- A közelmúltbéli válság következményei a gáz területén - Második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálat - Az energiahatékonyság jelentette kihívás és az információs és kommunikációs technológiák (vita) 
Elnök
- A következő napirendi pont a következő témák együttes vitája:
a Bizottság nyilatkozata a gáz területén a közelmúltbeli válság következményeiről;
Laperrouze asszony által az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság nevében készített jelentés a második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálatról;
Remek úr által az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság nevében a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés (B6-0003/2009) az energiahatékonyság jelentette kihívásról és az információs és kommunikációs technológiákról.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, először is gratulálok az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottságnak és az előadónak, Laperrouze asszonynak. Nagyon keményen dolgoztak, hogy e jelenlegi, 2009. februári plenáris ülésre elkészítsék ezt a jelentést az ellátás biztonságáról. Amikor az előadó elkezdte a munkát, senki sem remélhette, hogy teljes gázellátást kapunk Oroszországból Ukrajnán keresztül, és ez kétségtelenül nagyobb figyelmet irányít az ellátásbiztonság kérdéseire.
A gázválságot illetően, hogyan is állnak jelenleg a dolgok? Az összes névleges mennyiség eléri a rendeltetési helyét, így ez azt jelenti, hogy a legtöbb fogyasztó megkapja a teljes gázellátást. Még egy szállítás hiányzik Lengyelországban; dolgozunk ezen. Ez annyiban kivételes eset, hogy ezt a RosUkrEnergo szállította, amely most nem vesz részt a megállapodásban, azonban dolgozunk azon is, hogy teljes mértékben helyreállítsuk a gázellátást az Európai Unió minden olyan részében, amelyet érintett a válság.
Mivel a szállítási megállapodás 10 évre szól, várható, hogy ez a megállapodás jó alapot biztosít ahhoz, hogy a jövőben ne kerüljünk ilyen helyzetbe. Bár azt is hangsúlyozni szeretném, hogy a gázszállítást követően még mindig működik az EU összes felügyeleti rendszere, és várhatóan nem lesz ezekre szükség a jövőben. Írtam orosz és ukrán kollégáimnak, azt kérdezve, hogy a későbbiekben hogyan folytatjuk a felügyeletet, mivel véleményem szerint, ha bízunk a megállapodásban, és az stabil, akkor most nincs szükség felügyeletre; jóllehet a felügyeleti rendszerek jelenleg ott vannak.
Úgy vélem, hogy nem maradhatunk tétlenek a tranzit kérdésében. Folytatnunk kell a munkát mindkét oldallal - az ellátási oldallal, Oroszországgal, valamint Ukrajnával, a tranzitországgal - és biztosítanunk kell, hogy elkülönüljön az Ukrajnába irányuló gázszállítása és az Európai Unióban tartó tranzitforgalom, és hogy ezek a tranzitforgalmak pénzügyileg Ukrajna számára is előnyösek legyenek, nyereséget teremtve az országnak, és biztosítva azokat a gazdasági előnyöket, amelyekre nagy szükség van. Folytatjuk a munkát ezzel a témával kapcsolatban, azonban alapvetően azt mondhatjuk, hogy vége a gázválságnak.
Milyen tanulságot vonhatunk le? Korábban említettem ezt, azonban a tanulság az, hogy az EU erősebb annál, mint amit vártunk. Beigazolódott, hogy ebben a nehéz helyzetben az EU országai az elnökség keretében és a Bizottság támogatásával egységesen együttműködnek. Sok bizonyítékát láttuk a szolidaritásnak, amikor a tagállamok segítettek más tagállamoknak. Annak erőteljes megvalósulását is láttuk, hogy a belső piac működött, ahol tudott működni. Nagy örömömre szolgált az európai gázipar erős és összehangolt válasza, elsősorban a Gazprommal szembeni közös álláspont felmutatásával, másrészt viszont azzal is, hogy közös javaslatot dolgozott ki, amely hasznos lehetne abban az esetben is, amikor nincs tartós megállapodás Oroszország és Ukrajna között.
Melyek azok a gyengeségek, amelyeket feltártunk? Az első az infrastruktúra hiánya. Ez elég nyilvánvaló volt, és részben ennek tudható be, hogy a piac nem tudott működni. A gázár és a készárupiac nem növekedett különösképpen, ez azonban csak azért van így, mert az Európai Unió néhány részén, ahol a legnagyobb szükség volt a gázellátásra, nem volt további gázszállítási lehetőség.'
Néhány esetben a szolidaritás lehetett volna nagyobb. Voltak más esetek is, amikor az átláthatóság nem volt elégséges, és egyértelműen erőteljesebb koordinációra van szükségünk a válság kezelése érdekében.
A Bizottság által korábban novemberben javasolt energiapolitikai stratégiai felülvizsgálat öt területtel foglalkozott, amelyeket Laperrouze asszony és az ITRE bizottság részletesen tárgyalt és ésszerű rendszerbe szervezett. Ezek a következők: energiahatékonyság; a helyi erőforrások felhasználása (megemlíteném, hogy 2008-ra vonatkozóan a telepített kapacitás 43%-a a szélenergiából származik; ez a legnagyobb telepített kapacitás, a szél pedig helyi energia); külkapcsolatok, azaz hogy együttműködünk kollégáinkkal; válságmechanizmusok; és infrastruktúra.
Úgy vélem, hogy az egyik fontos pont, ahol a Bizottság nagy erőfeszítéseket fog tenni, az a jelentés arra irányuló felszólítása, hogy össze kell hangolni a különböző területeken folytatott tevékenységeket, mivel tényleg nagyon sok tevékenységet alakítottunk ki az energiapolitikai és éghajlat-változási csomag végrehajtására, a technológiára, a külkapcsolatokra és a belső piacra vonatkozóan. Fontos azonban látni, hogy miként hangoljuk össze ezeket, és szükség esetén milyen további lépéseket kell tennünk.
Egy sajátos javaslattal fejezem be, amelyet a Bizottság dolgozott ki, és amely nagyban kapcsolódik ehhez a kérdéshez, de az előttünk álló általános gazdasági válsághoz is. Ez a gazdaság fellendítésére irányuló csomag energiaügyhöz kapcsolódó része.
Három kérdéskör van, amelyeknél javasoljuk a finanszírozás felhasználását. 3,5 milliárd eurót szánnak az infrastruktúrára - ebből nem támogatnak minden egyes projektet, hanem a délről, nyugatról és keletről származó gázforgalom diverzifikálására fordítják, valamint arra, hogy megpróbálják kiegyensúlyozottá és fenntarthatóvá tenni a gázellátás összetételét.
A villamos áramot illetően a leggyengébb pont a balti országok és az Ibériai-félsziget elszigeteltsége.
Aztán van két pont, amelyeket néha luxusnak tekintenek, de szerintem rendkívül fontos kérdések: a tengeri szélenergia - döntő fontosságú, hogy állami támogatást kapjanak a folyamatban lévő projektek - és a szénmegkötés és -tárolás. Ezek elengedhetetlenül szükségesek globális éghajlat-változási célkitűzéseink eléréséhez, de biztosítják majd a nagyon hiányzó ösztönzést is az európai ipar számára, hogy kifejlessze a jövőben hasznosítható technológiákat.
Így tehát összekapcsoljuk az ellátás biztonságát, a technológiai célkitűzéseket és az európai gazdaság fellendítésére irányuló célkitűzéseket is. Úgy vélem, hogy ez a helyes javaslat. A rendelkezésre álló források nem éppen óriásiak, de úgy vélem, hogy a helyes célra fordítják ezeket, a nyilvánosságot pedig be kell vonni az Európai Unióban az ellátás biztonságának megerősítése érdekében.
Anne Laperrouze
előadó. - (FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, a második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálatról folytatott vitánkat természetesen az Oroszország és Ukrajna között kiújult gázellátási válság fémjelzi. E válság rávilágított a hiányosságokra, a kapcsolódási pontok sérülékenységére és az Európai Uniónak az egységes reagálással és megnyilvánulással kapcsolatos nehézségeire.
A válság immár harmadik alkalommal mutatott rá a közös energiapolitika szükségességére. Meg kell azonban mondanom - és biztosunk éppen most mutatott rá -, hogy előrelépést, valamint nagyobb együttműködést és szolidaritást figyelhetünk most meg a tagállamok körében, így van remény olyan megoldásra, amellyel sikerül kezelni a válságot.
Köszönetet kell mondanom a képviselőknek, akik nagyon sokat tettek e jelentés gazdagításáért, amelyet gyorsan készítettünk el, mivel novemberben szereztünk tudomást a közleményről. Nem fogok mindent részletesen kifejteni, amit az állásfoglalásban vázoltunk, ehelyett inkább hadd mutassak rá arra, hogy az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság milyen üzenetet kíván közvetíteni ezzel az állásfoglalással.
Az összefüggések a következők: az éghajlatváltozás egyre keményebb kényszerhelyzetet teremt, az Európai Unió ellátásbiztonságát egyre súlyosabb és gyakoribb válságok fenyegetik, és versenyképessége is sérülhet. Ez azt vonja magával, hogy másképp kell immár gondolkodni az energiafogyasztásról és -felhasználásról az Európai Unióban, másképp kell gondolkodni energiaforrásainkról, és lehetővé kell tennünk, hogy kiaknázzuk saját magunk számára az energiaszektorban rejlő munkahelyeket, azokat a munkahelyeket, amelyek annyira fontosak a jelenlegi gazdasági válságban.
Mit is javaslunk? Rövid távon: az energiaügyi és éghajlat-változási csomag 2020-ig tartó időszakra vonatkozó 3x20-as elképzelésének támogatása, hogy európai energiapolitikává formáljuk azt. Ez egy több szinten - globális, európai, nemzeti és helyi szinten - megvalósítandó fellépés, amelynek értelmében az általunk jelzett fő prioritások természetesen az energiamegtakarítás, az energiahatékonyság és a megújuló energiák fejlesztése, hiszen az Európai Unió nagy potenciállal rendelkezik ezen a területen. Különösen a 20%-os energiahatékonysági célkitűzést kell kötelezővé tenni.
Másrészt javítani kell az Európai Unió ellátásbiztonságát a hálózatokra és különösen az összekapcsolásra irányuló befektetésekkel. A tagállamok közötti szolidaritás azt jelenti, hogy a hálózatoknak el kell látniuk az elszigetelt és egyetlen szállítótól nagyban függő régiókat. Ez azt is jelenti, hogy a gázellátás biztonságáról szóló irányelvet felül kell vizsgálni, hogy az egy európai válságkezelési eszközzé válhasson. Az ellátásbiztonság javítása a tranzitországokkal és a kitermelő országokkal folytatott párbeszéd erősítését és strukturálását is jelenti. Ki kell alakítani ezeket az energiától való kölcsönös függőségen alapuló kapcsolatokat, különösen az Oroszországhoz és a földközi-tengeri térséghez fűződő kapcsolatokat.
Harmadrészt, a belső piac döntő tényező az ellátás biztonságában. Mégis hogyan szállíthat egyik tagállam egy másikon keresztül, ha a hálózatok összekapcsolódása gyenge vagy nem is létezik?
Negyedrészt, nemzetközi szinten meg kell határozni a bevált gyakorlatokat. Ebben a tekintetben erősítsük az információcserét Japánnal és az Egyesült Államokkal, különösen Kaliforniával, de ne hagyjuk megtéveszteni magunkat: az ezekhez az energiafogyasztó országokhoz fűződő kapcsolataink egyrészt az együttműködésen, másrészt a versenyen alapulnak, különösen az energiatechnológiák terén.
És ott van a hosszú táv is, amely nagyon fontos. A feladat az, hogy megjósoljuk az Európai Unió energiaellátásának jövőjét. Úgy 2010-2020-ra képesnek kell lennünk arra, hogy forgatókönyvek alapján felvázoljuk az Európai Unió 2050. évi ellátásának ütemtervét. Ennek érdekében ambiciózus célkitűzéseket kell rögzíteni az éghajlatváltozás elleni küzdelem tekintetében. Bizottságunk 60-80%-os csökkentést javasol, de jövőben talán legalább 80%-os CO2-kibocsátás csökkentést, 35%-os energiahatékonyság-növekedést és a megújuló energiák 60%-os arányát javasolja, amelyet 2050-ig kell megvalósítani.
A Parlament azt kéri, hogy ez az ütemterv irányozza elő a különböző energiaforrások arányának alakulását, hogy a befektetések tervezhetők legyenek a termelési eszközök, az összekapcsolás, valamint a kutatás és fejlesztés terén.
Az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság megerősítette, hogy 2050-es energiaforrás-összetételben a többi energiaforrás, például a megújuló energiák mellett szerepet kap az atomenergia is, valamint megerősítette azt a törekvést is, hogy ki kell fejleszteni az energiatárolás és a napenergia hasznosításának eszközeit, amely egy végtelen erőforrás.
Vladimír Remek
Elnök asszony, hölgyei és uraim, már Önök előtt van az energiahatékonysági problémáknak az információs és kommunikációs technológiákkal (IKT) való megoldásáról a Bizottsághoz intézett kérdés szövege, úgyhogy engedjék meg, hogy ehhez fűzzek néhány megjegyzést. Meg szeretném köszönni az összes árnyékelőadó és a többi képviselő erőfeszítéseit, akik elképzelések egész sorával járultak hozzá a Bizottsághoz intézett kérdést megtestesítő állásfoglaláshoz. Végül kompromisszumos megoldást találtunk mintegy 90 javasolt módosítás esetében, a dokumentumot pedig egyhangúlag fogadta el az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság.
Még igencsak a kezdetén vagyunk azoknak az erőfeszítéseknek, amelyek az energiahatékonyság IKT használatával való javítására irányulnak. Talán tavaly ősszel tűnt úgy számunkra, hogy valóban felülvizsgálatot és stratégiát készítünk a jövő számára. Az utóbbi hetek eseményei új realitásokkal szembesítettek bennünket. Mind a pénzügyi válság, mind pedig az egyes EU-tagállamokba irányuló gázszállítás megszakadása - ahogy azt már említettük - megalapozta annak szükségességét, hogy minden lehetséges lépést megtegyünk az energiával kapcsolatos kihívások lehető leggyorsabb kezelése érdekében. Ugyanez érvényes az energiahatékonyság bejelentett javításának szükségességére (az energia hatékony felhasználására), amire az IKT lehető legszélesebb körű alkalmazása mellett kell sort keríteni. Elég nyilvánvaló, hogy e technológiák ésszerű, valamint - nem győzöm hangsúlyozni - átgondolt és széles körű alkalmazása nélkül nem járunk sikerrel sem az energiafogyasztás csökkentésében, sem pedig az éghajlatváltozás hátrányos hatásainak mérséklésében.
Szakmai központok, kutatóintézetek, a fontos ipari ágazatok képviselőinek és az uniós tagállamok állami hatóságainak segítségével megpróbáltuk felvázolni az energiaértékelés javítására használt IKT alkalmazásával kapcsolatos helyzetet. Az energiaigény csökkentésére irányuló kísérletek nem állhatnak szemben az EU versenyképesség fenntartására és a fenntartható gazdasági fejlődésre irányuló törekvéseivel. Egyértelmű, hogy nem indulhatunk el azon a szélsőséges úton, ahol "a megtakarítás számít, mindegy milyen áron”.
Az igaz, hogy az energiaigény csökkentése az egyik leghatékonyabb módszer az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásnak csökkentésére. Foglalkozunk azonban olyan koncepciókkal is, mint például az intelligens hálózatok, az intelligens épületek és az energiafogyasztás hatékonyabb mérése. Beszélünk az IKT szállításban és építészetben való alkalmazásáról, az áruk mozgásának csökkentéséről, a hatékonyabb világítási rendszerekről és olyan megoldásokról, mint például a nanotechnológia stb. Röviden összefoglalva, nehéz olyan ágazatot találni, ahol az energiahatékonyság nem javítható az IKT-fejlesztések segítségével. A dokumentum elkészítése során egyszerűen megerősítettük, hogy az EU-ban az energiaigény kezelésére irányuló összes erőfeszítésünk szorosan összekapcsolódik és egymással kölcsönös függő viszonyban van. Ennek eredményeként a Galileo-projekt melletti támogatásunk, ahogy az EP támogatása is, tükröződni fog az áruk és személyek hatékonyabb szállításában és mozgásában és így tovább.
Örömmel említem meg ezen a ponton, hogy az EU-ban több példánk is van a hatékonyabb energiafelhasználásban sikeresen alkalmazott IKT-ra. Jó, hogy beszélünk e példák közzétételének szükségességéről, amelyek pozitív irányban motiválják a közvélemény egészét. Alapvetően tudjuk, hogy mit kell tennünk. Csupán arról van szó, hogy a szavakat tettekké kell váltani. Ellenkező esetben a tagállamok polgárai elvesztik a bizalmukat. Sokan sajnos inkább egy bürokratikus vitatkozó klubnak tartanak bennünket, semmint egy olyan intézménynek, amely segít nekik felülkerekedni az akadályokon és jobbítani életüket.
E szavak kivétel nélkül az általános energiapolitikára is érvényesek, amellyel képviselőtársam, Laperrouze asszony foglalkozott jelentésében. Én voltam a második stratégiai felülvizsgálatról szóló dokumentum árnyékelőadója, és köszönetet kell mondanom Laperrouze asszonynak kiváló munkájáért, hogy végül kompromisszumos megoldást ért el a jelentés vonatkozásában. A végeredmény reálisabb és meggyőzőbb, mint az eredeti szöveg. Ahogy várható volt, a közelgő EP-választás miatt bizonyos fokú populizmus bontakozott ki, amely a választóknak szólt. Megjelentek a nagyra törő ambíciók, az emberek pedig szeretik hallani ezeket. Ezek teljesülése azonban gyakran kívül esnek a realitás határain. Igen, mindannyian szeretnénk kizárólag megújuló energiaforrásokkal kielégíteni az energiaigényt. Ez lenne az ideális. Jómagam személyesen azonban realizmusra ösztönöznék mindenkit. Ugyanez igaz arra is, hogy megpróbálták beleerőltetni a dokumentumba a 2050-re előirányzott megdöbbentő 80%-os kibocsátáscsökkentési célt a reálisabb 50-80%-os cél helyett.
Az atomenergia ellenzői megpróbálják kirekeszteni ezt a kibocsátásmentes forrást, amely az általános energiaforrás-összetétel szempontjából létfontosságú Európa számára. Teljesen világosnak kell lennie mindenki számra, aki nem csupán a divatos irányvonalat kívánja követni és nem csak az atomenergiával szembeni félelmet akarja kihasználni, hogy e nélkül egyszerűen nem járhatunk sikerrel. Be kell ruháznunk az atomerőművek új generációjába, a tüzelőanyagok és a nukleáris fúzió biztonságos tárolásába és újrahasznosításába. Ésszerűnek tartom, hogy a jelentés lényegében támogatja az atomenergia bevonását az energiaforrás-összetételbe. Végül pedig véleményem szerint fontos, hogy megpróbáljuk jobban integrálni a hálózatokat, például a balti államokkal. Ezek az országok a puszta ígérgetések miatt nehéz helyzetben maradtak. Azt is nagyra értékelem, hogy újra felmerült a jobb koordináció elképzelése az átviteli hálózatok használata terén, talán úgy, hogy - ha úgy akarjuk - egyfajta központi irányítási rendszert alkalmazunk.
Viviane Reding
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, hadd köszönjem meg először Remek úrnak és az ITRE bizottságnak, hogy ilyen sokat dolgoztak ezen a kiemelt fontosságú témán, hiszen kétségtelen, hogy az IKT-n keresztül nagyban hozzá tudunk járulni az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez és ahhoz, hogy elérjük mind a fogyasztás, mind pedig a szén-dioxid-kibocsátás 20%-os csökkentését.
Tudom, óriási kihívás ez, azonban nem leküzdhetetlen, és csak akkor valósítható meg, ha tudjuk, hogyan használjuk az IKT-t. A Bizottság ezért nem beszél, hanem a következőképpen cselekszik.
Először is, dolgoztunk egy közleményen, amely az energiaügyi és éghajlati problémák kezelésére szolgáló átfogó IKT-stratégiáról szól. E stratégiához egy ajánlás is társul, amelyben vázoljuk a feladatokat, a célokat és az IKT-szektorban megvalósítandó cselekvések ütemezését, az érdekelt felek és a tagállamok cselekvéseit. E cselekvések célja felgyorsítani az IKT mint előmozdító eszköz elfogadását, hogy képesek legyünk úrrá lenni háztartásaink, vállalkozásaink és társadalmunk egészének energiaigényén.
Nos, milyen szinten lépjünk? Először is természetesen maguknak az IKT-termékeknek a szintjén. Ezek szénlábnyoma abszolút fontossággal bír, és tudom, hogy az ipar dolgozik ezen. Reméljük, hogy a kutatási befektetésekkel elvégezzük ezt a munkát.
A második szint az IKT mint a minden csoportot és a gazdasági tevékenység minden szektorát előmozdító eszköz. Ezen a ponton ösztönzőkre van szükségünk a magatartási minták megváltoztatása érdekében - ahogy az előadó mondta, "penser autrement” -, de az csak akkor fog megtörténni a kormányokban, közigazgatási egységekben, vállalkozásokban és a polgárok körében, ha megértik, hogy mekkora potenciál van a megtakarításra. Ez azt jelenti, hogy mérnünk kell, mivel rendelkezünk most, és mit csinálunk jobban. Ha nincsenek méréseink, eredményeink sem lesznek, és éppen ezért van szükségünk egy olyan kiindulási alapra, amelyhez képest mérhető a fejlődés.
A mérésekkel és a számszerűsítéssel kapcsolatos kihívások állnak javaslatunk középpontjában.
Javaslatunk központi eleme az is, hogy miként jutunk el a kutatási eredményektől az innovációig és a gyakorlati vívmányokig. Természetesen a kutatással kezdtük el. A Bizottság K+F finanszírozási programjainak célja, hogy kiaknázza ezt a rendszerekben és infrastruktúrákban meglévő potenciált a szolgáltatások számára is.
A legjelentősebb eredmények a villamosenergia-elosztás, az épületek, a szállítási logisztika és a világítás területén várhatók. Az előadónak igaza van: ágazatokon átívelő részvételre van szükség ezekben a projektekben. Ezért hoztunk létre ágazatokat átfogó kutatási projekteket, és szorosan együttműködünk az iparral a kutatás, valamint a fejlesztés és az innováció között eltelt idő csökkentése érdekében. Erre vezethető vissza az is, hogy innovációs programjainkban támogattuk az új megoldások és technológiák valós körülmények közötti demonstrációját és validálását, hogy maximálisan előkészítsük ezeket.
Az IKT-termékek szénlábnyomának csökkentése is részét képezi a kutatásnak. A finanszírozást illetően eddig több mint 4000 millió eurót fektettünk be ebbe a kezdeményezésbe. A Bizottság által a gazdaság fellendítésére javasolt tervben kiemelt szerepet kapnak a köz- és magánszféra közötti partnerségek a K+F terén, ahol az általunk javasolt három kezdeményezés közül az egyik az energiahatékony épületekre vonatkozik, arra a területre, ahol az IKT természetesen uralkodó szerepet fog betölteni.
Az egyik most elindított kísérleti projekt az intelligens közlekedési rendszer. Más sokat fektettünk be a gépjárművekbe épített intelligens rendszerekbe, és most tesszük meg a következő lépést, ami a gépjármű és a közúti és forgalmi jelzések közötti kapcsolat. Ezen a ponton egyetértek az előadóval annak fontosságában, hogy saját műholdas programmal kell rendelkeznünk ahhoz, hogy hatékonyabbak legyünk ezen a területen.
Giorgos Dimitrakopoulos
a Külügyi Bizottság véleményének előadója. - (EL) Elnök asszony, gratulálok Laperrouze asszonynak és köszönöm, hogy az egész elmúlt időszakban együttműködött velünk. A Külügyi Bizottság nevében felvázolom a Laperrouze asszony elé terjesztett néhány alapvető javaslatunk fő irányvonalait.
Először is, közös európai külpolitikára van szükségünk az energia terén, hangsúlyt helyezve az energiaforrások és az energiaszállítási útvonalak biztonságára. Azokban az időkben, amikor a küzdelem tétjét az energiaforrások képezik, mindannyian felfogjuk e javaslat jelentőségét.
Másodszor, el kell mélyítenünk kapcsolatainkat a többi országgal, különösen azokkal, amelyek energiát termelnek, de azokkal is, amelyeken áthaladnak az energiaszállítási útvonalak, más szóval a tranzitországokkal.
Harmadszor, a kölcsönös energiafüggőségre vonatkozó kötelező záradékok új generációjára van szükségünk. Ezek a záradékok rendkívül fontosak elsősorban a többi országgal folytatott tárgyalásokban, továbbá- például ennél a témánál maradva - különösen az Oroszországgal az 1997. évi megállapodást felváltó új megállapodásról folytatott tárgyalásokban.
Említettük az energiaforrásokért folytatott küzdelmet, azt a fontos kérdést, amelynek eredményeként különbséget teszünk az energiaforrások és azon útvonalak között, amelyeken át az energia elér hozzánk. Jelenleg számos fontos projekt van. Megemlíteném a Déli Áramlat gázvezetéket, a TGI-vezetéket (Törökország-Görögország-Olaszország), a Nabucco-vezetéket, és természetesen meg kell említenem a Kaszpi-tenger régióját, amelyről több alkalommal is vitákat folytattunk. Itt van előttem a Kaszpi-tenger térképe, és úgy vélem, hogy ha a Kaszpi-tengerről beszélünk, annak minden oldalát át kell tekintenünk, beleértve az azerbajdzsáni és türkmenisztáni oldalt is; holnap vagy holnapután meg fogjuk vitatnunk ezt a kérdést az Európai Parlamentben, de emlékeztetném Önöket Türkmenisztán és végül természetes Irán fontosságára.
Romana Jordan Cizelj
Az energia az egyik alapvető életszükséglet. Az emberiséget azonban egy ideje nem elégítik ki pusztán az alapvető életkörülmények; folyamatosan arra törekedtünk, hogy egyfajta társadalmi fejlődést érjünk el, ami könnyebbé teszi életünket. Ezért van az, hogy az energia követi egy adott társadalom gazdasági tendenciáit.
Csak nemrégiben kezdtük el azonban egy inkább holisztikus megközelítésből szemlélni az egyén jólétét, és már nem kizárólag a vásárlóerő szempontjából mérjük azt. Ekképpen az energiát illetően meg kell teremtenünk a helyes egyensúlyt az ellátás biztonsága és megbízhatósága, a környezetvédelem és az éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedések, valamint a versenyképesség között. Képviselőcsoportunk támogatja mindhárom célkitűzést, amelyek a közös európai energiapolitika alapját képezik, és ebből a szempontból üdvözöljük a Laperrouze-jelentést.
Az éghajlatváltozás és az orosz gáz Európába továbbításával kapcsolatban januárban tapasztalt problémák tanúsítják a diverzifikáció jelentőségét, amikor a közös energiapolitikáról beszélünk. Az Európai Uniónak olyan projekteket kell bevezetnie, amelyek a lehető leghamarabb megerősítik energetikai infrastruktúránkat, hogy elősegítse az szállítások behozatalát más útvonalakon keresztül. Ebben az összefüggésben biztosítanunk kell, hogy különböző tranzitországokból és különböző energiaexportáló országokból tudjunk gázt importálni. A Nabucco-projekt megvalósítása kiemelten fontos ebből a szempontból.
Emellett változatosabb kell tennünk energiaforrás-összetételünket. Az energiaforrás-összetételnek alapvetően nagyobb arányban kell tartalmaznia olyan energiaforrásokat, amelyek nem bocsátanak ki üvegházhatást okozó gázokat, ekképpen magában kell foglalnia mind a megújuló energiaforrásokat, mind pedig az atomenergiát. A szénre továbbra is szükség van, de biztosítanunk kell, hogy a rendelkezésre álló legjobb technológiákat használjuk fel, például azokat, amelyek lehetővé teszik a szénmegkötést és -tárolást.
Hangsúlyozni szeretném, hogy a hatékony energiafelhasználás egyik kiemelt feladatunk. Azonban számtalan kutatás szemléltette már, hogy pénzügyi, intellektuális és kreatív erőinket a termelési és szállítási kapacitásokra kell fordítanunk. Még az általam említett összes intézkedéssel sem tudjuk még egy ideig nullára csökkenteni importfüggőségünket. Az energiabehozatalhoz kapcsolódó problémák minimalizálása érdekében hatékony energetikai külpolitikát kell megfogalmaznunk. Emiatt szeretném, ha elfogadnák a Lisszaboni Szerződést, hogy el lehessen távolítani a külpolitika alakítása előtt álló minden intézményi akadályt.
Írországra utalok itt, és azt várjuk az írektől, hogy megoldják ezt a problémát. A közös energetikai külpolitikával kapcsolatos várakozásaink jóval reálisabbak lesznek azonban, ha konkrét intézkedéseket teszünk ezen a területen, amelyeket a közös energiapolitika részeként már meghatároztunk. Véleményem szerint még ebben a parlamenti ciklusban el kell fogadnunk a harmadik gáz- és villamosáram-liberalizációs csomagot, valamint az egész Unióra érvényes egységes piaci szabályokat.
Végül hadd mondjam el véleményemet a benyújtott módosításokkal kapcsolatban. Szerintem a Laperrouze-jelentés megfelelő minőségű ahhoz, hogy ne legyen szükség lényegi módosításokra. Változatlanul kell hagyni a hosszú távú célkitűzéseket, amelyeket a 20-20-20 intézkedéscsomag révén kívánunk megvalósítani, és amelyeket mind az Európai Tanács, mind az Európai Parlament támogat. Képviselőcsoportunk nem támogat olyan javaslatot, amely csökkenteni kívánja az energiaforrások diverzifikálását. Támogatjuk azonban az olyan módosításokat, amelyek növelni tervezik az szállítási útvonalak számát és javítják az Unió energiabiztonságát.
Végül szeretnék gratulálni a jelentéstevőnek kiváló jelentéséhez, és megköszönöm együttműködését.
Mechtild Rothe
Elnök asszony, a Bizottság tagjai, hölgyeim és uraim, hadd fejezzem ki köszönetemet az előadónak, Anne Laperrouze-nak azért a valóban együttműködő hozzáállásért, ahogy a megbeszéléseket folytatta. Hadd köszönjem meg a titkárság személyzetének is felbecsülhetetlen közreműködésüket.
A legutóbbi gázkrízis fényében a második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálat rendkívül jó időzítésű. Az ellátás biztonságának és a tagállamok közötti szolidaritásnak kell az európai energiapolitika középpontjában állnia. Szilárd meggyőződésem, hogy határozott javulást eredményez, ha választ adnak a jelentésben szereplő felhívásra, amely a gázfolyósok nagyobb fokú diverzifikálását kéri. Emellett az év végéig a Bizottságnak javaslatot kell előterjesztenie a földgázról szóló 2004. évi irányelv felülvizsgálatára, hogy beépítsék a kötelező erejű és hatékony nemzeti és uniós vészhelyzeti tervekre vonatkozó követelményt.
Az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoport képviselőiként azonban alapvető fontosságot tulajdonítunk az uniós tagállamok azon kötelességének, hogy még problémamentes időkben is különleges figyelmet fordítsanak a társadalom legkiszolgáltatottabb csoportjaira, azaz a tüzelőanyag-szegénység áldozataira. Még mindig hiányoznak az e probléma kezelésére irányuló nemzeti stratégiák. Képviselőcsoportom ezért nyújtott be egy kiegészítő módosítást, amelyben felszólítja a tagállamokat, hogy tegyenek valódi erőfeszítéseket e probléma megoldása érdekében.
A jelentés hangsúlyozza az energiamegtakarítás és az energiahatékonyság kiemelt jelentőségét. Elég nyilvánvaló, hogy az ellátás biztonságának leghatékonyabb és leggazdaságosabb módja az energiahatékonyság növelése és az energiamegtakarítás. Ugyanakkor ambiciózus és reális célokkal kell rendelkeznünk Európa jövőbeli energiaellátást illetően. Örömmel látom, hogy elindultunk ebbe az irányba, például azzal a felhívással, hogy 2050-re energiaforrás-összetételünkben 60% legyen a megújuló energiák aránya. A jelentés hangsúlyozza azt is, hogy a sikeres éghajlat- és energiapolitika lehetőségeinek kutatásában kiemelt jelentősége van a helyi kezdeményezéseknek. A Polgármesterek Szövetségének (Covenant of Mayors) kulcsszerepe van ebben az összefüggésben, de más, hasonló megközelítések támogatása is fontos, mint amilyen a Szigetek Szövetségének (Covenant of Islands) elképzelése. A kiindulási pont azonban az, hogy az energiahálózatok infrastruktúrájára irányuló befektetések és a belső piac további liberalizálása nélkül nehéz lesz megvalósítani célkitűzéseinket. Működő egységes energiapiacra van szükségünk, ahol tisztességes versenyfeltételek uralkodnak, és ahol a hálózatokhoz való ingyenes hozzáférés és az egyenlő energiaelosztási jogok valamennyi termelő számára garantáltak. Az elkövetkező hetek döntőek lesznek ebből a szempontból. Amire szükségünk van, az az intelligens villamosenergia-hálózatok létrehozása és fejlesztése, amely felöleli az IKT-alapú kapcsolt erőműveket és a decentralizált energiatermelést. Ez az egyetlen módja annak, hogy az energiaforrásokat ténylegesen azokra a területekre irányíthassuk át, ahol valóban szükség van rájuk. Egy európai szuperhálózatra van szükségünk, amely becsatornázza és összekapcsolja az Északi-tenger, a Balti-tenger és a földközi-tengeri térség hatalmas potenciáljait.
Egy helyen azonban tarthatatlan a jelentés, mégpedig az a felhívás, amely felszólítja a Bizottságot a nukleáris beruházásokkal kapcsolatos külön ütemterv elkészítésére. Ezért képviselőcsoportom módosítást nyújtott be, amely világosan kiemeli a nukleáris biztonsággal kapcsolatos közös érdekünket, miközben hangsúlyozza, hogy a tagállamok saját szuverén döntési jogkörében kell maradnia, hogy befektetnek-e az atomenergiába. Személyes véleményem az, hogy nincs szükségünk atomenergiára.
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a tavalyi év energia-felülvizsgálata egy megfelelően időzített aktualizálás volt, és gratulálok Anne Laperrouze-nak az erről készített precíz jelentéséhez.
A felvetett kérdések nagyon összetettek, de lényegében a következőkképpen foglalhatjuk össze őket tömören: Európának olyan energiapolitikára van szüksége, amely fenntartható, megfizethető és biztonságos energiaforrásokat ad nekünk. Fenntartható azáltal, hogy megtöri a köldökzsinórszerű függőségünket a fosszilis tüzelőanyagoktól, amelyek megfojtják bolygónkat; megfizethető azáltal, hogy állandó és reális költségeket garantál a fogyasztók számára; és biztonságos azáltal, hogy megszabadítja Európát a megbízhatatlan vagy monopolhelyzetben lévő szállítóktól.
E hét pénteken a Bizottság tagjaiból álló csoport találkozik Putyin miniszterelnökkel és minisztereivel. Az energia szerepel a napirenden, és a mi tárgyaló küldöttségünknek világossá kell tennie, hogy nem tűrjük, hogy az Oroszország és Grúzia közötti vita egy európai gázválsággá terebélyesedjen a tél közepén. Biztosítékokat kell kérni, de figyelmeztetésünket is át kell adni. Válságra volt példa korábban, és ez nem történhet meg újra.
Itt az ideje, hogy alapvetően átértékeljük Európa energiaellátását. Ezt a nézetet osztja a Parlament valamennyi képviselőcsoportjának minden tagja, akiknek egyesíteni kell erejüket az arra irányuló fellépés vezetésében, hogy mindez megtörténjen. Éppen ezért a héten képviselőink egy kis csoportja, köztük Hammerstein úr, aki a későbbiekben szintén felszólal, közzéteszi a "A zöld energiára való átállás megvalósítása a válság időszakában” című vitairatot.
Köszönetet mondok minden képviselőnek, aki ötleteivel közreműködött, és meglep, hogy milyen mértékű a konszenzus ebben a kérdésben. Elszántság tapasztalható itt a Házban arra vonatkozóan, hogy gyorsan és együttesen dolgozzunk, kutatva a tartós megoldásokat Európa energiaválságára, és ezt ki kell használnunk.
Az új energiakorszak megnyitásával kapcsolatos potenciális tervek közül kiemelkedik egy: ez a szuperhálózat, vagy más néven a DESERTEC. A francia elnökség új Európai Uniónknak a mediterrán térséget megcélzó egyik lehetséges operatív projektjeként emlegette ezt. Több európai parlamenti képviselő, köztük Harms asszony is, nemrégiben látogatást tett Dél-Spanyolországban, hogy működés közben láthassa a technológiát: az Észak-Afrikából érkező naphőenergia és a napsütötte dél-európai földterületek, amelyek begyűjtik a napból származó energiát, évente másfél millió hordó olajjal egyenértékű energiát előállítva. Az energiahatékony, nagyfeszültségű áramvezetékeken szállított energia betáplálható lenne az európai szuperhálózatba, amely EU-szerte szállítaná a megújuló energiát - az ár-apályból nyert energiát a part menti régiókból, a szél- és hullámenergiát a széljárta Északnyugat-Európából, a biomasszát és a geotermikus energiát azokról a területekről, amelyek bővelkednek az ilyen forrásokban.
Őszintén megmondva, vannak költségek is. A Német Űrközpont becslései szerint 45 milliárd euróba kerülne a kiépítése, de azt is megállapították, hogy a fogyasztók 35 év alatt ennek az összegnek a többszörösét takarítanák meg az alacsonyabb energiaszámlákon keresztül, a beruházások pedig több ezer munkahelyet hoznának létre.
Egy bátor projektről van szó, amely fenntartható, megfizethető és biztonságos energiajövőt teremtene. Ez az az energiajövő, amelyért Európának síkra kell szállnia.
Antonio Mussa
Elnök úr, hölgyeim és uraim, hadd fejezzem ki őszinte köszönetemet Laperrouze asszonynak munkájáért, amellyel nagyban egyetértek. Kissé össze vagyok azonban zavarodva néhány szempontot illetően, talán amiatt, hogy túlságosan a Bizottság értékelésére hagyatkozunk.
Először is, úgy érzem, hogy a gázkereslettel kapcsolatban előre jelzett tendenciák korlátozóak. Amennyiben így van, attól tartok, hogy ennek negatív hatásai lesznek a projektek finanszírozási forrásaira. Az infrastrukturális projektek különböző fejlesztési szakaszokban tartanak. Ahelyett, hogy absztrakt módon újra meghatározzuk prioritási sorrendjüket, miközben elsiklunk a mediterrán térség felett, tanácsos lenne inkább a fejlesztési idő, a pénzügyi struktúra, a rendelkezésre álló ellátás, valamint az állami támogatás és a magánszféra kötelezettségvállalása közötti kapcsolat szempontjából újraértékelni ezeket.
Laperrouze asszony következő ajánlása az ellátás forrásának és útvonalának diverzifikálása. Ennek egyik példája a Déli Folyosó. E kérdéseket illetően szerintem programozott, fázisokra bontott megközelítésre van szükség. A Kaszpi-tenger esetében valóban csak az Azerbajdzsánból érkező gáz áll majd rendelkezésre az első fázisban. A második szakaszban lesz majd hozzáférhető a többi ország, ezzel politikai, szabályozási és infrastrukturális szempontból bonyolulttá téve a piacot. A Kaszpi-tengeri fejlesztési együttműködésre irányuló bizottsági javaslat képes felülemelkedni ezeken a problémákon, amennyiben megbízzák többek között a hiányzó infrastruktúra fejlesztésének előmozdításával.
Az utolsó előtti szempont, hogy a szolidaritási mechanizmusok kétségtelenül alapvető fontosságúak az Unió energiapolitikája számára, valamint a Lisszaboni Szerződés szempontjából is. Ezen intézkedések megvalósíthatósága érdekében tanácsos lenne azonban elkerülni - a lehetséges torzulásokon túlmenően - a túlzott bürokratikus terhet jelentő eljárásokat.
Végezetül megemlíteném a külkapcsolatokat. Az Energia Charta szerepén túl fontos célkitűzés az Energia Bizottság kibővítése, hogy az felölelje a tranzitországokat, valamint a megújuló energiák területét is.
Rebecca Harms
Elnök úr, hölgyeim és uraim, a második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálattal kapcsolatos munka jó légköre ellenére sajnálattal azt kell mondanom, hogy nem sikerült elérnünk a bizottsági javaslat azon helyesbítéseit, amelyeket szükségesnek tartottunk.
Az én felfogásomban az "energiapolitikai stratégiai felülvizsgálat” cím szorosan összekapcsolódik a jövő építésével. Ha azonban áttekintjük ezt a felülvizsgálatot, azt a következtetést kell levonnunk, hogy az túlságosan is a múltban gyökeredzik. E stratégiai energiaterv középpontjában - és attól tartok, hogy ezt a Laperrouze-jelentés sem teszi helyre - a szénből és az atomenergiából álló régi energiaforrás-összetétel áll, és a felülvizsgálat rendkívül élesen ismét csak a nukleáris pillérre fókuszál.
Piebalgs biztos úr, valóban érdekelne, hogy mi történt azzal a javaslattal, amelyet e jogalkotási ciklus kezdetén terjesztett elénk, amikor azt mondta nekünk, hogy az atomenergiához kapcsolódó nagy kockázatokat ellenőrzés alatt kell tartani, hogy a nukleáris hulladék és a létesítmények leállításának problémáját és mindezeket a kérdéseket meg kell oldani, mielőtt a Bizottság elindulna az atomenergia fejlesztése felé. E kérdések egyikét sem oldották meg, a Bizottság most mégis megindítja az atomenergia mellett kiálló offenzíváját. Láthatóan csöppet sem aggasztja Önöket az a tény, hogy a nyugat-európai nukleáris ipar történetének legnagyobb bukását láthatjuk éppen most Finnországban, hogy a finn villamosenergia-társaság és az Areva közötti vita tárgyát képező összeg immár elérte a 2,4 milliárd eurót, mert annyi többletköltség merült fel az Olkiluoto erőművel kapcsolatban. Vajon mi az értelme ennek az új befektetési hullámnak abban a szektorban, amely - annak ellenére, hogy évtizedek óta olyan mértékű állami beruházásokban részesül, ami messze meghaladja az összes többi ágazatnak nyújtott finanszírozás volumenét - megint csak erre a zűrzavarra képes. Nagyon szeretném tudni, hogy tényleg komolyan gondolják-e ezt, vagy mások mozgatják a szálakat.
Véleményem szerint a szén- és atomenergiának ez a kombinációja pontosan az a stratégia, amely zsákutcába vezette az Európai Unió energiapolitikáját. Eleget beszéltem az atomenergiáról, azonban a fosszilis tüzelőanyagok pazarló felhasználása - ez valami más, amellyel a felülvizsgálat valójában egyáltalán nem foglalkozik - szintén hozzájárult a jelenlegi éghajlati katasztrófához, és a felülvizsgálatban nem végzik el a múlt ezen idejétmúlt stratégiájának kiigazítását.
Laperrouze asszony jelentésének megvitatása során képviselőcsoportom egyértelmű prioritásokat határozott meg. Mondanunk sem kell, hogy az atomenergia nem volt ezek között, de megpróbáltuk más területeken is valódi változásokat véghezvinni. Hosszú távon kötelezővé akartuk tenni a primerenergia-fogyasztás 20%-os csökkentési célját. Ez nem történt meg. Reális javaslatokat várunk a "szuperhálózat” fejlesztésére, azaz azon hálózat fejlesztésére, amelynek képesnek kell lennie valóban nagy kapacitásokat befogadnia az Északi-tenger, más part menti területek és a déli sivatagos régiók megújuló erőforrásaiból energia előállítására. Sem a jelentésben, sem a bizottsági javaslatban egyáltalán nem volt valódi jele ezeknek a dolgoknak.
Az is meggyőződésünk, hogy nagy hiba volt kihagyni a közlekedés teljes egészét az energiaügy e stratégiai tervezési folyamatából, mivel mi - akárcsak Önök - meg akarunk szabadulni az olajfüggéstől. Önök úgy döntöttek, hogy külön kell megvitatni a közlekedés kérdését, a mi véleményünk szerint azonban e kérdésnek a stratégiai energiaügyi tervezés egy fő fókuszpontját kell képeznie.
A gázellátás diverzifikálása összességében nagyon helyes, és mindenképpen valami olyasmi, amit tennünk kell, ugyanakkor viszont minden erőfeszítést meg kell tenni annak érdekében, hogy egyszer és mindenkorra biztosítsuk a gáz hatékony felhasználását, ellenkező esetben a diverzifikálás végül nem fog sehova se vezetni.
Megdöbbenve tapasztaltam múlt héten, hogy az Európai Bizottság gazdasági fellendítési terve újra elővette mindezeket a stratégiai torzulásokat, és ugyanazt a múltba révedő szemléletet fogadta el, mint ebben az energiapolitikai stratégiai felülvizsgálatban. Képviselőcsoportom nevében azt kell bejelentenem, hogy sem a Laperrouze-jelentést, sem az energiapolitikai stratégiai felülvizsgálatot nem támogathatjuk, és a gazdasági fellendítési terv összefüggésében is arra kell törekednünk, hogy a fenntarthatóság és a józan ész mellett érveljünk.
Esko Seppänen
Elnök úr, a Bizottság tagjai, a szolidaritás pompás szó. Általában a baloldal szókészletébe tartozik. A szolidaritás nem csupán a Gazprom- és Oroszország-ellenesség nevében kell emlegetni, hanem annak érdekében is, hogy megelőzzük az általános energiaszegénységet. Az energiára a szegény emberek villamos áram- és fűtésellátása formájában is szükségünk van.
Az európai energiastratégia legfőbb problémája, hogy az nem a semmiből építkezik, hanem az egyes országok saját földrajzában, történelmében és energiagazdaságában gyökerezik. Ha létrejön egy közös stratégia, annak struktúráit pedig harmonizálják, az azt is jelentené, hogy lesznek győztesek és vesztesek. Vannak országok, amelyeket arra kényszerítenek, hogy a szolidaritás nevében adják fel kipróbált és bevált struktúráikat. Ez nem lehet szolidaritás.
A villamosenergia-hálózatok harmonizálása egyben a villamosenergia-árak harmonizálását is jelenti. A gyakorlatban ezt nem a legalacsonyabb árak alapján teszik majd meg, hanem néhány átlagárra alapozva. Ebben az esetben pedig lesznek vesztesek: azok az országok, ahol olcsó a villamos energia. Hasonlóképpen az EU költségvetéséből a gázvezetékek finanszírozására felhasznált pénzt azoknál az országoknál kell előteremteni, amelyek nem használják ezeket a vezetékeket.
Laperrouze asszonynak igaza van abban, hogy a hálózatokkal kapcsolatos beruházások a tagállamokért és vállalataikért vannak, nem pedig az EU-ért. Az EU nem lehet olaj-, gáz- vagy villamosenergia-hálózatok üzemeltetője, és az EU költségvetésének nagy összegeit nem szabad a hálózatokkal kapcsolatos befektetésekre felhasználni.
Képviselőcsoportunk emellett emlékeztetni szeretne mindenkit azokra a problémákra, ahogy Harms asszony meg is tette, amelyek az atomenergia felhasználásához kapcsolódnak. Egyrészről ugyan csökkentjük a szén-dioxid-kibocsátást, másrészről viszont növekszik a plutónium mennyisége.
Bastiaan Belder
A Laperrouze-jelentés számos olyan fontos energiaellátási kérdéssel foglalkozott, amelyekkel az Európai Unió jelenleg szembesül. Az Oroszország és Ukrajna között nemrégiben kirobbant gázkonfliktus egyáltalán nem hagyta érintetlenül az Európai Uniót sem. A jelentés több politikai irányvonalat is részletesen felvázolt az európai energiapiac számára, amelyek korlátozni tudnák az Európai Unió kiszolgáltatottságát egy újabb konfliktus esetén. Támogatom, törekedjünk az energiaforrások és azon partnerországok sokféleségére, ahonnan az EU energiát importál, azaz hogy törekedjünk az energiaellátás diverzifikálására. Az Oroszország és Ukrajna közötti gázkonfliktus ismételten rámutatott e kérdés sürgősségére, és őszintén remélem, hogy a Nabucco-projekt - hogy csak egy példát említsek - a közeljövőben meghozza gyümölcsét.
Ha a részleteket nézzük, e törekvés azt is jelenti, hogy az Európai Uniónak és a tagállamoknak fokozottabban a regionális integrációra kell összpontosítania. Jelenleg sok tagállam hálózata még mindig túl elszigetelt, következésképpen ezek a tagállamok túlságosan függenek a harmadik országokból érkező behozataltól. A tagállamok energiahálózatainak összekapcsolása a belső piac hatékonyabb működését is lehetővé teszi majd.
A belső piac működésének további javítása érdekében teljesen külön kell választani a termelő vállalatok és a hálózatot üzemeltető vállalatok tulajdonosi szerkezetét. Ez a legjobb módja annak, hogy fellépjünk a piac aszimmetrikus megnyitásával szemben.
Időközben több tagállam mérlegeli, hogy újraindítja az Európai Unióval kötött megállapodás értelmében leállított atomerőműveket. Ez nem tűnik a legjobb előremutató útnak. Hosszabb távon inkább a nagyobb számban a határokon átnyúló összekapcsolódásokat elősegítő befektetések csökkentenék hatékonyabban az egy vagy több országgal szembeni függőséget.
A jelentésben említett másik fontos irányvonal, amellyel teljes mértékben egyetértek, az az energiahatékonyság javítása és a fenntartható energia arányának növelése. A tagállamoknak azonban eltérő a véleménye abban a kérdésben, hogy az atomenergia milyen szerepet játsszon a CO2-kibocsátás csökkentésében. Ez elsősorban a tagállamok, nem pedig az EU hatáskörébe tartozó döntés. Üdvözöltük volna, ha a jelentés erről tisztább képet adott volna. Reméljük, hogy ez a módosítások során pontosításra kerül majd.
Desislav Chukolov
(BG) Hölgyeim és uraim, eddig megfigyeltem, hogy milyen vélelmezett és absztrakt módon döntenek e Házban arról, hogy mi a legjobb Európának, engem azonban a bolgár választók küldtek ide, ezért engem jobban érdekel az, hogy mi a legjobb szülőhazámnak, Bulgáriának.
Számunkra, az Ataka hazafiai számára Bulgária energiafüggetlensége az első számú prioritás. A "tárgyalások” során, amelyeket mi "uniós diktátumoknak” hívunk, arra szólítottak fel minket, hogy állítsuk le a Kozloduy atomerőmű 1., 2., 3. és 4. reaktorát.
Emlékeztetni kívánom Önöket - és ha nem tudnák, most emlékezetükbe véshetik -, hogy ezek az egységek teljes mértékben megfeleltek az összes ellenőrzésen, és teljesen biztonságosnak nyilvánították őket. 2007 elején kollégám, Dimitar Stoyanov azt a kérdést intézte az Európai Bizottsághoz, hogy követelmény volt-e mindezen egység leállítása ahhoz, hogy Bulgáriát felvegyék az EU-ba. Amint kiderült, az Európai Bizottság nem támasztott ilyen követelményt. Günter Verheugen úr azonban hazudott a bolgár parlamentnek, és azt mondta, hogy volt ilyen követelmény.
Néhány napja Bulgária rendkívül súlyos energiaválsággal nézett szembe. Csatlakozási szerződésünk 36 cikke alapján jogunk van újra működésbe helyezni ezt az atomerőművet. Ez a jog megillet minket, és ezért kollégáim a bolgár parlamentben törvényt terjesztettek elő, amely a Kozloduy atomerőmű jelenleg lezárt 1-4. reaktorának újraindítására irányul.
Európai parlamenti képviselőtársaimmal, Dimitar Stoyanov és Slavi Binev urakkal együtt benyújtottam a 0005/2009. sz. írásbeli nyilatkozatot, kérve e reaktorok ismételt üzembe helyezését, azzal a céllal, hogy elérjük Bulgária energiafüggetlenségét.
Végül azt szeretném mondani Önöknek, hogy Európa akkor lesz erős, ha minden tagállama külön-külön is erős, és saját energiaellátását tekintve független. Ez az egyetlen módja, hogy választóinkért és polgárainkért dolgozzunk.
Gunnar Hökmark
Elnök úr, amikor az energiapolitikai stratégiai felülvizsgálatról beszélünk, úgy gondolom, fontos hangsúlyozni az előttünk álló kockázatokat is - nemcsak a nem biztonságos energiaellátás kockázatát az azzal együtt járó összes problémával, hanem azt is, hogy ki vagyunk téve olyan rezsimek politikai nyomásának, amelyek az energiaellátást más kormányok befolyásolására szánt eszközként használják. Ennek következtében fennáll annak a kockázata, hogy törésvonalak alakulnak ki az Európai Unióban, amelynek tagállamait eltérő érdekeik osztják meg, aláásva ezzel a közös kül- és biztonságpolitikát.
Úgy gondolom, jó dolog látni, hogy az éghajlatváltozás kezeléséhez szükséges politikáink nagyjából megegyeznek azokkal, amelyekre az energiabiztonságunk megerősítése érdekében van szükségünk. A fosszilis tüzelőanyagok használatának csökkentése azt jelenti, hogy kisebb mértékben függünk a megbízhatatlan szállítóktól. A más energiaforrásokból származó ellátás növelése a fosszilis tüzelőanyagok iránti kereslet csökkenését, az európai polgárok számára alacsonyabb árakat, nem utolsósorban pedig a világ olajrezsimjei számára a cash-flow csökkenését jelenti.
Ennek a biztonsági vonatkozások szempontjából óriási jelentősége van, amit mérlegelnünk kell az Európai Unió jövőbeli energiastratégiájáról folytatott vitánkban. Szerintem ebben a megközelítésben sok részlet könnyen a helyére kerül majd. Még inkább szükségünk van a belső piacra az Európai Unióban, mivel valójában ez az egyetlen garanciája a tagállamok közötti szolidaritásnak. Ez azt jelenti, hogy többet kell tennünk a határokon átnyúló összekapcsolódásokért és a szuperhálózatért, összekapcsolva a tagállamokat és ezzel a piacot is.
Több bioüzemanyagot kell fejlesztenünk. Nem értek egyet azokkal, akik ebben kockázatot látnak; lehetőség van arra, hogy - Európában és a világ többi részén is - növeljük az általunk felhasznált területeket. A bioüzemanyagoknak még a kisebb mértékű hozzájárulásai is azt eredményezik, hogy csökken az energiafüggőség és módosulnak az árak.
Hangsúlyoznom kell az atomenergia kérdését is. Néha úgy érzem, hogy nem látjuk a fától az erdőt, mivel az atomenergia rendelkezik az egyik legnagyobb potenciállal ahhoz, hogy hozzájáruljon az Európai Unió szén-dioxid-kibocsátáscsökkentési képességéhez ma és a jövőben is. Ezzel a megjegyzéssel szeretném zárni mondandómat. Ha megpróbáljuk egymáshoz illeszteni ezeket az elemeket, nemcsak egy erőteljesebb energiapolitikára, de egy erősebb biztonságpolitikára is lehetőségünk nyílik.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Az energiapolitika mindig is prioritás volt az EU számára, és az is marad. Az idei, rendkívül hideg télen kirobbant gázválság ismételten rávilágított arra, hogy az Európai Unió milyen nagy mértékben függ a hagyományos gázszállítóitól. Egység a sokszínűségben - így szól az Európai Unió mottója. Remélem, hogy ez a gázválság egybeforraszt majd minket, hogy kialakítsuk közös energiapolitikánkat.
A Nabucco-projekt fejlesztése és a cseppfolyós gáz terminál megépítése Konstancában, a Fekete-tenger fő kikötőjében, valamint a nemzeti villamosenergia-infrastruktúrák összekapcsolása mind-mind olyan intézkedések, amely segíthetnek növelni az energiaellátás biztonságát és erősíteni az EU azon képességét, hogy szolidaritást biztosítson az energiaválságban érintett tagállamoknak.
Felszólítom a Bizottságot és a tagállamokat, hogy fektessenek be az európai energiahálózat modernizálásába, az energiahatékonyság ösztönzésébe és a megújuló erőforrásokból származó energia előállításába. Egyben sürgetem a Bizottságot és a tagállamokat, hogy finanszírozzák a széntüzelésű erőművek által okozott szennyezés csökkentésére irányuló intézkedéseket. A jelenlegi válsághelyzet miatt a tagállamok nagyobb figyelmet összpontosítanak fejlesztési prioritásaik és stratégiai iránymutatásaik meghatározására.
Az energiahatékonyságot illetően az EU megfizethető költségek mellett gyors eredményeket képes elérni az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. A meglévő épületek energiateljesítményének javítása és a passzív épületek népszerűsítése, valamint az energiafogyasztás csökkentése és az energiahatékonyság növelése információs és kommunikációs technológiákkal, mégpedig intelligens mérőeszközök és automatizált rendszerek nagyléptékű megvalósításán keresztül - ezek képezik annak a fejlesztésnek a stratégiai iránymutatásait, amelybe Európának be kell fektetnie.
Egyben sürgetem a Bizottságot és a tagállamokat, hogy finanszírozzák a széntüzelésű erőművek által okozott szennyezés csökkentésére irányuló intézkedéseket. A jelenlegi válsághelyzet miatt a tagállamok nagyobb figyelmet összpontosítanak fejlesztési prioritásaik és stratégiai iránymutatásaik meghatározására. 2020-ra az EU-nak 35%-kal növelnie kell energiahatékonyságát, primerenergia-fogyasztását pedig 20%-kal kell csökkentenie. Felszólítom a Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassák és finanszírozzák az energiahatékonyság javítására irányuló kutatási projekteket.
Biztos úr, sürgetem az Európai Bizottságot, az Európai Beruházási Bankot és a tagállamokat, hogy hozzák létre az Európai Energiahatékonysági és Megújuló Energia Alapot, annak biztosítása érdekében, hogy előteremtsék azon energiahatékonysági projektek megvalósításához szükséges állami és magántőkét, amelyeken jelenleg dolgoznak szerte az Európai Unióban. Végül, de nem utolsósorban meg kívánom említeni a közlekedési ágazatot, amely a fő kőolaj-felhasználó szektor. Úgy gondolom, hogy most már tényleg el kell fogadnunk európai szinten néhány rendkívül ambiciózus 2020-as célkitűzést a járművek energiahatékonyságára vonatkozóan. Bátorítom a tagállamokat is, hogy intelligens módon alakítsanak ki közlekedéspolitikai intézkedéseket az áru- és személyszállításra vonatkozóan, különösen a városi térségekben. Végül, de nem utolsósorban, az intelligens közlekedés a közlekedésfejlesztés egyik stratégiai irányvonala.
Lena Ek
(SV) Elnök úr, biztos úr, hölgyei és uraim, mindannyian tudjuk, hogy az európai energiapiac problémákkal küzd. Jelenleg az energia 50%-át importáljuk, és ha nem teszünk semmit, 10 éves távlatban ez az arány 70% lesz. Az általunk termelt energiát gyakran úgy állítjuk elő, hogy az rombolja környezetünket és üvegházhatást okoz, amik károsítja egészségünket, gazdaságunkat és stabilitásunkat, nem csak a világ ránk eső részében, hanem máshol is.
Az Európában rendelkezésünkre álló energiát olyan elavult elosztó hálózaton keresztül kell elosztanunk, amelyet nem újítottak fel vagy nem tartottak megfelelően karban. Emellett az energiakérdésben olyan közeli szomszédjaink vannak, és olyan konfliktusokkal szembesülünk, amelyek rendkívül aggasztóak. E Házban az elmúlt évben már több alkalommal beszéltünk az Oroszországhoz fűződő kapcsolatainkról, és teljesen elfogadhatatlan, hogy az energiaválságból egyfajta újévi hagyományt csinálnak, és mindennapi embereket olyan helyzetbe hoznak, ahol idős emberek halálra fagynak, kórházakat kell bezárni és iparágakat kell leállítani. Ez teljességgel elfogadhatatlan.
Van még valami, ami teljességgel elfogadhatatlan, mégpedig az, amit Oroszország és a Gazprom próbál tenni az Északi Áramlattal, nevezetesen hogy megpróbálják brutálisan elnyomni a svéd környezetvédelmi jogszabályokat és a Balti-tenger biztonságával kapcsolatos európai jogszabályokat, annak ellenére, hogy e beltengeren már így is óriási a "holt övezetek” kiterjedése tengerfenéken. Ez teljességgel elfogadhatatlan.
Minden rendelkezésünkre álló energiaforrásra, új technológiára, innovációra, kutatásra és számítógépes képességre szükségünk lesz ahhoz, hogy kezeljük mindezeket a különböző problémákat. A Bizottság által előterjesztett rendeletek, köztük a finanszírozási csomag is, nagyon jók, polgáraink azonban még mindig a kormányokra várnak, hogy mernek-e döntést hozni az energiaszolidaritásról, és van-e bátorságuk megtörni a nagy állami monopóliumokat. E monopóliumok nemcsak az energia előállítását érintik, hanem az energia elosztását is, így a polgárok és a vállalkozások - a kisvállalkozások és a nagy iparágak is - egy elfogadhatatlan helyzet foglyai.
Úgy gondolom, hogy az előadó, Laperrouze asszony rendkívül jó jelentést készített. Azt is gondolom, hogy a Bizottság javaslata nagyon jó ezeken a területeken, és remélem, hogy a lehető leggyorsabban döntést tudunk hozni ebben az ügyben. Köszönöm.
Eugenijus Maldeikis
(LT) A gázválság legfőbb tanulsága Európa energiarendszerének nagyfokú kiszolgáltatottsága és a szállítás célba érkezésének nagyon jelentős kockázata. Ez a kockázat megmarad, mivel az Ukrajna és Oroszország között létrejött megállapodás egyszeri megállapodás, a helyzet pedig minden kétséget kizáróan meg fog ismétlődni. A kétoldalú energiakérdések alapvetően megoldatlanok maradnak, nemcsak Oroszország és Ukrajna között, hanem az Európai Unió és Ukrajna, valamint az Európai Unió és Oroszország között is, leginkább azért, mert nincs közös EU-Ukrajna-Oroszország energiaüzemeltetési rendszer. Eddig sem biztosítékok, sem garanciák nem voltak, ezeknek pedig immár meg kell jelenniük. Hangsúlyozni szeretném, hogy a gázellátástól és a gázfelhasználástól való függőség drámai mértékben növekszik, és még nagyobb ütemben fog nőni, amint a litvániai, bulgáriai és szlovákiai erőműveket bezárják. Ez azt mutatja, hogy a kockázat továbbra is fennáll, sőt talán nő is.
Nagyon világos hosszú távú energiastratégiával rendelkezünk az Európai Unió egésze számára. Nagyon heves vitákat folytattunk erről. Folyik a tárgyalás a hosszú távú intézkedésekről. Véleményem szerint a leggyengébb láncszem a rövid és középtávú energiapolitikánk. Ez nem állta ki a valóság próbáját, amit a gázválság is jól példázott. Felkérem a Bizottságot, hogy vizsgálja meg azt a forgatókönyvet, amelyet sajnos különböző egyéb jogi és politikai okokból nem vizsgáltak meg. Milyen költségekkel, haszonnal és következményekkel járna a bulgáriai, szlovákiai és litvániai atomerőművek működésének ideiglenes meghosszabbítása, ami így alapvetően erősítené min ezeknek az országoknak, mind pedig Európa egészének energiabiztonságát ebben a helyzetben? Emellett - szembenézve a hosszú távú és körvonalazatlan gazdasági válság körülményeivel - ez lehetővé tenné az erőforrások hatékonyabb felhasználását és nagyban csökkentené azt a terhet, amit a válság ró a lakosokra és az üzleti szektorra.
Claude Turmes
(DE) Elnök asszony, az energiabiztonsági stratégiát és Laperrouze asszony jelentését illetően szerintem egy dolog van, ami közös a Bizottság javaslatában és Laperrouze-jelentésben, mégpedig az, hogy egyik sem állapít meg prioritásokat. Zagyva egyvelege ez mindannak, amiért az érdekcsoportok mindenütt lobbiztak a Bizottságnál és a Parlamentnél. Amíg nem határozunk meg prioritásokat, soha sem fogjuk átgondoltan elosztani a pénzeket.
Lényegében a prioritás mindenki számára tisztán látható. El kell kezdenünk dolgozni az épületek, járművek, hűtők stb. hatékonyságán. Nincs ennél olcsóbb megoldás, nincs más, ami több munkahelyet teremtene. Másrészt ott van a megújuló energia. Amikor azt mondjuk, hogy 2050-re a teljes energiaforrás-összetétel 60%-ának megújuló forrásokból kell származnia, akkor ez azt jelenti, hogy villamos energiánk legalább 90%-át megújuló energiákból állítjuk elő. Azt, hogy a villamos energia 90%-át megújuló energiaforrásokból állítjuk elő, biztosan elérjük jóval 2050 előtt, mivel már elfogadtuk azt az irányelvet, amely 35%-os célt tűz ki 2020-ra. Ha a mai 15%-os szintről indulva 2020-ig el tudjuk érni a zöld villamos energia 35%-os arányát, akkor biztosan képesek leszünk már 2030-ban 60%-ot elérni.
Harmadrészt a gáz, mint átmenet. Hogyan fog ez akkor menni? Milliárdokat fektetünk be gázvezetékekbe most, aztán pedig csökkennie kell a gázfogyasztásnak Európában. Ezt írja Ön, Piebalgs úr a dokumentumában, és ez olvasható a sorok között Laperrouze asszony jelentésében is.
Szó van a hatékonyságról, a megújuló energiákról és a gázellátásról, és Önök 1,3 milliárd eurót akarnak befektetni a szénmegkötésbe és -tárolásba (CCS). Egyáltalán hol van még hely az atomenergia iránti vak ragaszkodáshoz?
Azt kell mondanom, biztos úr, hogy még összeadni sem tud rendesen. Ha a hatékonyságot és a megújuló energiaforrásokat tűzzük ki célul, és emellett még egy félig-meddig tisztességes gázpolitikát is folytatunk, és - ha tényleg nagyon szükséges - egy kicsit még a CCS-be is befektetünk, akkor nincs szükségünk atomenergiára, és nem kell vállalnunk ezt a kockázatot. Nézzék csak meg a tényeket!
A gazdaság fellendítésének tervét illetően azt kell mondanom, hogy tényleg bosszankodom a Bizottság miatt. Egy centet sem költ az energiahatékonyságra! Egy centet sem az ikervárosi projektekre! Február 10-én, biztos úr, Európából 300 helyi hatóság képviselői fognak összegyűlni Brüsszelben az Ön meghívására. Mit fogunk mondani nekik: hogy Barroso úr kabinetje 500 millió eurót elvett az ikervárosi projektek költségvetéséből múlt hét hétfő és szerda között? Ezt annyira ellentmondásosnak és teljesen elhibázottnak tartom. Valójában az a helyzet, hogy az új energiapolitikában mint partnerekre szükségünk van a városokra. Egy centet sem költenek a napenergiára, egy centet sem a biomasszára! Másképpen megfogalmazva, olyan gazdasági fellendítési tervet dolgozunk ki éppen, amelynek keretében három és fél milliárdot adunk az energiaóriások oligarchiájának, és egyetlen eurót sem azoknak a partnereknek, akiknek segítségére szükségünk van a zöld energiára való átálláshoz.
Miloslav Ransdorf
(CS) Köszönöm, rövid leszek. Két szempontot szeretnék áttekinteni, amelyeket szerintem még nem vitattunk meg, nevezetesen azt, hogy egy integrált energiarendszerre van szükségünk Európában, amely összekapcsolja a különböző energiatípusokat, és olyan módon kapcsolja össze a különböző hálózatokat, hogy lehetővé válik a hiányzó mennyiségek pótlása. A legutóbbi gázválság megmutatta, hogy ez rendkívül fontos feladat. A második dolog, hogy össze kell kapcsolnunk ezeket az energiahálózatokat más területek hasonló hálózataival, például a közlekedési és kommunikációs hálózatokkal, hogy bizonyos fokú szimmetriát érjünk el közöttük. Eddig ez még nem valósult meg, és ha figyelmesebben megvizsgáljuk a kérdést, szerintem találunk kapcsolódást ezen a ponton. Azt mondom, hogy nagyon fontos a hálózatok helyzete Európa jövőbeli struktúráiban, és e hálózatok messze fontosabbak Európa kohéziója számára, mint az egyre burjánzó bürokrácia Brüsszelben és a tagállamokban. Úgy hiszem, hogy az Európai Unió a jövőben egyfajta gyöngysor lesz, amely ezekre a hálózatokra van felfűzve.
Sergej Kozlík
(SK) A jelenlegi pénzügyi válság az előrejelzések szerint gazdasági válságba fog átfordulni. Emellett a rendelkezésre álló hitelek szűkösségét figyelembe véve fennáll az energia- és élelmiszerválság veszélye is. Annak érdekében, hogy fenntartsuk az energiatermelés legalább jelenlegi szintjét, 2030-ig világszerte mintegy 26 milliárd USD összegű befektetésre van szükség az újjáépítés és az új kőolaj- és földgázmezők feltárása, de az összes többi energiatípus előállítása és elosztása terén is.
Ugyanakkor integrálni kell majd az olaj-, gáz- és villamosenergia-forgalmat is, hogy egy hatékony és nagymértékben diverzifikált rendszert hozzunk létre. E rendszernek kell segítséget nyújtania a helyi politikai viták és az esetleges természeti csapások következményeinek leküzdésében, valamint biztosítania kell a működő energiaellátást egész Európára kiterjedően. Az utóbbi hetekben maga a Szlovák Köztársaság is megtapasztalhatta e helyzet összetettségét, amikor is az Ukrajna és Oroszország közötti konfliktus eredményeként több napig egyetlen köbméter gáz se érkezett Szlovákiába. E tapasztalat, amellyel Szlovákia, de a többi európai ország is szembesült, megmutatta, hogy erőteljesen támogatni kell az Európai Unió által kitűzött prioritást Európa elkülönülő energiapiacainak összekapcsolása és integrálása terén.
Meg kell azonban említenem, hogy a jelenlegi helyzetben átgondolatlan lépésnek és hibának bizonyult a Jaslovské Bohunice atomerőmű két reaktorának kikényszerített, idő előtti leállítása. A reaktorok teljesítették a biztonságos működés valamennyi kritériumát. A leállítást az Európai Bizottság írta elő a csatlakozási szerződésben, Szlovákia uniós csatlakozásának áraként. E döntés minden kétséget kizárólag gyengítette nemcsak Szlovákia, hanem az egész Európai Unió energia-önellátását is.
Nikolaos Vakalis
(EL) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az éghajlatváltozás elleni küzdelem, az energiabiztonság és gazdasági versenyképességünk erősítésének szükségessége elindít minket a harmadik ipari forradalom felé vezető úton, egy olyan korszakba, amikor leválasztjuk magunkat az ásványi tüzelőanyagokról.
Egy igazi forradalomról van szó, amely óriási strukturális változásokat idéz elő a termelési és fogyasztási modellekben, végső soron pedig tényleges életmódunkban. Bízom abban, hogy mi, az Európai Unió fenntartjuk globális vezető szerepünket ebben a forradalomban. Hogy ez megtörténhessen, minden lehetséges erőfeszítést meg kell tennünk a gazdaság energiaintenzitásának korlátok között tartása érdekében valamennyi ágazatban. Az energiahatékonyság javításának egyik eszköze, hogy kiaknázzuk az információs és kommunikációs technológiákban (IKT) rejlő potenciált. Jelentős ösztönzőkre van szükség, hogy saját előnyünkre kihasználhassuk ezeket a technológiákat, hogy 2020-ig 20%-kal növeljük az Európai Unió energiahatékonyságát a 20-20-20 célkitűzés keretében.
Indítványunk, amelynek elfogadására pár napja szólítottunk fel mindenkit, és amely az energiahatékonyság IKT-használaton keresztüli erősítéséhez kapcsolódik, kiemelt hangsúlyt helyez az úttörő technológiák kutatására és fejlesztésére, mint amilyen a nanotechnológia és fotontechnológia, amelyek nagy potenciállal bírnak az energiahatékonyság javítása terén; kiemelt szerepet kap az olyan politikák kialakítása is, amelyek e technológiák átvételét segítik elő.
Hasonlóképpen számos jelentős lendületet ad az intézkedések és fellépések sorozatát felölelő , sokkal inkább környezetbarát innovációnak és vállalkozói szellemnek is. Különösen a zöld közbeszerzésre utalnék, ami lehetővé teszi, hogy a közszektor hatóságai vezető szerepet játsszanak az energiamegtakarításban azzal, hogy kihasználják az IKT új technológiai alkalmazásait.
Végül pedig az indítvány ösztönzőket nyújt városaink intelligens és integrált energiagazdálkodási rendszerei és a racionálisabb közúti magatartást és közlekedési rendszereket lehetővé tevő intelligens forgalomirányítási rendszerek számára.
Az általam elmondottakból kitűnik, hogy ez az indítvány, amelyről néhány napon belül szavaznunk kell, ugyan nem jogalkotási indítvány, mégis rendkívüli fontosságú, mivel alapvetően az IKT-t teszi az Európai Unió fenntartható fejlődésének egyik indikátorává. Ezért kérem támogatásukat a néhány nap múlva tartandó szavazáson.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr, reményeim szerint mindannyiunk számára világosak a prioritások: energiahatékonyság, energiamegtakarítás és megújuló energia. Mindazonáltal nem kerülhetjük meg a tényt, hogy immár több éve aggódnunk kell gázellátásunk miatt. Milyen tanulságokat vonhatunk le tehát az Ukrajna és Oroszország közötti vitából és e vitából eredő válságból? Véleményem szerint - sajnálom, hogy ezt kell mondanom, biztos úr - úgy tűnik, hogy ugyanolyan felkészületlenül vagy legalábbis nem jobban felkészülve várjuk a következő ilyen alkalmat. Azt sem lehet mondani, hogy túl vagyunk a válságon, és kevés jelét láttam annak, hogy tényleg kidolgoztunk volna bármilyen stratégiát, vagy hogy bármilyen következtetést levontunk volna az Ukrajna és Oroszország közötti vitából.
E Ház egyes képviselői úgy vélik, hogy kétoldalú megállapodást kellene kötnünk Ukrajnával, azonban rá kell mutatnunk, hogy Ukrajna bizonyos mértékben ugyanúgy felelős az utóbbi időben kialakult helyzetért, jómagam pedig egyáltalán nem szeretnék függeni a Juscsenko úr és Timosenko asszony, vagy Janukovics úr, vagy bárki más közötti vitáktól. Természetesen Ukrajna is inkább megvásárolná a gázt Oroszországtól és természetesen némi felárral értékesíteni azt nekünk, ahogy Törökország is ezt tenné a Nabuccóval kapcsolatban, de erre még visszatérek. Ha azt akarjuk, hogy a gázellátás ugyanilyen bizonytalan, de drágább legyen, akkor kössünk kétoldalú megállapodást, viszont ha igazi megoldást akarunk találni, akkor háromoldalú megállapodást kell kötnünk, amely felöleli Oroszországot mint szállítót, Ukrajnát mint tranzitországot és jómagunkat, és ebben az összefüggésben kell megegyeznünk, különös tekintettel a tranzitra és az infrastruktúrára. Ezzel kapcsolatban nem hallottam semmit a Bizottságtól, de alternatív javaslatokról sem.
Ami az infrastrukturális beruházásokat illeti, ha keletre tekintünk, alapvetően három gázvezetékről folyik a vita: az Északi Áramlatról, a Déli Áramlatról és a Nabuccóról. Az Északi Áramlat az északi ellátó vezetéket jelenti; ez megoldja a tranzit problémáját, nem csökkenti azonban az Oroszországtól való függőségünket. A Déli Áramlat is megoldhatja a tranzitproblémát, de ez sem oldja meg az Oroszországtól való függésünket. Ráadásul ha az ezzel járó költségeket nézzük, a Déli Áramlat valamennyivel drágább, mint a Nabucco, legalábbis azon számos tanulmány szerint, amelyek azt javasolják, hogy a Nabuccóba fektessünk be nagy összegeket. Ha azt nézzük - és ezt korábban már több alkalommal is említettem, biztos úr -, hogy az Egyesült Államok milyen gyorsan megépítette a PTCP olajvezetéket, akkor azt gondolom, hogy tényleg botrányos, hogy milyen keveset ért el Európa: ez a gyengeségünk jele.
Gyorsan kell lépnünk, nemcsak Azerbajdzsánt és Türkmenisztánt illetően - amely országokról hamarosan beszélni fogunk -, hanem Irak esetében is. Az, hogy ott a gázt egyszerűen a levegőbe engedik, és még csak nem is gondolják át, hogy azt miként lehetne betáplálni a Nabucco-vezetékbe, tényleg nagy hiba. Arra kérem Önt, biztos úr, hogy folytasson gyors és egyértelmű tárgyalásokat Törökországgal annak biztosítása érdekében, hogy ebben a kérdésben is megállapodásra jussunk. Természetesen meg kell győznünk Ciprust is, hogy többé ne blokkolja az energiáról szóló tárgyalási fejezetet: nem a szolidaritás jele Ciprustól, hogy még csak nem is hajlandó tárgyalni erről a fejezetről, hiszen ez természetesen nehézségekhez vezet Törökországgal. Látom, hogy bólint, biztos úr, itt tehát teljesen egyetértünk.
Végezetül az atomenergiáról szólva, néhány nagyon eltérő vélemény alakult ki erről a kérdésről a Parlamentben. Sajnos én sem támogathatom szavazatommal a Laperrouze-jelentést, például azért, mert ebből a szempontból nagyon egyoldalú.
Az egész vitában az zavar, hogy most új fejlemény van Franciaországban, nevezetesen az atomhulladék csökkentése, de ha figyelmesebben szemléljük a kérdést, akkor láthatjuk, hogy ez radioaktívabb atomhulladék. Nem ez a módja a probléma megoldásának, különösen nem a hulladék esetében. Jóval több energiát és gondolkodást kell fordítanunk a hulladék és azt ártalmatlanítás problémájának megoldására.
Konrad Szymański
(PL) Elnök úr, az energiaválság feltárta az Európai Unió gyengeségét. Még mindig problémát okoz számunkra, hogy helyesen értelmezzük az e helyzetből adódó politikai kihívásokat. E hibát ragyogóan szemléltetni Angela Merkel javaslata, aki a harmadik energiaválság után még mindig azt javasolja nekünk, hogy fűzzük szorosabbra az orosz energiaforrásokhoz kötődő szálakat az északi és déli gázvezetékek megépítésével. Valójában ennek éppen ellenkezője az igaz. A válság rámutat arra, hogy mindent egy független infrastruktúra kiépítésére kell feltennünk, amely elvezet minket a független energianyersanyag-forrásokhoz Azerbajdzsánban és Türkmenisztánban. A válság arra is rámutatott, hogy le kell vennünk az északi gázvezetéket az Európai Bizottság prioritásainak listájáról, hogy elkerüljük az orosz monopóliumot Európában. Ez energiaprobléma megoldása az egész integrációs folyamat kritikus mozzanata. Ez EU-nak most lehetősége van megmutatni hatékonyságát, és új erőre szert tenni. A válság az EU passzivitását és a kockázatok jelentőségének alábecsülését is mutathatja.
David Hammerstein
(ES) Elnök úr, az információs társadalom információtechnológiai forradalmának és az energetikai forradalom egyesítésének szükségességéről szeretnék beszélni, ami a Parlament kiváló állásfoglalásának is tárgya.
Intelligens villamosenergia-hálózatra van szükség; jelenleg ezek a hálózatok pazarlóak és anakronisztikusak. Olyan fogyasztásra van szükségünk, amelyet a termeléssel összhangban irányítanak.
Intelligens hálózatokra és intelligens épületekre van szükségünk. Ezt az intelligens fogyasztást csak az Internet, valamint a villamosenergia-hálózat és a házakból, gyárakból, épületekből stb. érkező információk egyesítése biztosíthatja.
Ekképpen sokkal önállóbbak, sokkal függetlenebbek lehetnénk, Európa pedig vezető szerepet vállalhatna ebben az alapvető globális kérdésben, hogy ne legyen tucatnyi szükségtelen erőmű, ahogy az jelenleg van. Az országok többsége háromszor annyi energiát termel, mint amennyit elfogyaszt, mert a termelés a csúcsfogyasztást követi. Ez nem fordulna elő az intelligens hálózatoknál. Az intelligens hálózatok lehetővé tennék, hogy a fogyasztást a fenntartható termeléshez és a meglévő termelési szintekhez igazítsuk.
Így együtt tudnánk működni a Földközi-tenger térségében lévő szomszédos országokkal is. Kiterjedt, tiszta és intelligens hálózatra van szükség, hogy összekapcsolódjunk déli szomszédainkkal, akik csúcstechnológiát képviselő nagy volumenű erőművek alkalmazásával képesek napenergiát előállítani. Ez kiváló lehetőséget nyújtana a technológiai átláthatóság terén folytatott együttműködés számára. Ezzel egy tiszta jövőt támogathatnánk mindannyiunk számára.
Jerzy Buzek
Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani az előadónak munkájáért.
Hadd fűzzek néhány megjegyzést az energiapolitikai stratégiai felülvizsgálathoz és a legutóbbi energiaválsághoz, amelyek szorosan összefüggő kérdések.
Első megjegyzésem: jelentésünkben - amelyben felszólítottuk a tagállamokat, hogy képviseljenek egységes európai álláspontot az energiaügyekben - világosan kijelentettük azt, amit valamennyi európai valóságként élt meg az elmúlt hetekben, nevezetesen hogy a tagállamok energiaellátásának sérülése az Európai Unió egészére is csapást mér. Ez nagyon fontos szempont. Ez képezi alapját az európai szolidaritásnak és a vészhelyzetben alkalmazandó válaszintézkedések kialakításának.
Második megjegyzésem ahhoz kapcsolódik, hogy a jelentés úgy említi a CCS-technológiát, mint amely képes úgy teljesíteni környezetvédelmi célkitűzéseinket, hogy közben kiaknázza az Európában bőségesen rendelkezésre álló energiaforrást, a szenet. A CCS fejlesztésével Európa világvezető szerepre tehet szert a fejlett technológiák terén, ami hozzájárul globális versenyképességünkhöz és erősíti gazdaságunkat. Ugyanez igaz a gázosítási technológiára is, amely a gázellátás újabb forrásaként nagyon fontos szerepet tölt be - diverzifikálja ugyanis a gázellátást.
Harmadik megjegyzésem, hogy e stratégiai dokumentum külön hangsúlyozza az energiaellátási infrastruktúrával kapcsolatos befektetések szükségességét. Az uniós szintű támogatásban részesülő infrastrukturális projekteknek mindenekelőtt hozzá kell járulniuk az energiaforrások és a tagállamokban és az EU egészébe tartó ellátási útvonalak tényleges diverzifikálásához.
Az ukrajnai beruházások különösen fontosak számunkra. Ukrán partnereinkkel együtt a jövőben közös felelősséget vállalhatnánk a gázszállításért az orosz-ukrán határon. Részünkről ennek nagyon egyszerű oka van. Az energiaügyi kapcsolatokat illetően Ukrajna azonosult a nemzetközi normákkal. Ratifikálta az energiachartáról szóló szerződést, és így átlátható szabályokat követő szereplőnek tekintendő.
Negyedik megjegyzésem pedig, hogy stratégiai dokumentumunk nagyban kiegészíti a harmadik energiacsomag megvalósítása érdekében tett erőfeszítéseinket. Hogy ez mit jelent? Egy működő belső energiapiacot az Európai Unió számára; szolidaritást és támogatást több oldalról is. Fejezzük hát be a jogalkotási eljárást az elkövetkező három hónapban. Ez nagyon fontos számunkra.
Reino Paasilinna
(FI) Elnök úr, a Bizottság tagjai, hölgyeim és uraim, magunk mögött hagytuk a történelmet. Mindenekelőtt azzal, hogy energiahálózataink azzal a céllal épültek, hogy megfeleljenek a hidegháború és az akkori politikai körülmények elvárásainak. Mára ezek javultak valamennyit és itt-ott ki lettek javítva, de ez problémát okoz nekünk, amelyhez később újra vissza kell térnünk.
Mivel a gazdaság óriási ütemű fejlődése mellett drámai mértékben megnőtt az energiaszükséglet, az árak, az ellátás és a környezeti problémák is megváltoztak. Ezek váltak az előttünk álló legnagyobb kihívássá. Mivel a problémák globálisak, nyilvánvalóan globális megoldásokra van szükség. Ezért fontos, hogy bevonjuk az Egyesült Államokat és a fejlődő országokat a közös energiafolyamatba. Mi megmutatjuk az utat, azonban az Egyesült Államoknak követnie kell Európa példáját, és együtt kell működnie velünk.
Mivel az energiával kapcsolatos megoldások globálisak, európai energiadiplomáciára van szükségünk, és értesültem róla, hogy az energiaügyi biztos elég sokat dolgozott ezen az ügyön és a legutóbbi energiaválsággal kapcsolatban. Azon egyszerű ok miatt van szükségünk energiadiplomáciára, mert ezek olyan jelentős kérdések, amelyekért korábban háborúkat vívtak, és a jövőben is fognak. Nagyon komoly kérdésről van tehát szó.
Az is elég nyilvánvaló, hogy különböző, a lehető legszélesebb alapokon álló energiaforrásokból álló energiaforrás-összetételre van szükségünk, mivel ez fogja stabilizálni az energiahelyzetet, és ebből adódóan be fog teljesülni, hogy az egyes nemzetek és Európa is képes lesz a diverzifikálásra.
Természetesen az energiamegtakarítás fontos megoldást kínál a problémára: ez a legolcsóbb és leghatékonyabb módszer. Ezért olyasvalamire van szükségünk, amit én ma a legfontosabb teendőnek tartok: intelligenssé kell tenni az energiát. Ha nem fokozzuk nagymértékben az intelligens technológiák alkalmazását, nem fogjuk elérni céljainkat. Szerencsére éppen ezzel egyidejűleg fejlődtek az intelligens technológiák. Intelligens technológiák nélkül az emberek és a vállalatok semmit sem tudnak az általuk elfogyasztott energiáról. Következésképpen az információs és kommunikációs technológiák (IKT) jelentik azt a megoldást, amely segít nekünk céljaink elérésében és abban, hogy rendet tegyünk. Figyelmeztetnek minket a pazarlásra. Olyanok, mint egy jó tanár, de egyben olyanok is, mint egy jó munkás, mivel az intelligens megoldásokra nemcsak a hálózatokban, hanem a berendezésekben, az otthonokban és a járművekben is szükség van. Ahol emberi tevékenység folyik, ott mindenütt szükség van az intelligenciára az energiafogyasztás szabályozása érdekében. Ebben az összefüggésben hangsúlyozni szeretném a kis- és középvállalati szektor és az innen érkező innováció fontosságát, mivel ezek valóban invenciózusak lehetnek. Emellett figyelmet kell fordítani a szociális dimenzióra is: az energiaszegénység és ezzel egyidejűleg a foglalkoztatás összekapcsolódik az előbb említettekkel.
Felemás helyzetnek tartjuk, hogy Ukrajna tranzitország. Nyilvánvaló, hogy - ahogy Swoboda úr említette - a vezetéknek alternatív irányítás alatt kell állnia, például egy háromoldalú irányítás keretében, amely felölelné az EU-t; így a probléma megszűnne.
Fiona Hall
Elnök asszony, az energiaválságról folytatott egész vitában van egy szempont, amelyet kollégám, Anne Laperrouze ugyan megemlített, de nem kapott kellő figyelmet. Az éghajlatváltozás és a tüzelőanyag-szegénység összefüggésében beszélünk az energiahatékonyságról, de az energiahatékonyság egyben óriási stratégiai jelentőséggel is bír. A keresletszabályozás csökkenti a kínálati oldalra nehezedő nyomást, és döntő fontosságú Európa energiafüggetlenségének elérésében. A információs és kommunikációs technológiák alkalmazásáról szóló, szóbeli választ igénylő kérdés keretében két külön megjegyzést szeretnék tenni.
Először is, aggódom amiatt, hogy az intelligens mérőeszközök bevezetése nem vonja magával a kötelezettségvállalásnak azt a fokát, amit az energia-végfelhasználás hatékonyságáról és az energetikai szolgáltatásokról szóló irányelv megkövetel, és amit a Morgan-jelentés is kér. Néhány országban digitális kijelzők mutatják a fogyasztóknak, hogy mennyi energiát használnak fel, ami segítséget nyújt ugyan, azonban a valóban intelligens mérőeszközök ennél jóval többet tesznek. Ezek lehetővé teszik a kétirányú kommunikációt, a fogyasztói igény részletes elemzését, valamint a megújuló energiaforrásokat háztartások szintjén hasznosító eszközök által nyújtott villamos áram megfelelő mérését és kifizetését. Most van szükségünk az intelligens mérőeszközökre. Döntő szerepet játszanak abban a feladatban, hogy az épületeket energiafogyasztókból nettó energia-előállítóvá alakítsuk át.
Másrészt a világítást illetően bízok abban, hogy előrelépést érünk el a legkevésbé energiahatékony háztartási égők piacról való kivonása terén; ugyanennek kell megtörténnie az irodai és köztéri világításban is. Azonban már most előre kell tekintenünk a következő technológiai lépésre, mint például az olyan szenzorokkal felszerelt intelligens világítási rendszerek széles körű alkalmazása, amelyek mérik a mozgást és a természetes fény mértékét, és így a megvilágítás csökkenthető, vagy akár ki is kapcsolható. Sokkal több mindent lehet tenni az energiahatékony világítás terén, mint a kompakt fluoreszkáló lámpák, és eljött az ideje, hogy a közszektor - benne az európai intézményekkel - vezető szerepet vállaljanak az IKT energiahatékonysági célú felhasználásában.
Roberts Zīle
(LV) Elnök asszony, a Bizottság tagjai, először is hadd mondjak köszönetet Laperrouze asszonynak ezért a rendkívül átfogó jelentésért. A válságok mindig lehetőséget is kínálnak az olyan fontos döntések meghozatalára, amelyek alapvetően megváltoztathatják értékeinket és politikáinkat. Okom van azt hinni, hogy a jelenlegi gázválság felnyitotta a politikusok szemét, és rámutatott Európa számos részének kiszolgáltatottságára az energiaellátás terén. Nem csak a Bizottság által készített gazdaságélénkítési terv és második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálat, hanem ez a jelentés is reményt ad nekünk arra, hogy lesz egységes európai energiapolitika, valamint arra is, hogy Európa elszigetelt energiaszigeteit - amelyek közé a balti államok is tartoznak - végül felszámolják. Egy másik szempont az LNG-terminálok fejlesztése. Ez valóban az orosz gáz helyettesítőjévé válhat számos helyen, de csak akkor, ha a nemzeti kormányok képesek ellenállni a nyomásnak, és ezeket nem az orosz gáz exportjára szolgáló többletkapacitásként, hanem kizárólag csak importterminálként hozzák létre. Köszönöm.
Paul Rübig
(DE) Elnök asszony, Piebalgs úr, Reding asszony, hölgyeim és uraim, beruházásokra van most szükségünk. Egy energia- és pénzügyi válság szélén állunk. Erőfeszítéseket kell tennünk, hogy a lehető leggyorsabban befektetéseket hajtsunk végre, és ezért nem tehetünk mást, mint hogy igent mondunk nemcsak a gázvezetékek, hanem az LNG-hajók építésére is. A lehető leggyorsabban meg kell építenünk ezeket, mivel ezek munkahelyeket teremtenek, és hozzájárulnak a teljes foglalkoztatáshoz Európában.
A gázvezetékek nem versenghetnek egymással; minden egyes gázvezeték megépítése sokkal inkább mindenki számára nyertes helyzetet teremt, ahogy az LNG-terminálok megépítése is. Ez fontos kérdés a jövő szempontjából.
Mindezeken túl energiahatékonysági beruházásokra is szükségünk van, nem állami forrásokon keresztül, sokkal inkább adókedvezményekkel. Ha évente 10 000 euró kedvezményt tudnánk adni minden polgárnak, amelyet levonhatnak az adójukból, akkor azonnal megkezdhetnénk az energiahatékonysági és megújuló energiákkal kapcsolatos befektetéseket; ez utóbbival kapcsolatban a progresszív értékcsökkenési leírás, más szavakkal a költségek azonnali kimutatása a mérlegben, különösen értékes eszköz lenne. Ha egy hároméves határidőt tudnák erre szabni, az nagy siker lenne mindannyiunk számára. Jobban tudnánk kezelni a foglalkoztatási és energiakérdéseket. Ezen a ponton Kovács biztos kezében van a kezdeményezés.
Ami a legjobban foglalkoztat minket ebben a programban, az természetes módon az atomipar: létfontosságú biztosítani az atomerőművek biztonságát és biztonságosságát, és ennek érdekében minden tőlünk telhetőt megtenni. Itt nem lehet elég ambiciózusnak lenni, itt egyszerűen bízni kell az Európai Unióban, hogy megteszi a megfelelő lépéseket, hogy további biztonsági kutatásokat folytat, és jogilag kötelező erővel bíró követelményeket vezet be, amely lehetővé teszik, hogy bírósági vagy szabályozó döntést követően lekapcsolják a hálózatról a veszélyes atomerőműveket. Az európai embereknek joguk van a biztonsághoz ezen a területen, hogy egy olyan jövő felé haladhassunk, ahol az energiatermelés nem okoz veszélyt, és nyugodtan aludhatunk. A Bizottság nagyban hozzájárulhat ehhez.
Végső soron azonban a Tanácson, a nukleáris biztonságért felelős csoporton is múlik, hogy felnő-e feladatához, és nem azon a polgárok által nem igazán értékelt úton indul el, hogy megvétózza az Európai Parlament és a Bizottság javaslatait.
Teresa Riera Madurell
(ES) Elnök asszony, a Bizottság tagjai, az Oroszországgal és Ukrajnával, valamint a gázellátással kapcsolatban legutóbb kialakult helyzet egyértelműen megmutatta, hogy minden eddiginél nagyobb szükség van ellátásunk diverzifikálására, valamint a tagállamok közötti és a termelő országokkal való összekapcsolódás javítására.
A Bizottság javaslata ebbe az irányba mutat, azonban a hatékonyság javítása érdekében e javaslatok között szerepelnie kell - és örülök, hogy hallottam ezt ma a biztostól - a kontinensünk déli részében és különösen az országomban, Spanyolországban rejlő lehetőségek kiaknázásának.
Spanyolország az a tagállam, amelynek ellátása a leginkább diverzifikált, mind az országok számát tekintve - a gázt 10 országból importáljuk -, mind pedig a formát illetően. Ezért hazám kiváló ellátási platform az Európai Unió számára. Az ellátás egyrészt az Algériából érkező gázvezetéken keresztül valósul meg, másrészt cseppfolyósított földgáz formájában a Nabuccóéval megegyező mennyiségben, azonban alacsonyabb költséggel és jobb szállítási idővel. Ezt a platformot azonban jelenleg nem tudja használni az Európai Unió, mivel nincs összeköttetés Franciaországgal. A Medgasnak, Piebalgs úr, prioritást kell képeznie az Európai Unió számára, ahogy szigeti területeink sajátos problémáinak is.
Ha az energiaellátás szempontjából az Ibériai-félsziget egyértelműen el van szigetelve, akkor a szigetek, például a Baleár-szigetek, ahonnan én is származom, kettős elszigeteltségtől szenvednek. Ez nagyon igazságtalan e szigetek lakóival szemben, hiszen mi, európaiak egyenlő jogokkal rendelkezünk.
Őszintén kérem Önt, Piebalgs úr, hogy a döntések meghozatalakor és a prioritások meghatározásakor mérlegelje a szigeti területek sajátos helyzetét.
Végezetül meg szeretném köszönni az előadó munkáját.
Olle Schmidt
(SV) Elnök asszony, biztos úr, az EU-nak kemény lecke volt megtanulni, hogy mit jelent egyetlen energiaszállítótól függeni. Több tagállam polgárait is érintette Oroszország teljesen elfogadhatatlan szeszélyessége. Tudjuk, hogy Oroszország kíméletlen a szomszédaival szemben, de amikor fázó bolgárok és szlovákok válnak az Oroszország és Ukrajna közötti viszály áldozataivá, az remélhetőleg felrázott mindannyiunkat, minket is itt a Parlamentben.
Ukrajnának szüksége van az EU támogatására, és most már el kell indítani a Nabucco építését, amely többek között Azerbajdzsánból szállít majd gázt. Az EU-nak most bizonyítania kell, hogy képes a cselekvésre, pontosan úgy, ahogy Swoboda úr kérte.
Tudjuk, hogy Oroszország az Északi Áramlatot sürgeti, a balti-tengeri gázvezetéket. Ezeket a javaslatokat el kell utasítani. A Balti-tenger az egyik legérzékenyebb beltenger. A környezeti és gazdasági megfontolásokon túl biztonságpolitikai szempontból sem szabad lefektetni ezt a vezetéket a Balti-tengerben. Ehelyett alaposan meg kell vizsgálni a szárazföldi alternatívát. Egy korábbi alkalommal az Európai Parlament is hangot adott kétségeinek ezzel az elképzeléssel kapcsolatban.
Örömmel látom, hogy a jelentés Európa jövőbeli energiaforrás-összetételének fontos részeként megtartja az atomenergiát. Ha teljesíteni akarjuk az energiacsomag kibocsátáscsökkentési követelményeit, akkor szükségünk van a modern európai atomenergiára. Jó, hogy az elkövetkező napokban meg tudjuk vitatni ezt az Európai Parlamentben.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Elnök asszony, a Bizottság tagjai, ideje nyíltan beszélni. Először is, az Európai Uniónak nincs energiastratégiája. Ez a tény bátorítja fel például Oroszországot, aki politikai fegyverként kezeli energia-erőforrásait nyomásgyakorlás és zsarolás céljából; ez még inkább súlyosbítja az EU helyzetét.
Másrészt az EU megadta magát annak a kollektív manipulációnak, ami a CO2-kibocsátás által okozott globális felmelegedéssel való megfélemlítés formáját öltötte. Egyre több szakértő és tény erősíti meg, hogy ez nem igaz. Azokat illetően, akik ezt az elméletet terjesztik és a globális felmelegedéssel fenyegetnek minket, érdemes lenne megvizsgálni, hogy kinek az érdekében cselekednek.
Harmadrészt az EU-nak a leggyengébb láncszem elvén alapuló energiastratégiára van szüksége, más szavakkal megfogalmazva, pénzügyi segítségnyújtás és befektetések formájában azokban az országokban, akik leginkább függenek egyetlen beszállítótól, mint amilyenek a balti államok és Lengyelország.
Negyedrészt az EU-nak bocsánatot kell kérnie, és vissza kell térnie a feketekőszénhez és a barnakőszénhez, mivel ezekből bőséges az ellátás, és olcsóak. Ötödrészt az EU-nak olyan adó- és hitelpolitikára van szüksége, amely támogatja az új technológiákat és az energiakibocsátási megtakarításokat, és éppen ez az, amivel nem rendelkezik.
Herbert Reul
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, először is nagyon megköszönöm Laperrouze asszonynak Piebalgs úrnak az általuk előterjesztett dokumentumokat.
Nem értek egyet azok minden részletével, de a javaslatok a helyes stratégiai irányba mutatnak: helyes és szükséges újra ráirányítani a figyelmet, hogy az ellátás biztonsága az egyik leginkább központi kérdés. Az lemúlt években talán figyelmünk túl nagy részét szenteltük más energiapolitikai kérdéseknek, és örülök, hogy az ellátás biztonsága immár újra egy központibb helyet foglal el.
Másrészt nagyon örülök, hogy a javasolt álláspontot így jelenttették be. Ahogy említettem, lehet, hogy nem étünk egyet minden egy ponttal, azonban a jelentés összességében korrekt, szemben azzal, amit Turmes úr mondott, helytelen azt hinni, hogy egyetlen és egyszerű válasz van erre az óriási, összetett problémára.
A politikusok megpróbálnak mindig gyors, egyszerű választ adni, amely mindenkinek megfelel, ez azonban nem lehetséges. Sajnos átkozottul nehéz ez, éppen ezért különböznek annyira a válaszok. Nem ígérgethetünk az embereknek, és nem tehetünk úgy, mintha lenne megoldásunk, és egy csapásra minden rendbe jönne; ellenkező esetben az embereknek egy nap nagyot kellene csalódniuk, amikor észreveszik, hogy ez így nem működik.
Árnyaltabban tehát ez azt jelenti, hogy nem csak egyetlen energiaforrás van, hanem hogy hosszú távon több különböző forrással fogunk dolgozni. Morálisan nem helyes, hogy lemondjunk egy energiaforrásról: véleményem szerint felelőtlenség egyszerűen csak elutasítani az atomenergiát. Ez a megoldás egy része: nem maga az egész megoldás, de fel kell ismerni, hogy hozzájárulhat ahhoz. Óvva intenék attól is, hogy túl sokat várjunk a gáztól: éppen most hallottunk arról, hogy mekkora függőséggel jár.
Szerintem azt is fel kell ismernünk, hogy nem mondhatunk le felelőtlenül a szénről, arról az energiaforrásról, amely megtalálható országunkban és sok más helyen is Európában, és nem mondhatjuk azt, hogy a "szén CO2-t termel, ezért nem jöhet szóba”. Ez felelőtlenség lenne. Árnyalt választ kell adnunk a különböző útvonalak és utak kérdésére is. Ahogy Rübig úr is az imént mondta, nincs egyetlen válasz a gázvezetékek kérdésére: hiba lenne csak egy mellett dönteni; ehelyett többféle útvonalat és lehetőséget kell megnyitnunk. Ma senki sem tudja teljes bizonyossággal megjósolni, hogy mi fog történni 10, 20 vagy 30 év múlva.
Ennyiben helyes, hogy igent mondunk az intelligens megoldásokra. Az intelligens ugyanis nekem azt jelenti, hogy sokrétű, nyitott az új dolgokra és nem áll meg egy helyben. A válasz a technológia. A válasz: befektetés a kutatásba és nyitottság az olyan megoldások iránt, amelyeket jelenleg egyáltalán nem láthatunk, és nem zárjuk ki átgondolatlanul egyik vagy másik lehetőséget. Azt is jelenti, hogy beleegyezünk a befektetésbe.
Végezetes hiba lenne - és ez a hibája egyes energiapolitikai döntéseknek is -, ha túl kevés mozgásteret és túl kevés támogatást adnunk azoknak, akiknek ténylegesen be kell fektetniük a pénzt, azaz a vállalatoknak. Van olyan, aki tényleg azt hiszi, hogy mi, a tagállamok, az állam vagy a Közösség képesek leszünk megoldani a befektetések problémáját? Nem, a magánszektornak kell ezt megtennie.
Atanas Paparizov
(BG) Elnök asszony, a Bizottság tagjai, először is szeretném kiemelni az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottságban Laperrouze asszony jelentéséről folytatott konstruktív vitát, és különösen rámutatni az ő szerepére az objektív és mindenre kiterjedő jelentés elkészítésében.
Különösen a jelentés azon javaslataira szeretnék összpontosítani, amelyeket azzal a céllal fogalmaztak meg, hogy azoknak az országoknak a problémáira adjanak választ, amelyeket a legmélyebben érintenek a külső energiaszállítók, különösen a gázellátás.
Először is meg kell említeni az Európai Parlament fontosságát, amely tevőlegesen részt vesz az új energiakapcsolatokra irányuló projektek elosztásában, különösen a tagállamok gáz- és energiaellátási hálózatai között. Azonban sajnálattal jegyzem meg, hogy mindössze 20 millió eurót különítettek el a Bolgár Köztársaságra és a Görögországgal való összekapcsolására irányuló bizottsági projektre, annak ellenére, hogy Bulgária az egyik legsúlyosabban érintett ország. Egyáltalán nem említették meg a chireni gázmezőt, amely minimális szállítással megoldja a válság problémáit.
Másrészt a déli gázfolyosó megépítésének minden lehetősége szerepelt a jelentésben, másképp megfogalmazva, a Nabucco-projekt mellett a Déli Áramlatot és a TGI-pojektet is említették. Megemlítették azt a hosszú távú tervet is, hogy a gázt a régió más országai is szállíthatnák, például Üzbegisztán és Irán.
Harmadrészt hangsúlyozták a cseppfolyósított földgáz terminálok megépítésének fontosságát az Európai Unióban, és azt is, hogy a szolidaritás elve alapján ehhez minden tagállamnak hozzáféréssel kell rendelkeznie. Ez ismételten kiemelten fontos a terminálok Bulgária és Görögország általi közös használata szempontjából.
Negyedrészt felszólítom a Bizottságot, hogy tekintse át az energiaközösség Délkelet-Európára és más szomszédos országokra való kibővítését, hogy egy egységes piacot hozzon létre az egész régióra vonatkozóan. A gázellátási hálózatokhoz való hozzáférés szabályozásáért és feltételeiért felelős előadóként ismételten hangsúlyozom a harmadik energiacsomag jelentőségét az egységes európai energiapiac kialakításában, és sürgetem annak mihamarabbi végrehajtását.
Végezetül rá kívánok mutatni, hogy a jelentés objektíven hangsúlyozza az atomenergia szerepét is. Úgy ítélem meg, hogy a nukleáris biztonságról szóló jelenlegi keretirányelv jó alapot kínál majd az Európai Unióban lévő reaktorok állapotának elemzéséhez, és nem csak az újonnan építettekéhez, továbbá objektív alapot biztosít biztonságuk értékelésére.
Nyilvánvaló, hogy a politikai megalapozottságú döntések, mint amilyen a Kozloduy erőművel kapcsolatban meghozott volt, nem lehetnek hosszú távúak az Európai Unióban az energetikai diverzitás jelenlegi fejleményei mellett. Remélem, hogy a tagállamok abban a helyzetben lesznek, hogy objektív kritériumok alapján felülvizsgálják a lezárt reaktorok kérdését.
Andrzej Wielowieyski
- (FR) Elnök asszony, Laperrouze asszony energiapolitikai jelentése olyan témát érint, amely óriási jelentőségű az Unió valamennyi országa számára.
Nagyra értékelem a munkáját, de a helyzet továbbra is súlyos. Déli országaink fájdalmas és lesújtó januári tapasztalatai, ahogy az elkövetkező évtizedekre jelentős energiahiányt jelző prognózisok is, mind abba az irányba mutatnak, hogy az energiapolitikának külpolitikánk kulcsterületét kell képeznie.
A jövő azonban borús, biztos úr, mivel hiányzik az egyetértés, a szolidaritás, és hiányoznak a források. Ami a szolidaritást illeti, ez talán nem érvényes a Bizottságra, de annál inkább egyes nagy európai országokra. Nem képviselünk egy álláspontot.
Teljesen egyetértek Swoboda úrral abban, hogy a Nabucco nagy szégyene az Európai Uniónak. Például az orosz állam és egyes uniós országok által támogatott orosz Déli Áramlat gázvezeték azzal fenyeget, hogy kiszorítja a Nabucco-projektet, amely kétszer olcsóbb, és a maga részéről a piaci szabályok szerint működik. Azerbajdzsáni ellátási forrásai annak a kockázatnak vannak kitéve, hogy a vetélytárs szerzi meg ezeket, amely bizonytalan és kétséges befektetéssé teszi a projektet. Ekképpen az Unió valószínűleg elveszti az egyedülálló lehetőséget a diverzifikálásra és a nagyobb biztonságra ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Péter Olajos
(HU) Tisztelt Elnök Asszony! Ennél aktuálisabb nem is lehetne az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálata. Az Unió keleti felének ellátásbiztonságát igencsak megkérdőjelezték az év eleji események. A földgáz ugyan a háromhetes válság után január 20-a óta újra áramlik Európa felé, de kérdés, hogy meddig? Ahhoz, hogy valóban garantálni tudjuk az ellátás biztonságát, le kell vonnunk a gázvita tanulságait. Értem ez alatt elsősorban a felhasznált energiafajták, beszerzési források és a szállítási útvonalak diverzifikálását. Számítások szerint Európa évente 500 milliárd m³ gázt használ, és ez az igény a következő 20 évben egyes elemzések szerint akár 30%-kal is nőhet.
Ötletek már vannak az esetleges alternatívákra. Az orosz gázt Európába szállító Északi Áramlatot már építik, a törökországi Kék Áramlat már készen van, a Déli Áramlat létrehozatalában már megegyeztek az érdekeltek, Ukrajna felvetette a Fehér Áramlat létrehozatalát és ott van még a sokat emlegetett Nabucco - igaz tisztázatlan forrással és finanszírozási hátérrel. Akárhogy is, az orosz függés nagyjából megmarad. A Nabucco ugyan ázsiai gázt szállítana, de idáig - ellentétben a Gazprommal - Európa még ajánlatot sem tett Bakunak. Mit lehet most tenni? Pillanatnyilag bízni abban, hogy a Moszkvai csúcson az európai biztosok és az orosz delegáció tárgyalásai érdemiek lesznek, abban, hogy azt követően érdemi elmozdulás lesz a vezetékeket illetően, abban, hogy a jövőben nemcsak és nem csupán az orosz gázmonopólium diktálja majd az árakat - mondhatják sokan.
Meglehet, én azonban mindezek mellett - sőt, előtt! - a kevesebb és tisztább energia fogyasztásában látom a jövőt. Épp ezért vallom egy zöld, tehát a fenntartható növekedést célzó, a környezetipari innovációkat gerjesztő és hasznosító európai, zöld "New Deal” szükségességét. A jelenlegi gazdasági világválság következtében egyre többen ébrednek rá arra, hogy új gazdaságszervező logika szükséges. Egyre többen ismerik fel, hogy a globális válságból való kilábaláshoz egy friss húzóerőre lenne szükség, egy új, szervezeti elven működő motorra. Egyre többen ismerik fel a paradigmaváltás szükségszerűségét. A zöld "New Deal”, vagyis környezettechnológiai innovációra épülő és a nemzetközi tőkepiacok támogatását élvező új gazdaságszervező logika egyre több, köztük uniós ország gazdaságmentő, gazdaságélénkítő programjának alapvető építőeleme. Szükség van erre az élénkítésre, mert a tavalyi évben 1.7 millióval nőtt az Európai Unióban a munkanélküliek száma. Az európai zöld "New Deal”, amennyiben zöld lámpát kap, alapvetően hatással lesz Európa jövőbeli energiapolitikájára. Köszönöm szépen.
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim, az Európai Unió jelenleg az általa felhasznált energia 50%-át importálja, és ez az arány állandóan nő. Az Unió hagyományos energiaforrások behozatalától és korlátozott számú szállítóktól való függősége komolyan fenyegeti biztonságunkat, stabilitásunkat és jólétünket. Ezért véleményem szerint megfelelő volt az időzítése az Európai Unió energiapolitikájára vonatkozó stratégiai felülvizsgálatnak. Az a véleményem, hogy a 2020-ra előirányzott "háromszor 20” célkitűzés biztonsági, gazdasági és ökológiai szempontból helyes. Azonban e célkitűzés megvalósítás közös megközelítést igényel az egész Európai Unióban, amely mind az Unión belül, mind pedig kifelé egységes. A közös energiapolitika megteremtése szükségessé teszi a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának befejezését és e közös energiapolitikára irányuló javaslat benyújtását. A belső piacon világos és stabil jogi keretrendszer szükséges, emellett pedig mindenekelőtt be kell fejezni energiarendszereink integrációját az Európai Unió teljes területén.
A kölcsönös szolidaritásra vonatkozó záradék csupán üres frázis marad, ha nem kapcsoljuk össze ezeket az energiarendszereket. Erősíteni kell az összes hazai energiaforrás kihasználását is, a megújuló források arányának növelésétől kezdve - amely a természetvédelmet is szolgálja - a biztonságos atomenergia fokozottabb használatáig. Nem szükséges hangsúlyozni, hogy a hazai energiaiparba való befektetések meg fognak térülni a gazdasági növekedés ismételt fellendülésének formájában. Ami az energiaügyi külkapcsolatokat illeti, ez a szempont is a korábbinál nagyobb fokú diverzifikációt követel meg. Intenzívebb párbeszédet kell folytatni a termelő országokkal, a tranzitországokkal és a felhasználó országokkal. Fokozni kell az együttműködést a közel-keleti országokkal, a mediterrán régióval és Észak-Afrikával. Ezt "A barcelonai folyamat: Unió a földközi-tengeri térségért” kezdeményezés keretében kell véghezvinni. A párbeszédbe be kell vonni a tagjelölt Törökországot, és véleményem szerint az is elengedhetetlen, hogy sokkal hatékonyabb megközelítést keressünk az olyan országokkal szemben, mint Irán. Végül szeretnék gratulálni előadónknak, Laperrouze asszonynak a szerintem kiváló és kiegyensúlyozott jelentéshez.
DanutBudreikait
(LT) Bár már 2006-ban elkezdtünk beszélni a közös energiapolitika szükségességéről, minden egyes uniós államnak felelőssége garantálni a biztonságos energiaellátást. Azonban a tagállamok közötti szolidaritás elengedhetetlen magának az EU-nak a túléléséhez is. Az EU-nak azonnal hatékony jogszabályt kell elfogadnia, hogy segítsen felülkerekedni az energiaellátási válságokon, vagy elkerülje azokat. A Bizottság egy uniós energiabiztonsági szolidaritási cselekvési tervre tett javaslatot, amelynek legfontosabb szempontjai az infrastruktúra létrehozása és az energiaforrások diverzifikálása. Örömmel látom, hogy az EU energiabiztonsági prioritásai közé felvett infrastrukturális projektek között szerepel a Balti-tenger körüli országok összekapcsolási terve, amely megszüntetné az EU-ban még mindig létező bizonytalan energiaszigeteket.
Felkérem a Bizottságot, hogy adjon meg mindennemű támogatást a Litvánia és Svédország közötti energiakapcsolathoz, valamint a litván-lengyel energiahídhoz. Ehhez sajnos politikai akaratra is szükség van. Mindeközben - hogy visszatérjek az Európai Unió egyik alapelvéhez, a szolidaritáshoz és annak az energia területén való alkalmazásához - számos kétség merül fel ezen elv jövőjét illetően. Jelenleg folyik a vita a harmadik energiacsomagról, amely magában foglalja az EU belső gáz- és villamosenergia-piacának létrehozását az Energiaügyi Szabályozók Együttműködési Ügynökségének felügyelete mellett. Ugyanakkor Németország és Oroszország létrehoz egy orosz-német energiaügynökséget. Hogyan egyeztethető ez össze az EU tagállamainak szolidaritásával, a közös energiapolitikával és az energiabiztonsággal?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Elnök asszony, a Bizottság tagjai, három kérdésre szeretném felhívni a figyelmet a mai vitában.
Először is, Oroszország egyre nyilvánvalóbban erőteljes politikai nyomásgyakorlásra használja fel az energiaforrás-ellátást, főként a gázellátást. Az Oroszország és Ukrajna közötti gázkonfliktus nemcsak óriási gazdasági veszteségeket okozott sok uniós országnak, de - az EU egyfajta engedélyével - újra egyértelmű gazdasági függőségbe kényszerítette Ukrajnát Oroszországtól. Nehéz elképzelni, hogy az ukrán gazdaság képes lesz működni 400 USD/1000 köbméter nagyságrendű gázár mellett.
Másrészt tárgyalásokat kell folytatni az EU és Oroszország közötti új partnerségi megállapodásról, amely részletezni fogja az energia kérdését, de egyértelműen rögzíteni fogja azt is, hogy Oroszország nem fogja politikai nyomásgyakorlási eszközként felhasználni az energiaforrások szállítását, és hogy az orosz szállítók felelnek majd az ellátás megszakadásából eredő károkért.
És végül harmadrészt, az Európai Uniónak saját pénzügyi eszközeinek és az Európai Beruházási Banknak az igénybevételével is támogatnia kell mindenekelőtt az olyan gázberuházásokat, amelyek valóban diverzifikálják az EU-ba irányuló gázellátást, és így valóban képessé teszik az EU-t, hogy Oroszországon kívül más országból is importáljon gázt; ilyen például a Nabucco-gázvezeték.
Avril Doyle
Elnök asszony, sohasem valósítjuk meg az energiabiztonságot, és sohasem érjük el 2050-ig a szén-dioxid-kibocsátás 80%-os csökkentését, ha lényegében továbbra is figyelmen kívül hagyjuk az energiabiztonság kérdését és a páneurópai nagyfeszültségű egyenáram-összeköttetés (HVDC) kritikus jelentőségét. Ez felöleli az Észak-Afrika felé tartó HVDC-vezetéket is: intelligens villamosenergia-hálózatot Európa és Észak-Afrika között.
Miután lehetőségem volt első kézből tapasztalatokat szerezni a grenadai és sevillai izgalmas naphőenergia-műveleteket, és a hétvégén olvastam Michael McElroy harvardi professzor véleményét arról, hogy az Egyesült Államokat meg lehetne szabadítani az importált olajért fizetett 700 milliárd USD összegű éves számlától, hogy miként lehet megnyerni az energiabiztonságért folytatott csatát az Egyesült Államokban és ezzel egyidejűleg megmenteni a bolygót, azt kérdezem magamtól: miről vitatkozunk még? Ismerjük a válaszokat.
Az intelligens hálózat lehetővé teszi, hogy nap-, szél- és hidroenergiából előállított villamos árammal tegyük egyenletessé az energiabiztonságot ábrázoló grafikont. Ha a szél nem is fúj éppen a nyugati ír partokon, a nap sütni fog Spanyolországban, vagy Észak-Afrika nyugati partjainál fog fújni a szél, és a nap is sütni fog.
Röviden összefoglalva, ami a nap Spanyolországnak, az a szél Írország nyugati partjainak. Nemzeti szabályozóink meg fognak könnyebbülni, hiszen mostantól az egyetlen feladatuk az lesz, hogy bekapcsolva hagyják a világítást, otthonainkat és irodáinkat pedig továbbra is fűtsék még a csúcsidőszakban is.
Nem engedhetjük többé, hogy polgáraink az energiapolitika vagy az ingadozó olajárak túszai legyenek. A szélenergia versenyképes a szénnel, az olajjal és a gázzal, a hajtóanyag pedig ingyen van. Igen, az előttünk álló kihívás az, hogy új energiagazdaságot építsünk ki - a megújuló villamos energiára épülő energiagazdaságot.
Végezetül: a "to cost the earth” köznyelvi fordulatot, amelyet mi, angol anyanyelvűek vidám lemondással használunk jelképesen arra, hogyha valami nagyon sokba kerül, most szó szerint kell érteni. Ha nem változtatunk gyorsan a fosszilis tüzelőanyagoktól való szinte teljes függőségünkön, akkor ez - ahogy arra érhajlat-tudományi szakértőink rendszeresen és egyre sürgetőbben rámutatnak - pontosan ahhoz vezet, hogy mindennek az ára a globális felmelegedésen keresztül maga a Föld lesz.
Evgeni Kirilov
(BG) Elnök asszony, a Külügyi Bizottság árnyékelőadójaként gratulálni szeretnék Laperrouze asszonynak e jelentéshez, amely széles távlatokban szemléli az Európai Unió energetikai problémáit, beleértve a közös energiapolitika szükségességét is.
A jelentés egyben nagyon világosan jelzi azokat az intézkedéseket is, amelyeket végre kell hajtani ahhoz, hogy felnőjünk az energiabiztonsági kihívásokhoz. Azt is üdvözlöm, hogy az atomenergia elfoglalta az őt megillető helyet a jelentésben, amely szükséges energiaforrásként mutatja be azt.
Különösen most, a gázválság után világos és jól körvonalazott, hogy diverzifikálnunk kell energiaforrásainkat. Egyrészről a jövő érdekében folytatnunk kell a több alternatív folyosóra, az energiafolyosókra irányuló munkát, és nem szabad csak egy folyosót előnyben részesítenünk a többi kárára. Mindannyian nyernének a versenyen.
Két kérdésre szeretném felhívni a figyelmet. tavaly októberben éppen itt, a Parlamentben jegyeztem meg, hogy a Nabucco energiaprojektnek még mindig nagyobb a füstje, mint a lángja. Felszólítottam az Európai Bizottságot a határozott fellépésre. Immár mondhatjuk azt, hogy a Bizottság látható lépéseket tett ebbe az irányba. nyilvánvaló, hogy felismerték ennek jelentőségét, különösen most, a gázválság után.
Azonban világosnak kell lennie, hogy az egyre nagyobb energiabiztonság felé vezető úton tett lépések ellenére jóval több erőfeszítésre van szükség, többek között komoly politikai tevékenységre, hogy meglássuk végre a fényt az alagút végén.
A második kérdés az energiatárolási kapacitás. Azt kell mondanom Önöknek, hogy Bulgária megsemmisült volna, ha nem lett volna legalább 20 napra elegendő tartalékellátása a chireni gáztároló létesítményben, amelynek kapacitását tavaly, mintha a kormány tudta volna, hogy mi áll előttünk, egyharmadával bővítették.
Ezért ma már második alkalommal hangsúlyozom, hogy egyáltalán nem értem, hogy a Bizottság miért hagyja teljesen figyelmen kívül a Bulgária által e tároló létesítmény bővítésére javasolt projektet. Ez volt az egyetlen mentsvárunk, és úgy gondolom, hogy támogatnunk kell a hasonló projekteket az összes országban.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Elnök asszony, a gázválság és a pénzügyi válság arra kényszerít minket, hogy gyors és pragmatikus lépéseket tegyünk, amelyek túlmutatnak az egyéni érdekeken és a gazdaságilag megalapozatlan elképzeléseken, mint amilyen az Északi Áramlat gázvezeték.
A második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálat nem rendelkezik a kívánt hozzáadott értékkel. A felülvizsgálatban említett több kérdés is jelentős nehézségekbe ütközik a megvalósítás során. A polgároknak és az EU gazdaságának gyors és egyedi döntésekre és intézkedésekre van szükségük, amelyek viszonylag alacsony és állandó energiaköltségeket biztosítanak az elkövetkező 15 év során: olyan döntésekre, amelyek a lehető legnagyobb megtakarítást eredményezik az iparban, a közlekedésben és a háztartásokban; döntésekre, amelyek nagymértékben csökkentik az EU gazdaságának függőségét a szénhidrogének behozatalától és biztosítják azok korrekt szállítását; döntésekre, amelyek a lehető leggyorsabban egy tudományos megalapozottságú egyedi intézkedési program és tervkidolgozásához vezetnek, valamint döntésekre arról, hogy ezeket hogyan finanszírozzák és hajtják végre. E gazdasági intézkedések eredményeként csökkenni fog a CO2-kibocsátás, és nem lesz szükség a bürokratikus kibocsátáskereskedelmi rendszerre, amely jó a kereskedőknek, de rossz a gazdaságnak.
Mairead McGuinness
Elnök asszony, meghatottak az "okos” és "intelligens” szavak, amelyek igencsak részét képezik ennek a vitának, mivel azok a megoldások, amelyeket kipróbálunk és használunk házainkban az energiafogyasztás csökkentése céljából, bizonyosan nem működnek, és se nem okosak, se nem intelligensek. Nem éppen nevezhető megoldásnak, hogy azt mondjuk a gyereknek, kapcsolja ki a dolgokat. Bárcsak az lenne, mivel ez azt jelentené, hogy ellenőrzésünk alatt tarjuk. Így valóban szükségünk mindazokra a dolgokra, amelyekről a többiek már beszéltek: érzékelők és egyéb technológiai fejlesztések, amelyek mindenkinek megkönnyítik az életét az energiahatékonysági célkitűzéseink elérését illetően.
A mai vita igen nagy horderejű: az éghajlat-változási menetrendről, az ellátás biztonságáról és a tagállamok közötti szolidaritásról szól, valamint a gazdasági növekedésről és arról is, hogy - és ebben a pillanatban ez a kérdés számunkra - miként tudjuk jobban hasznosítani energiaforrásainkat.
Országom, Írország energiaigényének mintegy 60%-át olajból fedezi, és az egészet importálja. Így láthatóan sajátos problémával szembesülünk. Csökkenteni akarjuk ezt a függőséget, ki kell fejlesztenünk hazai erőforrásainkat, és - ahogy már említettem - javítanunk kell energiahatékonyságunkat. A tagállamok összekapcsolódásának kérdése nyilvánvalóan döntő fontosságú, különösen a periférián elhelyezkedő országok számára.
Írország energiafüggősége rendkívül nagy: szükségleteink 91%-át importáljuk. Ez elég megdöbbentő arány, és bár mi nem tapasztaltuk meg a gázproblémát, amelyről más kollegák beszéltek, illetve nem éltük át azt a hideget és horrort, amit ez a többi tagállamnak okozott, azt - miközben szemléltük - megtanultuk ebből, hogy mennyire döntő fontosságú, hogy tegyünk valamit az energiaforrás-összetétellel és a bizonytalan energiahelyzettel kapcsolatban.
Így a jelentés és a szóbeli választ igénylő kérdés részét képező összes felvetés rendkívül fontos számunkra.
Különösen foglalkozni kell a földhasználat kérdésével. Írország szempontjából a svéd erdészeti ágazat tapasztalatai, mi ugyanis nem alakítottuk ki erdészeti ágazatunkat.
A kulcskérdés azonban az, hogy megtaláljuk a helyes egyensúlyt az élelmiszer- és üzemanyag-termelés között.
Emanuel Jardim Fernandes
(PT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, a koherens és mindent felölelő közösségi energiapolitika logikus lépés és szükséges beavatkozás. A Bizottság javaslata és Laperrouze asszony jelentése ebben az irányba mutat.
Az Európai Unió hozzáadott értéket biztosít a tagállamok által kidolgozott kezdeményezések számára. Az olaj véges erőforrás, az Európai Unió és Norvégia termelése pedig 2007-ben pusztán csak 30%-ban fedezte a belső keresletet. Az Európai Unió olajimporttól való függősége közvetve növeli függőségünket a politikailag instabil országoktól, illetve azoktól, amelyek lehetséges energiapartnerként jelentős geostratégiai feszültségeket gerjesztenek, ahogy azt legutóbb Oroszország esetében láttuk.
Ezért stratégiailag fontos, hogy a keresletet átirányítsuk az olajt helyettesítő energiaforrásokra, de földrajzilag az is fontos, hogy óvatosabban tekintsünk a dél-amerikai és afrikai piacokra, amelyek jelenleg bővülnek, és amihez az Európai Unió és Brazília, valamint az Európai Unió és Afrika közötti partnerségek kialakítása nagyban hozzájárulhat. Ezt az ibériai régió, Spanyolország és Portugália igénybevételével kell véghezvinni, ahonnan jómagam is származom, amelyek alapvető platformként szolgálhatnak a logisztika és az elosztás számára az európai térségben.
Az energiahatékonyság javításának alapvető igényét illetően fontos garantálni az ágazatok közötti megfelelő szinergiákat, amelyek képesek hozzájárulni az energiahatékonyság növeléséhez. Csak a közösségi és nemzeti politikákat - a kohézió, a mezőgazdaság és a közlekedés terén - összehangoló globális megközelítés lesz képes egy olyan stratégiát felvázolni, amely hosszú távú jövőképet közvetít.
Vitathatatlan a kapcsolat az energia és a területi kohézió között, amennyiben ez a lehetséges hosszú távú megoldásokat érinti az Európai Unió valamennyi régióját illetően, köztük az elszigetelt és legkülső régiókat is.
Iliana Malinova Iotova
(BG) Laperrouze asszony, szeretnék gratulálni Önnek különösen ahhoz a nagyszerű munkához, amit ezen aktuális és jól időzített jelentéssel kapcsolatban végzett.
Aligha tudjuk még megmondani, hogy hány európai ország és polgár veszített ezen a gázválságon. A bolgár gazdaság közvetlen vesztesége - amelyet a legjobban érintett az Ukrajna és Oroszország közötti gázvita - önmagában több mint 230 milliárd EUR, amiért semmilyen kártérítést nem kapott.
Az ebből eredő vészhelyzet számos kérdést vetett fel. Sajnálatos módon az energiafüggőség nagy kérdése mindig kritikus pontot ér el, akárhányszor felszínre tör a politikai ellentét Oroszország és Ukrajna között. Sokan emlékeznek a három évvel ezelőtti helyzetre, amikor a két ország között nézeteltérés alakult ki az árakról. Akkor ígéretet tettünk egy közös európai energiapolitika kidolgozására, de az elmúlt három év láthatólag semmi változást sem hozott.
Tegyük fel a kérdést magunknak: készen állunk az egységes energiapiacra, vagy az egyéni érdekek kerekednek felül a kétoldalú megállapodásokban? Eleget tettünk az európai gázellátási hálózatok tagállamok közötti összekapcsolása érdekében, vagy egyre kevésbé vagyunk hajlandó arra, hogy készleteket tartalékoljunk válsághelyzetekre? Hogyan dolgozunk az Északi és Déli Áramlaton, és a Nabuccón?
Örömmel hallom, hogy az atomenergiát ugyanolyan szinten kezelik, mint a többi energiaforrást. A biztonság veszélyeztetése nélkül ideje átgondolnunk hozzáállásunkat az európai nukleáris létesítményekkel szemben, minden további politikai indíttatású döntés nélkül.
Szükségünk van az atomenergiára, és az komoly akadálya lehetne az esetlegesen felmerülő más válságoknak. Nem véletlen egybeesés, hogy a bolgár parlament a válság csúcspontján kérte európai partnereit, hogy vitassák meg újra a leállított Kozloduy reaktor ügyét, amelyet az illetékes hatóságok biztonságosnak ítéltek meg. Bízunk megértésükben.
A döntés nehéz, de ne prejudikáljuk vagy söpörjük le őket idő előtt az asztalról. A következő szavakkal fordulok Önhöz, biztos úr. Alig néhány napja, amikor az Európai Bizottság kiutalta a forrásokat az európai fejlesztési tervből, az az ország kapta a legkevesebb forrást, amelyet a legjobban sújtott a válság. Ma este Ön meg se említette Bulgáriát, hogy rajta lenne a 100%-osan függő helyzetben lévő országok listáján, amely különleges támogatást igényel.
Melyek a kritériumai és mechanizmusai e források kiosztásának? Nehéz lenne megmagyaráznom ezeket a bolgároknak és az európai országoknak. Nyilvánvalóan nagyobb erőfeszítésekkel kell dolgoznunk a harmadik energiacsomagon is, és fel kell gyorsítanunk azt. A Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottság képviselőjeként elég sokat dolgoztam a fogyasztók energiaellátásának védelmén, de kérem, értsék meg, fontosabb, hogy az első helyen biztosítsuk az energiát.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Hangsúlyozni szeretném, hogy az Európai Uniónak energiaügyi külpolitikára van szüksége, hogy a 27 tagállam egységes álláspontot tudjon képviselni a nagy termelőkkel folytatott tárgyalások során. Ez az egyetlen módja annak, hogy az Európai Unió az energiabiztonság garantálása mellett megfizethető áron tudjon gázt és olajat importálni. Az energiaellátási források diverzifikálása kell, hogy képezze az Európai Unió egyik fő célját. Azonban fel kívánom hívni a figyelmet arra, hogy az orosz gázvezetékprojekt, a Déli Áramlat egyáltalán nem járul hozzá ehhez a diverzifikáláshoz, mivel az ellátási forrás pontosan ugyanaz marad, azaz Oroszország. Ráadásul a gázvezeték megépítésével járó óriási költségek végül a gázár emelkedéséhez vezetnének, amelyet az európai fogyasztóknak kellene majd megfizetniük.
Véleményem szerint az Európai Uniónak ezért sürgősen cselekednie kell, hogy az Oroszországgal és Ukrajnával kötendő későbbi megállapodások tartalmazzanak néhány átfogó rendelkezést a kölcsönös energiafüggésről, amelyek egyértelmű kötelezettségeket és hatékony mechanizmusokat állapítanak meg az esetleges problémák gyors megoldása céljából. Az Európai Unió és Oroszország közötti új stratégiai partnerségnek és az új keleti partnerségnek arra kell irányulnia, hogy végrehajtsa ...
Colm Burke
Elnök asszony, az energiapolitika és a külpolitika mára minden eddiginél jobban, szétválaszthatatlanul összekapcsolódott. A közép- és kelet-európai gázellátással kapcsolatos legutóbbi fejlemények fényében látjuk a közös uniós energiapolitika szükségességét, azonban - miközben ez a Lisszaboni Szerződés egyik kulcsfontosságú újítása - sajnálattal kell rámutatnom, hogy ezt a kérdést nem emelték ki kellőképpen a Szerződés ratifikálását övező vitákban.
Írországban mindenkor 12 napra elegendő gázellátás áll rendelkezésre. A villamos energia hatvan százalékát importált gázból állítjuk elő, miközben az EU átlaga mintegy 40%. Legutóbb január 28-án a Bizottság javaslatot tett közzé az EU energiainfrastruktúrájának hiányosságait kezelő munka felgyorsítására, miközben az 5 milliárd eurós csomag részeként hozzájárulnak a gazdasági fellendüléshez is.
Ebben a tekintetben nagyon is üdvözlendő lépés, hogy a Bizottság kiemelt területként felvette az európai gazdasági fellendítési csomag keretében finanszírozott projektek közé az Írország és az Egyesült Királyság villamosenergia-rendszerének összekapcsolását. Hangsúlyozza továbbá, hogy ha mind a 27 tagállam együttműködik, változásokat tudunk véghez vinni az energiaellátás biztonságának garantálásában.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Ioan Mircea Paşcu
Elnök asszony, két fontos dokumentumot vitatunk ma meg - a Bizottság cselekvési tervét és az arról szóló jelentést; ezeket időben a gázellátás legutóbbi megszakadása választja el egymástól, ami az Oroszország és Ukrajna szokásos téli civakodásának tudható be. Ezért a jelentés sokkal inkább összhangban van a valósággal, megpróbálva fokozni a belső szolidaritást és előmozdítani az előttünk álló terv végrehajtását, így kovácsolva tőkét a legutóbbi válság tapasztalataiból.
Jómagam a gázimport szállítási útvonalainak diverzifikálása mellett azt tartom a jelentés fő hozzájárulásának, hogy felszólít a belső energiapiac megvalósításának előmozdítására még ebben a jogalkotási ciklusban, és hangsúlyozza az egész gáztárolási problematika felülvizsgálatának szükségességét. Azonban kétségbe vonható az az ajánlás, hogy teljesen nyissák meg a Nabucco-projektet Oroszország előtt, mivel mindenki tudja, hogy a Nabuccót az orosz gáz alternatívájaként fogalmazták meg, következésképpen Oroszország már most minden tőle telhetőt megtesz annak tönkretétele érdekében.
Zita Pleštinská
(SK) Hölgyeim és uraim, a legutóbbi gázválság rámutatott a közös uniós energiapolitika fontosságára. Emellett Szlovákia átélte, hogy mit jelent az orosz gáztól való 100%-os függőség. Vállalatok százainak kellett felfüggesztenie termelését, és munkavállalóiknak csak bérük 60%-át tudták kifizetni.
Nagyra értékelem, hogy a szolidaritás vezető szerepet játszik az EU tagállamai közötti kapcsolatokban. Ha Szlovákia a Cseh Köztársaságon keresztül nem kapott volna sürgősségi gázszállítást Németországból, veszélybe kerültek volna a háztartások is. Meggyőződésem, hogy a folyamatos energiaellátás szükségessége alapvető és egyetemes prioritás. A túlnyomórészt nem megújuló forrásokból származó energia iránti szükségletek teljesítése kezdi felülírni a környezetvédelmi elfogadhatóságot.
Biztonságos atomerőműveket kell építenünk, ezzel egyidejűleg pedig a strukturális alapok felhasználásával bátorítanunk kell a vidéki közösségeket, hogy stratégiai szemlélettel összpontosítsanak az energia, a víz és a biotechnológia közötti kapcsolatra, erősítve ezzel az energiaalap diverzifikálását.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Elnök asszony, a legutóbbi, de természetesen nem a legutolsó gázellátási válság azt jelenti, hogy újra visszatérünk e nagyon fontos erőforrás ellátásbiztonságának kérdéséhez.
Európa az elhelyezkedést illetően nincs rossz helyzetben. Szinte körülvesznek minket a gázforrások: Észak-Afrika, a Közel-Kelet, Közép-Ázsia és Oroszország. A probléma az, hogy Európának nincs egységes gázpiaca. Ehhez kapcsolódik az is, hogy Európában nincs többé-kevésbé egységes gázár. Rá szeretnék mutatni, hogy az Egyesült Államokban viszont van egységes piac, az 1000 köbméter gázért fizetendő ár pedig 200 USD alatt van. Európában mintegy 400 USD-t fizetünk. Ez amiatt van így, hogy nincs olyan infrastruktúránk, amely képes lenne egyik országból a másikba szállítania a gázt.
Végül pedig ott van a Nabucco-gázvezeték ügye. Itt a legfőbb ideje, hogy végre prioritást kapjon ez a projekt, mi pedig mozgósítsuk pénzügyi eszközeinket, hogy végre megvalósuljon.
Jacek Saryusz-Wolski
Elnök asszony, három kérdésem van Piebalgs biztoshoz.
Először is, a Nabucco a Törökországgal folytatott csatlakozási tárgyalások túsza lehet, ahogy azt Erdoğan miniszterelnöktől megtudtuk. A déli folyosó keretében számításba vesszük a Fehér Áramlat projektet is (Kaszpi-tenger - Grúzia - Fekete-tenger - Ukrajna - Románia)?
Másodszor, a gázról szóló felülvizsgált irányelvben mérlegelik-e a kötelező, 90 napos gáztartalék bevezetését minden tagállam tekintetében?
Harmadrészt, Ön egy lenyűgöző, 3,5 milliárd eurós csomagot mutatott be az energiainfrastruktúra vonatkozásában. Lát Ön ezzel kapcsolatban akadályokat a Tanácsban? Hiszen ezt még a Tanácsnak el kell fogadnia: hallottam négy tagállamról, amelyek ellenzik ezt. És hogyan tud segíteni az Európai Parlament - amelynek szintén el kell fogadnia a csomagot - annak a lehető leggyorsabb jóváhagyásában?
Flaviu Călin Rus
(RO) A legutóbb átélt gázválság Ukrajna és Oroszország között robbant ki, de sajnálatos módon az Európai Unió néhány tagállamát is sújtotta. A válság rávilágított arra, hogy az Európai Unió nagymértékben egyetlen gázellátási forrástól függ. Ezért úgy érzem, hogy az Oroszországgal kialakítandó partnerség az egész Európai Unió számára előnyös, ugyanakkor viszont azt is gondolom, hogy az Európai Uniónak azonnal projekteket kell kezdeményeznie, amelyek lehetősé teszik az alternatív megoldások megtalálását, azzal a jól körvonalazott céllal, hogy elhárítsák a válságok következményeit, amelyek a közel- és távolibb jövőben újra előfordulhatnak.
Ugyanezt a gondolatmenetet követve úgy vélem, hogy a két projektet, a Nabuccót és a Déli Áramlatot, más megoldásokkal együtt kell mérlegelni. Ezzel most az Északi-tengeren és a Fekete-tenger kontinentális talapzatán található mezőkre utalok. Mivel idővel mindenfajta tartalék ki fog merülni, úgy gondolom, hogy olyan tudományos projektekbe kell befektetnünk, amelyek képesek alternatív energiaforrásokat felfedezni, garantálva ezzel a jövő generációinak fejlődését.
Nicolae Vlad Popa
(RO) A legutóbbi gázválság ismételten és egyre élesebben ráirányítja a figyelmet az alternatív útvonalak és energiaforrások kialakításának fontosságára, mégpedig a szállítási infrastruktúra fejlesztésén és a hálózatok összekapcsolásán keresztül. E jelenlegi viszonyokat tekintve fel kell gyorsítani a Nabucco projektet, mivel ez képes elősegíteni az Európai Unió arra irányuló célkitűzéseinek megvalósítását, hogy ne csak az útvonalakat diverzifikálja, hanem hogy harmadik országbeli forrásokból biztosítsa ellátását. Ösztönözni kell a szomszédos országokon áthaladó tranzitútvonalakat azoknak a projekteknek a befejezésén keresztül, amelyek magukban foglalják Románia hálózatának összekapcsolását Magyarországéval és Bulgáriáéval.
Ugyanakkor úgy gondolom, hogy a Déli Áramlat projekt semmiképpen sem tekinthető előnyösnek Európa számára, pontosan amiatt, hogy nem használ alternatív forrást, szemben a jelentés stratégiai felülvizsgálatában megköveteltekkel. Mi azonban rendelkezünk saját energiaforrásokkal. Egyetlen mikrovízerőmű nem életképes és hatékony, viszont az Alpoktól a Kárpátokig, vagy a Balkántól a Tátráig működő vízerőművek százezrei már energiafüggetlenséget jelentenek.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, valóban nagyon érdekes vitát hallhattam, amely tükrözte az energiával kapcsolatos vélemények sokszínűségét és a kérdést megillető jelentőséget. Azonban véleményem szerint a vita egyértelműen megmutatta, hogy az előadó megtalálta a helyes egyensúlyt. Az igaz, hogy mindegyikünk másként látja a részleteket. Nincsenek egyszerű megoldások, nincs egyetlen gyógyír a problémára.
Ismételten gratulálni szeretnék az előadónak ahhoz, hogy valóban végigvitte, hogy minden vélemény tükröződjön a jelentésben, miközben világosan támogatta a Bizottság második energiapolitikai stratégiai felülvizsgálatát.
Önök közül sokan beszéltek a szuperhálózatról. A szuperhálózatra varázseszközként tekintenek. Nos, az igaz, hogy nagy potenciál rejlik benn, de a hálózatot illetően felmerül egy kihívása. Valakinek fizetnie kell a hálózatért, és ahogy Önök is tudják, egyensúlyt keresünk a megfizethetőség, az ellátásbiztonság és a fenntarthatóság között. Szóval, ha tényleg el akarunk indulni a szuperhálózat felé vezető úton, akkor a gazdaságélénkítési terv az első kis lépés a helyes irányba.
A gazdaságélénkítési terv olyan ördögi körhöz vezethet, ahol azt hajtogatjuk: "Nos, szükségünk van erre, szükségünk van arra, de ezt az iparnak kell megtennie”. Igen, különböző típusú ösztönzőkkel valóban bátorítjuk az ipart, de ha ezt nem követik az állami és európai források politikai prioritásainkkal összhangban, akkor a terv nem fog sikerrel járni.
Vannak más kérdések is, amelyeket hangsúlyozni szeretnék, megismételve a Paparizov úr által elmondottakat. A harmadik belső piaci csomagot illetően csak azt emelném ki, amit ez Európa számára jelent. Mindenekelőtt, létezik ügynökségi szintű együttműködés az európai szabályozók között. Ez sok kérdést meg fog oldani. Másodszor ott van a továbbítási rendszerek üzemeltetőinek európai testülete. Ez a két kérdés alapvetően az ellátásbiztonsághoz kapcsolódik, ugyanakkor nem vonja meg a nemzeti szuverenitást az energia felett.
Így ha most elfogadjuk a csomagot, nagy lendületet kaphatunk. Ha elhalasztjuk, elveszítjük a lendületet az ellátás biztonsága terén. Tehát úgy vélem, hogy a gazdaságélénkítési terv és a harmadik energiacsomag két olyan dolog, amelyet mindenképpen el kell végeznünk.
Általában az utolsó kérdések azok, amelyekre a legjobban emlékszem, szóval röviden megválaszolnám ezeket, mivel nyilvánvalóan az általunk megvitatott kérdésekhez kapcsolódnak. Hogy a Tanács miről tárgyal? Szerintem alapvetően két kérdés van itt.
Az egyik az, hogy egyáltalán fordítsunk-e állami pénzeket az energiára. Nos, az országok kisebb része még mindig úgy véli, hogy az a helyes, ha a forrásokat az iparnak kell biztosítania; ez azonban felveti azt a problémát, hogy nehéz rávenni az ipart nagyon költséges projektekre, ha a megtérülés bizonytalan.
A második kérdés az úgynevezett "méltányos megtérülés a saját országom számára”. Nos, kijelenthetem, hogy az én országomra különösebben nem terjed ki ez a gazdaságélénkítési terv, szóval jó, hogy sok kérdés volt ezzel kapcsolatban. Kifejtettem, hogy a balti államokkal való összekapcsolódás összességében az én hazámnak is segít. Szóval ezt a kérdést még mindig túlságosan nemzeti szempontból mérlegelik, azaz "az én méltányos megtérülésem” szemszögéből.
Úgy vélem, mi most itt megtesszük az első lépést abban az irányba, hogy európai állami forrásokkal támogassuk az ilyen típusú fejlesztést. Ez lehet a legnagyobb nehézség, de úgy vélem, hogy a Tanács tényleg keményen fog dolgozni azon, hogy jóváhagyja javaslatunkat, mivel hiszem azt, hogy ez a javaslat kiegyensúlyozott, ha nem is ideális minden tagállam számára.
A Nabuccót illetően az általunk előnyben részesített lehetőség egyértelműen a Törökországon keresztüli szállítás. Most is dolgozunk, elindítottuk a kormányközi konferenciát azzal a céllal, hogy márciusban egy kormányközi megállapodással és projekttámogatási megállapodással zárjuk le azt. Ennek elégséges jogi és szabályozási átláthatóságot kell biztosítania a Nabucco-gázvezetékbe való befektetéshez. Ha itt kudarcot vallunk, új alternatívákat fogunk keresni. Vannak tehát alternatívák, azonban Törökország a kiemelt útvonalunk, és úgy gondolom, hogy ez Törökország számára is előnyös.
Ami a gáztárolást illeti, gondolkodunk erről, de a 90 napos tartalék nem lenne szükséges mindenki számára, mivel ez nagyban függ az importtól. Ha egy ország gázt termel ki, akkor nem szükséges ugyanolyan szintű tárolási kapacitással rendelkeznie, szóval egy árnyaltabban meghatározott részarányra van szükség, amely kellően biztosítja az ellátás biztonságát, és kellően reális válság esetén. Szóval még vizsgáljuk, hogy miként nézzen ki a gáztárolásra irányuló javaslat finomhangolása.
Ismételten köszönetet szeretnék mondani ezért a vitáért. Nagyon kemény vitát folytattunk, de úgy vélem, hogy minden elem a helyén van, és csupán nagyon szigorúan folytatnunk kell a munkát a már elfogadott elemek és a Parlamentben elfogadott javaslatok végrehajtása érdekében. Ismételten szeretném megköszönni a Parlament támogatását az európai energiapolitika kialakítása mellett.
Viviane Reding
a Bizottság tagja. - Elnök úr, nagyon izgalmas vitán vagyunk túl, és egyetértek azzal, hogy nagy, ha nem a legnagyobb felelősség hárul az energiaügyekben illetékes kollégáinkra.
Mindannak a működtetéséhez azonban, amit Önök kértek - energiabiztonság, nagyobb hatékonyság, intelligens hálózatok, decentralizált hálózatok, a szuperhálózat, a mikrohálózat, a virtuális erőművek -, IKT szükséges. Így elengedhetetlen, hogy minden erőfeszítést megtegyünk ezen intelligens eszköz megszerzéséhez, hogy átültessük a gyakorlatba az energiahatékonysággal foglalkozó bizottság által javasolt politikát. Gazdasági és technológiai szempontból a helyes úton járunk, ráadásul ez - nem győzöm hangsúlyozni - egyedülálló üzleti lehetőség is. Ha annak a szolgálatába állítjuk az IKT-t, hogy az energiahatékonyság a helyes irányba haladjon, akkor számos iparágat hozunk létre, nagy növekedés és sok munkahelyet teremtünk. Ez indokolja azt is, hogy előre kell lépnünk az intelligens épületek, világítás és közlekedés terén. Ha a gyakorlatban hasznosítjuk a kutatás által számunkra feltárt lehetőségeket, akkor nem csak hogy kevésbé fogunk függeni másoktól, mert hatékonyabbak vagyunk, hanem új ipari kapacitásokat is kiépítünk.
Csak egy példát mutatok be Önöknek, hogy szemléltessem, hogyan is működhet ez. Ahogy Önök is tudják, bevezetjük a nagy hatékonyságú fénykibocsátó diódákat, azaz a LED-eket, amelyek már ma 30%-kal csökkentik a világítás energiafogyasztását, 2025-ben pedig akár 50%-kal is fogják. Az európai kutatásnak köszönhetően már tettünk egy lépést előre. 2007-ben európai kutatási keretprogramunknak köszönhetően megvalósítottuk az OLED-eket, a szerves LED-eket, amelyek a LED-eknél 50%-kal hatékonyabbak. Az európai kutatás előállt az eredményekkel, immár a nemzeti és regionális politikán van a sor, hogy a gyakorlatba ültesse ezeket az eredményeket.
Hallottam néhány bírálatot, hogy az európai gazdaságélénkítési terv nem az energiahatékonyságról szól. Nos, ha jól olvasom ezt a tervet, azt látom, hogy 1 milliárd eurót fordítanak az épületek energiahatékonyságára. Önök itt a Parlamentben mind elkötelezték magukat amellett, hogy ez a követendő helyes út. 5 milliárd euró jut az intelligens járművekre, hogy a járművek többé ne függjenek a benzintől, ahogy az ma van, továbbá 1 milliárd eurót szánunk az intelligens gyártási technológiákra, hogy kevesebb időt és energiát használjunk fel iparágainkban.
A helyes úton járunk, és úgy gondolom, hogy a Parlament segítségével és a tagállamokban tett sok erőfeszítéssel sikerül majd nem csak biztosítani ezeket az eszközöket, hanem a gyakorlatban is alkalmazni tudjuk majd őket. Ekkor az energiahatékonyság nem csak a beszédről, hanem a tettekről is fog szólni.
Anne Laperrouze
előadó. - (FR) Elnök úr, Reding asszony, Piebalgs úr, hölgyeim és uraim, köszönöm rendkívül értékes közreműködésüket; rámutattak arra, hogy milyen óriási terület az energia, és hogy az energia valóban alapvető szükséglet.
Vitánkban és a jelentésben, amely ezen kívül az egymás között a különböző képviselőcsoportokban folytatott megbeszéléseket is tükrözi, megjegyeztem, hogy széles körű konszenzus van a hálózatok erősítésének és az összekapcsolásának szükségességéről, az intelligens hálózatok érdekében az információs és kommunikációs technológiák alkalmazásáról, ahogy azt Reding asszony éppen az előbb említette, a termelő és tranzitországokhoz fűződő kapcsolataink erősítéséről - az volt a célja a Külügyi Bizottságnak, előadónk, Dimitrakopoulos vezetésével -, valamint arról is, hogy megállapodást kell elérni az energiahatékonyságról, az energiamegtakarításról és a megújuló energiák fejlesztéséről.
Következésképpen az energiahatékonyság javítása, a megújuló energiaforrások fejlesztése, energiaforrásaink és szállítási útvonalaink diverzifikálása, a termelő országokkal folytatott párbeszéd erősítése, de annak a biztosítása is, hogy a 27 tagállam egy álláspontot képviseljen, és mindenekelőtt az, hogy megváltoztassuk életmódunkat - ez az a konszenzust, amit itt elértünk. Mindezek a dimenziók létfontosságúak a mindannyiunk által elérni kívánt közös energiabiztonság garantálásában.
A különbségek természetesen az energiaforrás-összetétel elemeiből adódnak. Melyek az energiaforrások? Válaszolni szeretnék a Zöldek/ az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportjában ülő képviselőtársaimnak, és többi képviselőnek is, akik az atomenergia ellen szólaltak fel. Azt akarom mondani, hogy valóban óvatosnak kell lennünk.
Elég sok túlzás volt az elmondottakban. Úgy gondolom, hogy nagyon ambiciózus célokat tűztünk 2050-ig. Említették a CO2-kibocsátás 80%-os csökkentését és a megújuló energiák 60%-os arányát. Elég nyilvánvaló, hogy nagy részesedést szánnak az összes megújuló energiaforrásnak. Az atomenergiáról elismerte a jelentés, hogy részét képezi az energiaforrás-összetételnek.
Ezzel kapcsolatban azzal szeretném zárni mondandómat, hogy egyszerűen emlékeztetem Önöket a célkitűzéseinkre, a 450 ppm értékű CO2-koncentrációra, amelyet azért rögzítettünk, hogy garantáljuk 2°C-os hőmérséklet-emelkedés korlátozását. Emlékeztetni szeretném Önöket, hogy a bejelentett erőfeszítések keretében a atomenergia 9%-os, az energiahatékonyság 54%-os, a megújuló energiák 35%-os, valamint a geológiai szénmegkötés és tárolás 14%-os arányáról beszélünk.
És mindezt 2030-ig. Ekképpen az atomenergia része az energiaforrás-összetételnek, ahogy a szén is. A magam részéről nem vagyok egy szénrajongó, ahogy az atomenergiáért sem rajongok, de a lehető legszélesebb körű energiaforrásokra van szükségünk. Nem szeretném, ha a szén és az atomenergia között kellene választanom 2050 tekintetében.
Elnök
- Köszönöm, Laperrouze asszony. Biztos lehet afelől, hogy erőfeszítései nagy szolgálatot tettek a Parlamentnek.
Az együttes vitát lezárom.
A Laperrouze asszony jelentéséről holnap szavazunk.
Az eljárási szabályzat 108. cikkének (5) bekezdésével összhangban állásfoglalásra irányuló indítványt kaptam a Remek úr által feltett, szóbeli választ igénylő kérdés vitájának végén. A szavazásra szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Alin Lucian Emanuel Antochi  
Az energiaszektorban az Európai Unió tagállamai közötti szolidaritásnak elsődleges célkitűzéssé kell válnia európai, regionális és kétoldalú szinten. Az egyes tagállamok által nemzeti szinten elfogadott stratégiáknak valóban nem szabad befolyásolniuk más tagállamok érdekeit, és az energiabiztonság terén összhangban kell lenniük az Európai Unió általános érdekeivel.
Ebben az összefüggésben tehát az európai energiapolitika kidolgozásának folyamatában hatékony eszközként kell szolgálnia annak a feladatnak, amelynek célja az EU-n belüli kölcsönös energiafüggőségre irányuló közösségi jogalkotási keret javítása és a szabályozási intézkedések új generációjának kidolgozása, amelyek az Európai Unió kapcsolatait hivatottak irányítani mind az EU-n kívüli energiaszállítókkal, mind a tranzitországokkal szemben. Az új jogszabályoknak kényszerítő erejű jogi mechanizmusokról kell rendelkezniük, amelyek célja az együttműködés megszilárdítása az energiaszektorban, valamint az életképes verseny megteremtése az európai energiapiacon.
Elengedhetetlen, hogy ösztönözzük az EU befektetéseinek növelésére irányuló erőfeszítéseket a határokon átnyúló struktúrák diverzifikálása, helyi szinten az energia alternatív, nem hagyományos formáinak előállítása, valamint az új energiaforrásokhoz való hozzákapcsolódást elősegítő infrastrukturális képességek javítása tekintetében. Az Európai Uniónak egyben komoly tényezőként ösztönöznie kell a tagállamokban az energetikai magánszektort, amely már most is érzi a globális gazdasági válság következményeit.
Adam Bielan  
Kijelenthető, hogy a januári energiaválság lassan éves rituálévá kezd válni. Minél keményebb a tél, annál bizonyosabb, hogy az Orosz Föderáció lekapcsolja az európai országokba irányuló gázszállítást. Annál is inkább meglepő, hogy az újabb gázkonfliktusban, amelynek áldozatai az Európai Unió országainak állampolgárai voltak, Angela Merkel kancellárasszony még mindig ragaszkodik ahhoz a javaslathoz, hogy közösségi támogatással építsék meg az Északi Áramlat gázvezetéket.
Amit az Európai Bizottságnak most tennie kell, az az energiaforrások diverzifikálási tervének előkészítése. Befektetésekre van szükség az új energiatovábbítási hálózatok kiépítése terén, amelyek kikerülik az olyan megbízhatatlan energiaexportőröket, mint az Orosz Föderáció. A Laperrouze-jelentéshez benyújtott egyik módosításomban hangsúlyoztuk "a Nabucco-gázvezeték támogatásának fontosságát, amely az egyetlen olyan létező vállalkozás, amely diverzifikálni fogja az energiaforrásokat és a gáztranzit útvonalait” Oroszország részvétele nélkül. Prioritást kell képeznie annak is, hogy létrehozzuk a gázhálózatok összekapcsolását, amely lehetővé teszi a rendszerek közötti kapcsolatot és a gáztartalékok gyors szállítását újabb válságok esetén.
Mindazonáltal kereskedelmi megállapodásainknak egy különleges "energiabiztonsági záradékon” kell alapulniuk, amelyek az ágazat üzleti etikáját képeznék.
Európa és a világ többi része számára, amely civilizált módon folytatja üzleti tevékenységét, fontos, hogy az Orosz Föderáció ratifikálja az Energiacharta Szerződést. Úgy vélem, hogy csak az egységes Európa összetartó és rendíthetetlen álláspontja lesz képes rábírnia a Kremlt erre a döntésre.
Šarūnas Birutis  
írásban. - (LT) Az energiaügyek jelentik korunk legnagyobb kihívását. A gázválság, amellyel az EU januárban szembesült, nem az első volt az EU történetében. Vannak olyan országok Európában, amelyek 100%-osan függenek az Oroszországból érkező gáztól, és ezek között van Litvánia is, amely 2009 decemberében fogja leállítani atomerőművét. Az EU-nak további lépéseket kell tennie, hogy a válság ne ismétlődjön meg. Létre kell hozni a hiányzó energiakapcsolatokat, meg kell erősítenünk a gázellátás biztonságáról szóló irányelvet és létre kell hozni egy uniós koordináló mechanizmust, amelynek célja választ adni az ehhez hasonló válságokra. Elengedhetetlen, hogy elégséges energiaellátási tartalék álljon rendelkezésre azokban a tagállamokban, amelyek a leginkább függenek az energiaellátástól.
Az Oroszország és Ukrajna közötti válság nem csupán kölcsönös bizalmi válság, hanem geopolitikai válság is. Mindkét országnak vállalnia kell a felelősséget azért, hogy a tagállamok nem kapták meg a gázt. Európának a maga részéről diverzifikálnia kell energiaforrásait, és javítania kell az ellátás biztonságát. Európának határozottan kell lépnie, mivel az Oroszországból érkező gázellátás körül kialakult energiaválság csak átmenetileg oldódott meg.
Cristian Silviu Buşoi  
Szeretnék köszönetet mondani Laperrouze asszonynak ezért a jelentésért, és közlöm, hogy következtetéseinek többségét támogatom. Az EU-nak nagyratörőnek kell lennie az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, ami azt jelenti, hogy nem lehet figyelmen kívül hagyni az atomerőművek és a megújuló energiaforrások szerepét.
Fel kell gyorsítani az egységes villamosenergia- és földgázpiac létrehozásának folyamatát. Ez megköveteli a hálózatok összekapcsolását. Ezért üdvözlöm az Európai Bizottság javaslatát, hogy 1,5 milliárd eurót kíván fordítani az összekapcsolási projektekre. Emellett a tagállamoknak teljesíteniük kell a Barcelonában az a hálózatok összekapcsolására megállapított kritériumokat.
Az energiahatékonyságot is javítani kell, különösen az új tagállamokban. Romániában például hatalmas energiamegtakarítási lehetőségek vannak, és ezt a hasznosítani szeretném.
Az Oroszország és Ukrajna közötti válság ismételten rámutatott a közös uniós megközelítés szükségességére. Támogatom a jelentés következtetéseit, ideértve az EU, Oroszország és Ukrajna közötti megállapodás aláírásával foglalkozó pontot is.
Nem értek egyet viszont azzal a kijelentéssel, hogy a Déli Áramlat projekt ugyanolyan létfontosságú az EU energiabiztonsága szempontjából, mint a Nabucco. A Déli Áramlat a Nabucco rivális projektje, és nem tesz eleget mindazoknak az igényeknek, hogy az EU energiabiztonságának garantálása érdekében diverzifikáljuk energiaellátási forrásainkat. Ezért azt javaslom, hogy a jövőben nagyobb figyelmet kell fordítanunk e projekt helyzetére az Európai Parlament különböző dokumentumaiban.
Dragoş Florin David  
Hölgyeim és uraim.
Ma e plenáris ülésszak legfontosabb jelentését vitatjuk meg az Európai Parlamentben. E jelentésben láthatjuk azon energiapolitika kulcselemeit, amelyet meg akarunk valósítani az egész Európai Unióban, mint amilyenek a nemzeti vészhelyzeti cselekvési tervek, az energiabiztonsági záradék, az ellátási források diverzifikálása és az atomenergia megtartása az energiaforrás-összetételben.
Mindez jelzi, hogy milyen rugalmasak politikáink és intézkedéseink, és ezek milyen gyorsan hozzáigazíthatók a jelenlegi helyzethez. Úgy érzem, hogy az év eleji gázválság nyomán az EU egyik prioritása a termelő és tranzitországokkal egy magatartási kódex létrehozása és megsértése következményeinek megállapítása érdekében aláírt kereskedelmi, társulási, partnerségi és együttműködési megállapodások szabályozása.
Emellett az energiaellátási források diverzifikálásának - amely a tagállamok közötti összekapcsolódásokon, új ellátási útvonalak létrehozásán - mint amilyen a Nabucco - és az LNG-terminálok megépítésén keresztül valósítható meg - a Bizottság által finanszírozott aktuális projektek formáját kell öltenie. Végül szeretnék gratulálni Laperrouze asszonynak jelentéséhez, és remélem, hogy azt képviselőtársaim többsége támogatni fogja. Köszönöm.
Alexandra Dobolyi  
írásban. - (HU) Túszként kezelte az EU tagországait 2009 első heteiben Ukrajna, amelynek vezetői szolgáltatási elszámolási vitát kezdeményeztek Moszkvával a gázszállítmányok ára miatt. Kijev arra alapozta fellépését, hogy a hagyományos nyugat- és kelet-európai orosz ellenesség révén maga mellé állítja az EU legtöbb országát. Nyilvánvalóan politikai baklövés történt.
Az EU-nak ki kell végre törni saját ördögi köréből. Ezek közül csak az egyik az energia fóbia, miszerint muszáj elviselnünk az Oroszokat, különben elzárják a gázcsapot. Ebből a téves pontból, csak hibás következtetések vonhatók le! A kérdés nemcsak az energiáról szól!
Ha ténylegesen távlati célja az EU-nak egy demokráciára épülő, hatalmas piacot jelentő, fejlődni képes és fejlődő Oroszország partnersége, akkor tervezni kell azt is, hogy a gazdasági és politikai súlypontok törvényszerűen akár Oroszországba is átkerülhetnek.
Az EU-nak tevőlegesen és hitelesen kell értésre adnia, hogy egy modern Oroszország létrejöttében érdekelt. Kudarcra van ítélve a szavakban buzdító és tettekben fojtogató, visszahúzó, megbélyegző EU magatartás.
A közös energia és külpolitika politika hiánya, az energiafelhasználás diverzifikációjának háttérbe helyezése az egyes történelmi sérelmek illetve kereskedelmi előnyök előtérbe kerülése, sérülékennyé teszik Uniónkat!
Az egységes EU elgondolkodtatná Moszkvát, mert ilyent még nem láthatott. A szeszélyesen politizáló országokkal szemben viszont a hatalmas Oroszország könnyedén érvényesítheti akaratát.
Sokkal, sokkal többről szól ez, mint az energiáról!
András Gyürk  
A Stratégiai Energetikai Felülvizsgálat jól foglalja össze mindazon lépéseket, amelyek elengedhetetlenek ahhoz, hogy az Európai Unió energiaforrásoktól való függősége mérséklődjön. Az elmúlt hetek gázellátási zavarai különösen aktuálissá teszik az előterjesztés egyes pontjait.
Csak egyetérthetünk azzal, hogy új alapokra kell helyezni a gáztartalékokra vonatkozó közösségi szabályozást. A kötelező tartalékok előírásán túl szükségesnek tartjuk a szolidaritási mechanizmusok közösségi jogszabályok általi megerősítését is, a Lisszaboni Szerződéssel összhangban.
Üdvözlendő, hogy a Bizottság által készített energetikai felülvizsgálat megnevezi azokat a beruházásokat, amelyek létrejötte minden tagállamnak közös érdeke. Örömteli fejlemény, hogy az előterjesztés a Déli Gázfolyosó mellett fontos célkitűzésként nevezi meg a közép- és délkelet európai gázvezetékek összekötését. Az eredetileg a MOL-hoz kötődő kezdeményezés jelentősége abban rejlik, hogy az érintett államok könnyebben tudnak majd egymás segítségére sietni ellátás-zavarok esetén. A hálózatok összekötése egyúttal a versenyt is élénkítheti a térségben.
Jó döntésnek tartjuk, hogy az Európai Bizottság a fel nem használt uniós pénzek egy részét energetikai beruházásokra csoportosítja át. Azt azonban már kevésbé, hogy a leginkább kiszolgáltatott helyzetben lévő tagállamok beruházásai a kívántnál kisebb mértékben részesülnek a pénzügyi keretből. A hangzatos vállalások teljesítéséhez látványosabb közösségi pénzügyi hozzájárulásra és szolidaritásra van szükség.
Janusz Lewandowski  
"A lengyel mindig az események után bölcs!” Ezt a régi mondást, amely nem túl hízelgő honfitársaimra, most az egész Európai Unióra ki lehet terjeszteni. A 2009. januári orosz-ukrán gázkonfliktus kellemetlen tapasztalata volt szükséges ahhoz, hogy az energiabiztonság kérdése kiemelt fontosságú üggyé váljon az egész Európai Közösség számára.
Nem bújhatunk a mögé, hogy a Lisszaboni Szerződést, amely tartalmaz egy nyilatkozatot az energiaügyi szolidaritásról, még nem ratifikálták. Amire szükség van, az a legutóbbi válság józan elemzésével alátámasztott a politikai akarat, hogy leírjuk a jövőbeli forgatókönyveket, és megszabadítsuk az Európai Uniót azoktól a problémáktól, amelyek hasonlóak a gázellátás Ukrajna általi blokkolása által kiváltottakhoz. Mind a bizottsági közlemény, mind pedig a Laperrouze-jelentés felhívja a figyelmet azokra a módszerekre, amelyekkel kezelni lehet a vészhelyzeteket, ilyenek például a tartalékok növelése és a továbbítási hálózatok létrehozása, ami biztosítani fogja a műszaki rendelkezésre állást. Ezekben az ügyekben nincs véleménykülönbség. Nehezebb lesz megegyezni a hosszú távú stratégiában, amelynek megában kell foglalnia egy reális álláspontot Oroszországgal kapcsolatban, hiszen jelenleg ez az ország a nyersolaj és a gáz fő szállítója Európa felé.
Ahogy megtapasztalhattuk, a kölcsönös függőség nem garantálja az ellátás folyamatosságát és a racionális gazdasági előfeltételeken alapuló kapcsolatokat. Túlságosan látható a politikai motívumok közrejátszása ahhoz, hogy a naivitásunk kerekedjen felül. A keleti szomszédainkhoz fűződő kapcsolatainkban az lesz a legnehezebb, hogy gyökerestül kitépjük a kétoldalú megállapodásokra való hajlamot; ez a közösségi energiabiztonság és energiaügyi szolidaritási politika sikerének vagy kudarcának valódi mércéje!
Sirpa Pietikäinen  
Elnök úr, hölgyeim és uraim.
Megköszönöm a jelentés elkészítőinek sokrétű erőfeszítéseiket és azt, hogy a vita középpontjába emelték ezt a fontos kérdést. Az előadóhoz hasonlóan én is nagyon fontosnak tartom, hogy az Unió energiastratégiájában elkötelezze magát a közös, hosszú távú célok mellett. Mindenképpen az energiamegtakarítási intézkedések adják az energiafogyasztás radikális csökkentésének kulcsát.
Az európai szintű problémákra nincsenek nemzeti válaszok. Európában az energiabiztonság garantálása érdekében az Uniónak be kell fektetnie a közös főhálózat és a közös energiapiac létrehozásába, valamint a koordináció javításába.
A jelentés túl nagy hangsúlyt helyez az atomenergiára mint Európa egyik fő befektetési területére a jövőben. Az atomenergia kockázatait és hátrányait mérlegelve ez elég szűklátókörű és káros politika. A jelentés nem elég ambiciózus a megújuló energiaforrásokat illetően. A fenntartható felhasználásra épülő versenyképes Európának arra kell törekednie, hogy 2050-ig 80%-ra emelje a megújuló energia arányát. Számos tanulmány, köztük a Német Űrközpont és a Heinrich-Böll-Stiftung ERENE tanulmánya bizonyítja, hogy az energia új és tiszta formáinak hatékony bevezetése műszakilag és gazdaságilag is lehetséges lenne. Immár csak a politikai akarat hiányzik.
Marian Zlotea  
Laperrouze asszony jelentése olyan kérdést érint, amely valamennyi európai polgár számára fontos, különösen a nemrégiben átélt gázválság során. Mindannyiunknak hozzá kell járulnunk a második stratégiai energiapolitikai felülvizsgálatban javasolt ambiciózus célkitűzések megvalósításához, azaz az energiaellátás fenntarthatóságához, a versenyképességhez és a biztonsághoz.
Hangsúlyozni kívánom, hogy mennyire fontos energiaforrásaink biztonságának javítása. Intézkedéseket kell tennünk energiaforrásaink és ellátási útvonalaink diverzifikálása érdekében. Támogatnunk kell az infrastrukturális és a kevesebb energiafogyasztással járó új technológiákra irányuló befektetéseket, hogy sikeresen megvalósíthassuk a "20-20-20” célkitűzéseket.
A tagállamoknak az eddigiekhez képes még inkább bizonyítaniuk kell szolidaritásukat és együttműködésüket, hogy garantálják az energiatartalékaik biztonságát. Ugyanakkor ezen új stratégiának kell lefektetnie az EU gazdasági növekedésének alapjait.
Emlékeztetni szeretném Önöket Románia és a Fekete-tengeri régió geopolitikai jelentőségére az energiabiztonság és az energiaellátási források diverzifikálása szempontjából.
