Az Európai Unió és az Amerikai Egyesült Államok közötti megállapodás az Európai Unióból származó pénzügyi üzenetadatoknak a terrorizmusfinanszírozás felderítésére irányuló program céljából történő feldolgozásáról és az Amerikai Egyesült Államok részére való átadásáról (vita)
Elnök
A következő napirendi pont az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság nevében Hennis-Plasschaert asszony által készített jelentés az Európai Unió és az Amerikai Egyesült Államok között az Európai Unióból származó pénzügyi üzenetadatoknak a terrorizmus finanszírozásának felderítését célzó program céljából történő feldolgozásáról és az Amerikai Egyesült Államok részére való átadásáról szóló megállapodás megkötéséről szóló tanácsi határozati javaslatra irányuló ajánlásról (05305/2010 - C7-0004/2010 - 2009/0190(NLE)).
Mint az önök előtt ismeretes, az Európai Parlament nagyon sokat tett ebben a kérdésben. Parlamentünk képviselőit Európa polgárai közvetlenül választják. Legfőbb felelősségünk a polgárok jogainak biztosítása, illetve ezen jogok védelme. Ezzel tökéletesen tisztában vagyunk. Legelső és legnagyobb felelősségünk ez. Ugyanakkor tudatában vagyunk, milyen fontos a SWIFT-egyezmény - egészen más okokból kifolyólag. Ezért itt fontos volt a helyes középút megtalálása. Miközben mindez zajlott az elmúlt hónapokban, a Lisszaboni Szerződés hatályba lépett.
Tavaly novemberben írásban azzal a kéréssel fordultam Reinfeld úrhoz, az Európai Tanács akkori elnökéhez, hogy halasszák el a döntést, és - a Lisszaboni Szerződéssel összhangban - vegyék figyelembe az Európai Parlament határozatát. Mint az önök előtt ismeretes, ez nem következett be, és november 30-án a Tanács határozott a kérdésről, és elfogadta a SWIFT-egyezményt. December 21-én ismét levélben fordultam Reinfeld úrhoz. A Parlament kétféle elvárást fogalmazott meg a levélben: az állandó megállapodásra vonatkozó tárgyalási megbízásba foglalják bele álláspontunkat, valamint a jövőbeni tárgyalások során teljes körűen tájékoztassák a Parlamentet. Január 21-én hasonló levelet intéztem Zapatero úrhoz, a jelenlegi soros elnökhöz, és ugyanezt a levelet február 8-án ismét elküldtem. Egy ugyanilyen tartalmú levelet írtam Barroso úrnak is. Az amerikai kormány képviselőivel és Clinton asszonnyal is folyamatosan tartottam a kapcsolatot. Levelet is kaptam az üggyel kapcsolatban, amely kifejti az Egyesült Államok kormányának a SWIFT-egyezménnyel kapcsolatos álláspontját.
Talán mindezek ismertek önök előtt, hiszen valamennyi dokumentum hozzáférhető - valamennyi dokumentumot elküldtem a képviselőcsoportoknak, hogy azokat bármikor felhasználhassák. Ez fontos. Valamennyi információ birtokában kell lennünk ahhoz, hogy felelős döntéseket hozhassunk ebben az ügyben. Mai vitánk a megtett intézkedéseket is segíteni fogja. Ezért olyan fontos most a SWIFT megvitatása. Rendkívül nagy örömömre szolgál, hogy köztünk vannak a Tanács és az Európai Bizottság képviselői, akiknek most lehetőségük lesz felszólalni, utána a kérdés megvitatása következik, majd pedig döntést kell hoznunk az ügyben.
Jeanine Hennis-Plasschaert
előadó. - Elnök úr, azzal kezdeném, hogy magam is támogatok egy erős, kifelé tekintő Uniót, amely képes arra, hogy az Egyesült Államok valódi partnereként, vállt vállnak vetve lépjen fel, és e tekintetben úgy vélem, rendkívül fontos a nyitottság, méltányosság és átláthatóság, amikor azzal a kérdéssel foglalkozunk, hogy Európa milyen módon működhet együtt az Egyesült Államokkal a terrorizmus elleni küzdelem érdekében, beleértve a kereskedelmi célú adatgyűjtés bűnüldözési célokra történő felhasználását.
A terrorizmus elleni küzdelem érdekében végzett célzott adatcserére és -felhasználásra kétségtelenül szükség van és lesz is a jövőben, azonban hadd tegyem egyértelművé: elengedhetetlenül fontos, hogy az európai polgárok megbízhassanak mind a biztonságra, mind pedig az adatokra vonatkozó kijelentésekben. Arra kell törekednünk, hogy ezt már az első körben sikeresen megoldjuk, azonban, minden tiszteletem, de a Tanács nem elég erőteljesen képviselte ezt.
Valójában a javasolt ideiglenes megállapodás jelentős mértékben eltér az európai jogtól azt a módot illetően, ahogy egyébként a bűnüldözési szervek hozzáférhetnének magánszemélyek pénzügyi adataihoz, nevezetesen konkrét ügyletek kivizsgálására irányuló, bíróság által jóváhagyott meghatalmazásokon vagy adatbekéréseken keresztül, ehelyett azonban a javasolt ideiglenes megállapodás széleskörű adminisztratív adatbekérésre hagyatkozna európai polgárok több millió adatát illetően.
A SWIFT jellegéből adódóan nem alkalmas az úgynevezett "korlátozott" kérések kielégítésére. Technikai okok miatt a SWIFT csak ömlesztett adatokat tud közvetíteni, ezáltal megsértve az Unió adatvédelmi törvényeinek alapelveit, úgy, mint a szükségesség és arányosság elvét. Ezt nem lehet utólag, felügyeleti és ellenőrzési mechanizmusokon keresztül kiigazítani.
Egyszer s mindenkorra egyértelművé kell tenni: a Parlament nem azért van, hogy csupán passzívan tudomásul vegye a Tanács és a Bizottság intézkedéseit. Tény, hogy mindig beígérik nekünk a "holnapi lekvárt", ha most az egyszer még türelmesek leszünk. Azonban nem dőlhetünk be állandóan a holnapi lekvár hamis ígéretének. Egyértelmű kötelezettségvállalásokat várunk, és a labda most a Tanács térfelén van. Ezt múlt héten világossá tettem, de a Tanács mind ez idáig nem tett ennek megfelelő lépéseket.
A Tanács azt állítja, hogy biztosítani kívánja a magánélet és az adatvédelem legmesszebbmenő tiszteletben tartását, azonban nem foglalkozik az adatalanyoknak az EU-n kívüli hozzáférési, helyesbítési, kártérítési és jogorvoslati jogaival. A Tanács megállapítja, hogy osztja a Parlament aggodalmait, és ezért felhívja a Bizottságot, hogy fogadjon el tárgyalási iránymutatás-tervezetet.
Miért kell a Bizottság mögé bújni? Végül úgyis a Tanács az, aki elfogadja a tárgyalási irányelvet; miért nem nyújtották már be korábban a tárgyalási iránymutatásokat? A Tanács megint csak azt állítja, hogy biztosítani kívánja a terrorizmus finanszírozásának felderítését célzó program (TFTP) továbbvitelét. Azonban nem foglalkozik azzal, hogy ily módon az EU kiszervezi titkosszolgálatát az Egyesült Államokba. A kölcsönösség hiányának kérdésével sem foglalkozik. A valódi kölcsönösség lehetővé tenné az EU hatóságai számára az Egyesült Államokban őrzött hasonló adatok megszerzését, valamint annak megfontolását, hogy hosszú távon saját uniós kapacitás kiépítésére lehet szükség.
A Tanács semmiféle elkötelezettséget nem mutat arra, hogy igazodjon a már meglévő jogszabályokhoz, mint például a távközlési szolgáltatókra vonatkozó, adatmegőrzésről szóló irányelv, amely foglalkozik a konkrét és célzott adatok kérdésével. A Tanács nem tisztázza a hatóságok pontos szerepét. A "push" rendszer semmit nem jelent, ha a gyakorlatban a SWIFT csak ömlesztett adatokat tud továbbítani. Más szóval a továbbítás és a tárolás a dolog természetéből adódóan aránytalan az ideiglenes megállapodás feltételei szerint, és a Tanács nem törekszik az adatcsere felügyeletének európai szintű megoldására.
Soros elnök úr, árulja el, kérem, mégis hogyan közöljem 500 millió európai polgárral, hogy fontos biztosítékokat és alapelveket adunk fel csak azért, mert nem tudunk határozottan kiállni, és mert a Tanács nem képes együttműködni. Árulja el, csupa fül vagyok.
(Taps)
Alfredo Pérez Rubalcaba
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr, hölgyeim és uraim, felszólalásomat hadd kezdjem egy határozott kijelentéssel: Spanyolország egyértelműen és fenntartások nélkül támogatta a Lisszaboni Szerződést, mégpedig a kezdet kezdetétől fogva. Mindezt tettük azzal a szilárd meggyőződéssel, hogy az új szerződés végrehajtása révén majd - többek között - sikerül közelebb hozni az európai intézményeket a polgárokhoz.
Ez olyan célkitűzés, amelyet a Lisszaboni Szerződés jelentős részben a Parlamentre ruház. Az új szerződés éppen azáltal próbálta közelebb hozni egymáshoz a polgárokat és az intézményeket, hogy nagyobb szerepet és részvételt biztosított a Parlamentnek az olyan kérdésekben, mint a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség ügye.
Ezután pedig hadd kezdjem azzal, hogy biztosítom a képviselőket: a Tanács elkötelezett a Parlamenttel való szoros és őszinte együttműködésre. A spanyol elnökség számára ez a következtetés a Lisszaboni Szerződés és célkitűzései iránti szilárd elkötelezettségünk eredménye.
A Tanács szintén osztja a Parlament aggodalmát az európai polgárok biztonságának szavatolásával kapcsolatban, hiszen a biztonság garantálja, hogy szabadságjogaikat teljes körűen gyakorolhassák. Ezek azok az összefüggések, melyek fényében együtt küzdünk a terrorizmus és annak minden fajtája ellen.
Mint ahogy a szeptember 17-én itt, a Parlamentben elfogadott állásfoglalás megállapítja, az Európai Parlament "emlékeztet arra, hogy eltökélt szándéka a terrorizmus elleni küzdelem folytatása, és hogy szilárdan hiszi, szükség van a biztonsági intézkedések és a polgári és alapvető szabadságjogok védelme közötti helyes egyensúly megteremtésére". Teljes mértékben egyetértek ezzel a megállapítással.
Szeretném, ha e keretek között folytatnánk le ezt a vitát; ez a Lisszaboni Szerződés által biztosított új keretrendszer, amely őszinte, intézményközi együttműködésen alapszik, és az a közös - nem új keletű - vágy hajtja, hogy az arányosság és a szükségesség elvét tiszteletben tartva küzdjünk a terrorizmus ellen, ami egyébként a terrorizmus elleni küzdelem hatékonysága szempontjából is elengedhetetlen.
Elnök úr, közismert, hogy a nemzetközi terrorizmus új kihívások elé állította társadalmunkat. A terrorizmus egy viszonylag új formájáról van szó, melynek nincs világos szervezeti háttere, rendkívül veszélyes, és nemzetközi szinten működik. Megszüntetéséhez ezért globális szintű megoldásra van szükség. Nincs merev, hierarchikus felépítése, ezért csak rendkívül komoly titkosszolgálati tevékenység igénybevételével lehet ellene küzdeni. Olyannyira életveszélyes, hogy a legnagyobb készültségben kell lennünk azokon a helyeken, ahol emberek nagy tömegei gyűlnek össze.
Megelőzés, együttműködés és titkosszolgálat - ebben a három szóban foglalható össze stratégiánk, melyet ez ellen a hatalmas fenyegetés ellen bevetünk.
Valamennyi ország törekszik a belső és külső együttműködés javítására, jobb információszerzésre és végső soron az azokkal való együttműködésre, akik ugyanebben a küzdelemben vesznek részt. Az Európai Unió is megerősítette közös nyomozó szerveit és csoportjait, az információcserét és a közös elemzést.
Ez a háttere az Európai Unió és az Egyesült Államok között létrejött, a pénzügyi üzenetadatok átadásáról szóló egyezménynek, amelyet ma vizsgálunk. Az egyezmény nélküli adatcsere már jó néhány éve folyamatosan működik.
Amikor két héttel ezelőtt megjelentem az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság előtt, számos képviselő kérdezett az említett adatcsere eredményeiről. Ez lényeges kérdés, amelyet azt hiszem, a Bruguière bíró által készített második jelentés tárgyalt és válaszolt meg, illetve amellyel ide, a Parlamenthez fordultak, és amelyből most idézni fogok: "2009 során a TFTP rendkívül hasznos eszköznek bizonyult a titkosszolgálatok és a bűnüldözési szervek számára a terrorista hálózatok feltérképezésében, a nyomozás hiányzó láncszemeinek felkutatásában, a gyanúsítottak személyazonosságának felderítésében, a gyanúsítottak fizikai tartózkodási helyének meghatározásában, új gyanúsítottak beazonosításában, valamint terrorista támadási kísérletek meghiúsításában". Hozzátenném még, hogy mindez nem csupán 2009-re érvényes, hanem korábbra is, az Egyesült Államokban, Európában és világszerte: 2008 januárjában Barcelonában, 2007 nyarán Németországban, Londonban a július 7-i merényletek után és a március 11-i madridi merényleteket követő nyomozások során, a 2005. áprilisi bangkoki gyilkosságoknál, valamint a 2002-es, Baliban történt bombatámadások esetében is. Ez csupán néhány példa a Bruguière bíró által a jelentésben felsoroltak közül.
Ezekből is látszik, hogy az adatcsere pozitív eredményekkel járt. Lehetővé tette a támadások kivizsgálását és megelőzését. Lehetővé tette, hogy letartóztassuk a terroristákat az elkövetett támadások után, illetve - ami a legfontosabb - mielőtt még sikerült volna elkövetniük őket.
Noha a SWIFT 2007-ben jelezte, hogy adatbázisának megváltoztatásáról döntött, ténylegesen csupán pár hónappal ezelőtt hajtotta végre a változtatásokat. Ez azzal járt, hogy felül kellett vizsgálnunk az eljárásokat, melyek egészen addig lehetővé tették a pénzügyi adatok cseréjét. Ezt rendkívül rövid idő alatt kellett végrehajtani. A megbízatást 2009 nyarán hagyta jóvá a Tanács, amikor még mindig bizonytalan volt a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése.
A meghozott döntés jól ismert. Egy kilenc hónapos ideiglenes megállapodást írtunk alá, melyet a tisztelt Háznak kell megerősítenie: egy kilenc hónapig tartó átmeneti megállapodás, mely idő alatt a Parlament, a Tanács és a Bizottság egy végleges megállapodásra irányuló új tárgyalási folyamatot indít be. A meghozott döntés erre vonatkozott.
Lehet, hogy nem volt a legjobb döntés. Azt azonban egyértelműen ki kell mondanunk a Parlament számára, hogy a magánélet védelme tekintetében az aláírt, jóváhagyás fenntartásával létrejött megállapodás, melyről a mostani vita szól, hatalmas előrelépés a korábban érvényben lévő eljárásokkal szemben.
Előrelépés, hiszen az ideiglenes megállapodás többek között további, olyan biztosítékokat tartalmaz, melyeket a Parlament javasolt, és amelyeket az előadó a ma előterjesztett jelentésben felvázolt.
Ezen a ponton szeretném megemlíteni, hogy a Tanács spanyol elnöksége a legmesszebbmenőkig figyelembe vette a Parlament által elfogadott állásfoglalásokat és a Parlament elnöke által küldött leveleket, csakúgy, mint a Hennis-Plasschaert asszony által készített, és az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság által február 4-én megszavazott jelentést. Ennélfogva a Tanács elfogadott egy közleményt, melyet tegnap elküldött a Parlamentnek, és melynek főbb pontjait most szeretném összefoglalni önöknek.
Először is, a Tanács elkötelezett aziránt, hogy a végleges megállapodásba belefoglalja azokat a szilárd biztosítékokat, amelyek megerősítik a megfelelő védelmet, az adatok törlését és a nagyobb precizitást a TFTP-n keresztül szerzett adatok nemzeti hatóságokkal és harmadik országokkal történő cseréjét illetően.
Természetesen aziránt is elkötelezettek vagyunk, hogy megerősítsük a jelenlegi megállapodásban lévő biztosítékokat; ezeket meg kell őrizni - és meg kell erősíteni - a végleges megállapodásban, mint ahogy az adatok végfelhasználására vonatkozó szigorú korlátozást és az adatnyerés és profilalkotás teljes körű tilalmát is.
Végezetül, a Tanács a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése révén keletkezett új helyzetre reagálva elkötelezett egy intézményközi megállapodás kialakítására annak érdekében, hogy lehetővé tegye a nemzetközi megállapodásokhoz kapcsolódó minősített dokumentumokhoz való könnyebb hozzáférést.
E tekintetben - és ezt újra nagyon világosan szeretném megismételni - a spanyol elnökség teljes mértékben elkötelezett a Lisszaboni Szerződés és az Európai Unió Alapjogi Chartája, különösen annak 8. cikke mellett, és teljes mértékben elismeri a Parlament által megfogalmazott jogos aggodalmakat.
Mostanra már tudjuk, hogy az imént megfogalmazott kötelezettségvállalás lehetséges. Egy, az Egyesült Államok külügyminisztere, Hillary Clinton és a pénzügyminiszter, Timothy Geithner által a Parlament elnökéhez intézett levélben az Egyesült Államok kormánya kifejezte elkötelezettségét a szükséges biztosítékok beépítésére az Európai Parlament álláspontjának megfelelően.
Hölgyeim és uraim, lehet, hogy a mai vita tárgyát képező megállapodás jóváhagyási folyamata során a Tanács bizonyos dolgokban megfelelőbben is eljárhatott volna. Azonban az biztos, hogy a folyamat során a Tanács sok tanulságot levont, és kellőképpen figyelembe vette a Parlament felvetéseit. Az is bizonyos, hogy a megállapodás, amely a mostani vita témája, hozzájárult - és remélem, hogy továbbra is hozzájárul majd - a polgárok biztonságához szerte a világon, és természetesen Európában is.
Elnök
Köszönjük, Rubalcaba úr. Mindenkit szeretnék emlékeztetni arra, hogy - mint azt korábban említettem - a Tanács válaszolt a hozzá intézett leveleimre. Ezek a képviselőcsoportokban bármikor megtekinthetők. Válaszában a Tanács reagált a részünkről, a Parlament részéről megfogalmazott elvárásokra. Köszönjük, Rubalcaba úr, a nyilatkozattételt, valamint, hogy ismertette a Tanács kérdéssel kapcsolatos álláspontját. Ez rendkívül fontos a számunkra.
Cecilia Malmström
a Bizottság tagja. - Elnök úr, először is köszönetet szeretnék mondani valamennyiüknek, amiért tegnap bizalmat adtak nekünk és nekem azáltal, hogy igennel szavaztak az új Bizottságra.
Érdekes első munkanap a mai, és hálás vagyok azért, hogy önökkel együtt részt vehetek ebben a fontos ügyben, amely a terrorizmus elleni küzdelem céljából az Egyesült Államokkal folytatott információcserét, jelen esetben a terrorizmus finanszírozásának felderítését célzó programot (TFTP) érinti.
Az Európai Parlament természetesen nagy érdeklődést mutatott a kérdés iránt. Ez teljesen helyénvaló, hiszen a TFTP ismét az adatmegosztás és az adatvédelem összeegyeztetésének kihívásával szembesít, de ha elfogadjuk ezt a kihívást, az elő fogja segíteni, hogy biztonságot nyújtsunk a polgároknak, és szavatoljuk a magánélet és a személyes adatok védelmét.
Az ideiglenes megállapodás egyik célja, hogy biztosítsa az Európai Parlament 2009. szeptemberi állásfoglalásában meghatározott feltételek végrehajtását. Eltökélt szándékunk, hogy a hosszú távú megállapodásra irányuló tárgyalások során még jobban megerősítsük az adatvédelemmel kapcsolatos részeket, különösen az arra vonatkozó tájékoztatás jogát, hogy egy adott személy jogait a megállapodásnak megfelelően tiszteletben tartották-e, valamint a hatékonyabb jogorvoslatra, a jogszerű adatfeldolgozásra és az adatok törlésére vonatkozó garanciák tekintetében.
A második Bruguière-jelentést múlt hét hétfőn bocsátották az európai parlamenti képviselők rendelkezésére; a jelentés bemutatja a TFTP nyomozásban és a terrorizmus gyengítésében - az Európai Unión belül is - betöltött értékes szerepét. A jelentés megállapítja, hogy a TFTP hasznos eszköznek bizonyult olyan személyek azonosításában és letartóztatásában, akiket később tagállamainkon belül terrorizmus vádjával elítéltek. A jelentés arra is rávilágít, hogy a TFTP értékes és megbízható információforrás, amelyre szükség van a terrorizmus elleni harcban. Konkrét példák is vannak erre, melyek közül a Tanács néhányat említett.
Tudjuk, hogy néhány tagállamban továbbra is fennáll a terrorizmus veszélye, és biztos vagyok benne, hogy önök is tisztában vannak vele, milyen komoly veszélyt jelentene az EU biztonságára nézve, ha a Parlament elutasítaná az ideiglenes megállapodást.
Néhány tagállam egyértelművé tette, hogy a TFTP továbbvitelét támogatják, mert hasznosnak találták, és a jövőben is profitálni fognak belőle. Elmondták, hogy a TFTP által nyújtott, ismert és feltételezett terroristákra vonatkozó megbízható információ fontos törvényes titkosszolgálati forrás, amelyre szükség van a komplex fenyegetés, nevezetesen az al-Kaida által ösztönzött terrorizmus elleni küzdelemben. Az ideiglenes megállapodás nemcsak az Egyesült Államoknak tett szívesség, hanem közös érdekünk.
Sok minden elhangzott az ideiglenes megállapodásban meghatározott adatvédelem szintjével kapcsolatban, ami természetesen kulcsfontosságú. Arra biztatnám a képviselőket - és biztos vagyok benne, hogy a legtöbben már megtették -, hogy alaposan vizsgálják meg az ideiglenes megállapodást. Látni fogják, hogy jelentős és részletes, jogilag kötelező érvényű kötelezettségvállalásokat tartalmaz arra vonatkozóan, hogy a megállapodás értelmében milyen módon dolgozhatja fel az adatokat az Egyesült Államok pénzügyminisztériuma. Ilyen például a feldolgozás céljának szigorú korlátozása, vagyis csak a terrorizmus kivizsgálása, felderítése és üldözése céljára használhatók. Ide tartozik az adatbányászat teljes tilalma is - csak olyan esetekben lehet keresést végezni az adatbázisban, ha okkal feltételezhető, hogy a keresés alanya terrorizmussal vádolható.
Ez azt jelenti, hogy a TFTP-ben tárolt adatok gyakorlatilag névtelenek. Csak abban az esetben, ha okkal feltételezhető, hogy egy beazonosított személy terrorista, tekinthetők meg és kérhetők le az adott személy adatai az adatbázisból. Ez fontos. Az ideiglenes megállapodás arra kötelezi a pénzügyminisztériumot, hogy a kézhezvételt követően öt éven belül törölnie kell az adatokat - ez az időszak megegyezik a terrorizmus finanszírozására vonatkozó uniós jogszabályokban meghatározott megőrzési időszakkal. A megállapodás részletes uniós felülvizsgálatról is gondoskodik, melyben néhány adatvédelmi szervünk is részt vesz, biztosítva az említett és egyéb adatvédelmi kötelezettségeknek való megfelelést.
A megállapodás nem arról szól, hogy szinte valamennyi SWIFT-adatot átadnánk az Egyesült Államok pénzügyminisztériumának. Biztosíthatom önöket, hogy az ideiglenes megállapodás értelmében a SWIFT-adatok csupán töredéke kerül átadásra. A megállapodás semmilyen módon nem érinti az adatvédelmi hatóságoknak a SWIFT vagy a pénzintézetek által az Unióban végzett adatfeldolgozási tevékenységére vonatkozó hatáskörét.
A jóváhagyás megtagadása az ideiglenes megállapodás megszűnéséhez vezetne, beleértve az abban foglalt lényeges adatvédelmi biztosítékok megszűnését is. Amennyiben az Egyesült Államok más módon is hozzájuthat adatokhoz - például Hollandiával kötött kétoldalú megállapodáson keresztül -, az említett biztosítékok már nem érvényesülnek. Amennyiben az ideiglenes megállapodás nem jön létre, valószínűleg hosszú időbe telik majd, míg egy hasonló megállapodás létrejöhet helyette. A jóváhagyás megtagadása tehát mind adatvédelmi, mind pedig biztonsági rés keletkezésének kockázatával jár.
Végezetül pedig, az ideiglenes megállapodás csupán ideiglenes megállapodás. Lehet, hogy nem a világon a lehető legjobb megállapodás. Lehet - és fogunk is - javítani rajta. A Bizottság most véglegesíti a megbízástervezetet és a hosszú távú megállapodásra vonatkozó iránymutatásokat, melyeket rövidesen el is fogadunk.
Személyesen kötelezettséget vállalok arra, hogy foglalkozni fogunk az Európai Parlament felvetéseivel, és az új megállapodásban az adatvédelem és a magánélet védelmének megerősítésére törekszünk. Az Európai Parlament az eljárás valamennyi szakaszában teljes körű tájékoztatást fog kapni. Remélem, ezzel néhány kérdésüket sikerült megválaszolnom.
Elnök
Malmström asszony, köszönjük részletes magyarázatait. Valóban rendkívül fontosak voltak a számunkra. A Tanács és az Európai Bizottság az imént tett bizonyos, a tárgyalási megbízással kapcsolatos elvárásainkra, valamint a Parlament tájékoztatására vonatkozó nyilatkozatokat.
Tevékenységünk másik fontos eleme, hogy az Európai Parlament is részesévé vált az európai jogalkotásnak. Felelősek vagyunk az olyan nemzetközi megállapodásokért is, mint a SWIFT-egyezmény, és egyértelműen jelezzük, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével a helyzet megváltozott. Ez fontos. Úgy gondolom, hogy az amerikai kormány részéről érkezett legutóbbi jelzések azt mutatják, egyértelművé vált, hogy az Európai Parlament ma már teljes körű felelősséggel tartozik a jogalkotásért. Egyértelmű jelzést akartunk. Tudjuk azonban, hogy felelősek vagyunk polgárainkért. Az Európai Parlament közvetlenül választott képviselői vagyunk. A polgárok jogainak védelmére irányuló felelősségünk alapvető fontosságú, és ezt állandóan hangsúlyozzuk is.
Ernst Strasser
a PPE képviselőcsoport nevében.. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, először is köszöntöm önöket első munkanapjukon, valamint képviselőcsoportom teljes támogatásáról szeretném biztosítani önöket. A vita kezdetén szeretnénk leszögezni, hogy jó kapcsolatokat kívánunk ápolni az amerikaiakkal, különösen, ha a terrorizmus elleni küzdelemről van szó. Másodszor: messzemenőkig támogatjuk polgáraink biztonságát, valamint a polgárok jogait és személyes adataik védelmét. Harmadszor: nagyon keményen dolgoztunk annak érdekében, hogy a tárgyalásokra vonatkozó iránymutatások, valamint álláspontunk már szeptember közepére elkészüljenek, és most ezek megvalósulását szeretnénk látni. Negyedszer, Malmström asszony, engedje meg, hogy megjegyezzem: nem arról van szó, hogy a Parlamentnek különös érdeke fűződik ehhez e kérdéshez, hanem arról, hogy felelősségünknek tekintjük a jogalkotási eljárást - mint ahogy elnök úr említette -, és a Tanáccsal és a Bizottsággal egyenrangú félként szeretnénk részt venni ebben a folyamatban.
A tárgyalásokra vonatkozó szövegre reagálva két nagyon határozott megjegyzésünk van. Először is: elfogadhatatlannak tartjuk azt, ahogy a szöveg létrejött. Másodszor: noha a Tanács fenntartja, hogy "a Parlament állásfoglalásában szereplő észrevételeket teljes mértékben figyelembe vették", néhány pontot, mint például a jogi lépések megtételéhez való jog, az adatok törlése és egyéb kérdések, nem vettek be a megállapodásba. Ezek azok a fő okok, amelyek miatt a Biztonsági és Védelmi Politikai Albizottság elfogadhatatlannak tartotta azt. Az is egyértelművé vált, hogy a dolgok csupán ezután kezdtek alakulni. Az Egyesült Államok külügyminisztere nem egyezett bele semmibe, hacsak a Tanács nem kapott olyan információt, ami eltér attól, ami a Parlamenthez eljutott. Ez állítólag néhány alkalommal megtörtént. A Tanács a héten biztató jeleket küldött, de semmiféle garanciát nem adott. Ezt nagyon egyértelművé szeretném tenni. Ezért mondjuk, hogy szeretnénk tovább folytatni a kérdés megvitatását, hogy jó megállapodást szeretnénk, és hogy mindenképpen a további vita mellett vagyunk, amennyiben az jó eredményhez fog vezetni.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, az ír szerző, Jonathan Swift híres könyvében , a "Gulliver utazásai"ban hősét, Gullivert a liliputiak országába küldi, melynek lakói mindössze hat hüvelyk magasak. Gulliver azonban úgy hitte, az óriások országába érkezett. Nekem úgy tűnik, mintha az amerikai diplomácia követte volna Gullivert, és azt hinné, úgy kezelheti az Európai Parlamentet, mintha kis emberek szervezetéről lenne szó. Ez hiba.
Malmström asszony, szeretnék gratulálni megválasztásához, és ahhoz, hogy az egyik padsorból a másikba került át. Azt azonban észre kell vennie, hogy ezt a hibát nemcsak az amerikai diplomaták, hanem az Európai Unió kormánya is elkövette, amelyik azt hitte, hogy egy ilyen jellegű megállapodást csak úgy keresztül lehet majd nyomni a Parlamenten, és nem ismerte fel, hogy nem szavazhatunk meg egy ilyen elhibázott megállapodást. Ez a megállapodás az Egyesült Államok biztonságról alkotott ideológiájának eszméjét testesíti meg, de nem testesíti meg az alapvető emberi jogok védelmének eszméjét, amelyet nekünk, az Európai Parlamentnek kell biztosítanunk Európa polgárai számára.
Hatalmas adatmennyiségek továbbításának lehetősége mindenféle konkrétumok és egyedi esetek konkrét részletezése nélkül - ez alapvető ellentétben áll azokkal az adatvédelmi jogszabályokkal, melyeket Európában valamennyi parlamentben elfogadtunk, beleértve a nemzeti parlamenteket is. Az adatvédelemmel kapcsolatos komoly problémákról már szó esett. Ön is utalt ezekre. Mennyi ideig tárolják az adatokat? Ki tárolja őket? Ki továbbítja azokat kinek? Milyen lehetőségeim vannak annak kiderítésére, hogy mi történik az adataimmal, ki fér hozzájuk, és hogy helyesek-e az adatok? Milyen jogi védelemmel rendelkezem annak biztosítása érdekében, hogy ne lehessen rólam valótlan adatokat gyűjteni és azokat harmadik félnek átadni, bárki is legyen az? Mikor törlik az adataimat, ha már összegyűjtötték és tárolják? Az Egyesült Államok belbiztonsági törvényének (Homeland Security Act) értelmében az adatokat 90 évig lehet megőrizni. Ha ez egyben garantálja is, hogy megérem a 90 évet, akkor tárgyalhatunk róla. Érdemes elismételni: az adatokat 90 évig meg lehet őrizni! Mindezen tényezők a megállapodás komoly hiányosságaira világítanak rá.
Mindezek miatt, Rubalcaba úr, azt kell mondanom, hogy ez egy rossz megállapodás, és nem szavazhatunk mellette. Amennyiben elutasítjuk, akkor az önök feladata, hogy új és jobb megállapodásról kezdjenek tárgyalni az Egyesült Államokkal - olyan megállapodásról, amely tiszteletben tartja a biztonsági érdekeket, ugyanakkor a polgárok szabadságra vonatkozó biztonsági érdekeit is tiszteli. Amennyiben ez sikerül, támogatni fogjuk az új megállapodást. Egy új tárgyalási kör célja e két dolog közti kompromisszum kialakítása kell, hogy legyen.
Ezen a ponton és ebben a formában nem javasolhatom képviselőcsoportom tagjainak, hogy szavazzanak a megállapodás mellett. Ma este azt fogom javasolni, hogy képviselőcsoportom szavazzon nemmel a megállapodásra.
Sophia in 't Veld
az ALDE képviselőcsoport nevében.. - Elnök úr, üdvözölni szeretném Cecilia Malströmöt, korábbi kollégámat és jó barátomat. Nagyon örülök, hogy itt látom.
Ez az első kulcsfontosságú döntés az Európai Parlament számára, melyet az új lisszaboni felhatalmazás birtokában hozhat, és az elvárások nagyon magasak, azonban fontos, hogy tiszta fejjel gondolkodjunk. Tartozunk annyival polgárainknak, hogy jól átgondolt döntést hozzunk, amely mentes mindenféle külső nyomástól vagy biztonsági rés keletkezéséről szóló valótlan alapokon nyugvó ijesztgetési taktikáktól, hiszen tudjuk, hogy az Egyesült Államok úgyis - mindenféle vita nélkül - beszerezhet adatokat. Azt se feledjük, hogy a tagállamok véleménye is megoszlott a megállapodással kapcsolatban. Csak olyan megállapodáshoz adhatjuk hozzájárulásunkat, amely mind tartalmilag, mind pedig az eljárás szintjén teljes demokratikus legitimációval bír. Itt nem a Tanács és az Európai Parlament közti erőpróbáról van szó, és nem is a transzatlanti kapcsolatokról. Arról van szó, hogy az európai polgároknak joguk van egy megfelelő, demokratikus és átlátható eljáráshoz.
A Tanács eddigi válaszai a legkevésbé sem kielégítőek, és az európai polgárok demokratikus jogait nem lehet elkótyavetyélni cserébe holmi amerikai utazásokért vagy a Tanács jövőbeni megállapodásra vonatkozó homályos ígéreteiért. A Tanácsnak 2007 óta számos lehetősége lett volna arra, hogy megfelelő módon kezelje ezt a kérdést, és garantálja mind a biztonságot, mind pedig a személyes adatok és a polgári jogok védelmét, vagy megfelelő demokratikus ellenőrzést biztosítson a nemzeti parlamenteken keresztül vagy - december 1-je óta - az Európai Parlamenten keresztül, a Tanács azonban hihetetlenül makacsnak bizonyult. A Parlament nem tud döntést hozni, és nem is teheti meg, ha nem áll rendelkezésére valamennyi, az ügyre vonatkozó információ és dokumentum. Szavazóinknak joguk van tudni, hogy minden tényezőt nagyon komolyan megvizsgáltunk, és nem egyszerűen csak pecsétünkkel látjuk el a Tanács döntéseit.
Végezetül, az Európai Parlament éveken keresztül egyértelműen megfogalmazta aggodalmait és elvárásait, a Tanácsnak pedig végre ahelyett, hogy ismét üres ígéretekkel hozakodna elő, rendelkezésünkre kellene bocsátania jogi szolgálata véleményét, valamint a kért információt, amely az adatok terrorizmus megelőzését szolgáló célok érdekében történő felhasználását bizonyítaná. A második Bruguière-jelentést nem találom kielégítőnek. Amennyiben tehát a Tanács a Ház hozzájárulását szeretné megszerezni, teljesítenie kell követeléseinket. Ez, tisztelt Tanács, az egyedüli mód.
(Taps)
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében.. - (DE) Elnök úr, először is néhány megjegyzést szeretnék fűzni a szakértőkkel és az amerikai nagykövettel folytatott megbeszélésekhez. A két, általam vezetett ülésen semmilyen módon nem érzékeltem, hogy európai kis emberként kezeltek volna; épp ellenkezőleg. Az amerikai szakértőkkel folytatott megbeszélés során rengeteget tanultam arról, hogy milyen különböző az alapvető emberi jogok védelmére vonatkozó jogrendszer az Egyesült Államokban, illetve Európában. Hálás vagyok az amerikaiaknak, hogy részt vettek ebben a messzire mutató párbeszédben. Az előttünk álló feladat jellege világossá vált számomra. A Tanács korábban nem tett eleget ennek a feladatnak. Az is világossá vált számomra, milyen feladat vár az európaiakra, amennyiben a terrorizmus elleni hatékony küzdelmet és az alapvető emberi jogok védelmét egy és ugyanazon megállapodásban szeretnénk egyesíteni.
Valójában elég kínosnak találom, hogy embereknek azért kellett átkelniük az óceánon, hogy elmagyarázzák nekünk ezt az ellentmondásos kérdést, valamint, hogy a Tanács mind ez idáig nem volt képes őszinte vitát folytatni erről a Parlamenttel. Az előadó teljesen egyértelművé tette, melyek azok a területek, ahol az alapvető emberi jogok - melyek Európában a legnagyobb védelmet élvezik - sérülni fognak. Egy további észrevételt szeretnék tenni, ami véleményem szerint az egyik legnagyobb problémát jelenti jogi és politikai szempontból, ha közelebbről megvizsgáljuk az ügyet. Az Egyesült Államok és Európa teljesen másképpen határozza meg a terrorizmus fogalmát, és ez egy olyan probléma, amely alapjaiban ássa alá ezt a megállapodást.
Ahogy az igen helytállóan elhangzott, e Ház képviselői Európa polgárainak tartoznak elszámolással azért, hogy biztosítsák jogaik védelmét. Véleményem szerint nem szavazhatunk egy olyan megállapodásra, amelyről közülünk sokan - beleértve Weber urat, Lang urat, aki most ugyan nincs itt, és Schulz urat is - többször elmondták már, hogy a jelenlegi jogszabályainkat sérti. Most kell cselekednünk. A nyilvános viták során már kijelentettük Európa polgárainak, hogy így fogunk tenni. Az ideiglenes megállapodás ellen kell szavaznunk, és nem szabad elhalasztani a szavazást.
A Parlament nem kerülheti ki megint a felelősséget, mint ahogy tette azt novemberben. Arra is volt lehetőségünk, hogy az egészet leállítsuk, de a többség ezt nem akarta. Most viszont cselekednünk kell, és - ezt az amerikaiakkal való egyeztetések után mondom - ezáltal jobb tárgyalási pozícióba kerülünk, és egyenrangú félként léphetünk fel, ami lehetővé fogja tenni, hogy megerősítsük a biztonságot és az Európai Unióban élő polgárok jogait - és talán még az Egyesült Államokban élő polgárok jogait is.
Timothy Kirkhope
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, képviselőtársaimhoz hasonlóan engem is rendkívüli csalódással töltött el, ahogy a Tanács kezelte a Parlamentet, illetve a Parlamenttel a megállapodásról folytatott egyeztetések kifogásolható módja is nagyon bosszantott. A parlamenti egyeztetés és jóváhagyás nem lehet visszamenőlegesen alkalmazott eszköz. Az adatvédelem kölcsönössége vitán felül kell, hogy álljon, és a megállapodás tárgyalásának és megkötésének módja nem szabad, hogy még egyszer megismétlődjön.
Azonban engem megnyugtattak - ha más nem is - az Egyesült Államok hatóságai, valamint az ideiglenes megállapodáson keresztül érvénybe lépő sokszintű adatvédelmi rendszerek és jogi biztosítékok. A Tanács részéről megnyilvánuló nem megfelelő bánásmód azonban nem szabad, hogy az EU Egyesült Államokkal való megállapodásának vagy bármiféle, Európa biztonságát érintő jövőbeni megállapodásnak a rovására menjen. Rengeteg megerősítést és ígéretet kapunk most a Tanácstól és a Bizottságtól. Még nem tudom megítélni, hogy ezek választ adnak-e az általunk meghatározott ésszerű követelményekre, így véleményem szerint még egy kis időre van szükség, mielőtt tovább folytatnánk e rendkívül fontos intézkedés megfontolását.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a SWIFT-egyezmény tárgyalása igen kétes eljárás alapján történt, és sietősen, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt egy nappal, a Parlament megkerülésével vitték keresztül. Azonban leginkább az egyezmény tartalmával szeretnék foglalkozni. A nagy testvér kishúga vár jóváhagyásunkra. Clinton asszony úgy gondolja, hogy rá tudja venni e Parlament képviselőit valami olyasmire, amit saját kormányainktól sem fogadnánk el.
Véleményem szerint alapvetően rossz, ha a terrorizmus állítólagos felderítői számára ilyen széles körű hozzáférést biztosítunk az adatokhoz, mert ez sérti az emberek személyes adatokra vonatkozó önrendelkezési jogát. Évtizedeken keresztül tárolnak majd személyes adatokat, és senkinek semmilyen ellenőrzése nem lesz afölött, hogy hogyan használják fel azokat. Ráadásul az adatokat a megállapodás megszűnte után is meg lehet őrizni. Nem lesz lehetőség jogi lépés megtételére az adatok hollétének felderítése érdekében, vagy kártérítés igénylésére abban az esetben, ha az adatokat harmadik országok jogellenesen felhasználják. Ez elsőbbséget ad az államnak a polgárokkal szemben, akik mind csupán a gyanú tárgyaivá redukálódnak. A tagállamok megengedik más kormányoknak, hogy az EU-n keresztül közvetve kémkedjenek polgáraink után.
Hogy néhány példát említsek Németországból: szégyenkeznie kell még a Deutsche Telekomnak, a Deutsche Bahnnak vagy a Schlecker drogériahálózatnak az alkalmazottaikról gyűjtött információk miatt? Innentől kezdve teljesen természetessé válik majd, hogy a német kormány jogtalanul szerzett adatokat vásárol az adóhatósági nyomozóktól? Olyan helyzetben vagyunk, amikor a Parlamentnek színt kell vallania, és döntést kell hoznia. Miért kellene a Google-nak a jövőben bármiféle korlátokat szabnia az adatgyűjtésben? Fontos a terrorizmus elleni küzdelem, különösen a terrorizmus okainak legyőzése, ebben azt hiszem, mindannyian egyetértünk, de nem az alapvető emberi jogok kárára. Ezzel kapcsolatban megemlíteném, hogy sok felszólalást hallottam, amelyik az Európai Unióra mint értékek közösségére utalt. Éppen most söpörnénk szőnyeg alá az egyik ilyen értéket, és ezt képviselőcsoportom nem szavazhatja meg.
Simon Busuttil
(MT) Hadd tegyem egyértelművé, hogy az Európai Néppárt támogatja a megállapodást. Az egész a SWIFT-egyezmény érdekében történik, és holnap mellette fogunk szavazni. Hadd mondjam el, miért: az Európai Néppárt támogatni fogja, mert elsődlegesen az emberek épségét és polgáraink biztonságát tartjuk szem előtt.
A megállapodás polgáraink biztonságának megerősödéséhez fog vezetni, ezért támogatjuk. Ez nemcsak az én véleményem, hanem mindazok szakértői véleménye, akik azt a konkrét feladatot kapták, hogy megvizsgálják és értékeljék, a megállapodás növeli-e a polgárok biztonságát, akiket mi itt mindannyian képviselünk.
Európa-szerte növekedni fog a biztonság, és ez ki fog terjedni a többi polgár biztonságára is világszerte, beleértve az Egyesült Államokat is. Egyetértek azokkal, akik azt állították, hogy a Tanács nem megfelelő módon járt el az Európai Parlamenttel szemben, azonban úgy gondolom, hogy az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság által közvetített üzenet eljutott a Tanácshoz, és tanultak belőle. Szintén megértem képviselőtársaim aggodalmát a magánélet védelmének kérdése tekintetében, de itt megint csak fel kell idéznünk, hogy ideiglenes megállapodásról van szó. Ez azt jelenti, hogy új megállapodást kell készíteni, amely jobb biztosítékokat nyújt majd az adatbiztonságra vonatkozóan.
Elnök úr, bevezetőjében említette a felelősség kérdését. Arra kérem képviselőtársaimat, hogy használják a Parlament hatáskörét - az újonnan ránk ruházott hatáskört - teljes felelősséggel annak érdekében, hogy valóban oda tudjunk állni az 500 millió polgár elé, és azt tudjuk nekik mondani, hogy az ő biztonságukat védjük. Amennyiben lehetséges, a nagyobb parlamenti egység érdekében el kellene halasztani a holnapi szavazást. Készek vagyunk a szavazás elhalasztására, azonban amennyiben ez nem teljesül, akkor igennel fogunk szavazni.
Claude Moraes.
Elnök úr, mi, a Szocialisták és Demokraták is az európai polgárokért és a terrorizmus ellen akarunk küzdeni, és ezért fogjuk ajánlani holnap - ahogy frakcióvezetőnk is mondta - a "nem" szavazatot annak érdekében, hogy a Lisszaboni Szerződés szerinti első jóváhagyási eljárásról szóló szavazáson egy, az egész Parlament számára rossz megállapodás ellen szavazzunk.
Ez nem szektás kérdés a számunkra, hanem ténykérdés. Ez annak a kérdése, hogy egy rosszul elkészített megállapodás vajon a biztonságot és a terrorizmus elleni küzdelmet célozza-e. Ahogy egyik tanácsadóm mondta egyszer - aki egyébként jogász; egykor én is jogász voltam, és Kirkhope úr is jogász volt -, Benjamin Franklint idézve: Aki a biztonságot előrébb helyezi a szabadságnál, egyiket sem érdemli meg.
Mindannyian egyetértünk tehát abban, hogy az európai uniós polgárok érdekében jó megállapodásra van szükségünk. Nos, való igaz, hogy a COREPER-ben a Tanács felvetette valamennyi kérdést, amelyet képviselőcsoportunk fontosnak tartott. Levelében Clinton asszony is elismerte, hogy a Parlament felvetése jogos, azonban e dokumentumok egyike sem ment ennél tovább, és nem nyújtott megoldási tervet a problémára, és ezért gondoljuk, hogy a "nem" szavazat az egész Parlament számára jobb megállapodás felé fogja vinni az ügyet.
Ezért képviselőcsoportunk az egész Házhoz és nem csak saját képviselőcsoportunkhoz fordul azzal a kéréssel, hogy támogassuk az előadót abban a törekvésében, hogy a terrorizmus elleni küzdelem érdekében jobb megállapodás jöhessen létre. Itt most senki sincs erkölcsi fölényben; hatékony terrorizmus elleni küzdelemre törekszünk, és ehhez jobb megállapodásra van szükség, és ez az, amit most képviselőcsoportunk a Szocialistáknak és Demokratáknak javasol.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Elnök úr, elutasítom a megállapodás létrejöttéhez használt módszereket és időt. A Parlament szerepe a Lisszaboni Szerződés lényeges eleme, és ezt minden érintett félnek tiszteletben kellene tartania.
Az ügy tartalmi részére térve: a legnagyobb kár, amit egy demokratikus társadalom okozhat a terrorizmusnak az, ha elvágja pénzügyi forrásait. Ezért fontos, hogy az ideiglenes megállapodás érvényben maradjon addig, amíg sürgős tárgyalások útján létre nem jön a végleges megállapodás. A SWIFT és a TFTP Európában, Ázsiában, Afrikában és Amerikában legalább kilenc igazolható alkalommal hatékonynak és értékesnek bizonyult terrorista tevékenységek megelőzésében és visszaszorításában, az ideiglenes megállapodás szövege és az adatvédelem szempontjából.
Melyik jelentés győzzön, hölgyeim és uraim? Az európai adatvédelmi biztosé vagy a különbíróé, hiszen mindkettő jól megalapozott, ugyanakkor egymásnak ellentmondóak. Nem, hölgyeim és uraim, még nem vitattuk meg ezt, és nem jutottunk megoldásra ebben az ügyben. Az ideiglenes megállapodás szövege garantál bizonyos jogokat. Kijelenti, hogy a szolgáltatott adatokat kizárólag a terrorizmus vagy a terrorizmus finanszírozásának megelőzése érdekében lehet felhasználni; hogy az adatokról nem készülnek másolatok; hogy a szolgáltatott adatokat nem kapcsolhatják össze semmilyen más adatrendszerrel, valamint, hogy csak a nemzetbiztonsági hatóság férhet hozzá az adatokhoz.
Én bízom az Egyesült Államok kormányában és az azt létrehozó nagy múltú demokráciában. Kötelességünk megerősíteni kapcsolatainkat ezzel az országgal, hiszen természetes, kölcsönösen megbízható partnerei vagyunk egymásnak.
Mindezen okok miatt támogatom, hogy a Ház az ideiglenes megállapodás mellett szavazzon, és üdvözlöm azt a nagyon pozitív lépést, amellyel a Parlament megerősítette hatáskörét, valamint azt a tényt, hogy Clinton asszony és Geithner úr felismerték, hogy ez a felhatalmazás most és a jövőben is kikerülhetetlen tényező lesz.
Végezetül, elnök úr, a Tanács és a Bizottság tudják, mit várunk el tőlük. Sürgősen szükség van egy intézményközi megállapodásra.
Stavros Lambrinidis.
Elnök úr, egy egyszerű levél a Tanács részéről, amely biztosít róla, hogy a tárgyalási iránymutatások teljes egészében tartalmazni fogják a Parlament felvetéseit, hogy az Egyesült Államokkal való tárgyalások haladéktalanul megkezdődnek, és nem csak valamikor a jövőben, illetve hogy a Parlamentet teljes mértékben bevonják a tárgyalásokba - egy ilyen egyszerű levél elegendő lett volna, és ezt nem lett volna nehéz megtenni annak érdekében, hogy feloldják a Parlament azzal kapcsolatos aggályait, ahogy a múltban kezelték, figyelmen kívül hagyták, és játszadoztak vele.
Önök azonban ezt még ma sem tudták megtenni. Az ömlesztett adatátvitel, mondta a biztos asszony, nem probléma. Csak néhány adat fog átmenni. A SWIFT tanúsítja, hogy nem ez a helyzet. Az Egyesült Államok kormánya mondja, hogy nem ez a helyzet. Az önök által tett kijelentést semmi nem támasztja alá.
Említették a tárgyalási iránymutatásokat, amelyek már majdnem készen vannak. Hol vannak? Tekintettel arra, hogy mekkora nyomás nehezedik most ránk, miért nem tudnak konkrétan rámutatni, hogy mi az, amiben egyetértenek a Parlamenttel, és mi az, amiben nem, ahelyett, hogy általános kijelentéseket tennének?
Úgy vélem, rendkívül fontos, hogy az Egyesült Államokkal együtt küzdjünk a terrorizmus ellen. Arra kérem az Egyesült Államokat és a Tanácsot, hogy a mai szavazás után komolyan működjenek együtt velünk, és ne a kétoldalú megoldásokat válasszák, vagy arról álmodozzanak, hogy megszakítják a szolidaritást, hanem működjenek együtt az alapvető emberi jogok védelme érdekében, miközben mi védjük a biztonságot.
Birgit Sippel.
(DE) Elnök úr, bárkinek, aki az elmúlt hetekben követte a SWIFT-ről folytatott megannyi vitát, az a benyomása támadhat, hogy a SWIFT nélkül a káosz állapotába süllyednénk, és hogy a megállapodás elutasítása a transzatlanti kapcsolatok és a terrorizmus ellen folytatott közös harc végét jelentené. Ezeket a megfélemlítési kísérleteket egy szóval lehet jellemezni: nevetségesek. Az Egyesült Államok és a Tanács nem egy fontos eszköz megmentésén munkálkodnak, hanem tekintélyüket próbálják megőrizni.
Számos megállapodás és intézkedés van érvényben a terrorizmus elleni küzdelem érdekében. A SWIFT hasznos kiegészítésként szolgálhatna mindezek mellé. A december 25-i meghiúsult támadás egyértelműen azt bizonyította, hogy nem az adatok hiányoznak, hanem a már meglévő adatok hatékony felhasználásának képessége. Valójában erről a tényről próbálják ezzel elterelni a figyelmet. Az ideiglenes megállapodás egyszerűen nem is lehetne rosszabb. Tele van ellentmondással és következetlenségekkel. Ahelyett, hogy megfelelő óvintézkedéseket tennénk annak érdekében, hogy csak olyan emberekre vonatkozó adatokat adjunk át, akiknél valóban gyanú merül fel, havi rendszerességgel hatalmas mennyiségű adatokat fogunk küldeni az Egyesült Államoknak. A megállapodás a polgárok jogai, az adatvédelem és a jogállami alapelvek arcátlan megsértéséről szól. Ha a Tanács és az Egyesült Államok valóban készek lennének e kritika átgondolására és az említett elemek egy új megállapodásba történő beépítésére, akkor nem lenne szükség arra, hogy most elfogadjuk ezt a borzalmas megállapodást. A polgárok érdekében nemet kell mondanunk az ideiglenes megállapodásra, és azonnal meg kell kezdenünk az új tárgyalásokat annak érdekében, hogy egy valóban jó megállapodást hozhassunk létre, amely kiegészítő, hatékony eszközként szolgál a terrorizmus elleni küzdelemben, és amely tiszteletben tartja alapvető jogainkat.
Juan Fernando López Aguilar.
(ES) Elnök úr, a Lisszaboni Szerződés új fejezetet nyitott a Parlament számára, de a Tanács és a Bizottság számára is.
A Tanács soros elnöke felszólalásában megjegyezte, hogy figyelni kell arra, amit a Parlament mond, és hogy felvetéseit és kéréseit figyelembe kell venni.
Azt is megjegyezte, hogy nem túl jól, vagy nem elég jól folytatták le a mostani megállapodásról szóló tárgyalásokat. Mindenekelőtt azonban tett egy jövőre vonatkozó kötelezettségvállalást: sürgősen megkezdik a tárgyalásokat egy olyan végleges megállapodás létrehozása érdekében, amely tartalmazza a fellebbezéshez, a tájékoztatáshoz és a személyes adatok utólagos módosításához vagy törléséhez való jog garantálását.
Ezért új egyensúlyt kell felállítanunk a magánélet, a polgárok szabadsága és a biztonság között, amely szintén alapvető joga a Parlament által képviselt polgároknak.
Bármi is lesz tehát a vita kimenetele, a Parlament arra kéri a minisztereket, hogy minél hamarabb kezdjék meg a tárgyalásokat, ezáltal eleget téve a Lisszaboni Szerződésnek, az Európai Unió Alapjogi Chartájának és annak az 500 millió polgárnak, akiket ez a Parlament képvisel, és akiknek alapvető joguk van a biztonsághoz.
Axel Voss
(DE) Elnök úr, a mobilitás korában nem létezhet biztonság hatékony és gyors adatcsere nélkül, a mi feladatunk pedig az, hogy megvédjük polgárainkat a terrortámadásoktól. Ezért meg kell találnunk az egyensúlyt a biztonság és a magánélet védelme között. Ezt az egyensúlyt kell tükröznie annak a megállapodásnak is, amelyről a mostani vita folyik.
Tekintettel azonban az ügy fontosságára, a Tanács nagyon amatőr megközelítést alkalmazott ebben az esetben. Ezért szeretném, ha több engedményt tennénk az előadónak, beleértve a konkrét segítséget is, annak érdekében, hogy esetleg többséget érhessünk el a Parlamentben.
Ha ez nincs meg, akkor a terrorizmus finanszírozásának felderítését célzó program marad az egyetlen központi program, amely fontos lesz számunkra annak biztosítása érdekében, hogy a SWIFT csak különálló adattételeket továbbítson. Ha ez nincs meg, akkor a teljes megállapodás a helyes megoldás, és a jelenlegi megállapodás továbbra is fontos marad. Ezért úgy gondolom, hogy a halasztást kell megcéloznunk, és aztán végül...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
Képviselőtársak, ez egy rendkívül fontos vita. Nem akarom megzavarni önöket, de önök mindannyian fél perccel több időt vesznek igénybe, mint amennyit lehetne. 11 ember van a listán. Ha mindannyian ilyen hosszú ideig beszélnek, a többieknek nem tudok majd szót adni.
Jörg Leichtfried.
(DE) Elnök úr, senki sincs, aki komolyan kételkedne a terrorizmus elleni harc szükségességében. A jogállamiságon nyugvó fejlett demokráciák esetében azonban a kérdés mindig az, hogy mit és hogyan lehet tenni. Jelen esetben könnyű megválaszolni ezt a kérdést. Nem tehetünk olyat, ami 500 millió embert gyanúsítottá tenne, és komoly mértékben megnyirbálná jogaikat anélkül, hogy jogorvoslati lehetőséget biztosítana számukra. Különösen pedig, ezeket az intézkedéseket nem vezethetjük be a meglévő demokratikus szabályozások teljes figyelmen kívül hagyásával.
A Parlament most abba a helyzetbe került, hogy neki kellene viselnie a felelősséget az arrogáns svéd elnökség tetteiért. Ezt nem szabad megtennünk. Ezért amellett vagyok, hogy holnap szavazzunk a megállapodás ellen.
Carl Schlyter
(SV) Elnök úr, szeretném kijelenteni, hogy semmit sem fogunk megállítani - egyetlen egy terrorcselekményt sem fogunk megakadályozni - ezen az indítványon keresztül. A Tanács elnöksége által említett négy merénylet egyikét sem akadályozta volna meg, bár talán az azt követő vizsgálatokat megkönnyítette volna. A megállapodás csökkenti a biztonságot éppen úgy, ahogy az internetre vonatkozó teljes megfigyelési törvény is csökkenti a biztonságot, hiszen ha mindenre kiterjedő megfigyelés van, az emberek megpróbálják kikerülni - még a tisztességes polgárok is. Anonimizáló szolgáltatások jöttek létre a hálón ugyanúgy, mint ahogy most a bankszektorban. Ha a terroristák elvegyülhetnek a többi ember között, a biztonság csökken. Ez egy rossz megállapodás.
Ehelyett én a terrorizmusellenes törvények teljes felülvizsgálatát javasolnám. Mennyibe kerülnek, és milyen együttes hatással vannak a magánéletre és a szabadságra? Csupán ezután fogom egyáltalán megfontolni, hogy megszavazzak-e egy újabb terrorizmusellenes törvényt. Bizonyítsák be, milyen hatékonyak ezek az intézkedések, de nyilvános, nem pedig titkos dokumentumok segítségével.
Janusz Władysław Zemke.
(PL) Elnök úr, két kérdésre szeretném felhívni a figyelmet, melyek véleményem szerint nagyon fontosak. Vitathatatlan, hogy küzdenünk kell a terrorizmus ellen, de a vita arról szól, hogyan kell ezt tenni, és milyen erről szóló megállapodásokat kell aláírnunk az amerikaiakkal. Két gondolatot szeretnék felvetni. Az első, hogy a megállapodás csak az egyik felet érinti - ez egy egyoldalú megállapodás. Eszünkbe jutott, hogy az európai államokban lévő megfelelő hatóságok is szerezhetnének adatokat az Amerikai Egyesült Államoktól, és ez elősegíthetné a terrorizmus elleni küzdelmet itt, Európában? A második gondolat: az elutasítás oka lényegileg az, hogy lehetségessé válik az összes pénzügyi adat megszerzése. A hangsúly az "összes" szón van. Úgy vélem, azon kell munkálkodnunk, hogy csak azokról a személyekről szerezhessenek adatokat az amerikai és európai különleges szolgálatok, akik gyanú alatt állnak.
Marian-Jean Marinescu
(RO) A Tanács nagyon későn küldte el a megállapodást az Európai Parlamentnek, ami rendkívüli. Remélem, hogy a jövőben nem fordul majd elő ehhez hasonló eset. Másrészről viszont kellemes meglepetésként ért az Egyesült Államok hatóságai és az Európai Parlament közti intenzív együttműködés. Váratlanul figyelni kezdtek erre az intézményre, ami remélem, a jövőben is ismétlődni fog.
Hasonló érdeklődést várok az amerikai hatóságok részéről a vízummentességi programmal kapcsolatban a tagállamokkal szembeni egyenlő bánásmód vonatkozásában. Az Egyesült Államok még nem vezette be az egyes tagállamokban a vízum elutasítására vonatkozó világos, átlátható kritériumokat. Mindazonáltal úgy vélem, hogy támogatni kell az ideiglenes megállapodást, mert elő fogja segíteni a polgárok biztonságának megerősödését. A megállapodás jóváhagyása azonban nem szabad, hogy megállítsa az Egyesült Államokkal folytatott tárgyalásokat, amelyek egy olyan hosszú távú megállapodásra irányulnak, amely magában foglalná a Parlament által felvetett valamennyi ellenvetést.
Eva Lichtenberger
(DE) Elnök úr, a Tanács ma elismerte, hogy a tárgyalások eredményei talán nem olyan jók, mint amilyenek lehettek volna. Ezzel foglalkoznunk kellene, és meg kellene ragadnunk az alkalmat, hogy javítsunk a megállapodáson. Az ügyek puszta elodázása azonban nem segít, mert a halasztási folyamatot semmiféle feltételek nem szabályozzák. Ezért pontosan ugyanilyen helyzetben fogjuk találni magunkat a következő plenáris ülésen. Nem hiszem, hogy ez bármin is változtatna.
Másodszor: már elég ígéretet kaptunk arra nézve, hogy a Parlament részvétele nélküli második tárgyalási körben majd jobban alakulnak a dolgok. Már a mostani megállapodás előtt is megígérték nekünk, hogy ez alkalommal minden egészen másképp lesz. Még egyszer hadd mondjam el: az elhalasztás nem segít. Az egyetlen dolog, ami segít ebben az esetben, egy világos jelzés.
Harmadszor: a biztonsági rések, melyekről többen ismételten állították, hogy ha nem szavazzuk meg az ideiglenes megállapodást, létre fognak jönni, egész egyszerűen nem léteznek. Jogi jelentések támasztják ezt alá, és vannak kölcsönös jogsegélynyújtásra vonatkozó egyezményeink is.
Sajjad Karim
Elnök úr, polgáraink biztonsága kulcsfontosságú mindannyiunk számára, és túlságosan is könnyen ránk sütötték a bélyeget, hogy engedékenyek vagyunk a terrorizmus elleni harcban, amikor kiállunk polgáraink szabadságjogainak védelme érdekében. Időről időre tapasztalom ezt a nemzeti parlamentek képviselői részéről, amikor olyan intézkedésekről van szó, melyeket ez a Ház hozott.
A SWIFT-tel kapcsolatban természetesen számos sikeres példát is lehet említeni, és ezeket mind támogatjuk, azonban ugyanennyire fontos, hogy ráirányítsuk a figyelmet azokra az esetekre, amikor a SWIFT kudarcot vallott, vagy csalódást okozott. Számos sikertelen vagy rossz felderítés történt az Európai Unión belül. Csak az én választókörzetemben 12 ártatlan embert vettek őrizetbe, akiket nem tudtak vád alá helyezni. Őrizetbe vételük idején azt az információt kaptuk, hogy a pénzügyi tranzakciók az ellenük szóló bizonyítékok jelentős részét képezik.
Mit tanulhatunk ezekből az elhibázott esetekből? Tisztelt Tanács, lépjünk vissza. Van időnk. Nem vagyunk falhoz állítva. Van kivezető út. Halasszunk. A Tanácsot arra kérem, menjen vissza, és csinálja meg ezt rendesen - nem a Parlament, hanem a polgárok kedvéért.
Carlos Coelho
(PT) Elnök úr, hazámban, ha egy rendőrtiszt hozzá szeretne férni egy bankszámlához, erre jogosító engedéllyel kell, hogy rendelkezzen. Nem tudok elfogadni egy olyan megállapodást, melynek értelmében banki adatok ezreit és millióit adjuk át egy amerikai rendőrtisztnek, hogy tanulmányozza, anélkül, hogy ehhez bírósági engedélyre lenne szüksége. A tárgyalás eredményeként született ideiglenes megállapodás nem biztosítja az adatvédelmet. Az adatvédelem nem luxus - ez szabadságunk előfeltétele. Nincs kölcsönösség és nincs arányosság. Ezt nem engedhetjük meg.
Valóban reméljük, hogy a végső megállapodás megfelelő tárgyalások során jön majd létre. Hogyan lehet ezeket a tárgyalásokat lefolytatni? Helytelen alapokról vagy ésszerű alapokról indul a tárgyalás? Én úgy gondolom, hogy jobb nekünk, ha nincs egy rossz ideiglenes megállapodásunk, mint hogy legyen egy akármilyen megállapodásunk. Ha elutasítjuk az ideiglenes megállapodást, az azt jelenti, hogy jó alapokkal rendelkezünk ahhoz, hogy megkezdhessük a tárgyalásokat egy végleges megállapodás létrehozása érdekében.
Monika Flašíková Beňová.
(SK) Az a mondás járja, hogy jó megállapodások egyenlő partnerek közt születnek. A jelenlegi megállapodás azonban nem arra utal, hogy egyenlő partnerek lennénk, hanem arról szól, hogy az Egyesült Államok követeléseket támaszt felénk, és elvárja, hogy mi majd igazodunk elképzeléseihez.
A Lisszaboni Szerződést követően azonban az Európai Parlament sokkal nagyobb hatáskörrel rendelkezik, és az itt ülő európai parlamenti képviselők valódi feladata az, hogy megvédjék az EU tagállamaiban élő 500 millió polgár érdekét és - alapvető - jogait. Ezért támogatom a megállapodás átdolgozására irányuló indítványt, és hogy mindazon javaslatok kerüljenek bele, amelyeket mi, az Európai Parlament képviselői - mely Parlament az EU valamennyi intézménye közül az egyetlen, ahol közvetlenül választott képviselők ülnek - elvárunk, hogy tartalmazzon a megállapodás.
Tudom, hogy vannak olyan országok az Európai Unión belül, amelyeknek rendkívül komoly problémáik vannak a terrorizmussal. Végezetül: Spanyolország egyike azon országoknak, melyek már régóta küzdenek a terrorizmus ellen, és ebben az esetben úgy vélem, a Tanács az Európai Parlament és nem az Amerikai Egyesült Államok partnere lesz.
Alfredo Pérez Rubalcaba
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr, először is hadd mondjam el, hogy nagy érdeklődéssel és elismeréssel hallgattam a tisztelt képviselők valamennyi felszólalását, mind a támogató, mind pedig a bíráló tartalmúakat, bár tagadhatatlanul ez utóbbiak voltak többségben, mégis valamennyit örömmel veszem.
Először is nagyon örülök, hogy a mostani vita során ismét bebizonyosodott, hogy a Parlament, a Bizottság és a Tanács tökéletes egyetértésben vannak, amikor közös értékeink védelméről van szó, és - ahogy a felszólalásomban már említettem - egyetértenek abban is, hogy határozottan állást kell foglalnunk a terrorizmus valamennyi fajtájával szemben. Véleményem szerint rendkívül fontos ez a konszenzus, és erről nem szabad megfeledkeznünk.
Szeretném szétválasztani azt a két radikálisan eltérő szálat, melyek mentén a ma délután megvitatott SWIFT-egyezménnyel kapcsolatos bírálatok elhangzottak: az eljárás alapján történő bírálatokat a tartalmi alapú bírálatoktól.
Való igaz, hogy folyamatos bírálat érte a megállapodás tartalmát, még olyan képviselők részéről is, akik kifejezetten támogattak egy hasonló jellegű megállapodást. Megismétlem, amit korábbi felszólalásomban már említettem: bizonyos dolgokat talán jobban is lehetett volna csinálni, illetve biztosan jobban is lehetett volna csinálni. Azt is mondtam azonban, és ezt most szintén újra elismétlem, hogy amint azt a tisztelt képviselők is jól tudják, az időkorlátok adottak voltak, így a Tanácsnak és a Bizottságnak rendkívül kevés cselekvési idő állt rendelkezésre. Mindenesetre szeretném egyértelművé tenni, ahogy ma délután már említettem, hogy a Tanács kívánsága, hogy mostantól kezdve másképp legyenek a dolgok, mint a múltban.
Néhány képviselő említette - valószínűleg saját tapasztalataikra alapozva -, hogy ez olyan ígéret, olyan kötelezettségvállalás, melyet már számtalanszor megszegtek ebben a Házban. A Tanács védelmében szeretném elmondani, hogy ez olyan kötelezettségvállalás, amely a Lisszaboni Szerződés iránti alapvető elkötelezettségből fakad, melynek központi célkitűzése, hogy e Ház egyre fontosabb szerepet játsszon Európa intézményes életében annak érdekében, hogy a polgárok képviselete hangsúlyosabbá váljon.
Saját hazám kötelezettségvállalása, amely a Lisszaboni Szerződés egyik alapvető kötelezettségvállalása, az oka annak, amiért most határozottan szeretném kijelenteni, hogy a spanyol elnökség alatt a Tanács másképp fog eljárni.
Amennyiben néhányan nem bíznának a Tanács szavában, ami jogukban áll, emlékeztetni szeretném őket arra, hogy a szerződés kötelez bennünket arra, hogy másképp járjunk el. Ezért ha a politikai akarat nem is lenne elegendő a Tanácsban, a törvény szerint érvényben lévő szerződés biztosítja, hogy a jövőben másként történjenek a dolgok. Ez a Bizottsággal együtt munkálkodó Parlamenten múlik, és természetesen az itteni képviselők által kifejezésre juttatott egységes hozzáálláson, amely keresi az egyensúlyt biztonságunk védelme és központi értékeink megőrzése között; ez a hozzáállás egész Európa szellemiségére jellemző, és ezzel a Tanács is tökéletesen összhangban van.
Magával az üggyel kapcsolatban három megjegyzést szeretnék tenni. Nem fogok kitérni néhány konkrét kérdésre, amelyek bírálat tárgyát képezték, és melyek némelyike véleményem szerint megalapozatlan. Például számos alkalommal elhangzott, hogy a SWIFT-egyezmény, a most a Parlament előtt lévő formájában, ömlesztett adatok továbbítását teszi lehetővé. Az már nem hangzott el, pedig világossá kell tenni, hogy a megállapodás logikája nem ez, és hogy az ömlesztett adatok továbbítását csak kivételes esetben teszi lehetővé a SWIFT-egyezmény, csak és kizárólag akkor, ha törvényes gyanú merül fel (az egyezmény 4. cikkének (6) bekezdése). Ez csupán az egyik példa. Elhangzottak még más, némileg felszínes vádak is a megállapodás tartalmára vonatkozóan, melyeket úgy gondolom, részletekbe menőkig meg tudnék válaszolni, de most ezen a ponton ebbe nem mennék bele.
Ezzel az üggyel kapcsolatban még két dolgot szeretnék említeni. Először is, a Bizottsággal és néhány itteni képviselővel egybehangzóan szeretném kiemelni, hogy a megállapodás hasznosnak bizonyult a terrorizmus elleni harcban. Már említettem néhány példát, és még több is szerepel Bruguière bíró jelentésében, melyet a képviselők is megkaptak. Még egy példát, illetve kettőt, említhetek, amelyekre már korábban utaltam, és melyek saját hazámból származnak.
Való igaz, hogy a SWIFT-egyezményt használták a március 11-i madridi merényletek után, jó eredményekkel. Azt is érdemes felidéznünk, hogy a SWIFT-egyezményt használták az egy évvel ezelőtti, Barcelona elleni merénylet megelőzésére. E merényletek elkövetői jelenleg spanyol börtönökben töltik büntetésüket.
Ezért elmondhatjuk, hogy igen, működik, és igen, hozott eredményeket. Mivel ez így van, a tisztelt képviselők bizonyára egyet fognak érteni velem abban, hogy a megállapodás felfüggesztése legalábbis a biztonsági szint némi csökkenését fogja eredményezni az európai polgárok számára. Azt azért csak el kell fogadniuk, hogy ha az egyezmény eredményesen működik és működött a számunkra, akkor annak felfüggesztése a biztonság némi csökkenésével járna, és most óvatosan fogalmazok, hogy senki ne vádolhassa azzal a Tanácsot, hogy túldramatizálja a helyzetet. Kétségtelenül kicsit kevésbé lennénk biztonságban, egyszerűen erről van szó.
Ezért szeretném a Tanács részéről hangsúlyozni - és azt hiszem, ezzel a Bizottság is egyetért -, hogy létfontosságú, hogy ne függesszük fel az egyezményt. Lehet, hogy az egyezmény joggal kritizálható, és még egyszer szeretném hangsúlyozni, hogy elismerjük a kemény bírálatokat, melyek ma délután elhangzottak. A tisztelt képviselők azonban bizonyára egyetértenek velem abban, hogy ez az egyezmény sokkal jobb, mint az az adatcserére vonatkozó eljárás, melyet az Egyesült Államoknak és az EU-nak éveken keresztül követnie kellett.
A ma tárgyalt megállapodás valószínűleg nem tökéletes. Bizonyára lehetne rajta javítani, és bizonyos padsorokból érkező bírálatok némelyikével még egyet is értek, de arra kérem önöket: lássák be, ahogy én is, hogy ez előrelépés ahhoz képest, ami korábban volt. Az EU, a Tanács és a Bizottság számos indítványt beépített a megállapodásba, melyek aggodalmat okoznak néhány képviselő számára, akik elsősorban azt szeretnék garantálni- joggal -, hogy a biztonság ne az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok rovására valósuljon meg.
Ezért szeretném megismételni, amit a biztos asszony említett, hogy fontos, hogy ne függesszük fel az egyezményt. Azt is szeretném újra elmondani a Parlamentnek, hogy a Tanács őszintén törekszik egy új - végleges - megállapodás megkötésére, egy olyan megállapodásra, amely tartalmazni fog számos, itt ma délután elhangzott felvetést, olyan felvetéseket, melyekkel egyetért a Tanács, és amelyek mellett nyilvánosan is szeretne kiállni. A Tanács elkötelezi magát emellett. Valójában a Tanács soros elnöke már kötelezettséget vállalt erre a Parlament elnökéhez írott levelében, de ezt meg kell majd még erősítenünk, amikor elérkezik a tárgyalások ideje.
Ma tehát egy ideiglenes megállapodást tárgyalunk, mely előrelépést jelentene a jelenlegi helyzethez képest. Egy olyan megállapodásról vitázunk, amely kilenc hónapig lesz érvényben - ez az az időtartam, amennyire a Bizottságnak, a Tanácsnak és a Parlamentnek szüksége lesz egy új - immár végleges - megállapodás kialakításához, egy olyan megállapodás lesz ez, amely minden bizonnyal tartalmazni fogja a ma délutáni parlamenti vita során felvetett valamennyi nagyon is ésszerű elővigyázatossági intézkedést.
A Tanács nem hagyhatja figyelmen kívül a ma délutáni vitát. Nem hagyhatjuk figyelmen kívül, hogy a megállapodást számos bírálat érte. Ahogy említettem, néhány kritika bizonyára jobban megalapozott, mint néhány másik, azonban kritika mindenképp volt, és ezen komolyan el kell gondolkodnunk. A Tanács nevében kérem a Parlamentet, hogy adjon nekünk időt ennek átgondolására.
Időt, természetesen arra, hogy a Tanácsban lévő kollégáimmal kielemezhessük és megvitathassuk ezt a mai vitát, időt arra, hogy a Bizottsággal is megvitassuk, és időt, legfőképpen arra, hogy megvizsgáljuk annak a lehetőségét, hogy egy jobb megállapodást hozzunk létre az Egyesült Államokkal, ami szerintem reális lehetőség. Időt kérünk, hölgyeim és uraim, elnök úr, ahhoz, hogy pár hét vagy pár hónap múlva visszatérhessünk a Parlamenthez azzal, hogy biztosítani tudjuk az alapjait egy olyan végleges megállapodás megkötésének, amely megfelelő megoldásokat ad egyes képviselők által ma felvetett aggodalmakra. Olyan felvetésekre, amelyek - ismétlem - sok esetben megegyeznek a Tanács felvetéseivel is.
Cecilia Malmström
a Bizottság tagja. - Elnök úr, ez egy rendkívül fontos vita volt. Abszolút lényegre törő, hiszen olyan fontos kérdésekről beszélünk, mint hogy hogyan őrizhetjük meg polgáraink biztonságát, ugyanakkor hogyan tarthatjuk fenn a megfelelő információ- és adatcserét magas szintű adatvédelem mellett.
Ahogy a Tanács soros elnöke is említette, felmerült néhány kérdés, ugyanakkor néhány félreértés is, úgy gondolom. Ezek közül néhányra választ ad a Bruguière-jelentés, ezért mindenkit arra biztatok, olvassa el. Úgy gondolom azonban, fontos, hogy megértsük és felidézzük, miért is van szükség ideiglenes megállapodásra. Miért is? Nos azért, mert a SWIFT folyamatosan változott, és olyan helyzetben találtuk magunkat, hogy nem rendelkeztünk az adatok átadására vonatkozó szabályozással, ezért a Tanács és a Bizottság azonnal lépéseket tett annak érdekében, hogy létrejöhessen valami. Sikerült is bizonyos engedményeket kapnunk az Egyesült Államoktól, illetve néhány nagyon jó adatvédelmi mechanizmust kialakítanunk. Ezenkívül két érintett tagállam kérte a Bizottságot, hogy részt vehessen ebben annak érdekében, hogy európai megoldás születhessen a kérdésben, és elkerüljük a kétoldalú megállapodásokat. Ezt fontos felidéznünk.
Ez egy ideiglenes megállapodás, ahogy említettem, és még javítani fogunk rajta. A Bizottság és a Tanács eltökélt szándéka, hogy a Lisszaboni Szerződésnek megfelelően bevonja az Európai Parlamentet a végleges megállapodás kialakításába. Egyértelműbbé kell tennünk a jogorvoslat, a jogszerű adatfeldolgozás és az adatok törlésének kérdését. A végleges megállapodás a helyesbítésre és az információkhoz való hozzáférésre vonatkozó garanciákat is tartalmaz majd.
Lambrinidis úr kérdezte, hogy ezek miért nincsenek már meg a Bizottságnál? Nos, Lambrinidis úr, a Bizottság mindössze 16 órája és 20 perce van hivatalban. Ez egy rendkívül fontos tárgyalási megbízás. Időre van szükségünk ahhoz, hogy ezt megvitathassuk az új Bizottságon belül, mielőtt kialakítjuk a teljes tárgyalási mandátumot, hogy aztán azt megvitathassuk az Európai Parlamenttel. Csak az imént léptünk hivatalba, így hát nem várhatja el tőlünk, hogy mindez már meglegyen. De mindent meg fogunk tenni - ezt Barroso úr nagyon világosan kifejezésre juttatta Buzek úrnak írt levelében - a tárgyalási mandátum kialakítása érdekében, és amilyen hamar csak lehet, elő fogjuk terjeszteni az Európai Parlamentnek, biztosítva, hogy önök folyamatosan teljes körű tájékoztatást kapjanak.
Talán valóban érdemes lenne elhalasztani a szavazást, és talán tényleg több időre lenne szükségünk a mandátum megvitatására. Önök meg fogják kapni a tárgyalási mandátumot, lesz idejük végignézni az iratokat, a jelentéseket és így tovább, valamint a Bizottság kész rá - ahogy már említettem -, hogy együttműködjön önökkel és a Tanáccsal egy jó - egy sokkal jobb - végleges megállapodás létrehozása érdekében.
Elnök
Képviselőtársaim, a kék kártyás szabály nincs érvényben a Tanács és a Bizottság beszéde közben, de ez egy rendkívül fontos vita. Holnap döntést kell hoznunk.
Ugyan nem felel meg a Szabályzatnak, de megkérhetem önt, soros elnök úr, hogy két rövid kérdésre - és ismétlem rövid kérdésre - válaszoljon; ezek Schulz, illetve Lambrinidis úr kérdései, többről nincs szó, hiszen még legalább két órán keresztül folytatni tudnánk a vitát.
Martin Schulz.
(DE) Elnök úr, Rubalcaba úr, figyelmesen hallgattam beszédét a Ház többi képviselőjével együtt. A következőket mondta: "Adjanak több időt, hogy mindezt megvitathassuk a Tanács többi tagjával. Adjanak több időt, hogy egy jobb megállapodással térhessek vissza önökhöz." Ezért egészen konkrétan azt szeretném kérdezni öntől, arról van-e szó, hogy a Tanács már nem ragaszkodik ehhez a megállapodáshoz, illetve az erről a megállapodásról szóló szavazáshoz, és hogy ahhoz kér-e időt, hogy új tárgyalásokat kezdjen az Egyesült Államokkal egy új, jobb megállapodásról? ,
Stavros Lambrinidis.
Elnök úr, tisztában van azzal a Tanács, hogy az elmúlt években a SWIFT egyetlen egyszer sem továbbított konkrét adatot, mert nem tudja kicsomagolni, hanem mindig ömlesztett adatokat továbbít?
Tisztában van azzal a Tanács, hogy pontosan emiatt létezik egy olyan egyezmény az Egyesült Államok és a SWIFT között, melynek értelmében a SWIFT személyzete a pénzügyminisztériumba van kihelyezve annak biztosítása érdekében, hogy a pénzügyminisztériumba érkező ömlesztett adatokat ne ömlesztett formában kutassák át?
Tisztában van azzal a Tanács, hogy az ideiglenes megállapodás a Parlamentnek tett lehető legminimálisabb engedményt sem tartalmazza? Amennyiben igazam van - remélem, hogy igen -, kész arra a Tanács és a Bizottság, hogy nagyon komolyan vegye az ömlesztett adatok kérdését a tárgyalási mandátumban?
Alfredo Pérez Rubalcaba
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr, a Tanács újra szeretné elismételni, mennyire fontos, hogy ne szakítsuk meg a pénzügyi adatcsere folyamatát Európa és az Egyesült Államok között.
Azonban a Tanács figyelembe veszi azt is, hogy az elővigyázatossági intézkedéseket, bírálatokat és a tisztelt képviselők javaslatait komolyan fontolóra kell venni.
Ezért időt kértem arra, hogy az Európai Unió valamennyi országával, valamennyi tagállammal együttműködve megvizsgálhassuk, szükség van-e arra, hogy ezeket a megfontolásokat beépítsük az új megállapodásba. Legfőképpen pedig időt kértem arra, hogy az Egyesült Államokkal tárgyalhassak. Úgy gondolom, hogy az USA kész rá, hogy az Európai Parlament által ma említett számos óvintézkedést, fenntartást és korlátozást beépítsen az új megállapodásba. Röviden: kész rá, hogy a végleges megállapodásban jobban egyensúlyba kerüljön a biztonság és a szabadság kérdése, hiszen végső soron ma erről beszélünk.
Időt szeretnék kérni ahhoz, hogy megvizsgálhassam ezt a lehetőséget, hogy aztán visszatérve a Parlamenthez egy ehhez hasonló ülésen a szavazás előtt azt mondhassam, hogy a Bizottság és a Tanács kötelezettségvállalást kapott az Egyesült Államoktól arra nézve, hogy az Európai Parlament javaslatait beépíti az új megállapodásba.
Ilyen feltételek mellett úgy gondolom, hogy a ma délutánitól nagyon különböző vitát folytatnánk.
Manfred Weber
(DE) Elnök úr, ez nagyon fontos. Nagyon köszönjük, hogy lehetővé tette ezt. Ha jól értem a dolgokat, hiszen ez egy érzékeny kérdés, akkor Rubalcaba úr nem ígérheti meg nekünk, hogy a jelenlegi megállapodás nem lép hatályba. Más szóval, ha elhalasztjuk az ügyet, és több időt adunk magunknak, akkor hatályba fog lépni.
Ezért a következő a kérdésem: arról biztosíthat bennünket Rubalcaba úr, hogy például egy hónapon belül elkészül egy szigorúbb előírásokat tartalmazó hosszú távú megállapodás, vagy azt akarja mondani nekünk a Tanács, hogy ki kell várni a további kilenc hónapot, amíg lejár a mostani megállapodás időtartama? A Parlamentnek nehéz elfogadnia egy feltételekhez nem kötött ígéretet. Ezért világos feltételekre van szükségünk a Tanács ígéretére vonatkozóan annak érdekében, hogy holnap dönthessünk egy esetleges elnapolásról.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Elnök úr, köszönjük, hogy rugalmasan alkalmazta a Ház eljárási szabályzatát, és két képviselőnek is lehetővé tette, hogy felszólaljanak, először a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportjából, másodszor pedig az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportjából.
Rubalcaba úr, ön rámutatott a lényegre. A vitában felvetett legtöbb érv tisztességes volt. Méltányolok mindent, ami itt elhangzott. Ezeknek a hozzászólásoknak azonban a tények alapos ismeretére támaszkodva dokumentált és informatív elemeket is tartalmazniuk kellene, és őszintén szólva nagyon meglepődtem egyes kijelentések hallatán, melyek ennek ellenkezőjét sejtették. Az ilyen kijelentések azt a benyomást keltették, hogy valójában csak nagyon kevesen olvasták el a megállapodást, amelyet bírálnak, hiszen ha elolvasták volna, semmiképpen nem hozakodnának elő néhány elhangzott érvvel.
Ezért szeretném önt, Rubalcaba úr, megkérdezni arról a kérdésről, amelyet képviselőtársam Manfred Weber és Hennis-Plasschaert említettek levelükben (mint ahogy ön már tudja, én amellett vagyok, hogy tartsuk meg az ideiglenes megállapodást, miközben kialakítunk egy új megállapodást). Hennis-Plasschaert ugyanazt a kérdést teszi fel levelében, mint Manfred Weber. Garantálni tudja a Tanács a Parlament számára, hogy e Ház részvételével bemutatja az új megállapodás végleges szövegét a bizottságban júniusban és a plenáris ülésen júliusban?
Alfredo Pérez Rubalcaba
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr, a tisztelt képviselők némelyike az ideiglenes megállapodást szorgalmazzák, mások pedig egy végleges megállapodást sürgetnek.
Ami az idő kérdését illeti, egyáltalán nem mindegy, hogy miről van szó: arról, hogy a Ház elé tárjuk egy végleges megállapodás alapjait, más szóval önök elé tárhassuk az Egyesült Államok arra vonatkozó kötelezettségvállalását, hogy a Ház által előterjesztett elővigyázatossági intézkedések és javaslatok egy részét beépíti a végleges megállapodásba, vagy arról, hogy új megállapodást teszünk le az asztalra.
Ha a tisztelt képviselő azt kérdezi, hogy egy hónapon belül új megállapodással tudunk-e a Ház elé állni, akkor a válaszom: nem. Ha azt kérdezi, hogy néhány hónapos határidőn belül a Ház elé tudjuk- e tárni az Egyesült Államok és a Parlament - akinek a részvétele nagyon fontos - között folytatott párbeszéd eredményét annak érdekében, hogy megvitathassuk, valóban sokkal jobb lesz-e a végleges megállapodás, mint a mostani, a válaszom: igen. Véleményem szerint ezt meg tudjuk valósítani.
Pontosan erre irányult az én kérésem is. Ezért nem konkrétan az előadó javaslatára gondolok, melyet, be kell vallanom, nem mérlegeltem komolyabban ma délután, miután felmértem az általános hangulatot és az ideiglenes megállapodás aláírása ellen tett számos lépést és felszólalást. Hadd mondjam el újra, hogy a dolgok jelenlegi állása szerint sokkal reálisabb lehetőség azt kérni a tisztelt Háztól, hogy adjon nekünk, mondjuk, három hónapot arra, hogy az Egyesült Államokkal való megállapodás alapjait parlamenti vitára bocsáthassuk. Vagyis ez a megállapodás olyan elemeket tartalmazna, melyekről mi az EU-ban (a Bizottság, a Tanács és a Parlament) úgy véljük, illetve amiről az Egyesült Államok úgy véli, hogy bele kell foglalni a végleges megállapodásba, melyről azután tárgyalhatnánk.
Úgy gondolom, hogy ilyen körülmények között a mostani vita teljesen másképp zajlana.
Jeanine Hennis-Plasschaert
előadó. - Elnök úr, nagyon sok minden elhangzott. Szeretném hangsúlyozni, különösen Busuttil úr és a soros elnök számára, hogy az európai polgárok biztonsága nem kerül veszélybe azáltal, hogy nem hagyjuk jóvá az ideiglenes megállapodást. Úgy gondolom, nagyon nem tisztességes ezt valamifajta érvként használni. Egyéb jogi eszközök továbbra is rendelkezésre állnak a célzott transzatlanti adatcsere megvalósulásához, és, ahogy Claude Moraes megállapította, itt senki nem birtokolja az erkölcsi fölényt.
Ami az USA levelét illeti, azt a levelet egyértelműen nagyra értékeltük, efelől nincs kétség, de az a kijelentés, hogy a Parlament álláspontjára figyelnek, azt megfontolják, és arra reagálni fognak, azért egy kicsit kevés, nem gondolják? Nincs benne semmi konkrét kötelezettségvállalás. Valamint azt is megállapítja, hogy mindez abban az esetben lesz így, amennyiben az ideiglenes megállapodás érvényben marad, amit puszta zsarolásnak tartok. Kezdek dühös lenni, és sajnálom, de ez a vita lassan kezd az idegeimre menni.
A TFTP nincs összhangban a polgári szabadságjogok legerősebb európai hagyományaival, és nem is minősíthető azzal összhangban lévőnek. Úgy kell tekinteni - és ezt szeretném, ha elismernék -, mint ami az európai jogtól és gyakorlattól eltérő. Már említettem ezt korábban is, és még egyszer szeretném, ha ez egyértelműen elhangzana. Azt is szeretném kijelenteni, hogy senki nem vonja kétségbe az Egyesült Államok és az Európai Unió közti folyamatos és szorosabb együttműködés szükségességét, ugyanakkor az EU-nak és a tagállamoknak, különösen a Tanácsban, határozottan kell kialakítaniuk célkitűzéseiket. E tekintetben a Parlament és a Tanács között még nincs összhang.
Végezetül hangsúlyozni szeretném, hogy itt európai felelősségről van szó, és európai megoldást kell találnunk. Hollandia és Belgium nem kerülhetnek a végén e miatt az egész miatt a "balek" szerepébe. Figyelmesen hallgattam megnyilatkozásait, a több időre vonatkozó kérését, és ezt kész vagyok továbbítani az elnökök értekezletének, de ön nem adta meg azt az ígéretet, amire vártam: túlságosan homályos volt. Mindazonáltal továbbítom kérését az elnökök értekezletének, amely ma délután ülésezik majd.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra csütörtökön, 2010. február 10-én kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Bruno Gollnisch
írásban. - (FR) A terrorizmus elleni küzdelem érdekében történő együttműködés az Egyesült Államokkal fontos, de nem minden áron. A pénzügyi adatok átadásáról szóló, az Egyesült Államokkal létrejött megállapodás valójában inkább arról szól, hogy felnyithatják és elolvashatják valamennyi európai polgár személyes levelét, vagy figyelemmel kísérhetik e-mail forgalmukat azzal az ürüggyel, hogy a terroristák valószínűleg küldözgetnek egymásnak leveleket vagy elektronikus üzeneteket. A szóban forgó megállapodás nem ad a személyes adatok és még kevésbé azok felhasználási módjának tiszteletbentartására vonatkozó biztosítékokat. Az ártatlan polgárok millióinak magánéletébe vagy európai vállalatok teljesen törvényes pénzügyi tranzakcióiba történő beavatkozás, egyszerűen csak egy kormány utasítására, elfogadhatatlan. Én még mindig emlékszem az "Echelon"ügyre, arra a lehallgató rendszerre, melyet állítólag katonai és biztonsági célokra szántak, és amely aztán a szövetségesek ellen irányuló kereskedelmi és politikai kémkedés meglehetősen nyugtalanító lehetőségének bizonyult. Bizonyos körülmények között elfogadhatónak tartjuk az adatcserét, vagyis célzott adatok igazságügyi hatóság kérésére történő - kölcsönösen megvalósuló - átadását. Mindenképpen segítséget szeretnénk nyújtani annak a technikai zárnak a feloldásában, amely megakadályozza, hogy a SWIFT bármi mást, mint tömeges adatátvitelt hajtson végre. Ezt a megállapodást azonban nem fogadhatjuk el.
Indrek Tarand
írásban. - (FR) Elnök úr, azt javasoljuk képviselőtársainknak, hogy szavazzanak a jelentés ellen, abból a megfontolásból, hogy lehetőséget biztosítsunk a Tanács és a Bizottság tagjainak arra, hogy kiigazításokat tegyenek, és ezáltal változtassanak álláspontjukon. Nagyon reméljük, ki fogják használni ezt a lehetőséget. Egyébként pedig Franciaország épp most döntött arról, hogy elad egy Mistral osztályú hadihajót Oroszországnak, amit véleményünk szerint komolyan meg fog bánni.
Zbigniew Ziobro
írásban. - (PL) A terrorizmus veszélye nem csökken. A legutóbbi öngyilkos bombamerényletre irányuló kísérlet, melyben egy Európából az USA-ba tartó repülőgépet akartak felrobbantani, jól mutatja, hogy vannak emberek, akik fanatikus meggyőződésük nevében készek ártatlan emberek százainak elpusztítására. Hiba lenne azonban a terrorcselekményeket kizárólag csupán kétségbeesett egyének által végrehajtott tetteknek tekinteni. Hiszen minden terrorista mögött egy szervezet áll, amely kiképezte, robbanószerrel látta el, és pénzzel támogatta őt. Ahhoz, hogy fennmaradjon, a terrorizmusnak jól szervezettnek kell lennie, ehhez pedig elsősorban pénzre van szükség. Nem szabad abbahagynunk a pénzügyi mozgások nyomon követésére és a terrorizmust támogató pénzforrások megállapítására irányuló erőfeszítéseinket. A kormányok közti hatékony információcsere, valamint a kölcsönös segítségnyújtás a gyanús személyek, illetve szervezetek beazonosításában kulcsfontosságú kérdés polgáraink biztonságának szavatolásában. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy a végső megállapodás tartalmazza a személyes adatok védelmére vonatkozó szükséges biztosítékokat.
Nem szabad azonban elfeledkeznünk róla, hogy elsődleges célkitűzésünk a terrorizmus korlátozása kell, hogy legyen, hiszen a terrorizmus még mindig valós fenyegetést jelent Európában is. Amikor a biztonságról beszélünk, félre kell tennünk a politikai játszmákat. Az Európai Parlament nem fitogtathatja hatalmát azon keresztül, hogy elutasítja a pénzügyi üzenetadatokról szóló, az USA-val kötött ideiglenes megállapodást, mert ez a megállapodás kontinensünk biztonságát javítja.
