission kertomuksessa todettiin, että poliittisten kriteerien täyttäminen, joka on edellytyksenä neuvotteluiden aloittamiselle, ei ole vielä toteutunut. On kuitenkin saatu aikaan merkittävää edistystä. Taloudelliset kriteerit pitää täyttää viimeistään Euroopan unioniin liittymisen yhteydessä. Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston kokouksessa tehdään päätös Turkin ja EU:n suhteiden seuraavasta vaiheesta ja Turkki saa näin osakseen täsmälleen saman kohtelun kuin muut ehdokasvaltiot ovat saaneet.
Lopuksi haluan sanoa jäsen Maatenille ja jäsen Arvidssonille, että me kaikki tiedämme, että laajentumien 15 jäsenvaltiosta 25 jäsenvaltioon ja sen jälkeen 27 tai ehkä 28 jäsenvaltioon edellyttää uutta sopimusta. Muuten meille tulee ongelmia. Siksi valmistelukunta tietenkin on koolla ja siksi meidän on järjestettävä hallitusten välinen konferenssi. On sanomattakin selvää, että meidän on pakko tehdä päätöksiä hallitusten välisessä konferenssissa. Kaikesta, mitä olen kuullut - eilenkin jäsenvaltioilta ja uusilta jäsenvaltioilta - tulee kuitenkin ilmi tietoisuus siitä, että päätökset on tehtävä, jotta vältyttäisiin hankalilta asioilta, joista Maaten puhui, eli ongelmilta, joihin sisältyy kyvyttömyys tehdä päätöksiä. Arvidsson on tietenkin oikeassa siinä, että niin monta jäsenvaltiota sisältävän unionin on keskityttävä olennaisiin asioihin eikä hajotettava itseään joka paikkaan, sillä järjestelmästä voi tulla hyvin monimutkainen, jos läheisyysperiaatetta ja toissijaisuuden periaatetta ei kunnioiteta.
Arvoisa puhemies, haluan ilmaista näillä sanoilla vilpittömät kiitokseni tästä kahdeksan ja puolen tunnin mittaisesta keskustelusta, joka oli osoitus valtavasta tuesta sille suurelle hankkeelle, joka meillä on meneillään. Meidän on syytä olla ylpeitä tästä tuesta ja otan vapauden sanoa "meillä", sillä olin mukana käynnistämässä tätä hanketta silloin, kun olin vielä Euroopan parlamentin jäsen.

Puhemies.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos erittäin paljon. Olette oikeassa korostaessanne sitä seikkaa, että tämä on eräs pisimmistä parlamentissa käydyistä keskusteluista. Se kuvastaa sen tehtävän suuruutta, joka meillä on edessämme.
Päättääkseni tämän keskustelun annan puheenvuoron Verheugenille, joka puhuu komission puolesta.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, koska neuvoston puheenjohtaja on vastannut kaikkiin kysymyksiinne niin tarkasti, voin puhua lyhyesti. Tästä keskustelusta on mielestäni ollut paljon apua. Se on antanut panoksensa siihen dynamismiin, jota me tarvitsemme, myötätuulessa, saavuttaaksemme päämäärämme Kööpenhaminassa. Se on myös antanut selvät osoittimet siitä, mihin vielä pitää kiinnittää huomiota edessä olevissa neuvotteluissa ja me pyrimme ottamaan tässä keskustelussa esille tulleet asiat esille neuvotteluissa.

Puhemies.
Paljon kiitoksia, komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 19.20.)

