Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

McNally
Herr ordförande! Jag vill ta upp ett ämne som inte framgår av gårdagens protokoll. Det är en allvarlig fråga. Många av oss reser i dag hem per flyg. Många av oss kommer att utnyttja företaget LSG Lufthansa Skychef. Jag vill rapportera för detta parlament att fyrahundra arbetstagare som förra veckan deltog i en laglig strejk blev avskedade på ett summariskt sätt av detta företag. Jag hoppas att samtliga ledamöter i Europaparlamentet kommer att framföra klagomål om detta upprörande brott mot de mänskliga rättigheterna.

Ordföranden
Fru McNally! Detta är en fråga för de enskilda ledamöterna.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag skulle vilja gå tillbaka till sidan 17 i protokollet. I går kväll i början av diskussionen om en stadga för ledamöterna, Rothleys betänkande, ställde jag, i enlighet med artikel 128 i arbetsordningen, en fråga om avvisning av ett ärende som otillåtligt. Enligt denna artikel är ordföranden skyldig att fråga om det finns någon talare för, eller emot, innan förslaget går till omröstning. Sammanträdets ordförande hade uppenbarligen dåliga rådgivare och beslutade själv, och det återfinns i protokollet, att det betänkande jag kritiserade var fullständigt tillåtligt.
Jag skulle vilja att ni tar upp denna händelse, som förefaller mig mycket allvarlig helt enkelt för att detta innebär ett ifrågasättande av ledamöternas rättigheter och tillämpningen av arbetsordningen, för att ge instruktioner, både till dem som ersätter er på posten som sammanträdesordförande, men också till alla dem som omger den, så att man tillämpar arbetsordningen och inte anser att majoritetens rätt har företräde framför minoritetens rättsliga ställning.
Den tolkning som gjorts är påtagligt felaktig och jag skulle vilja att ni högtidligt bekräftar det för mig i dag.

Gutiérrez Díaz
Herr ordförande! Såsom Fabre-Aubrespy nyss förklarade begärde han i går med hänvisning till arbetsordningen, att Rothleybetänkandet skulle förklaras otillåtligt. Hit är Fabre-Aubrespy, som en god kännare av arbetsordningen, i sin fulla rätt.
Även jag, herr ordförande, med det ansvar jag besitter då jag innehar den plats som ni har i dag, ansåg att det inte hade någon tillåtlighet, och jag röstade ansvarsfullt för ett sådant beslut.
Fram hit är allting klart. Men i Fabre-Aubrespys ord finns det något jag anser vara oacceptabelt. Detta är oacceptabelt: Att han lägger mitt politiska ansvar, mitt rent politiska ansvar, på ordförandeskapets assistenter. Ordförandeskapets assistenter kan tycka olika saker, men den som tar det politiska ansvaret är den som sitter ordförande. Om alltså herr Fabre-Aubrespys har någon invändning mot detta skall ni vända er till ordföranden, inte till tjänstemännen. Var därför så vänlig att rätta till era ord.
(Applåder)

Ordföranden
Jag förstår Gutierrez Díaz ståndpunkt. Jag instämmer med honom när det gäller det beslut som han har fattat. Jag tror mig förstå att Fabre-Aubrespy inte ville ge sig på de tjänstemän som är rådgivare till ordföranden. Jag skall ändå överlämna Fabre-Aubrespys kommentar till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet eftersom han tagit upp en viktig punkt. Utskottet för arbetsordningen kommer antingen att bekräfta Gutierrez Díaz tolkning, som jag instämmer i, eller också kommer utskottet att ändra den och på så sätt kommer ärendet att vara avklarat.

Rübig
Herr ordförande! Det gläder mig att man har sökt fram tjuven genom säkerhetstjänsten och att våra kontor återigen kan anses vara säkra!
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket, herr Rübig, för ert uttalande. Jag tror att det uppmuntrar säkerhetstjänsten att fortsätta med sitt arbete till allas nytta.
(Protokollet justerades.)

Omröstning
Donnelly, Brendan
Herr ordförande! Jag beklagar att jag måste tala nu innan omröstningen har inletts, men min kommentar berör det första ändringsförslag om vilket vi ämnar rösta. Jag vill hävda att ändringsförslag 106 som har framlagts av Gruppen Oberoende för Nationernas Europa är otillåtet enligt artikel 125.1 b eftersom det syftar till att ersätta hela texten. Dessutom är artikel 125.1d tillämpbar eftersom det i denna talas om ändringar av flera än en av de enskilda artiklarna eller punkterna i en text. Det förefaller mig som om ändringsförslag 106 inte bör bli föremål för omröstning. Det bör bedömas som otillåtet.

Ordföranden
Herr Donnelly! Vi kommer att fatta ett beslut, när vi kommer till ändringsförslag 106, och då kommer jag att överlämna ordet till Fabre-Aubrespy.
Om ändringsförslag 106

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra ett inlägg inte bara om detta ändringsförslag utan om andra procedurfrågor, precis som Donnelly gjorde. När det gäller ändringsförslag 106 ber jag er att inte låta det gå till omröstning, vi tar tillbaka det. Det var inte avsett att gå till omröstning.
När det gäller ändringsförslagens tillåtlighet, ber jag er att på samma grund som ni nyss förklarat ändringsförslag 106 otillåtligt, förklara ändringsförslag 83, 81 och 80 otillåtliga. Dessa ändringsförslag är faktiskt inte tillåtliga, de syftar till att avskaffa delar av ändringsförslag och resultatet kan erhållas genom delad omröstning, enligt artikel 125.3. De är alltså otillåtliga.
Jag ber er också att förklara ändringsförslag 109 otillåtligt, vilket har lagts fram som ett kompromissändringsförslag. Det finns inga kompromissändringsförslag till en text som den vi har framför oss, och detta ändringsförslag syftar dessutom till att ersätta mer än en artikel i texten, det kan precis som ändringsförslag 106 inte vara tillåtligt. Om ni tillämpar artikel 115 måste ni i vilket fall som helst begära kammarens tillåtelse. Jag tror inte att ni kan få det för detta ändringsförslag som efter tidsfristen har lagts fram som ett kompromissändringsförslag mellan två politiska grupper, och som är avsett att ersätta samtliga ändringsförslag till samma artikel.
Slutligen, herr ordförande, vill jag påtala att den omröstningsordning ni lägger fram för oss i omröstningslistan inte alls motsvarar artikel 115. Vi befinner oss inom ramen för ett initiativbetänkande, där artikel 50 tillämpas; detta initiativbetänkande omfattar en resolution och då är det tradition att först rösta om beaktandemeningarna, sedan artiklarna och slutligen bilagorna.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! När vi kommer till omröstningen om dessa ändringsförslag kommer vi att från fall till fall besluta om de är tillåtliga. Jag ber er då påkalla min uppmärksamhet.
Jag säger redan nu att när det gäller detta kompromissändringsförslag kommer kammaren att uppmanas att uttala sig om möjligheten att rösta eller ej, enligt artikel 50. Men tillåtligheten kommer att bedömas vartefter vi kommer till dessa artiklar. Jag ber er då påkalla min uppmärksamhet.
När det gäller omröstningsordningen har den granskats länge mellan grupperna själva och med kansliet. Vid granskning av liknande texter, som grundas på fördrag som är under ratificering, men där målet är att inleda en förhandling för att senare formalisera fördraget, har parlamentet hittills använt lagstiftningsförfarandet. Det är inte det första fallet och jag stöder mig därför på prejudikaten från andra fall. Vi skall följa denna omröstningsordning, som framförallt syftar till att kammaren skall kunna uttala sig tydligt och att alla skall förstå. Det är anledningen till att jag skall genomföra denna omröstning mycket långsamt och förklara punkt för punkt vad det handlar om, så att alla kan fatta beslut med full kännedom om sakfrågan.
Om ändringsförslag 27

Friedrich
Herr ordförande! Det finns en formulering i omröstningen som jag inte riktigt förstår. Jag tror att det är ett översättningsfel. I beslutet talas om de europeiska ledamöterna som ledamöter im Europäischen Parlament . Normalt talar man i tyskan om ledamöter des Europäischen Parlaments . Jag tror att det är ett översättningsfel och jag vill be om att vi i fortsättningen får kalla oss ledamöter des Europäischen Parlaments .

Ordföranden
Herr Friedrich! Vi noterar er anmärkning och språktjänsterna kommer att jämföra originaltexten med den tyska, så att det inte finns några misstag.

Ordföranden
Herr Rothley! Ni har nu tillfälle att meddela er ståndpunkt om ändringsförslag 41 som vi håller på att rösta om. Det finns också andra ändringsförslag som motsvarar 41, men det handlar huvudsakligen om 41. Vad är er uppfattning?
Före omröstningen om den tredje delen av artikel 4

Rothley
Herr ordförande, jag vill bara påpeka en sak för parlamentet: Om vi föreslår att stryka den sats som ni just har citerat, så är det uteslutande av redaktionella skäl. Det är inte fråga om ett beslut gällande själva övergångssystemet, utan det är rent redaktionellt!

Ordföranden
Herr Rothley! Om denna mening godkänns finns det ett övergångssystem. Om meningen inte godkänns blir det inget övergångssystem.
(Applåder) Detta innebär att vi inte kan rösta om de bestämmelserna som gäller övergångssystemet. Det är meningens innebörd och alla måste veta exakt vad de skall rösta om. Det är anledningen till att jag läste den och jag tackar er för att ni ger mig tillfälle att klargöra vad omröstningen handlar om.
Efter omröstningen om artikel 4
Thors
Herr ordförande! Enligt våra omröstningslistor skall vi ha en delad omröstning om principen om övergångsregler. Jag föreslår att vi följer den omröstningslista som har delats ut, och jag föreslår att vi lyssnar på föredraganden som angav att den omröstning om övergångsreglerna som vi genomförde endast var teknik, den som gällde i artikel 4.2 andra stycket. Jag vill också understryka att i begäran om delad omröstning stod det endast att vi skulle rösta i tre avsnitt.

Ordföranden
Fru Thors! Vi har röstat. Man röstar inte om principer. Man röstar om texter. Jag lade fram texten om övergångsbestämmelser för omröstning. Jag förklarade noga omfattningen av omröstningen och föredraganden angav sin ståndpunkt. Rösterna har avlämnats, tillkännagivits och det är vad som gäller. Man lägger inte fram principer för omröstning särskilt om man har beslutat om en text. Denna punkt är alltså avslutad.

Rothley
Herr ordförande, kära kollegor! Nu är vi framme vid en helt avgörande punkt. Jag ber er, herr ordförande, om en smula tålamod. Min grupp har på begäran av andra grupper begärt delad omröstning gällande satsen " övergångsbestämmelser skall fastställas för hela den femte valperioden" . I vår omröstningslista står det " nej" . Dock bara därför att denna sats inte hör hemma på det stället. Bara därför! Jag påpekade detta före omröstningen. Det är rent redaktionellt. Det måste gå att i anslutning till omröstningen säga att denna text, som vi vill ha, inte hör hemma på det här stället utan på ett annat.
(Applåder) Det måste gå! Det är en begäran. Min grupp stöder nämligen övergångbestämmelserna, liksom övriga grupper. Ni kan nu inte bara säga att det redan är avgjort, för att vi sagt att satsen inte hör hemma på det stället utan på ett annat.
(Applåder) Jag ber er bestämt - och ni bör respektera parlamentets vilja - att gå exakt efter omröstningslistan och låta oss rösta om principen för övergångsbestämmelserna.

Ordföranden
Herr föredragande! Jag kan absolut inte gå emot kammarens vilja. Arbetsordningen anger att man normalt röstar om texter och omröstningens riktning var mycket tydlig. Jag sade det och jag upprepade det mycket tydligt. När kammaren har uttalat sig kan jag inte ta tillbaka beslutet, oavsett omröstningslistan. Omröstningslistan är en indikation till grupperna. Den indikation den ger, i enlighet med arbetsordningen, påverkar inte kammarens vilja. Den uttalar sig om texter, och jag har enligt arbetsordningen ingen annan lösning än att göra på detta sätt. Jag förklarade detta noga. Jag var mycket noga med att omedelbart förklara det efter ert inlägg. Jag kan inte nu ta tillbaka omröstningen. Kammaren har beslutat att det inte finns några övergångsbestämmelser eftersom den förkastade den text där dessa övergångsbestämmelser fastställdes.
(Blandade reaktioner)

Green
Herr ordförande! I början konstaterade ni att detta var en mycket komplicerad, svår och känslig omröstning. Ni sade att grupperna hade samarbetat mycket nära med era tjänstemän för att fastslå omröstningsordningen och den metod som vi bör använda gällande denna omröstning. Den tolkning som ni just gjorde strider mot det tillvägagångssätt för denna omröstning som har förordats av era tjänstemän. Det är olämpligt och okänsligt att ändra tolkningen under omröstningens genomförande. Vi leddes alla till att tro, enligt den omröstningslista som fastställts av era och våra tjänstemän, att en omröstning skulle ske gällande principen om övergångssystem. Att ändra på detta omedelbart innan är inte lämpligt. Det ledde till förvirring vid denna första omröstning, och hade det då stått absolut klart för oss vad som pågick, skulle resultatet av omröstningen varit ett annat. Jag är mycket missnöjd över detta. Vi utsätter hela frågan för en risk. Jag vet hur fast besluten ni är om att få igenom detta förslag till stadga idag, och vill därför be er att ompröva er tolkning.

Nassauer
Herr ordförande, får jag våga mig på att föreslå en lösning? I artikel 4, som innehåller tre numrerade punkter, finner ni under punkt 2 satsen " Övergångsbestämmelser skall fastställas för hela den femte valperioden" . Vi har röstat om det och satsen ströks. Ni finner emellertid principen i bilaga 1 under punkten A. " Ledamotsarvode" lyder överskriften. Den följs av satsen " Under hela den femte valperioden skall följande artiklar 1-5 tillämpas som övergångsbestämmelser" . Om den har vi inte röstat ännu. Det är här som principen om övergångsbestämmelser måste förankras. Föredraganden Rothley har helt riktigt pekat på det tidigare. Hittills har vi således bara ändrat artikel 4 redaktionellt, och nu först kommer vi till omröstningen gällande bilaga 1 punkt A om principen som faktiskt förekommer på det här stället.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Uppenbart är det så att ordförandeskapet enligt arbetsordningen har helt rätt. Man kan inte göra om en omröstning som redan har genomförts. Jag anser att man skulle kunna lösa denna allvarliga händelse genom att rösta om ändringsförslag 26 från Europeiska folkpartiets grupp, vilket på omröstningslistan inte står som preskriberat, och i vilket man talar om ett övergångssystem. Vi skulle då inte göra om den redan genomförda omröstningen. Formellt sett följer kammaren sin arbetsordning, och genom att rösta för ändringsförslag 26 skulle vi på nytt ha möjlighet att inrätta ett övergångssystem utan att tala om den femte mandatperioden, utan i stället om den mandatperiod som följer på godkännandet av stadgan. Jag anser att detta är ett sätt att komma förbi svårigheten, i enlighet med arbetsordningen.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Alldeles nyss, före omröstningen om artikel 4, andra stycket, fick Rothley ordet och ni tolkade själv mycket tydligt den omröstning som skulle äga rum. Ni bekräftade denna tolkning tre gånger och det gjorde ni rätt i, eftersom kammaren faktiskt uttalade sig om den mening som handlar om övergångsbestämmelserna för den femte valperioden.
Det man nu föreslår strider mot arbetsordningen eftersom det handlar om att ta tillbaka en text, dessutom via en bilaga. Ni sade själv nyss, när jag protesterade mot omröstningsordningen, att ni har antagit principen om lagstiftningsförfarandet. Hur kan man i en bilaga ta tillbaka en omröstning om huvudtexten?
Om det föreligger något motsatsförhållande jämfört med första stycket i punkt 2 är det bara om termen " övergångsbestämmelser" , som inte kommer att tillämpas. Men ni kan inte nu genomföra en omröstning med namnupprop om principen om övergångsbestämmelser för den femte valperioden, som gäller en mycket tydlig omröstning som ni själv angav, som har ägt rum och där huvuddelen av kammaren har uttryckt sin åsikt.

Pasty
Herr ordförande! Jag skulle vilja säga att jag verkligen uppskattar det sätt på vilket ni leder dessa debatter, eftersom vi för första gången här i parlamentet vet vad vi röstar om. Ni gör er besväret att, punkt för punkt, läsa de frågor som vi skall uttala oss om.
(Applåder) Ni var mycket tydlig nyss, och våra kolleger borde veta att i en kammare handlar det inte om att hänvisa till ett papper som har tagits fram av gruppernas organisationer utan till det som ordföranden säger, som ju leder omröstningen. Jag instämmer fullständigt i Palacios och Fabre-Aubrespys juridiska argumentation, och ni skall inte göra om den omröstning som nyss ägde rum.

Ordföranden
Tack, herr Pasty.
Jag ber alla att vara mycket uppmärksamma på det som jag skall säga och inte börja föra oväsen innan jag har avslutat. Omröstningen har ägt rum, vi gör inte om den. När vi kommer till omröstningen om artikel 11a, från PPE-gruppen, kommer problemet att uppstå på nytt. Om majoriteten då vill ha övergångsbestämmelser skall den rösta för den text som jag omedelbart lägger fram för omröstning. Om principen antas får vi se om vi skall rösta om punkt 1 i bilagan eller ej. Det beror på hur omröstningen går. Jag skall alltså nu lägga fram artikel 11a för omröstning där det står: " Europaparlamentet fastställer under den valperiod som följer på antagandet av stadgan för Europaparlamentets ledamöter, särskilda övergångsbestämmelser för ersättning till parlamentarikerna, bestämmelser för socialförsäkring, bestämmelser för pension och skattebestämmelser för parlamentsledamöterna" . Jag skall lägga fram denna text för omröstning och jag skall läsa den en gång till.
I denna text står det inte att det är bilagan vi skall rösta om. Där sägs att parlamentet upprättar övergångsbestämmelser och dessa kommer då att gälla. Det innebär att jag sedan kommer att lägga fram den första punkten i bilagan, punkt A, för omröstning. Vi får då veta om vi bara vill att parlamentet i framtiden fastställer dessa övergångsbestämmelser, eller om vi vill göra det nu genom bilagan. Jag går inte tillbaka. I den artikel där den förekommer kommer den mening som vi röstade om att utgå.
Jag låter ändringsförslag 11a, som inte är ogiltigt, gå till omröstning. Om ni vill ha övergångsbestämmelser, beslutar ni vid den tredje omröstningen om ni behåller enbart artikel 11a, eller om ni övergår till Rothleys bilaga.
(Parlamentet antog artikel 11a.)
Efter omröstningen om ändringsförslag 26

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Det som ni just har gjort är mycket allvarligt. Ni ändrade omröstningsordningen, men innan ni gjorde det skulle ni ha frågat om 29 ledamöter eller en politisk grupp motsatte sig det. Ni har genom en omröstning som inte är en omröstning med namnupprop ifrågasatt en omröstning med namnupprop. Ni lade fram för omröstning ett ändringsförslag som gällde en annan del av texten, medan vi höll på med omröstningen om huvudtexten. Ni har alltså, eftersom det dessutom gäller en text som uttryckligen stred mot kammarens vilja, brutit mot arbetsordningen tre gånger.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! Jag förklarade mycket tydligt vad omröstningen gällde. Det handlar om en principfråga, nämligen om övergångsbestämmelser skall införas eller ej. En mening i texten, som fastställde detta system, ströks. Men ändringsförslag 26 antogs av parlamentet som nu fastställer övergångsbestämmelser.
Vi måste nu fatta följande beslut: Är detta övergångsbestämmelserna i bilaga 1 eller inte, dvs. det som Nassauer begärde? Jag kan låta det gå till omröstning. Tidigare kunde jag inte gå emot stadgans text, men nu står det i stadgans text att det kommer att finnas ett övergångssystem. Vi måste därför beslut om huruvida detta övergångssystem sedan skall antas av parlamentet, eller om det kommer att vara det som anges i punkt A i bilaga 1 i Rothleys text.
Jag hoppas att alla nu har förstått vad den omröstning handlar om som jag nu skall genomföra om punkt A, där det står: " under hela den femte valperioden skall följande artiklar 1-5 tillämpas som övergångsbestämmelser" - nu blir det - " under valperioden som följer på antagandet av stadgan" . Det är den text vi skall rösta om.

Crowley
Herr ordförande! Efter den sista omröstningen, vill jag nu be er att omedelbart besluta om en omröstning gällande de övriga ändringsförslag som lades fram av de övriga grupperna, om att vi inte bör ha en övergångsperiod. Vi har gått emot och sammanblandat det som vi har röstat om i förslaget till stadga. Detta strider mot vad vi borde göra. Jag talade i går om behovet av respekt och värdighet och om att vi alla är eniga om principerna i det som ingår i förslaget till stadga. Vi binder ris åt egen rygg genom det vi gör nu. Jag vill be er att ogiltigförklara den sista omröstningen, eftersom den var regelvidrig.

Ordföranden
Herr Crowley! Kan ni definiera vilka ändringsförslag ni talar om?

Crowley
Herr ordförande! Detta parlament har röstat i frågan om ett övergångssystem. Det röstade för att det inte önskade ett övergångssystem. Detta som en del i förslaget till stadga. Ni har tagit med ändringsförslag i den bilaga som skall bifogas förslaget till stadga före allt annat. Jag vill veta om ett förslag i bilagan upphäver den tidigare omröstningen om förslaget till stadga, nämligen om att inte ha en övergångsperiod. Det finns en klar konflikt mellan de två texterna. Båda två kan inte vara riktiga.

Ordföranden
Får jag göra er uppmärksamma på en punkt. När vi röstar emot en del av en artikel har vi därmed inte godkänt en annan mening som säger att vi inte skall ha en övergångsperiod. Vi röstar emot en del av texten. Därefter låter jag ett annat ändringsförslag till texten i stadgan gå till omröstning, inte bilagan. Detta är vad vi har röstat om: att vi skall ha en övergångsperiod. Vad vi fortfarande måste fatta beslut om är om denna övergånsperiod är densamma som den vi har fastslagit i bilaga 1 a 1-5, eller inte. Detta är det enda sättet att få ett svar på vad det exakt är som är parlamentets vilja. Min uppgift är att tillåta parlamentet att rösta om det den önskar, inte att använda ord som får ledamöterna att säga något de inte vill säga. Det är min plikt och jag kommer att hålla mig till den. Denna diskussion är avslutad.
Före omröstningen om bilagan, punkt A

Ordföranden
" under hela den femte valperioden skall följande artiklar 1-5 tillämpas som övergångsbestämmelser" . De som röstar emot denna punkt vill bara att ändringsförslag 11a bibehålls. Det innebär att övergångsbestämmelserna kommer att fastställas efteråt av parlamentet. De som röstar för denna text vill alltså att övergångsbestämmelserna skall vara dem som återfinns i bilagan, som har godkänts av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Därefter kommer vi att rösta punkt för punkt. Det är vad ni kallar principfrågan.
Jag beklagar det verkligen, men utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har utarbetat en extremt komplicerad text och det är mitt ansvar att försöka se till att kammaren uttalar sig om vad det är den vill.
Dokumentet omfattar en huvudtext, en resolution och en bilaga. Jag måste följa den ordningen.

Provan
Ni har för oss läst upp vad ni vill att vi skall rösta om, men kan ni tala om för oss på vilken sida detta står, eller vilken artikel det gäller, och om det är i bilagan eller i huvudtexten? Jag är förvirrad över vad vi skall rösta om.

Ordföranden
Jag skall försöka förklara det en gång till. Vi har antagit ändringsförslag 26 som säger att detta parlament kommer att upprätta ett övergångssystem. Nu behöver jag få veta parlamentets beslut på en punkt, nämligen om detta övergångssystem är detsamma som i den inledande punkten i bilaga 1 som jag har läst upp. I den sägs:
" Följande artiklar 1-5 tillämpas som övergångsbestämmelser" . Delen " under hela den femte valperioden" , utgår eftersom det står i texten: " under valperioden som följer på antagandet av stadgan" . Det var vad man föreslog i den text som har redigerats av generalsekreterarna, och som ni har i omröstningslistan. Jag delade upp principen i två delar: övergångsbestämmelser först, och sedan vilka övergångsbestämmelser. Jag kan inte göra mer för att vara tydlig och få veta vad kammaren beslutar.

Tsatsos
Herr ordförande! Som svar på er fråga om det skall vara en annan formulering eller om vi skall övergå till bilaga I, artiklarna 1-4, vill jag bara göra ett förtydligande. Om artiklarna 1-4 antas, betyder det inte att det inte skall hållas någon omröstning om de ändringsförslag som gäller artiklarna 1, 2, 3 och 4. Ni kan alltså inte säga att eftersom vi godtar bilaga I, så har dess nuvarande formulering godkänts, varvid vi inte behöver rösta om de befintliga ändringsförslagen.

Ordföranden
Nej, herr Tsatsos, vi röstar om den text som i omröstningslistan kallas principen. Eftersom man inte kan rösta om principer, och det vet ni mycket väl, ni som är expert på arbetsordningen, måste vi rösta om en text. Vilken är då denna text? För det första har vi beslutat att det skall finnas övergångsbestämmelser. Det andra som vi måste besluta om är om dessa övergångsbestämmelser blir dem som finns i bilagan. Vi kommer sedan att rösta om innehållet i bilagan. Vi röstar nu bara om huruvida övergångsbestämmelserna skall vara dem som återfinns i bilagan, och sedan kan vi rösta om bilagans ändringsförslag. Det är helt enkelt där vi är nu.
Om ändringsförslag 25

Provan
Herr ordförande! Gällande ändringsförslag 25 anser jag att texten behöver en översyn eftersom det i originalet är tvärtom mot hur det framstår i den engelska texten. Den engelska texten tycks ha omvandlats och i den antyds nu att ledamöterna måste betala mer än vad parlamentet kommer att bidra med. Jag anser att detta är tvärtemot hur det bör vara.

Ordföranden
Herr Provan! Vi skall nu rösta om originaltexten, punkt 1. När vi kommer till er punkt kommer detta att noteras, men under alla omständigheter är det originaltexten som omröstningen skall gälla. Vi kommer att undersöka denna specifika lingvistiska punkt.
Före omröstningen om ändringsförslag 35

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag anser att detta ändringsförslag bör dras tillbaka. Att rösta om det skulle stå i strid med ett beslut som just fattats.

Ordföranden
Jag är helt överens med er.
Efter omröstningen om beaktandemening E

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Det är synd att ni inte har givit mig ordet tidigare. Denna beaktandemening stod uppenbarligen i strid mot vårt beslut nyss, eftersom den innebar övergångsbestämmelser för månadsarvodet för den första valperioden.

Rothley
Herr ordförande, det är inte fråga om någon motsägelse, eftersom hela systemet är ett övergångssystem. Således är det korrekt att det står övergångssystem här.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! Det är inte motsägelsefullt. Vi beslutade bara att det skulle finnas övergångsbestämmelser för valperioden efter antagandet av stadgan. Om det föreligger något motsatsförhållande mellan denna text och andra punkter när det gäller tiden för ikraftträdande, måste det rättas till, då det är stadgans text som gäller. Den tidpunkt när den skall träda i kraft fastställs i ändringsförslag 26, som har antagits. Om det finns ett motsatsförhållande med denna beaktandemening kommer det att rättas till i den riktningen, men det finns alltså övergångsbestämmelser.
Före omröstningen om hela förslaget till stadga

Fabre-Aubrespy
Jag kunde ha gjort ett inlägg nyss, men eftersom ni tidigare sade att vi befann oss inom ramen för en lagstiftningsresolution är det alltså artikel 50 som bör tillämpas. Enligt denna artikel skulle vi ha haft en finansieringsöversikt, men det hade vi inte. Det framgår emellertid av punkt 1 i denna artikel att omröstningen skall äga rum med majoritet bland parlamentets ledamöter. Detta stycke 1 är tillämpligt. Artikel 6 föreskriver det. Det är alltså med en majoritet av parlamentets ledamöter som hela förslaget till stadga skall gå till omröstning.

Ordföranden
Vi skall alltså anta stadgan med absolut majoritet bland parlamentets ledamöter. Vi skall göra det genom namnupprop, på begäran av gruppen De oberoende för Nationernas Europa.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Jag anser att vi är måste vara medvetna om att artikel 190.5 i Amsterdamfördraget inte anger någon speciell majoritet. Således är det bara nödvändigt med enkel majoritet för att anta denna text. Det är förvisso sant att detta handlar om dess definitiva antagande. Men jag menar att det, då Amsterdamfördraget står över vår arbetsordning, skulle vara helt inkonsekvent om vi för detta förslag krävde absolut majoritet och därefter antog den definitiva texten med enkel majoritet. Jag har förvisso ingenting emot att vi röstar genom absolut majoritet; i enlighet med arbetsordningen. Men detta är ett betänkande om ett mycket speciellt initiativ vilket direkt hör ihop med Amsterdamfördraget. Jag har i varje fall ingenting emot det. Jag är säker på att kammaren kommer att rösta för med absolut majoritet.

Rothley
Herr ordförande! Den här frågan har diskuterats utförligt i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt tillsammans med parlamentets rättstjänst. Det råder inga som helst tvivel om att det inte behövs någon absolut majoritet i detta fall. I fördraget föreskrivs uttryckligen att en majoritet av de medlemmar som faktiskt tillhör parlamentet endast krävs om det uttryckligen står i fördraget. Så är inte fallet gällande den artikel som vi åberopar. Enligt den krävs inte någon sådan majoritet, och därför räcker det med enkel majoritet. Detta är helt obestridligt och vi har inte hyst de minsta tvivel om det.

Ordföranden
Herr Rothley! Detta skulle gälla, som ni säger, om Amsterdamfördraget var i kraft. Fördraget har ännu inte trätt i kraft. Eftersom det inte har trätt i kraft, handlar det om ett lagstiftningsinitiativ som parlamentet gör för att påbörja en debatt i rådet. Artikel 50.6 i vår arbetsordning lyder:

Ordföranden
" Bestämmelserna i denna artikel gäller i tillämpliga delar i fall där fördragen giver parlamentet initiativrätt" . Det innebär samtliga fall med lagstiftningsinitiativ. Man kan inte säga att man röstar om ett lagstiftningsinitiativ, enligt förslaget från ert utskott och enligt den omröstningsordning som vi måste följa, och sedan säga att de artiklar i arbetsordningen som gäller lagstiftningsinitiativet inte är tillämpliga, eftersom fördraget inte har trätt i kraft. Det krävs alltså absolut majoritet, annars kommer inte förslaget att antas.
Om artikel 5 i förslaget till stadga

Rothley
Herr ordförande! Man säger mig att vi har röstat om ett ändringsförslag till artikel 5 i stadgan, ändringsförslag 8, men att vi inte har röstat om artikel 5 i sig. Jag vore tacksam om ni kunde kontrollera detta. I nödfall måste vi rösta en gång till om artikel 5.

Ordföranden
Herr Rothley! Var lugn! Vi har antagit ett ändringsförslag till denna artikel 8 som övertog hela texten. Det var för övrigt ett ändringsförslag från er politiska grupp och ni var för det. När hela texten väl har antagits kunde vi inte på nytt rösta om en text som har antagits i sin helhet. Frågan är alltså löst.
Före omröstningen om artikel 3 i bilagan

Schierhuber
Herr ordförande! Ursäkta ännu en störning i arbetet, men jag har en fråga gällande arbetsordningen. Är det tillåtet för assistenter att sitta på ledamöternas platser under omröstningen? Jag ställer frågan för att det sitter assistenter på ledamöternas platser i de grupplösas rader.

Ordföranden
Ja fru Schierhuber, ni har rätt. Varken assistenter eller gruppernas tjänstemän kan använda de platser som är reserverade för parlamentsledamöterna. Jag ber dem därför ännu en gång att inte ta dessa platser.
Före omröstningen om artikel 4 i bilagan

Ordföranden
Jag ber föredraganden om hans åsikt om denna artikel. Jag har mina tvivel. Ändringsförslag 26, där det står att övergångsbestämmelserna kommer att träda i kraft under den mandatperiod som följer på antagandet av stadgan, har antagits, och vi ändrade den inledande meningen i bilagan i den riktningen genom att stryka " under den femte valperioden" . Men denna artikel 4 hänvisar två gånger till den femte valperioden. Jag har intrycket av att det strider mot ändringsförslag 26 som vi har antagit. Jag ber därför om föredragandens åsikt.

Rothley
Herr ordförande! Jag föreslår att vi antar texten sådan den är nu, och att den anpassas till de redan gjorda ändringsförslagen.

Ordföranden
Det kommer alltså att ändras. Det blir inte " den femte valperioden" utan " den valperiod som följer på antagandet av stadgan" . Jag ville att det verkligen skulle preciseras så att det inte föreligger några tvivel.
Efter omröstningen om punkt 2

Bourlanges
Herr ordförande! Flera gånger har ni tagit upp den språkliga anpassningen av texten genom att säga - och jag återger er ordagrant - att det vi har röstat om gjorde det omöjligt att behålla begreppet med den femte valperioden. Men jag tycker att den anpassning som ni föreslår inte är särskilt exakt. Den formulering som ni nyss använde gjorde mig inte klokare. Menar ni att ni ersätter orden " femte valperiod" med " slutet av den valperiod under vilken stadgan kommer att antas" eller som ni sade, den valperiod som " följer på" den valperiod under vilken stadgan kommer att antas" . Det är den formulering ni använde och den har inte alls samma innebörd, eftersom övergångsbestämmelserna i det andra fallet gäller fem år längre.

Ordföranden
Herr Bourlanges! I den antagna texten, ändringsförslag 26 från PPE, står det exakt: " under den valperiod som följer på antagandet av stadgan för Europaparlamentets ledamöter" . Det är exakt de ord som vi måste anpassa alla andra uttryck till, eftersom det är textens ord. Om jag använde ett annat uttryck beror det på min dåliga franska eller ett misstag, och har ingen annan avsikt. Det är detta ändringsförslag som styr resten.
Före omröstningen om kompromissändringsförslag 109

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag gjorde ett inlägg nyss om detta ändringsförslag. Jag tar tillbaka det. Det är ett ändringsförslag som uppenbarligen har lagts fram efter tidsfristen, och som läggs fram av två politiska grupper och som syftar till att ogiltigförklara samtliga övriga ändringsförslag. Jag förstår inte på vilken bestämmelse ni stöder er för att göra den tillåtlig, då artiklarna i arbetsordningen, bl.a. artikel 115, inte tillåter att man antar ett kompromissändringsförslag av detta slag.

Cot
Herr ordförande! Jag skulle vilja fråga er om ni anser att punkt 7 är förenlig med vår arbetsordning och om den inte är otillåtlig med tanke på tilldelningen av olika befogenheter till parlamentets olika organ?

Rothley
Herr ordförande! Presidiets ansvar bestrids över huvud taget inte, för att svara kollegan Cot. Annars är kompromissändringsförslaget, för att svara kollegan Fabre-Aubrespy, tillåtet enligt artikel 115.4 i arbetsordningen.

Ordföranden
Fabre-Aubrespy har delvis rätt, med andra ord kan vi acceptera detta ändringsförslag om majoriteten är överens om att vi skall rösta om ändringsförslaget. Vi behöver rösta två gånger. Jag skall läsa för er tolkningen i punkt 4 i artikel 115 i arbetsordningen. Där står: " vid kompromissändringsförslag som lagts fram efter en debatts avslutande i enlighet med artikel 115.4, skall ordföranden i varje enskilt fall avgöra deras tillåtlighet" . Som allmänna kriterier tillämpas att " kompromissändringsförslag får normalt inte avse de delar av texten som före debattens avslutande inte varit föremål för ändringsförslag" . I detta fall finns uppenbarligen ändringsförslag. " Kompromissändringsförslag skall normalt läggas fram av politiska grupper, berörda utskotts ordförande eller föredragande eller författare till andra ändringsförslag... Kompromissändringsförslag innebär vanligtvis att alla andra ändringsförslag som avser samma textavsnitt dras tillbaka" , vilket är fallet här. Jag kan alltså föreslå att vi skall beakta detta ändringsförslag, men jag måste inhämta parlamentets samtycke genom att fråga om det finns några invändningar mot att ett kompromissändringsförslag går till omröstning. Eftersom det är fallet måste parlamentet fatta beslut med enkel majoritet bland de närvarande ledamöterna. Vi skall därför först rösta om omröstningen om detta kompromissändringsförslag.
(Parlamentet gav sitt samtycke till omröstningen om kompromissändringsförslaget.) Jag vill påtala att de grupper som författat kompromissändringsförslaget, PSE och den liberala gruppen, dragit tillbaka följande ord: " rådets ståndpunkt gentemot" . Texten lyder alltså exakt: " presidiet antar detta beslut i ljuset av stadgan" . Det är den text som kommer att finnas under punkt 2.

Dell'Alba
Herr ordförande! Jag har ett problem även om det inte berör mig personligen. I detta ändringsförslag talar man också om parlamentsledamöter som kommer till parlamentet i sin privata bil. Jag vet att det finns en interngrupp för motorcyklar inom Europaparlamentet - omfattas även motorcyklar?

Ordföranden
Herr Dell'Alba! Bara om motorcyklarna är privata fordon.
Om de inte vore det, men det tror jag att de är, skulle de inte omfattas. Kvestorerna kommer i sinom tid att kunna avgöra om motorcyklarna är privata eller ej.

Cot
Herr ordförande! Ni har inte svarat på min fråga om tillåtlighet när det gäller fördelning av befogenheter. Om jag rätt förstått vår föredragande är detta ändringsförslag helt enkelt inget annat än en uppmaning, annars skulle det naturligtvis skada denna fördelning av befogenheter.
Det är på så sätt jag förstått föredraganden och därmed er ståndpunkt.

Ordföranden
Herr Cot! De första orden i punkt 7 är exakt: " uppmanar presidiet att anta" . Det är alltså en uppmaning till presidiet. Presidiet kommer att ta sitt ansvar i sinom tid, dvs. naturligtvis efter det att stadgan har antagits.
Om omröstningen om ändringsförslag 18

De Coene
Herr ordförande! Ändringsförslag 18, läs igenom det, måste betraktas som ett tillägg till kompromissändringsförslaget. Se på texten: det är ett tillägg till kompromissändringsförslaget som kräver en särskild reglering för de ledamöter som är bosatta i närheten av parlamentet. Det förfaller således absolut inte. Undersök innehållet!

Ordföranden
Nej, när det gäller kompromissändringsförslag kan vi inte ta upp det igen, vare sig som tillägg eller på något annat sätt. Detta ändringsförslag kan inte gå till omröstning. Jag beklagar det.
Före omröstningen om hela förslaget till resolution

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag instämmer i den ståndpunkt som ni nyss uttryckte i samband med omröstningen om hela förslaget till stadga, nämligen att det krävdes absolut majoritet bland parlamentets ledamöter, det var vad jag bad er att precisera. Men denna begäran gäller hela resolutionen. Om ni läser artikel 50 ser ni orden " Resolutionen måste antas av en majoritet av parlamentets ledamöter" , inte bara bilagorna, inte bara det bilagda förslaget. Jag tror därför att det nyss fanns artiklar i förslaget till stadga som röstats igenom utan absolut majoritet - jag ber er kontrollera dem - och, dessutom tror jag inte det ni nyss sade om punkt 2 skall tillämpas. Det är på resolutionen och dess alla artiklar som detta krav på absolut majoritet av parlamentsledamöterna skall tillämpas.

Ordföranden
Jag beklagar herr Fabre-Aubrespy. När man godkänner en förordning som kräver absolut majoritet, röstar man om hela texten med absolut majoritet, och inte om ett förslag till resolution, som alltid antas med enkel majoritet. Ni vet att när det gäller budgeten, där det krävs absolut majoritet, är det budgetens text som är föremål för omröstning med absolut majoritet, och inte kommentarerna i förslaget till resolution, som bara behöver enkel majoritet. Det är precis den teori vi tillämpar här. När jag låter begäran från er grupp, förslaget till resolution, gå till omröstning med namnupprop räcker det alltså med enkel majoritet.
Om ändringsförslag 18

Green
Herr ordförande! Först av allt, innan vi genomför den sista omröstningen, vill jag ge en eloge till era tjänstemän och även till de parlamentariska grupper som har sett till att denna fråga kunnat drivas igenom så pass lätt som varit fallet. Det är en svår och känslig fråga, och jag anser att en eloge bör ges till dem som har underlättat detta, eftersom det inte har varit lätt.
Jag vill be er att än en gång ta en titt på ändringsförslag 18. Ni har beslutat att när väl kompromissändringsförslaget om punkt 1 har antagits, kan ändringsförslag 18 inte tillämpas. Får jag säga, som ledare för en av de grupper som föreslog kompromissändringsförslag 109, att vi inte tror att ändringsförslag 18 på något sätt är motstridigt utan kan tas med som ett tillägg. Om Cox, å liberalernas vägnar, vore villig att acceptera detta, anser jag att vi kunde lägga fram detta inför parlamentet. Det står inte i strid med någonting i kompromissändringsförslaget.

Aelvoet
Herr ordförande! Vad beträffar ändringsförslag 18 gör även jag bedömningen, såsom De Coene och Green, att det verkligen är ett tillägg, och jag pläderar för att kammaren skall ges chansen att rösta om detta.

Ordföranden
Låt oss uttrycka oss tydligt. Det är en kompromiss som täcker ledamöternas samtliga rättigheter vid resor. Det finns t.o.m. en punkt i bilaga 2, som har röstats igenom, där allt detta preciseras och som utgör en uppmaning till presidiet att fatta beslut på denna grund. Vi kan inte lägga till något som inte ingår i kompromissen.
Jag skall inte låta texten gå till omröstning eftersom jag anser att det strider mot kompromissen. När man lägger fram en kompromiss måste den respekteras, och ändringsförslag skulle lägga till en ny beståndsdel till beräkningen av resorna.
Jag vet inte om det strider mot artikel 1 i bilaga 2, som reglerar ersättning av faktiska utlägg, men det är ändå samma fråga. Jag beklagar det mycket, det är arbetsordningens ändringsförslag, fru Green, och jag kan inte tillåta ändringsförslaget.

Green
Herr ordförande! Då min grupp presenterade kompromisstexten för er, å våra egna och liberalernas vägnar, sände vi till era tjänstemän ett brev som jag är säker på finns där på ert bord. I det räknades samtliga de ändringsförslag upp som kompromissen var avsedd att ersätta. Där finns en mening i slutet som säger att den inte ersätter ändringsförslag 16 från PSE, som bör bli föremål för en separat omröstning. Det har alltid stått klart att detta skulle vara en separat omröstning, och jag vill vänligen be er att låta det gå till omröstning.

Ordföranden
Fru Green! Kompromissförslaget innefattar alla de aspekter som har tagits upp. Jag står fast vid min tolkning. Om ni lägger fram ett kompromissändringsförslag kan vi inte anta ett ändringsförslag som överlappar denna kompromiss. Jag beklagar, men det är min åsikt. Om ni önskar, kan jag överlämna detta till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, men jag ämnar inte låta det gå till omröstning.

Konrad
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar, kära kolleger! Fru Green har just givit ordföranden beröm. Jag vill gå in kort på det. Jag anser att det varken finns någon anledning att berömma ordföranden eller oss själva efter tre timmar av omröstningar. Jag anser att vi har tillhandahållit ett beklagligt exempel på hur Europaparlamentet bedriver lagstiftningsarbete: tre timmars förhandlande med direkta muntliga ändringsförslag. Det är den nivå som vi ligger på. Jag tycker att det som äger rum här den här morgonen är beklagligt.
(Applåder)

Ordföranden
Detta är ingen ordningsfråga.

Willockx
Herr ordförande! Jag tror att trovärdigheten av omröstningen om stadgan kraftigt överskuggas av den senaste incidenten. Jag skulle sålunda högst uttryckligen vilja be presidiet att åtminstone undersöka innehållet i ändringsförslag 18.

Ordföranden
Herr Willockx! Frågan är avgjord, läs arbetsordningen. Det är mitt ansvar. Utskottet för arbetsordningen får avgöra om jag har gjort rätt eller fel. Det har sista ordet. Men det är antaget. Parlamentets trovärdighet beror lyckligtvis inte på detta.

Blokland
Fru ordförande! Jag har lagt fram ändringsförslag 12, och man har gjort mig uppmärksam på att den engelska översättningen åsyftar precis motsatsen till det som jag föreslog i den nederländska texten. Jag tror att det är bra att jag därför läser upp den nederländska texten såsom jag vill ha den och därefter den engelska översättningen härav. Min text på nederländska lyder: " Verzoekt de lidstaten ernstig in overweging te nemen om in dat geval de structuur van hun economieën waar mogelijk te flexibiliseren en diversificeren, alsmede aan te dringen op een gematigde loonontwikkeling teneinde de werkgelegenheid te stimuleren; " . Den engelska översättningen av detta lyder:
Med denna eventualitet i åtanke uppmanas medlemsstaterna att allvarligt överväga att göra strukturen hos sina ekonomier mera flexibla och diversifierade när så är möjligt och även att utöva påtryckningar så att lönehöjningarna blir måttliga för att kunna stimulera sysselsättningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Pasty
Fru ordförande! Vår grupp röstade emot, eftersom vi ville ha en tydlig och rättvis text. Inget av dessa villkor uppfylls i den text som vi har röstat om. Den är ett virrvarr av osannolika detaljer, och det förvånar mig att författarna till ändringsförslaget om bilagan inte lagt till en punkt som säger att ledamöterna har rätt att på egen bekostnad skicka julkort som tryckts av parlamentet!
När det gäller rättvisan ville vi att alla parlamentsledamöter, oavsett vilken stat de företräder, skulle ha samma ersättning och samma stadga i och med att stadgan antas. Det är inte fallet i och med att vi har röstat för övergångsbestämmelser.
Men det finns det som enligt min mening är ännu mer oroande. Det ändringsförslag vi röstat om innebär att övergångsbestämmelserna bara kommer att tillämpas på valperioden efter den period under vilken stadgan antas. Om rådet inte antar stadgan före juli 1999 - vilket är i högsta grad troligt, eller i varje fall inte otroligt - då kommer de övergångsbestämmelser som vi har röstat om att tillämpas från och med år 2004 och de definitiva bestämmelserna från och med år 2009.
Jag har en känsla av att när den här texten kommer till rådet kommer den att mötas av ett stort gapskratt, och jag beklagar att parlamentet röstat för en text under sådana förhållanden.
(Applåder)

Carlsson
Fru ordförande! Jag har bara en fråga. En gång när jag skulle lämna in en röstförklaring så blev den ogiltig, eftersom man skall man vara kvar i salen när detta förfarande genomförs. Det var ett antal kolleger som nu lästes upp, men som inte längre är kvar. Är då deras röstförklaringar giltiga eller inte?

Ordföranden
Ja fru Carlsson ni har helt rätt. Jag skulle direkt efter omröstningarna ha nämnt samtliga kolleger som lämnar sina röstförklaringar skriftligt. Men det var så mycket oväsen att jag skulle inte ha kunnat göra mig hörd. Vår förmiddag har varit ganska prövande, och jag tror att alla kolleger som har begärt att få lämna sina röstförklaringar skriftligt kan göra det, även om de inte längre är här nu.

Carlsson
För det första vill jag säga att jag naturligtvis sätter stort värde på ert utomordentliga ordförandeskap och också detta tillmötesgående. Men det är ett antal av mina kolleger som mycket tidigare än för bara några minuter sedan lämnade salen i det allmänna larmet, och därför ville jag göra denna markering.

Ordföranden
Ja, de lämnade salen när vi hade avslutat omröstningen, fru Carlsson, och jag borde ha gjort det, ni har rätt. Jag skall göra det nästa gång, men jag försäkrar er att skrika namnen på kollegerna i detta oväsen när alla är på väg att gå, är en mycket stor prövning. Vi gör därför så här i dag.

Fabre-Aubrespy
Fru ordförande! Den omröstning som just har ägt rum om ledamöternas stadga hedrar inte Europaparlamentet, och det gäller både förfarandena och sakfrågan.
När det gäller förfaranden har oriktigheter följt på oriktigheter. Inom utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt till att börja med, där föredraganden föreslog ett s.k. kompromissändringsförslag trots att han, naturligtvis, borde ha lagt fram ett nytt förslag och inlett en ny tidsfrist för ändringsförslag.
När debatten inleddes gick frågan om avvisning av ärendet som otillåtligt till omröstning. Under sammanträdet röstade vi enligt en ordning som inte var den vanliga ordningen för lagstiftningsförslag. Vi ändrade t.o.m. denna ordning under pågående omröstning, för att förhindra en mycket tydlig omröstning som just hade gjorts och motsäga den. Flera ändringsförslag var otillåtliga, men gick till omröstning - det krävdes absolut majoritet för hela resolutionen, i enlighet med artikel 50; det är inte vad som skedde.
Det är på tiden - såsom vår tyske kollega Konrad nyss sade - att Europaparlamentet förstår att det bara kan utöva sina befogenheter på lagstiftningsområdet om parlamentet respekterar arbetsordningen, utan att beakta att majoriteten snabbt kan frigöra sig från den för att påtvinga minoriteten sin juridiska ståndpunkt. När en kammare anser att de som är i politisk minoritet har juridiskt fel befinner vi oss inte längre i en demokrati, vi är i stället inte långt från diktaturen.
När det gäller sakfrågan har texten en grundläggande brist, och det är anledningen till att majoriteten av vår grupp motsätter sig den. Europaparlamentets ledamöter skall självfallet fortsätta att ha en nationell stadga, eftersom de företräder sina respektive folk. Men i stället vanhedrar den antagna texten vårt parlament, eftersom den vill lösa ett problem genom att, vilket jag sade i går, bolla över det till rådet.
Majoriteten förkastade uppförandereglerna om ledamöternas ekonomiska intressen, den förkastade förbudet mot gåvor och generösa bidrag till parlamentarikerna. Majoriteten förkastade också de allmänna bestämmelserna om socialförsäkring och pension för gemenskapens tjänstemän. Majoriteten antog ett s.k. gemenskapssystem, som omfattar många detaljer, såsom min kollega Pasty sade, och den respekterade alltså inte de befogenheter den kommer att tilldelas.
Jag hoppas att rådet kommer att ta hänsyn till det.

Gebhardt
Fru ordförande, dagens ledamotsstadga är inte någonting som Europaparlamentet kan vara stolt över, eftersom den brister i den öppenhet som vi gärna talar om som ett högt mål för den europeiska lagstiftningen. Jag har därför endast under ett visst motstånd givit mitt samtycke. Det ursprungliga förslaget från kollegan Rothley var klart och tydligt, men har gradvis på vägen till plenumet luddats till. Låt mig ge ett exempel på det: De tillägg i ersättningen till ordföranden och andra toppfunktionärer i parlamentet som uttryckligen har föreslagits av föredraganden har ersatts av en otydlig dimma. Tilläggen döljer sig väl i ett byråkratiskt regelverk som bara med svårighet kan begripas, om det alls är möjligt. På liknande sätt är det på andra ställen i stadgan. Vi gör Europa och medborgarna en dålig tjänst om vi bedriver förtäckt politik på detta sätt. Detta är en svart dag för Europaparlamentet. Det är högst beklagligt att det inte blev någon omröstning om ändringsförslag 18 och att Europeiska folkpartiets grupp lyckades driva igenom sitt ändringsförslag 27 där en " fästning Europa" fastslås. Med det stängs tyvärr de positiva möjligheter som ändå finns i fördraget.

McKenna
Fru ordförande! Jag röstade till förmån för detta betänkande men extremt motvilligt. Jag slets mellan att rösta för och att rösta emot. Jag har svårt för detta betänkande i flera avseenden. Där finns det faktum att som ledamöter i parlamentet röstar vi, vad gäller mitt land, för mer än en fördubbling av våra löner. Det kommer inte att mottas särskilt väl av de irländska medborgarna. Det faktum att vi överväger en tillämpning av EU: s skattesystem för Europaparlamentets ledamöter kommer också att gå emot viljan hos min valmanskår. När jag tvingades besluta om huruvida jag skulle rösta för eller emot, var ett problem att allt innefattades i samma paket. Det har förekommit betydande problem med systemet för reseersättningar och jag vet inte varför vi inte kan behandla frågor var för sig. I stället säger vi att vi endast kan ändra på systemet för reseersättningar om vi kan höja lönerna för ledamöterna i Europaparlamentet. Detta är inte godtagbart och jag anser inte att det kommer att vara godtagbart för den irländske väljaren.
En positiv sak som detta har resulterat i gäller det dubbla mandatet. Det var oacceptabelt att ledamöter kunde sitta i detta parlament och i sina egna nationella parlament. Vad gäller löner, är det inte rätt att ledamöter i Europaparlamentet betalas olika löner för samma arbete, men vi har hanterat frågan på fel sätt. Vi utesluter en medverkan av nationella parlament, nationella regeringar och de medborgare som väljer in oss.

Cot
Fru ordförande! Uppenbarligen har vi just antagit en förvirrad och olämplig text, men där vi nu befinner oss är det bättre med en dålig text än ingen text alls, och jag har därför röstat för den.
Det finns emellertid ett begrepp som jag måste protestera mot, och det är de avgående ledamöternas rätt att bibehålla sin ersättningsnivå, vilket för den första valperioden resulterar i mer gynnsamma bestämmelser, antingen nationella eller europeiska från fall till fall. Vi inrättar här ett verkligt privilegium för ledamöterna, vilket är politiskt och moraliskt chockerande i kristider, och strider mot själva principen om parlamentsersättning som aldrig varit en arvsrätt och ännu mindre ett privilegium.
Jag påminner er om det och ni vet mycket väl, fru ordförande, att denna ersättning tvärtom var ett arbetsinstrument som vi under förra århundradet vann i kampen mot privilegierna. Jag beklagar att parlamentet på detta sätt har snedvridit en av grunderna till våra demokratiska konstitutionella bestämmelser genom att bibehålla ett oacceptabelt privilegium.

Ojala
Fru ordförande! Jag var tvungen att rösta emot Rothleys betänkande därför att denna helhet, dvs. lönesättningen, övergången till beskattning i Europeiska unionen eller i praktiken skattefrihet och reseersättningssystemet, inte kan vara tillfredsställande från medborgarnas synvinkel. Problemet med reseersättningssystemet är fortfarande det att parlamentsledamöterna kan ta betalt enligt biljettpriserna i business-class, även om de reser i turistklass. Detta tillhör de mest centrala problemen, frågor som allmänheten absolut inte kan acceptera. Jag hoppas verkligen att man i fortsatta förhandlingar, om frågan går vidare via kommissionen och rådet på grundval av det förslag som parlamentet har godkänt, avlägsnar detta missförhållande så att reseersättningarna alltid skall utgå efter faktiska kostnader. Sedan är det parlamentsledamotens sak att avgöra i vilken klass han/hon reser. Men man borde inte få någon som helst profit eller mellanskillnad på grundval av reseersättningarna.

Andersson, Lööw och Sandberg-Fries
Vi vill tacka föredraganden för ett djärvt uppdrag att försöka få fram en rimlig samstämmig hållning från Europaparlamentet i frågor som innehåller såväl faror som möjligheter. Vi har för vårt ställningstagande till betänkandet utgått från följande:
Amsterdamfördragets artikel 190.5 säger att " Europaparlamentet skall efter att ha begärt ett yttrande från kommissionen och sedan rådet genom enhälligt beslut gett sitt godkännande fastställa regler och allmänna villkor för hur dess ledamöter skall utföra sina åligganden" . För oss handlar det om att få ett system för ersättningar och arvoden som är rättvist, öppet för insyn, tydligt i fråga om beskattningsgrund och vad ersättningarna syftar till samt framför allt i fråga om reseersättningarna, att dessa skall vara relaterade till de faktiska kostnader som vi har för vårt uppdrag. För oss handlar det alltså om att verka för betydande förändringar av dagens system.
Vi menar att det av principiella skäl är acceptabelt att alla ledamöter ersätts med en gemensam nivå på arvodena. Det rör sig om ett och samma uppdrag som ledamot av Europaparlamentet. Vi anser dock inte att ett sådant arvodes utformning skall ske utifrån beräkning av genomsnittet av de arvoden som i dag gäller. Vi anser att arvodena snarare bör fastställas efter förslag från en oberoende kommitté motsvarande den modell som gäller i den svenska riksdagen. Vi anser inte att det är acceptabelt med långtgående övergångsbestämmelser där ledamöter kan välja att ansluta sig till det nya föreslagna arvodessystemet eller välja att behålla det system som i dag råder. Sådana övergångsbestämmelser skulle motverka hela tanken med gemensamt arvode.
Vi motsätter oss å det bestämdaste gemensam EU-beskattning. Beskattningen skall även framdeles vara nationell. Vi Europaparlamentariker kan inte betraktas på samma sätt som diplomater eller kommissionärer, eftersom vi lever och verkar i våra hemländer. Vi använder oss av den skattefinansierade gemensamma service som finns i våra respektive hemländer.
Vi anser att det finns goda skäl att se över parlamentarikernas pensionssystem. Vi anser att ledamöter inte skall kunna tillhöra både ett nationellt pensionssystem för parlamentariker och ett gemensamt pensionssystem för Europaparlamentariker.
En viktig faktor för vårt ställningstagande beträffande gemensamma regler handlar om möjligheten att komma åt det absurda förhållandet med våra reseersättningar som innebär att ledamöter kan tjäna stora summor skattefritt i ren vinst på sina resor. Svenska parlamentariker kan i dag med detta reseersättningssystem tjäna upp till 40 000 svenska kronor i månaden skattefritt på sina resor, vilket skall jämföras med föreliggande förslag om ersättning endast för resor som kan motiveras av faktiska kostnader. Med föreliggande förslag innebärande ett arvode på runt 56 000 svenska kronor (arvodesökning för svenska parlamentariker på ca 26 000 svenska kronor) skulle ett nytt reseersättningssystem innebära att vissa svenska ledamöter skulle förlora på införandet av ett enhetligt system för ledamöters arvoden och ersättningar, eftersom det skattefria reseersättningsöverskottet då skulle försvinna. Gemensamma statuter är den återstående vägen att komma åt dagens absurda reseersättningssystem.
För undertecknades del gäller att vi redan i dag inte skall ta ut den del av ersättningarna som vi inte kan styrka av faktiska kostnader samt att vi motsätter oss förslaget om det gemensamma arvodet satt enligt genomsnittet av dagens nationella arvoden. Vi vill alltså understryka att vi inte har något som helst intresse av att öka våra egna arvoden eller egna ersättningar.
Vi är medvetna om att det inför behandlingen av föreliggande förslag har funnits ett stort antal nationella intressen som inte sällan skär rakt igenom partigränserna. Vi vill med denna röstförklaring ha klargjort vårt ställningstagande, ett ställningstagande som bygger på tydliga principer, respekt för Europaparlamentet som en av de europeiska institutionerna och det faktum att frågan är fördragsskriven i Amsterdamfördraget.

Barros Moura
Mitt röstande - och i synnerhet i det övergripande slutet - om vart och ett av de dokument som ingår i detta betänkande, förutom aspekter av mindre betydelse, är ett röstande för öppenheten, mot hyckleriet, mot den antiparlamentariska demagogin och mot populismen, för att få avsluta en process som har pågått nästan hela den nuvarande mandatperioden och som, av en okunnig kvällstidningsmedia som snabbt underblåser allmänhetens mest primitiva instinkter, har placerat Europaparlamentet och dess medlemmar i skamvrån. Parlamentets anseende har fått oöverskådliga skador. Jag lägger ansvaret för dessa på Europaparlamentets två ordföranden under denna mandatperiod, och på de ledamöter som har gett efter för populismen och inte haft det politiska modet att försvara institutionen i sin helhet och samtidigt bestraffa den (lilla) minoritet som har försummat sina plikter. Jag fördömer också den brist på solidaritet som har visats de minst avlönade ledamöterna från vissa ledamöter som är mycket välavlönade i sina länder, och som har kostat på sig att " moralisera på andras bekostnad" .
Jag godkänner i fråga lönestadgan och de kostnadsersättningar som vi har röstat för, särskilt principen om icke-diskriminering på grund av nationalitet; tanken om en objektiv värdering från oberoende personal av ledamöternas verksamhet för att fastställa ledamotsarvodena; principen om att parlamentet i framtiden inte skall fastställa sina egna ersättningsnivåer - varför varje parlament skall arbeta med de på förhand fastställda bestämmelserna som de kommer att inleda med; den övergångslösning som har hittats för ersättning på en genomsnittlig nivå.
Jag anser emellertid att möjligheten att under en övergångstid välja de nationella ersättningarna är ett sätt att gynna de nuvarande privilegierande stadgarna. Jag hoppas att mina portugisiska kolleger som i början opponerade sig mot lika ledamotsarvoden, i skydd av övergångssystemet röstar för nationella ledamotsarvoden.

Berthu
Denna förmiddag har Europaparlamentet velat slå två flugor i en smäll: lösa det svåra problemet med ledamöternas reseersättning och samtidigt föra federalismen framåt. I stället för att man mycket enkelt kunde ha nöjt sig med att förklara att hädanefter kommer ledamöterna i Europaparlamentet att få ersättning i förhållande till sina faktiska kostnader, vilket Gruppen Nationernas Europa alltid har begärt, kastade sig parlamentet ut i ett stort projekt med en stadga avsedd att ur praktiskt taget samtliga synvinklar ena den ekonomiska situationen för parlamentsledamöter av olika nationalitet.
I dag är parlamentsledamöterna beroende av sina respektive länder för betalning av den huvudsakliga ersättningen och av Europaparlamentet när det gäller ersättning för kostnader. Europaparlamentet ville centralisera och ena allt i Bryssel, genom att stödja sig på en princip om jämlikhet mellan ledamöterna som bara finns i fantasin. Gruppen Nationernas Europa önskar i stället att alla arvoden och ersättningar enbart betalas av de nationella staterna, i enlighet med den allmänna principen i artikel 137 och 138 i fördraget, enligt vilka ledamöterna företräder sina respektive stater.
Idén med en gemensam stadga är för oss alltså rena irrläran avsedd att ytterligare koppla loss ledamöterna från sina länder. Det är att förneka ett nationernas Europa.
I det hänseendet beklagar vår grupp djupt ståndpunkten från president Jacques Chirac som, vid sitt möte med Europaparlamentets ordförande den 25 februari 1998, gav ett principiellt godkännande till principen om en gemensam stadga för Europaparlamentets ledamöter. Denna idé återfinns nu i artikel 190.5 i Amsterdamfördraget, men det bör i förbigående noteras att detta ännu inte är ratificerat och inte kan utgöra en giltig rättslig grund för den röst som Europaparlamentet har lämnat.
Vi opponerar oss därför mot denna omröstning ur alla dess synvinklar, eftersom den förefaller oss strida mot Frankrikes nationella intressen.

Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld, Stenmarck och Virgin
Vid Europeiska rådets möte i Amsterdam enades regeringscheferna om att ledamöterna av Europaparlamentet skall ha gemensamma och enhetliga villkor och att parlamentet skall lägga fram ett förslag till gemensam stadga.
Därefter har det inom utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, i parlamentets ledning och i de olika partigrupperna diskuterats hur ett sådant förslag skall se ut. Den tyske socialdemokraten Rothley har utarbetat ett förslag, vilket med ett flertal ändringar har kunnat nå bred majoritet.
Vi stöder principen om att ledamöterna skall ha samma arvode oavsett vilket land de kommer ifrån och att reseersättningar utgår efter faktiska kostnader. Vi har emellertid avvikande uppfattning på principiella grunder när det gäller beskattningen av ledamöternas arvode. Vi anser att politiker skall betala samma skatter och avgifter som deras väljare drabbas av.
Vi har därför valt att avstå i omröstningen.

Christodoulou
Jag skulle vilja förklara varför jag hittills helt har avstått från att göra några inlägg i denna fråga. Jag anser att den stämning som har uppstått och det sätt på vilket det här betänkandet har presenterats, i synnerhet med sikte på de förestående valen till Europaparlamentet, inte ger någon positiv bild av Europaparlamentet. Jag anser dessutom att det finns betydligt allvarligare frågor som vi behöver ta itu med. Därför anser jag det vara min plikt att inte delta i omröstningen.

Deprez
Eftersom sättet att tänka är poujadistiskt i många miljöer som inte har tillräckligt hårda ord för att fördöma det de kallar för " den politiska klassen, dess fördelar och dess sinekurer" , tycker jag det är väldigt lämpligt att ännu en gång erinra om att arvodet till parlamentarikerna är en i högsta grad demokratisk garanti och dess införande förra seklet hälsades som en stor seger i de mest framstegsvänliga miljöerna.
Arvodet är en garanti för att alla som ställer upp i ett val får möjlighet att om de väljs faktiskt utöva det mandat de kandiderar till. Detta gäller oavsett den personliga förmögenheten. Parlamentarikernas arvode är också en garanti för deras oberoende. Det finns för övrigt ingen anledning till att talesättet " lika lön för lika arbete" , som så ofta med rätta används, inte skulle tillämpas också på ledamöterna i Europaparlamentet. De stora skillnader i arvode som man i dag noterar, beroende på ledamöternas nationalitet, är följaktligen fullständigt omotiverade.
Det framstår därför som i högsta grad rättvist att parlamentariker som utövar samma politiska mandat skall erhålla samma arvode, som skattemässigt behandlas enligt samma grund för gemenskapsbeskattning (vilket upphäver de nationella systemens olika effekter), samt kompletterande ersättning som täcker rese- och sekretariatskostnader. Rent allmänt kommer betänkandet om en stadga för de europeiska parlamentsledamöterna vid rätt tillfälle.
Jag instämmer i vår föredragandes övertygelse att denna stadga måste vara så tydlig och öppen som möjligt, för att undvika varje form av illvilliga intentioner eller anklagelser grundade på en eventuell dold fördel. Ur den synvinkeln skulle jag personligen ha föredragit att det inte införs några övergångsbestämmelser, och att samtliga ledamöter från och med juli 1999 erhåller samma arvode. Det är anledningen till att jag avstod från att delta i slutomröstningen om bilagan.
Oavsett hur det är med den saken anser jag att införandet av en gemensam stadga för Europaparlamentets ledamöter är ett stort steg i rätt riktning. Jag stöder därför ändå den text som i dag har lagts fram för oss.

Donner, Myller, Paasilinna och Paasio
Vid plenarsammanträdet torsdagen den 3 december röstade vi mot artikel 1 andra stycket i bilaga 1, eftersom vi inte kan acceptera att Europaparlamentets ledamöter betalar skatt på sina arvoden endast till Europeiska gemenskaperna. Europaparlamentets ledamöters arbete är även i så hög grad bundet med verksamheten i hemlandet, där han/hon även har en stadigvarande bostad, att en skillnad i beskattningen jämfört med övriga medborgare inte är motiverad. Europaparlamentets ledamot skall betala skatt på samma grunder som andra medborgare i hans/hennes hemland.
Vi röstade dock för godkännande av hela betänkandet, eftersom ett avslag på betänkandet skulle orsaka mycken förvirring genom att bland annat bibehålla systemet där resekostnaderna inte ersätts enligt faktiska kostnader som det enligt vår mening borde ske. Avslag på den länge krävda och utarbetade stadgereformen skulle enligt vår mening skada Europaparlamentets ställning och anseende.

Eriksson, Seppänen, Sjöstedt och Svensson
Vi är valda till detta parlament som ledamöter för valkretsar i våra hemländer, vars väljare vi representerar. Vi ser därför inget behov av att ersätta regler om våra villkor med en gemensam stadga. Tvärtom är det viktigt att våra villkor och valsystem kan avgöras i de hemländer som vi representerar. Annars riskerar EU-parlamentariker att bli EU: s representanter hemma i stället för tvärtom.
I argumentationen för detta förslag brukar det framföras att vi skall ha lika villkor, t.ex. lika lön. Men det innebär inte detta förslag, utan tvärtom så kommer det att innebära att vi även i framtiden har olika villkor. Däremot får många av oss en kraftig löneförhöjning, något som är helt omotiverat. Varför skall vi ha mer betalt än ledamöterna i våra nationella, " riktiga" , parlament?
Ännu mer orimligt är förslaget om att vi skall betala en speciell, mycket låg, EU-skatt. Varför skall inte vi, som är höginkomsttagare, betala skatt som andra där vi bor? På samma sätt finns det ingen anledning för oss att ha förmåner vad gäller pension och annat som överstiger det som våra nationella parlamentariker har.
Rothleybetänkandet saknar egentlig substans vad gäller att förbättra parlamentets möjligheter att arbeta. Förslaget innebär bara att en mycket privilegierad grupp, som vi är, beviljar sig själv förmåner.

Ewing
Mitt angreppssätt vad gäller Rothley är att vi behöver en gemensam stadga för att få slut på diskrimineringen mellan ledamöter från medlemsstater och de från en annan. Detta förutsätter en enhetlig lön. Jag tror på att vi skall fastställa den som en viss andel en domares lön. En enhetlig lön förutsätter en enhetlig beskattning. Ett klart precedensfall är att EU: s tjänstemän har ett enhetligt beskattningssystem.
Övergångsperioden är ologisk. När en medborgare är invald som ledamot av Europaparlamentet bör han acceptera den lön som erbjuds. Endast det allmänna förslaget, utan detaljerna, bör läggas fram inför rådet.

Gahrton, Holm och Lindholm
Vi tar av följande skäl avstånd och reserverar oss mot det resolutionsförslag som parlamentet i dag har antagit angående en gemensam stadga för parlamentsledamöter:
Det är obegripligt att Europaparlamentet som rättslig grund anför en artikel (190.5) i ett fördrag som inte har trätt i kraft, dvs. Amsterdamfördraget.-Artikel 190.5 stadgar hur parlamentets ledamöter " skall utföra sina åligganden" . Något fog för en stadga om gemensamma tjänsteföreskrifter, EU-lön, EU-skatt etc. finns inte.Avsikten är, vilket också skrivs i betänkandet, att frikoppla ledamöterna från medlemsländerna, vilket vi anser vara oacceptabelt ur demokratisk synpunkt. För oss är det en viktig demokratisk princip att ledamöterna representerar sina väljare i respektive medlemsstat.
Vi ser det också som självklart att personer betalar skatt där de bor - även då det rör sig om en ledamot av Europaparlamentet.
Resultatet blir nu, om inte rådet stoppar det, vilket vi hoppas, att ledamöter av Europaparlamentet blir ett nytt löne- och skattefrälse i EU. Det kan ju inte gärna bidra till att öka medborgarnas respekt och förtroende.
Beträffande reseersättningarna har vi hela tiden krävt att systemet skall ändras så att endast ersättning för faktiska kostnader skall utgå. Detta beslut hade parlamentets presidium kunnat ta för länge sedan, eftersom det har den befogenheten. Nu har man kopplat denna fråga till förslaget till stadga för att ge detta ett alibi.
Bland annat av ovanstående skäl har vi röstat nej till betänkandet.

Haarder och Riis-Jørgensen
Vi röstar för, trots att vi stöder nationell beskattning,
eftersom ett antagande av förslaget är enda sättet att få en nödvändig dialog med rådet om en gemensam stadga, och-eftersom förslaget innebär att resebestämmelserna ändras, så att bara de faktiska reseutgifterna ersätts.
Hulthén
Europaparlamentet tar i dag ställning till en gemensam stadga för ledamöterna. Jag vill i det följande kort förklara varför jag inte anser att jag kan ställa mig bakom det förslag som har lagts fram.
I betänkandet föreslås att alla ledamöter oavsett nationalitet skall ha lika lön. Enligt förslaget om en lön framräknad på genomsnittet av lönerna i de nationella parlamenten innebär detta att ledamöter från länder som mitt eget får se sina löner höjas med mycket stora belopp. Jag kan inte ställa mig bakom en sådan ökning av parlamentarikernas löner. Jag kan inte heller stödja förslaget om en gemensam EU-skatt, utan anser att varje parlamentariker bör betala skatt i sitt hemland.
Det är viktigt att reglerna för parlamentarikernas löner och ersättningar är så klara och tydliga som möjligt. Allmänheten måste ha full insyn i hur medlen betalas ut och också i hur de används. Därför är jag glad att förslaget tar upp frågan om parlamentarikernas reseersättningar och angående dessa föreslår att endast de faktiska kostnaderna skall ersättas.
Jag anser att förslaget i övrigt inte svarar upp mot de krav man bör ställa på tydlighet och insyn. I betänkandet föreslås ett invecklat system som innebär att vissa parlamentariker under en period ges möjlighet att välja mellan den gemensamma lönen och den nuvarande lönen. En liknande lösning föreslås för ledamöternas pensioner.
Vidare anser jag att det finns många andra ekonomiska frågor som inte har fått en bra lösning i och med detta förslag. Jag tänker till exempel på de fall där ledamöter med uppdrag utanför Europaparlamentet på detta sätt får olika slags arvoden och rättigheter. Jag anser att man i dessa situationer bör minska arvodet från Europaparlamentet med ett lika stort belopp.

Iversen och Kirsten Jensen
De danska socialdemokraterna menar att ledamöterna av Europaparlamentet skall avlönas och beskattas i det land de har blivit valda. Ledamöterna är inte utstationerade och bör vara anslutna till de sociala försäkringssystem som gäller i deras hemländer. Det får gärna finnas en gemensam ram för lönen som parlamentets ledning och rådet kan förhandla fram, men betalningen skall ske nationellt.
Vi har röstat för att reseersättningen skall utbetalas enligt de faktiska kostnaderna, helt utan tvetydigheter, så att det inte längre är möjligt att man får ersättning för business-class, även om man rest i en annan kategori. Målet är öppenhet, på så sätt att lön är lön och kostnadsersättning är ersättning för kostnader.
Att EU-motståndarnas grupp, I-EDN, har använt möjligheten till att lägga fram ett förslag som i praktiken kommer att göra det omöjligt att ställa Le Pen inför rätta är helt otroligt! Som folkvald skall man naturligtvis ta ansvar för det man säger, och för hur man röstar. Men detta synsätt delar tydligen inte EU-motståndarna. Europaparlamentet upphävde Le Pens immunitet i oktober på grund av hans uttalanden om att gaskamrarna i koncentrationslägren var en detalj under andra världskriget.

Kristoffersen, Rovsing och Schlüter
De danska konservativa ledamöterna av Europaparlamentet vill genom dagens omröstning om parlamentets betänkande rörande ledamotsstadgan ge uttryck för att vi är anhängare av en klar och tydlig stadga, där ledamöterna i ekonomiskt hänseende fortsättningsvis behandlas på samma grund som ledamöterna av de nationella parlamenten i deras respektive medlemsstater.
På samma sätt måste ledamöternas villkor på en rad områden regleras av medlemsstaterna individuellt, inklusive frågan om arbetet som ledamot av Europaparlamentet är förenligt med uppdrag i det nationella parlamentet och/eller andra uppdrag.

Lindqvist
EU är en sammanslutning av 15 nationella medlemsländer. Europaparlamentets ledamöter representerar väljarna i sina hemländer. Ledamöternas arvode samt beskattningen av ledamöterna skall därför ske i respektive medlemsland där ledamöterna bor och lever. Det saknas därför behov av en gemensam stadga med gemensam lön och beskattning på EU-nivå.
Hela idén om en EU-skatt för Europaparlamentets ledamöter är felaktig. Det finns ingen anledning för Europaparlamentets ledamöter att bevilja sig själva förmåner som vanliga medborgare inte har. Det skapar ett EU-frälse som bara ytterligare ökar misstroendet mot hela EU och också negativt påverkar det goda Europasamarbetet.
Jag har angående detta betänkande liksom tidigare betänkanden och budgetbehandlingar röstat för att reseersättning skall utbetalas mot kvitto på verkliga kostnader. Att reseersättning endast skall utgå mot kvitto på verkliga kostnader borde ha beslutats för länge sedan av Europaparlamentet. Frågan borde ha behandlats separat och inte ha blandats ihop med förslaget om en gemensam stadga. Jag har därför röstat ja till förslaget om reseersättning mot kvitto. Detta har inte varit lätt, eftersom frågan om reseersättning har bakats in i ändringsförslag som också har berört den gemensamma stadgan. Jag har dock röstat nej i slutomröstningen om hela förslaget om en gemensam stadga.
Den gemensamma stadgan grundar sig på Amsterdamfördraget som ännu inte har trätt i kraft. Detta förslag om en gemensam stadga föregriper därför medlemsstaternas ratificering av fördraget. Detta förfarande förstärker bara EU: s demokratiska underskott. Förslaget borde ha avvisats redan på denna formella demokratiska grund.

Pailler
Jag röstade för att vissa funktioner inte kan förenas och mot att mandaten samlas ihop. Jag är positiv till att kostnadsersättningen närmar sig de faktiska kostnaderna men föredrar ändå ett schablonbelopp med ett tak, för att inte öka kontrollförfarandena. Jag anser också att parlamentarikernas arvode måste stå i relation till levnadsstandarden i ursprungslandet och till de nationella parlamentarikernas arvoden. Kan inte överföringen av parlamentarikernas ersättning till gemenskapsnivå förebåda valsystem som påtvingas av Europeiska unionen och de europeiska partierna? Alla dessa frågor förtjänar en tydlig debatt här och i samtliga medlemsstater.
Vi skall inte ge efter för de populistiska frestelserna som jag tar avstånd ifrån, trots att de kommer från vänster! Hyckleri och populism som stegras av det intresse som ofta färgas av antiparlamentarismen inom media, där man för övrigt till stor del är okunnig om vårt arbete.
Jag beklagar slutligen att frågan om valperiodens slut och återgången till yrkesverksamhet inte tagits upp i förslaget till stadga. En åtgärd som skulle främja en större demokratisering av de folkvaldas rekrytering!
Det är på grund av dessa invändningar som jag har avstått från slutomröstningen, samtidigt som jag godkänner genomförandet av en gemensam stadga för Europaparlamentarikerna av öppenhets- och demokratiskäl.

Palm
Hela mitt politiska arbete och engagemang bottnar i värderingar om jämlikhet och strävar mot ett jämlikt samhälle. Några av de största orättvisor som Europas medborgare upplever idag är ekonomiska. En av dessa är stora inkomstklyftor, som dessutom tenderar att öka.
I betänkandet föreslås en gemensam lönenivå, som för svenska Europaparlamentariker skulle betyda en kraftig lönehöjning. Jag är mot en löneförhöjning för Europaparlamentets ledamöter, dels för att minskade löneklyftor är en viktig del i arbetet för jämlikhet, dels för att ledamöterna redan idag har en väl tilltagen lön.
Jag ser inga skäl till att någon skatt skall tas ut på EU-nivå. Det måste finnas en koppling mellan var man betalar skatten och vad den går till. Som svensk och bosatt i Sverige tar jag del av det svenska välfärdssystemet, och då skall jag vara med och betala till det. Jag är alltså ett nationellt skatteuttag även för Europaparlamentariker. Därför röstar jag mot den " EU-skatt" som föreslås.
I betänkandet föreslås ett förbättrat system för reseersättning till ledamöterna. Det gläder mig att det är ett rakare och mer ärligt system som inte ger möjlighet för ledamöter att göra privata vinster på ett sjukt reseersättningssystem, som det är idag.
Det pensionssystem för parlamentariker som föreslås i betänkandet är inte självfinansierat, utan det krävs att det läggs in extra skattepengar i systemet för att det skall gå runt. Av alla andra pensionssystem kräver vi att de skall vara självfinansierade, och jag gör det även här. Därför röstar jag mot pensionssystemet.
Det finns skäl för att alla ledamöter av Europaparlamentet skall ha samma lön, då arbetsuppgifterna är lika. Det är viktigt att man har samma politiska ansvar och handlingsutrymme, samt att man har lika praktiska möjligheter att utöva politik. Betänkandet innehåller en hel del som jag inte kan ställa upp på, och som jag röstar nej till, men principiellt är jag positiv till en gemensam ledamotsstadga vad gäller lön. Jag anser dock att det måste få ta längre tid att införa den samt att det på inga villkor får leda till ökade löner.

Papakyriazis
I omröstningen om Rothleys betänkande har jag varit tvungen att rösta blankt vid alla de otroligt många (och förment opolitiska) omröstningarna om formuleringar. Det beror på presidiets för mig oacceptabla beslut att på sitt välkända förödmjukande sätt " dirigera" parlamentsledamöternas närvaro och verksamhet.
Vad jag verkligen vill är att över huvud taget inte delta i behandlingen av detta ärende, för jag anser att hela sättet att hantera frågan om ersättningarna är under Europaparlamentets värdighet.

Reding
I samband med ledamotsstadgan i Rothleys betänkande har jag avstått att delta under hela omröstningsförfarandet. Jag ansåg att jag varken borde delta i debatten eller i beslutsfattandet, och det av följande skäl:
Det tillkommer inte ett avgående parlament att ta genomgripande beslut som berör de ledamöter som skall väljas i juni 1999. Sådana politiska åtgärder bör vidtas först efter europavalen.
Det är oklokt att Europaparlamentet i den europeiska valkampanjens inledning ger allmänheten det " falska" intrycket att parlamentet i första hand bryr sig om de egna intressena.
Jag tycker inte att det är politiskt riktigt att i ett läge då ödesmättade beslut för Europa står för dörren - såsom införandet av den gemensamma valutan, reformen av jordbrukspolitiken och strukturfonderna, utvidgningen av unionen samt den finansiella reformen av EU - avleda uppmärksamheten från dessa viktiga frågor genom att diskutera ledamöternas ersättningar. Dessutom följs den diskussionen alltid noggrant från offentlighetens sida.

Theorin och Wibe
Det är bra att det kommer initiativ till att förändra de oacceptabla nuvarande ersättningssystemen. Ersättning för resor bör utgå med ersättning för de faktiska kostnaderna. Vi kommer att rösta mot Rothleybetänkandet av flera skäl, bland annat följande:
Vi anser det inte vara försvarbart att bevilja oss själva och våra parlamentskolleger en löneökning på närmare 70 procent som också kombineras med en för oss svenskar omfattande skattesänkning genom att lönen beskattas på EU-nivå. Vi anser att våra löner skall vara på samma nivå som i den svenska riksdagen. Dessutom är det oacceptabelt att skatten läggs på EU-nivå. Lönerna bör följa de nationella parlamentarikernas löner, och skatten bör betalas i de respektive hemländerna.

Vaz da Silva
Detta betänkande behandlar inte enbart ett byråkratiskt ämne, så som dess titel kan låta påskina. Det kommer att avgöra viktiga frågor för framtiden, såsom det verkliga innehållet i parlamentets interna demokrati och maktbalansen mellan länderna i den " hårda kärnan" och de perifera länderna.
Om man tillät att skilja på - vilket nästan har skett - två oskiljbara beslut, alltså godkännandet av en gemensam stadga för ledamöterna - det vill säga, lika villkor för alla, vilket land de än kommer ifrån - och godkännandet av ett nytt reseersättningssystem för resor utifrån verkliga kostnader, skulle det skapa ett Europaparlament i två hastigheter. Ledamöter från perifera länder och med låga löner - som spanjorer, finländare och portugiser - skulle inte ha medel till en aktiv närvaro i parlamentet eller till resor i kontaktuppdrag.
Emellertid skulle andra ledamöter - som bor nära " centrum" och har höga löner, förutom diverse officiella anställningar i sina länder - ta den platsen och börja fatta beslut sinsemellan. Det är allvarligt att detta ens har funnits som en möjlighet. Och godkännandet av en övergångsperiod med ojämlikheter mellan ledamöterna är ett oroande tecken. Som tur är vann det sunda förnuftet, stärkt av de " svagas" kampglöd, över de " starkas" arrogans och blindhet.
Med en hårsmån undvek vi en svart dag för demokratin.
Jag röstade för betänkandet med tanke på svårigheten att uppnå denna halvseger. Men jag är varken tillfredsställd eller lugnad

Wijsenbeek
Härmed vill jag förklara mig stödja Rothleybetänkandet såsom det varit föremål för omröstning med alla dess artiklar, avdelningar och bilagor. För mig är det viktigaste beaktandet att man härigenom upphäver den i fördragets artikel 6 förbjudna diskrimineringen mellan nationaliteterna.
Det var en kränkning av fördraget att just parlamentet i egenskap av institution under fördraget under tjugo års tid kränkte det. Jag är stolt över att denna hänvisning till förbudet mot diskriminering togs upp i Rothleybetänkandet genom ändringsförslag från mig. Detta innebär samtidigt att denna princip borde stå högt i kurs även i fråga om den gemensamma beskattningen.
I denna förklaring önskar jag samtidigt tacka föredraganden och ordförandena i parlamentet och utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt för de ansträngningar som de har gjort för att komma fram till ett för i stort sett alla acceptabelt förslag. Nu ligger ordet hos Europeiska rådet och dess ansvariga ministrar.
Andrabehandlingsrekommendation av Tomlinson (A4-0436/98)

Lindqvist
Den gällande förordningen innehåller bestämmelser om ekonomiskt och tekniskt samarbete mellan EU och de ockuperade områdena på Västbanken och Gaza för att stärka fredsprocessen. Utfallet av stödet har varit mycket dåligt. De förslag som nu läggs fram syftar till att förbättra detta. Jag stöder dessa förslag. Det är emellertid oerhört viktigt att den ekonomiska granskningen av stödet är grundlig och regelbunden, och att eventuella felaktigheter omedelbart rapporteras för att upprepanden av tidigare misstag skall undvikas.
Betänkande av Ferri (A4-0400/98)

Andersson, Hulthén, Lööw och Sandberg-Fries
Vi anser att det råder betydande behov av att öka samordningen av de kompletterande pensionsskydden i de respektive medlemsländerna. En samordning med likabehandling och förbud mot diskriminering är nödvändig för att arbetstagarnas fria rörlighet skall kunna underlättas. Det är inte tillfredsställande att olika nationella regler på området medverkar till att i realiteten hindra arbetstagare från att ta anställning i annat land eller utsätter arbetstagare för risken att deras intjänade pensioner förverkas eller minskar i värde vid flytt till ett annat medlemsland. Vi vill dock understryka att sådan samordning inte får ske på sådant sätt i fråga om avtals- och tjänstepensioner att parternas fria förhandlingsrätt inskränkes genom alltför långtgående och detaljerade regleringar om dessa pensioners utformning. Vi vill också understryka vår inställning att pensionssystem, inom ramen för verkningsfulla försiktighetsprinciper för att skydda värdet på pensionerna, kan ha en mer aktiv betydelse för tillförseln av investeringskapital.

Palm
Ett allmänt pensionssystem som garanterar alla medborgare en ekonomiskt trygg ålderdom genom en relativt hög och inkomstrelaterad ersättning är det bevisat bästa pensionssystemet. I dag finns brister i staternas pensionssystem som bland annat härrör från det som betänkandet tar upp, nämligen att ålderspyramiden i de flesta medlemsstater är uppochnedvänd. Alltså: det finns för litet pengar i systemen för att den nödvändiga tryggheten skall kunna garanteras.
För att säkra ekonomisk trygghet vid ålderdomen för oss som är unga idag måste medlemsstaterna ta itu med bristerna i de allmänna pensionssystemen. Vi måste gå mot en framtid där vi har ett generellt och allomfattande socialförsäkringssystem för äldre.
De kompletterande pensionerna är just kompletterande. De är ett bevis för brister i det allmänna pensionssystemet. Om de allmänna försäkringarna fungerade till alla medborgares belåtenhet, vilket jag önskar och arbetar för, så skulle de kompletterande försäkringarna inte behövas.
Betänkandets inledning är mycket bra. I skäl A betonas att " De allmänna sociala trygghetssystemen (;) bör förbli hörnstenen i Europeiska unionens trygghetssystem" . Jag håller helt med om detta, men efter hand så blir betänkandet motsägelsefullt och bland sifferpunkterna finns en hel del som jag inte kan ställa mig bakom.
Punkt 6 visar att det finns vissa problem för de privata pensionerna att finna en marknad. Man menar att detta skall underlättas genom politiska beslut, och radar upp några. Bland annat tycker jag att det stora problemet är bristerna i det allmänna systemet, men framför allt kan jag inte hålla med om de åtgärder som beskrivs för att underlätta investeringar. En av dessa är att det finns industri- och finanssektorer som bör privatiseras. Det är möjligt, men det finns också sådana som bör kollektiviseras för att skapa trygghet för medborgarna. Jag kan inte ställa mig bakom en text som så kategoriskt förespråkar privatiseringar av sektorer som är av allmänt intresse. Dessutom är det en nationell angelägenhet hur ägandeförhållandet i vissa sektorer skall se ut.
Jag kan heller inte ställa mig bakom en så kallad " rättvis konkurrens mellan samtliga aktörer" , då det enligt min mening skulle leda till orättvisor mellan medborgarna. Som jag har beskrivit inledningsvis är ett allmänt pensionssystem det bevisat bästa och dessutom det mest omfördelande och rättvisa systemet. Därför anser jag att politikens uppgift måste vara att begränsa uppkomsten och utvecklingen av kompletterande försäkringar, vilket främst sker genom förbättring av de allmänna. Likställer man privata och offentliga aktörer på pensionsmarknaden, riskerar man att konsekvensen i stället blir en urholkning av de offentliga.
Från sifferpunkt 20 och framåt finns en hel del punkter som talar om harmonisering av skatteregler och framför allt om hur beskattningen av inkomster och pensioner skall se ut i samband med kompletterande pensionsförsäkringar. Beskattning ligger utanför EU: s kompetensområde, och för medlemsstaterna är det viktigt att de själva kan utforma sin skattepolitik efter hur hela välfärdspolitiken ser ut. Därför kan jag inte ställa mig bakom några av punkterna 20-23 samt 26.

Theonas
Kommissionen vill införa det system med " enhetligt pass" som gäller för försäkringsbolag och banker också för pensionsfonderna, och den vill ge dessa fonder frihet att investera, vilket ingår i kommissionens allmänna målsättning att ytterligare utveckla kapitalmarknaderna. Kommissionen har också förutskickat att den skall lägga fram ett förslag till direktiv om detta.
Jag vill understryka att frågan om de kompletterande pensionerna är av central betydelse för flera miljoner arbetstagare inom EU, oberoende av de nationella systemens mycket varierande utformning. Den avgörande skillnaden mellan pensionerna inom det allmänna pensionssystemet och de privata pensionerna är att de förstnämnda handhas av juridiska personer utan vinstintressen, medan de sistnämnda pensionerna är helt och hållet privata och naturligtvis bygger på vinstintresse och ingår i livförsäkringsavtal.
Vi motsätter oss helt varje försök att juridiskt likställa dessa båda typer av pensioner. Detta skulle innebära en ytterligare urholkning av det offentliga försäkringssystemet, vilket skulle gynna försäkringsbolagen. Det offentliga socialförsäkringssystemet, så som det har vuxit fram under efterkrigstiden och i vilket fonderna för kompletterande pensioner ingår, skiljer sig radikalt från det privata försäkringssystemet, eftersom det regleras av lagar och kollektivavtal och i grund och botten är obligatoriskt. Det är för övrigt inte någon slump att dessa argument för det privata försäkringssystemet framförs just nu, då det allmänna försäkringssystemet är hårt ansatt av stränga budgetåtstramningar av hänsyn till EMU, den gemensamma valutan och stabilitetspakten och av sysselsättningspolitiken och den så omtalade konkurrensen. Allt detta leder till en successiv urholkning av det allmänna försäkringssystemet. I detta sammanhang är det betecknande att man försöker föra över ansvaret för försäkringarna från staten till arbetstagarna - individuellt eller på företagsnivå genom de privata gruppförsäkringarna - vilket naturligtvis är ett hot mot den sociala solidariteten, samtidigt som det leder till vinster för försäkringskoncernerna.
Pensionsfondernas investeringar är en mycket viktig fråga, som kräver måttfullhet, ansvarsfullhet och effektiv kontroll. Fondernas reserver är ett kapital som tillhör deras medlemmar, arbetstagarna, och detta kapital får inte användas för börsspekulationer. Den alltjämt rådande börskrisen visar tydligt vilka konsekvenser jakten på " hög avkastning" kan få. Dessa farhågor förstärks av anvisningarna om ändring av bestämmelserna om förhandsinspektion och en sänkning av dessa krav. Det är också oroväckande att man vill liberalisera regelverket om kapitalinvesteringar i syfte att öka investeringarna i aktier. Man kan faktiskt fråga sig vad som har förändrats, sedan EU själv införde sådana regler för livförsäkringsbolagen med motiveringen att en spridning av kapitalet på olika typer av egendom och införandet av kvantitativa begränsningar leder till en minskning av riskerna.
För mig är detta en fråga som är höjd över all diskussion. De ändringsförslag vi har lagt fram visar vår negativa inställning och den grundläggande princip utifrån vilken vi avvisar varje försök att liberalisera reglerna för och lätta på kontrollen av pensionsfondernas kapital. Våra förslag visar tydligt att vi inte accepterar att detta kapital blir föremål för börsspekulationer. Även om betänkandet innehåller vissa positiva påpekanden, accepterar det kommissionens styrning, och i vissa fall går betänkandet t.o.m. längre och begär att konkurrensbestämmelserna skall tillämpas på pensionsfonderna, för att de skall behandlas på samma sätt som försäkringsbolagen. Av ovannämnda skäl kommer vi att rösta emot betänkandet.

Wibe
Anledningen till att jag avstod vid vissa omröstningar om detta betänkande var att jag inte har lyckats få tag på någon svensk version av betänkandet. Inte heller fanns det någon engelsk eller dansk version tillgänglig, så jag var tvungen att tillgodogöra mig innehållet i en tysk version. Tyvärr är min tyska ej av det slaget att jag är helt säker på vad som stod i de olika punkterna. Därför avstod jag från att rösta vid vissa omröstningar.
Betänkande av Caccavale (A4-0430/98)

Andersson, Hulthén, Lööw och Sandberg-Fries
Vi välkomnar de omfattande insatser som Lettland har gjort, inte minst när det gäller att anpassa sin lagstiftning till EU: s regelverk, i syfte att möjliggöra ett framtida EU-medlemskap. EU: s utvidgning mot Öst- och Centraleuropa ger oss ett historiskt tillfälle att skapa varaktig fred som grundar sig på principerna om frihet och demokrati.
Det är viktigt att EU inte sviker den starka och sociala viljan i Lettland att landet skall bli en fullvärdig medlem i Europeiska unionen. Kommissionen borde ta tillfället i akt och ge tydliga signaler till det lettiska folket om att anslutningsförhandlingarna kommer att inledas utan dröjsmål.

Palm
Det är glädjande att se att Europaparlamentet nu anser att anslutningsförhandlingarna med Lettland nu bör inledas utan ytterligare dröjsmål. Jag kan dock inte riktigt vara överens med föredraganden om anledningen. Föredraganden menar att " detta land har med framgång gått över till marknadsekonomi, genomfört privatiseringar (...) och därmed åstadkommit en balanserad budget" . Jag anser att det är synd att de ekonomiska kriterier som har ställts upp för ansökarländerna i så hög grad har kommit att handla om privatiseringar och marknadsekonomi. Kapitalism och marknadsekonomi är inte det mest effektiva och rationella sättet att producera och fördela resurser. I en värld där över 40 000 barn dör varje dag av svält och svältrelaterade sjukdomar, där 80 procent av människorna förbrukar 20 procent av resurserna samtidigt som andra vältrar sig i lyx, där 90 procent av det finansiella kapitalet används till improduktiva spekulationer istället för till investeringar, räcker det att se sig omkring för att konstatera att det krävs en demokratisk styrning av ekonomin. Det krävs att vi tillsammans skapar ett samhälle där människorna får makten över sin vardag och sina liv. Målet måste vara att en produktion inriktad på behov ersätter profitjakten, att solidaritet ersätter konkurrens och att demokrati ersätter " ekonomism" .

Souchet
Inget av de betänkanden som har överlämnats till oss i dag om kandidatländerna, som av kommissionen placerats i en B-grupp, tillför egentligen något nytt: De nöjer sig med att kräva en revidering av distinktionen mellan " medlemskap" och " före medlemskap" som när som helst skulle göra det möjligt för alla länder i denna grupp att flytta över till den första, beroende på i vilken utsträckning de har införlivat " gemenskapens regelverk" .
Trots att Berlinmurens fall och slutet för de kommunistiska regimerna i början av detta decennium innebar förhoppningar om en snabb politisk återförening av Europa, som skulle ha kunnat få formen av en kontinental konfederation, har det sätt på vilket denna europeiska integration har genomförts och den stagnerade integrationen, förhindrat detta.
Kandidatländerna har utsatts för det förödmjukande " gallrings" -förfarandet och enbart bedömts utifrån sin förmåga att anpassa sig till gemenskapsmaskineriet, i stället för att omgående erkännas som fullständiga medlemsstater i Europa. De förvirring som har präglat behandlingen av dessa fullständigt olika frågor: ekonomisk och social reform av länderna och ett politiskt erkännande av att de tillhör Europa har lett till att det förefaller som om vi köpslår om deras kvalitet som européer, något som leder till besvikelser, bitterhet och ovilja.
Det är för övrigt slående att Europeiska unionen, såsom den utvecklas i dag, inte har någon längtan efter att berikas med erfarenheter, kulturer och talanger från de länder som den avser att integrera, utan i stället är fullständigt upptagen av att behandla dem i sin egenskap av obarmhärtig bokhållare, att undervisa dem och utplåna deras institutioner.
Det är anledningen till att vi, som så ivrigt önskar att den europeiska kontinenten åter skall enas, bara kan beklaga avsaknaden av en verklig debatt om Europeiska unionens art. Den tystnad man i dag försöker påtvinga, i en fråga som är avgörande för de europeiska folkens framtid, riskerar att inte kunna bre ut sig lika lätt till folken i Östeuropa som vissa tror, eftersom dessa folk har alltför stor erfarenhet av lögnen och superstaten.
Betänkande av Bernard-Reymond (A4-0428/98)

Palm
Föredraganden vill att Europaparlamentet " Uppmanar Rumänien (...) att gå vidare med de nödvändiga ekonomiska reformerna, i synnerhet när det gäller att fortsätta privatiseringsprocessen (...)." Vidare konstateras att det tyvärr inte är möjligt att förespråka att anslutningsförhandlingar inleds under nuvarande omständigheter. Dessa omständigheter är delvis att demokratiska rättigheter som pressfrihet ännu inte har införts fullt ut i landet, men främst att Rumäniens ekonomi inte uppfyller de så kallade Köpenhamnskriterierna.
Det gläder mig att samtalen fortskrider, då jag är stark anhängare av en utvidgning av EU. Men EU är ett politiskt projekt, inte ett ekonomiskt. Därför anser jag att det är olyckligt att man fäster större vikt vid ekonomiska kriterier än vid demokratiska rättigheter. Som socialdemokrat tycker jag inte att EU skall vara en " rikemansklubb" . Vad gäller kravet på privatiseringar anser jag att detta är en fråga som bör avgöras på nationell nivå. Ett visst mått av statligt ägande är dessutom nödvändigt för att man skall kunna garantera befolkningen välfärd på en tillfredsställande hög nivå.
Betänkande av Wiersma (A4-0427/98)

Palm
Föredraganden anser att det är för tidigt att fatta ett slutgiltigt beslut om Slovakiens ansökan före slutet av 1998, men menar att parlamentet bör få en ny möjlighet att yttra sig senast i maj 1999. Jag välkomnar detta förslag, då jag är en varm anhängare av en snabb utvidgning av Europeiska unionen. Föredraganden menar att anledningen till att Slovakien bör vänta är att, trots att man efter parlamentsvalen i september har möjlighet att uppfylla den politiska delen av Köpenhamnskriterierna, den ekonomiska situationen tycks ha förvärrats. Den lösning som föreslås är att man vidtar de åtgärder som krävs för att genomföra en väl fungerande marknadsekonomi och inför större öppenhet i samband med denna process, särskilt när det gäller privatiseringar. Jag anser emellertid att man bör vara försiktig med försök att lösa ett lands ekonomiska problem genom att snabbt införa marknadsekonomi. Metoden har prövats i till exempel Ryssland, där medellivslängden som ett resultat av detta sjönk med sex år i början av 90-talet. Istället bör man i första hand satsa på att bygga upp en stark och väl fungerande offentlig välfärdssektor samt demokrati, med EU: s hjälp.
Betänkande av Kristoffersen (A4-0431/98)

Andersson, Hulthén, Lööw och Sandberg-Fries
Europeiska unionens utvidgning mot Öst- och Centraleuropa ger oss ett historiskt tillfälle att skapa varaktig fred, demokrati och välfärd. När det gäller Litauen ser vi mycket positivt på de utomordentliga ansträngningar landet har gjort för att anpassa sin lagstiftning till EU: s regelverk. EU bör därför ge den litautiska befolkningen klara och tydliga signaler om ett framtida EU-medlemskap.
När det gäller de rapporter som kommissionen hittills har lagt fram anser vi att kommissionen inte har kunnat påvisa några väsentliga skillnader mellan de tre baltiska staterna i vad mån de uppfyller Köpenhamskriterierna. Kommissionens rapporter ger oss inte möjlighet att avgöra varför Lettland skulle ha gjort " särskilda framsteg" , medan Litauen endast skulle ha gjort " betydande framsteg" . Även om vi givetvis välkomnar det faktum att Lettland, i och med detta, har möjlighet att komma i fråga för konkreta medlemskapsförhandlingar redan nästa år, har vi mycket svårt att förstå vad som motiverar den uppdelning som kommissionen har valt att göra mellan dessa två länder vad gäller uppfyllande av Köpenhamnskriterierna. Vi menar att Lettland och Litauen inte bör behandlas olika i fråga om förhandlingsstarten samt att båda länderna bör vara med i en påskyndad utvidgningsprocess.

Palm
Föredraganden ser gärna att Litauens anslutningsprocess påskyndas så att intensiva förhandlingar med landet inom kort kan inledas. Jag välkomnar en sådan händelseutveckling, då jag är av den åsikten att EU skall vara öppet för så många länder som möjligt. Jag förutsätter att Litauen i samband med dessa förhandlingar även kommer till slutgiltig insikt om vikten av att stänga kärnkraftverket Ignalina. Jag skulle dock vilja kommentera föredragandens formulering angående att han " Ser med tillfredsställelse att kommissionen anser att Litauen har gjort avsevärda framsteg i riktning mot marknadsekonomi (...)" . Man måste komma ihåg att marknadsekonomin som sådan inte har något egenvärde. Målet måste vara att Litauens befolkning tillåts att leva i ett samhälle där de har möjlighet att förverkliga sina bästa stämningars längtan. När man reformerar samhället är det detta mål samt mänskliga rättigheter och demokrati man i första hand bör ha för ögonen.
Betänkande av Aelvoet (A4-0429/98)

Palm
Jag välkomnar att Europaparlamentet anser att Bulgarien, mot bakgrund av bland annat den politiska och ekonomiska utvecklingen i landet, är lämpligt att inleda anslutnings- och förhandlingsprocessen. För att den socialdemokratiska Europavisionen skall kunna bli verklighet är det av yttersta vikt att så många länder som möjligt kan ansluta sig till EU. Föredraganden skriver att " Bulgarien har gjort stora ansträngningar för att (...) påskynda privatiseringsprocessen och för att ytterligare utveckla villkoren för en välfungerande marknadsekonomi." Jag skulle vilja ta tillfället i akt och påpeka det förkastliga med att i alltför hög utsträckning koncentrera urvalet till ekonomiska kriterier. EU är ett politiskt projekt och man bör därför enligt min åsikt i första hand se till att landet uppfyller deklarationen om de mänskliga rättigheterna samt har möjlighet att ge sina invånare tillgång till en väl utbyggd välfärdssektor. Erfarenheten har visat att det krävs en reglerad ekonomi för att man skall kunna uppnå detta mål.
Betänkande av Swoboda (A4-0432/98)

Bébéar
I september i år godkände vi Mc Millan-Scotts betänkande om utvecklingen av förbindelserna med Turkiet sedan tullunionen hade trätt i kraft. Det gav oss tillfälle att beklaga en komplicerad politisk situation, en svårare ekonomisk tillväxt än tidigare och alltför otillräckliga demokratiska framsteg.
Tullunionen är förvisso ett uppskattat framsteg för tillnärmningen mellan Turkiet och Europeiska unionen. Turkiet kan bli en del av en utvidgad framtida europeisk union. Åren och månaderna går emellertid, och Turkiets framtid inger fortfarande farhågor: farhågor när det gäller tillväxt och inflation, tvivel på den verkliga viljan att låta respektera internationell rätt, mänskliga rättigheter och demokrati, och pessimism slutligen beträffande de kurdiska och cypriotiska frågorna.
Europaparlamentet och Europeiska kommissionen kommer på nytt att till följd av detta betänkande sända en förteckning med krav till den turkiska regeringen. Hur kommer den att mottas? Efter det att de politiska förbindelserna med Europeiska unionen avbrutits i början av året tycks man tala förbi varandra, trots viljan i en del av Turkiets ekonomiska och politiska miljöer att finna punkter där man är överens.
Jag anser uppriktigt att vi bör fortsätta att fördjupa våra förbindelser. Jag framhärdar i att tro att en isolering av Turkiet inte skulle förbättra levnadsvillkoren för folken, som redan är allvarligt påverkade av den regionala obalansen, och det skulle heller inte gynna de mänskliga rättigheterna.
Däremot är jag rädd för att vi, utan en snabb signal från de turkiska myndigheterna, är på väg mot en återvändsgränd. Listan över brister är fortfarande alltför lång. Avsevärda framsteg låter alltför mycket vänta på sig. Ändå står Turkiet fortfarande för en tid kvar bland möjliga kandidatländer. Utom om verkligen ingen signal kommer och Turkiet framhärdar i att inte fortsätta Europeiska unionens ansträngningar. Det skulle vara mycket beklagligt.
Jag godkänner därför Swobodas betänkande och hoppas att avsevärda framsteg görs med den nya regeringen.

Lindqvist
Betänkandet beskriver på ett bra sätt den långa väg som Turkiet har till att uppfylla de politiska, demokratiska och ekonomiska kraven för medlemskap i EU.
Betänkandets uppmaningar till den turkiska regeringen är att uppfylla löftena om mänskliga rättigheter, genomföra demokratiska reformer inom rättsväsendet, erkänna minoriteter som kurderna, stoppa tortyr, avskaffa dödsstraffet och införa åsikts- och yttrandefrihet.
I betänkandet uppmanas Turkiet att lägga fram konkreta förslag för att uppfylla dessa krav, finna en lösning på kurdfrågan samt frige samtliga politiska fångar som Leyla Zana m.fl. Jag stöder dessa förslag och har röstat ja till betänkandet. Jag vill dock lägga till att EU, OSSE och FN nu genom Abdullah Öcalans flykt till Italien har en verklig möjlighet att äntligen få igång en fredsprocess i det 14 år långa kriget mellan den turkiska armén och kurderna/PKK.
Världssamfundet måste nu sätta press på den turkiska regeringen att sätta sig vid förhandlingsbordet och inleda fredsförhandlingar. Den svenska regeringen som nu är medlem i FN: s säkerhetsråd skulle kunna ta ett initiativ, liknande det som den norska regeringen tog för några år sedan genom Oslokonferensen i Palestinakonflikten, och anordna en Stockholmskonferens med berörda parter som FN, OSSE, USA, EU, den turkiska regeringen, PKK och andra företrädare för kurderna för att få igång en sådan fredsprocess.

Maes
Allmänt sett kan jag ansluta mig till rekommendationerna i detta betänkande. De syftar ju till att förbättra relationerna med Turkiet. Genom våra ändringsförslag har vi dock velat betona vikten av att på politisk väg finna en lösning av kurdfrågan i Turkiet.
För övrigt fortsätter jag att beklaga att man upprättade en tullunion med Turkiet innan dess att några grundläggande säkerheter ställdes för mänskliga rättigheter och en fredlig lösning av kurdfrågan.
Dessutom är jag inte övertygad om att ett fullvärdigt medlemsskap i Europeiska unionen är det bästa sättet att definiera de framtida förbindelserna mellan Turkiet och Europeiska unionen.

Palm
Tusentals människor sitter i dag fängslade för sin fredliga politiska verksamhet i Turkiet. I den turkiska delen av Kurdistan har 3 185 byar tömts de senaste fjorton åren. År 1997 dödades tjugo människor under omständigheter som tydde på att de avrättats lagstridigt av den turkiska staten. Minst sex människor torterades till döds under 1997. Cirka 20 miljoner människor tillåts inte tala sitt modersmål. Halva Cypern är ockuperat av Turkiet. Amnesty International uppger att minst 6 000 människor dödades under 1997 till följd av den turkiska statens krig med den väpnade oppositionen i den turkiska delen av Kurdistan.
Listan över Turkiets brott mot bland annat FN: s mänskliga rättigheter kan göras lång. Turkiet är en stat som medvetet och systematiskt kränker sina egna medborgare.
EU, enskilda medlemsstater, andra demokratiska stater och internationella samfund har under en alltför lång tid gett Turkiet tillträde till olika samarbeten. Syftena har ofta varit marknadsmässiga, men också att främja mänskliga rättigheter och demokrati i Turkiet. Vissa samarbeten har dessutom villkorats med krav om att Turkiet skall respektera de mänskliga rättigheterna, vilket dock inte har skett. Jag anser att Turkiet genom dessa handlingar har visat var landet står. Det är dags för demokratiska sammanslutningar och stater att pröva nya vägar att nå demokrati och mänskliga rättigheter för de människor som lever under förtryck i Turkiet.
Med anledning av ovanstående ställer jag mig negativ till ytterligare samarbeten med Turkiet från EU: s sida.

Souchet
Vi avstod från att rösta om Swobodas betänkande. Föredraganden beklagar att förbindelserna mellan Europeiska unionen och Turkiet befinner sig i en fullständig återvändsgränd, på grund av att de politiska förbindelserna har avbrutits, vilket har beslutats av Ankara. Swoboda är desto mer förvånad och besviken över detta då " avsevärda framsteg gjorts i behandlingen av Turkiets ansökan" sedan tullunionen trädde i kraft den 1 januari 1996. Föredraganden räknar upp de olika ståndpunkterna från rådet och kommissionen som bekräftar Turkiets " europeiska kallelse" och dess " valbarhet" när det gäller medlemskap i Europeiska unionen sedan dess.
Men vad Swoboda inte säger är att den återvändsgränd som våra förbindelser med Turkiet befinner sig i just beror på denna tvetydiga och förvirrade retorik. För här måste man välja mellan två alternativ: antingen anser unionen det den säger, nämligen att Turkiet är europeiskt, och den skall då införa ett förfarande inför anslutningen, och om den inte gör det har Turkiet rätt att förebrå unionen dess brist på konsekvens. Eller också anser Europeiska unionen egentligen inte att Turkiet är en del av Europa, men då måste den säga det tydligt och sluta bluffa.
Vår grupp anser att det är bara utifrån en definition och ett tydligt erkännande av identiteter som det blir möjligt att upprätta normala och konstruktiva förbindelser med Turkiet.
Fortsatt tvetydighet kan bara medföra stora risker för dessa förbindelser som är grundläggande för balansen i Medelhavsområdet och västra Asien, med tanke på den viktiga roll som Turkiet spelar och kommer att spela i Mellanöstern och Centralasien.
Vi försvarar en uppfattning om Europa som är tydligt grundad på respekten för de stater den består av, och som den utgör grunden till, och också substansen och styrkan, och det är därför vi kräver respekt för Turkiets verkliga identitet och ett ärligt erkännande av det uppenbara i att detta stora land inte tillhör den geografiska och kulturella europeiska enheten. Att fortsätta att i det hänseendet upprätthålla bedrägliga illusioner kan bara medföra en djup och varaktig kris i våra förbindelser med Ankara.
Den nuvarande unionens oförmåga att gentemot Turkiet föra ett tydligt språk säger mycket om dess egna oförmåga att definiera sig geografiskt, och får den att framstå som en sorts luddig stor enhet som knappast kan vara till nytta. Ett Europa med andra mått skulle tvärtom utgöra en solid grund utifrån vilken ett fördjupat samarbete skulle kunna bedrivas med Turkiet, inom områden av ömsesidigt intresse. Då Swobodas betänkande inte föreslår att vi skall frångå dessa farliga tvetydigheter har vi inte kunnat stödja det.

Theorin och Wibe
Vi vill ytterligare understryka det olyckliga i att Turkiet långt ifrån uppfyller de så kallade Köpenhamnskriterierna (kriterier för mänskliga rättigheter, demokrati, rättssäkerhet och respekt för och skydd av minoriteter), trots att det var ett villkor från Europaparlamentet att Turkiet skulle genomföra demokratiska reformer, stärka de mänskliga rättigheterna, lösa kurdfrågan med civila medel och avskaffandet av antiterroristlagstiftningen när tullunionsavtalet ingicks. Det är mycket beklagligt att Turkiet inte lever upp till det löfte som var en förutsättning för tullunionsavtalet, tvärtom har läget på flera sätt förvärrats. Från mänskliga rättsorganisationer kommer ständiga rapporter om brott mot de mänskliga rättigheterna. Dessutom har frigivningar av politiska fångar ännu inte påbörjats.
Det är mycket allvarligt att militären har fått en allt starkare makt över det civila samhället. Militären måste omedelbart fråntas sin nuvarande konstitutionella roll i det politiska systemet.
Därtill kommer underblåsandet av nationalistiska stämningar med bojkott av italienska varor som utgör ett brott mot bestämmelserna i associeringsavtalet och tullunionen.
Betänkande av Herman (A4-0439/98)

Berthu
Fru ordförande! Det blir mycket svårt att i morgon införa en enad monetär politik i ett område som är strukturellt heterogent. Vi får en liten försmak av det i dag, med detta förslag till beslut från rådet om hur den ekonomiska och monetära unionen skall företrädas.
Innan vi ens har påbörjat den minsta harmonisering av de europeiska institutionernas yttre ståndpunkter i sakfrågan - vi är ändå bara en månad från att euron skall införas - har institutionerna och staterna stridit om hur unionen skulle kunna tala med en enda röst. Det slutgiltiga avtalet tillfredsställer alla, eftersom det medger att gemenskapen skulle kunna företrädas gemensamt av de tre institutionerna: rådet, kommissionen och Europeiska centralbanken. På så vis har kommissionen, som har förberett ursprungstexten, utnyttjat minsta artikel i fördraget för att sätta näsan i vädret och tillsammans med övriga gemensamt företräda gemenskapen, trots att fördelarna från början var mycket små; dess kumpan parlamentet bidrog, i går som i dag, till framstegen genom att fungera som språngbräda, på villkor att det är ömsesidigt.
Denna situation resulterar i två kommentarer från vår sida om metodens antidemokratiska karaktär och dess avsaknad av konsekvens. Till att börja med kan man notera att Maastrichtfördraget, för att inte skrämma upp väljarna om de politiska följderna av den gemensamma valutan och för att få reformen att framstå som rent teknisk, inte tydligt hade sagt att den monetära unionen skulle företrädas överstatligt. Men det är den lösning som man, åtminstone på sikt, kan skönja.
Det är tydligt att kommissionen sakta men säkert kommer att sträva efter alla möjligheter att göra sig betydelsefull genom att låtsas företräda det allmänna intresset mot rådet, som man kommer att försöka marginalisera. På så sätt kommer det att leda till något som medborgarna på intet sätt tydligt har beslutat om. Men manipulationer som denna, och det vimlar av dem i EMU, kan också orsaka förlust av euron, eftersom man för att bättre dölja den slutliga målsättningen accepterar att under mellanperioden inrätta ett institutionellt system som är fullständigt oenhetligt, där tre europeiska institutioner kommer att konkurrera med varandra på den internationella scenen, utan att ta hänsyn till företrädare för de stater som kommer att kvarstå, åtminstone till dem som inte deltar i eurosamarbetet, men också kanske till vissa andra, man vet inte så noga.
Denna bristande konsekvens kan tillsammans med andra göra systemet omöjligt att förvalta så att synden till slut straffar sig själv för federalisterna, på grund av deras brist på respekt för demokratin.

Blokland
Statsvetenskapligt sett är Europeiska unionen en intensiv samarbetsform mellan självständiga nationalstater. Som sådan kan unionen varken definieras som en stat eller som en internationell organisation. På grund av dess hybrida karaktär ställs vi genom den externa representationen för Ekonomiska och monetära unionen i internationella forum, såsom Internationella valutafonden eller G7, inför ett problem.
Stadgemässigt är saken enkel. I de flesta internationella forum kan endast stater finnas representerade. Och så länge medlemsstater i EU har en självständig plats i sådana forum utgör ett fullvärdigt medlemsskap i EU eller EMU en dubblering. I praktiken kommer man emellertid att be de medlemsstater som deltar i Ekonomiska och monetära unionen om en gemensam ståndpunkt eller ett gemensamt ställningstagande. Detta kan ske via ett observationskontor. Tills vidare tycks mig ordförandeskapet i Ekofinrådet eller eventuellt ordföranden i ECB-rådet vara bäst lämpade som språkrör för EMU. Europeiska kommissionens ordförande eller en kommissionsledamot är det definitivt inte, eftersom kommissionen inte sköter någon " daglig förvaltning" av EU eller EMU. Det strider mot den i fördragen fastställda befogenhetsfördelningen att låta kommissionen spela rollen som EU: s pseudo-regering.
Av ovannämnda skäl har jag inte kunnat bevilja Hermanbetänkandet mitt stöd.

Mendes Bota
Vi har nu fyra veckor kvar till införandet av euron, och enligt de senaste uppgifterna har det inte varit lätt att finna en lösning för euroområdets representation i de internationella finansieringsinstituten. Framför allt om vissa medlemsstater insisterar på att utesluta kommissionen ur denna representation. Denna reduktionistiska vision på Europa i motsättning till fördragets artikel 109.4, liksom rådets slutsatser i Luxemburg i december 1997, och står i motsats till andan i " mer Europa" som kännetecknar Ekonomiska och monetära unionen. Att tala med gemensam röst är inte detsamma som att tala med en enda röst, vilket rådet uppenbarligen tycks önska.
En diskriminering mellan de små och stora länderna i euroområdet vore inte heller acceptabel när det gäller att ta plats i G7-mötena. Om små länder som Portugal, Österrike eller Luxemburg redan har uppvisat en förmåga att styra mot unionens mål, finns det inga skäl till att deras politiska roll skall vara mindre när det gäller deltagande i G7-mötena. Europeiska unionens ekonomiska och handelsmässiga tyngd, stärkt av eurons skapande som reservvaluta och internationell referens, lägger ett särskilt ansvar på unionen i reformen av det internationella finansieringssystemet och dess institutioner, främst IMF.
Unionen är i dag en konturlös aktör vad beträffar att förebygga och hantera ekonomiska kriser. En steril diskussion om antalet röster kan bara leda till ett minskat förtroende.
Det kommer inte att finnas tre röster. Bara två stämband till samma röst. Ett med ett ekonomisk tonfall, roterande via agerande ordföranden för euroområdet. Det andra, med en monetär ton, är permanent och innehas av ECB: s ordförande. Det är inte den idealiska lösningen, eftersom det innebär ett förödmjukande av kommissionen som förvisas till en sekundär roll som teknisk rådgivare i unionens delegation. Men vi befinner oss i en tid då ett mindre bra beslut på grund av tidsbrist är att föredra framför obeslutsamhet. Som synes är detta vad som kommer att ske.

Murphy
Brittiska labourledamöter i Europaparlamentet avstod från att rösta i den första omröstningen om betänkandet från Herman om " hur gemenskapen skall företrädas och besluta om ståndpunkter på internationell nivå i samband med den ekonomiska och monetära unionen" . Detta innebär inte ett avståndstagande från principen om behovet av en mekanism för hanteringen av hur de elva nuvarande euro-länderna företräds utåt. Snarare återspeglar det ett missnöje med ett överdrivet " gemenskapligande" av denna känsliga fråga från Europeiska kommissionens sida. Det är också ett erkännande av Förenade kungarikets " pre-in" -status.

Palm
Eftersom Europeiska unionen enligt min åsikt bör vara ett mellanstatligt samarbete, kan jag inte ställa mig bakom formuleringar om att " valutapolitiken kan vara effektiv om den stöds av en samordnad ekonomisk politik och penningpolitik" (ändringsförslag 1, skäl 8). Jag accepterar inte heller att " efter det att de huvudsakliga riktlinjerna för den ekonomiska politiken har samordnats bör gemenskapen verkligen tala med en röst" (ändringsförslag 2, skäl 8a). Dessutom menar jag att ECB är djupt odemokratisk till sin struktur bland annat på grund av det sätt som centralbankscheferna tillsätts. Jag vill inte ha en överstatlig europeisk centralbank fri från all demokratisk kontroll och tänker därmed inte rösta för texten om centralbankscheferna inte längre företräder sitt land utan den monetära unionen (ändringsförslag 4, skäl 11a).

Wibe
Jag avstod i omröstningen om detta betänkande, eftersom Sverige inte skall delta i den ekonomiska och monetära unionen.
Betänkande av Randzio-Plath (A4-0441/98)

Berthu
Randzio-Plaths betänkande om de internationella ekonomiska och finansiella kriserna har förtjänsten att det för första gången är en början till tvivel om eurons välgörande effekt. Man begär där bl.a. att Europeiska unionen och Förenta staterna bör se till att det " upprätthålls ett balanserat förhållande mellan dollarkursen och eurokursen " , vilket i stället innebär en verklig och berättigad oro för risken med ökad flyktighet hos ett tvåpoligt system i en allmän krissituation. Dessutom betonas i betänkandet att " eventuella effekter på den europeiska ekonomin kanske inte kommer att vara jämnt fördelade, eftersom enskilda medlemsstaters handel inte påverkas på samma sätt av förändringar i olika delar av världsekonomin " , vilket också det ger uttryck för rädslan för att Europa är offer för en asymmetrisk chock, och att ett enad valutaområde som eurons inte skulle kunna genomföras utan att det krävs avsevärda offer från befolkningarna.
Vi har emellertid inte röstat för Randzio-Plaths betänkande av en annan anledning: det avslutas med en mycket diskutabel uppmaning att öka investeringsutgifterna på europeisk nivå, med avsikten att motarbeta den avstannande tillväxten.
Ett sådant program skulle tyvärr bara resultera i att Europeiska unionens befogenheter ökar, och samtidigt öka en redan orimlig offentlig skuld, som leder till att kommande generationer skattebetalare får betala för våra misstag. Framför allt används denna typ av förslag till att provisoriskt skyla över de verkliga problemen och skjuta upp effektiva lösningar. Frankrike och Tyskland bl.a. sitter i ett järngrepp mellan tungroddheten i de obligatoriska uttagen och en systematisk öppning av handeln. För att släppa detta järngrepp skulle det behövas ett verkligt handelsförsvar i Europa, samtidigt som den offentliga sfären minskas, bl.a. de sociala systemen. På denna sista punkt måste vi finna ett sätt att förena våra solidaritetsprinciper med en mjukare förvaltning av det sociala skyddet. Det är möjligt eftersom Nederländerna lyckats med det!
Under dessa förhållanden leder förslaget om europeiska investeringsutgifter, som fick stöd av hela vänstern här i kammaren, bara till att upprätthålla privilegier och hålla utdömda system vid liv på konstgjord väg.

Blokland
Betänkandet från Randzio-Plath är skrivet utifrån det grundläggande antagandet att samhället är formbart. För några decennier sedan hyllades denna hypotes ivrigt av så kallade progressiva politiska grupperingar som försökte att ge den en form på nationell nivå. I det föreliggande betänkandet projiceras idéer av liknande slag på internationell nivå.
På samma sätt som staten på nationell nivå varken kan eller får kontrollera den finansiella sektorn fullständigt, lika litet varken kan eller får denna kontrollmakt tillerkännas internationella organisationer. Naturligtvis måste tillsynen bli bättre. Likaså är ett större mått av öppenhet önskvärt. Detta kan åstadkommas genom uppförandekoder och harmoniserade bokföringsregler för finansiella institutioner och företag vilka kan uppställas inom ramen för Internationella valutafonden och Bank for International Settlements .
I mina ändringsförslag 12 och 13 har jag givit uttryck för att instrument för en monetär politik inte utan vidare får sättas in för att stimulera investering och sysselsättning. Den förlängda kopplingen mellan euron och dollarn har redan i förväg en konstlad karaktär vilket gör att den kommer att utgöra en källa för potentiella spänningar.
Nu när dessa ändringsförslag inte blev antagna fanns det skäl så det räckte och blev över för att rösta mot betänkandet i sin helhet.

Iversen och Kirsten Jensen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet röstade i dag för Randzio-Plaths betänkande om de ekonomiska och finansiella kriserna i världen och deras inverkan på Europeiska unionens ekonomi, men emot alla ändringsförslag. Vi röstade för, eftersom betänkandet innehåller många bra förslag till hur man förhindrar kriser i stil med den sydostasiatiska. De länder som först och hårdast drabbades av krisen kännetecknas av att de inte har genomfört strukturella ekonomiska reformer. De internationella normerna för revision av räkenskaper används inte av de drabbade länderna, och det finns inte heller någon oberoende finanskontroll.
Även de internationella institutionerna skall revideras, inklusive Bretton Woods-institutionerna, som IMF, som nu har funnits i 54 år. Medlen till IMF måste ökas, institutionernas öppenhet måste förbättras, fondens politiska ansvar måste bli större, och övervakningen av valutamarknaderna måste förbättras.
För att undvika att krisen sprider sig till EU, föreslås att efterfrågan ökas, bl. a. genom att öka de offentliga investeringarna och genom att inte betrakta offentliga investeringsutgifter som ett bidrag till de offentliga underskotten. Efterfrågan bör ökas, men det är kanske en god idé att kringgå kraven för EMU: s tredje etapp, och de efterföljande kraven i tillväxt- och stabilitetspakten kan inte ligga i nuvarande och kommande euroländers intresse. Detta innebär att vi röstar för betänkandet i dess nuvarande skick, och emot alla ändringsförslag.

Lienemann
Jag kommer att rösta för detta betänkande som visar på de allvarliga konsekvenserna av det dominerande ekonomiska och finansiella systemet.
En ökad makt för en transnationell finansiell kapitalism, där kapitalhandel och spekulation har företräde framför den produktiva ekonomin och ett verkligt utbyte av varor, medför allvarlig obalans, kaos och kris, medan ojämlikheten mellan och inom länderna ökar. Tiden har kommit för att påbörja en verklig reglering av ekonomierna och kapitalrörelserna, så att strävan efter en harmonisk utveckling skall få företräde till förmån för folken. Det är anledningen till att Europaparlamentet energiskt borde stödja Tobins idé om genomförande av en världsbeskattning av kapitalrörelserna.
Den enda hänvisningen till en uppförandekodex, till en nödvändig öppenhet, erbjuder inte tillräckliga garantier för framtiden. Systemet med beskattning av kapitalrörelser kommer att ha tre olika fördelar: begränsa spekulationen, säkerställa bättre kunskap om dem samt erkänna principen med beskattning av kapitalet. Argumentet med kapitalets rörlighet är en förevändning för dränering av uttag och den ökande obalansen mellan inkomstskatt och punktskatt som tas ut på arbete och konsumtion, och de skatter som tas ur på egendom och kapital.
Randzio-Plath betänkande tar med rätta upp de allvarliga riskerna med en undervärderad tillväxt i Europa till följd av valutakrisen i världen, och förespråkar en stimulans av den inre efterfrågan. Även om betänkandet betonar genomförande av stora europeiska investeringar nämns inte den nödvändiga sänkningen av räntorna som skulle kunna bidra till stimulansen. Och centralbankerna, däribland Europeiska centralbanken, förefaller döva för kraven från finansministrarna i flera av våra länder.
Europaparlamentet förlorar på detta sätt ett utmärkt tillfälle att spela en roll i den " demokratiska dialogen" med ECB som man så starkt önskar, för om man väntar alltför länge med att sänka räntan, riskerar Europa att dras med i en spiral av minskad tillväxt och kan bli tvunget att reagera bryskt. Man vi vet tyvärr att det är i termer av ytterligare arbetslöshet som denna oförmåga och sämre tillväxt kommer att betalas. Därför måste allt göras för att avhjälpa det.

Theonas
Den omfattande finanskrisen, som började i Thailand, har spridit sig till hela Sydostasien, sedan till Ryssland och Latinamerika. Kännetecknande för denna kris är snabba och omfattande kursfall på börserna, på valutabörserna, och konkurser som drabbar finansjättar och andra investmentbolag liksom även stora industriföretag. Regeringarna i de stora länderna och det multinationella kapitalet, som är direkt inblandat i företagen i dessa länder, fruktar att situationen snart kan bli helt omöjlig att kontrollera.
Som ett sätt att ta itu med problemet kan man också beteckna G7-gruppens nyligen fattade beslut, som också accepteras av föredraganden men som inte tar sikte på det väsentliga i krisen. Å ena sidan tvingas man acceptera att den omtalade globaliseringen, som sker på de multinationella intressenas villkor, kan visa sig få katastrofala följder för det system som utformats. Å andra sidan håller man fast vid den grundinställning som, enligt formuleringen i betänkandet, innebär att det skall finnas " en global finansmarknad som bygger på teknologi och tillåter investeringarna att söka uppnå största möjliga lönsamhet" .
Det nämns ingenting om kontroll av kapitalrörelser i spekulationssyfte. Sådana transaktioner utgör en viktig destabiliserande faktor, i synnerhet i de minst utvecklade länderna, och de är en oskiljaktig del av ett system, som går ut på att så lätt och så snabbt som möjligt göra största möjliga vinst.
Det förs ingen diskussion om hur man skall främja de produktiva investeringar som kan bidra till ekonomisk uppgång och ökad sysselsättning. Innan krisen förvärras och sprids ytterligare, måste medlemsstaterna ta initiativ för att öka de offentliga investeringarna, för att stödja den offentliga sektorn och för att styra över de enorma privata kapitalreserverna från börsspekulation till produktiva investeringar. Samtidigt måste EU ta de nödvändiga initiativen för att avskaffa kapitalets skatteparadis.
Jag är förvånad över att EU: s officiella organ hittills, i sin tilltro till den påstådda stabiliteten i euroområdet, har vägrat inse risken för att krisen sprider sig ytterligare och får fäste inom EU. EU-organen tar inte hänsyn till det faktum att de europeiska finansjättarnas omfattande engagemang i sådana länder som Ryssland och länderna i Sydostasien är som en tidsinställd bomb för den redan sårbara europeiska ekonomin. De ignorerar IMF: s och OECD: s bedömningar om en långsammare utvecklingstakt, uppenbarligen därför att de inte vill störa den fullständigt orealistiska euforin inför det nära förestående införandet av euron.
Vi motsätter oss helt varje försök att ytterligare stärka IMF: s och de andra internationella ekonomiska organisationernas befogenheter att ingripa. Detta betyder naturligtvis inte att vi accepterar det system som utformats genom Bretton Woods-avtalet. Planerna på att inrätta ett ekonomiskt säkerhetsråd, att ge IMF: s tillfälliga kommitté befogenhet att fatta beslut eller att låta det privata kapitalet som nödfallslösning stå som långivare - tillsammans med IMF - i de krisdrabbade länderna, dessa planer kan inte lösa problemet, utan de kommer att innebära en ytterligare begränsning av staternas suveräna rättigheter, ännu strängare besparingsprogram för folken och upprättande av okontrollerbara maktstrukturer över huvudet på nationer och regioner.
Jag är övertygad om att kriserna kommer att fortsätta, så länge som den bakomliggande politiken och övriga omständigheter förblir oförändrade. De första offren för dessa kriser är dessa miljoner arbetstagare, som får betala räkningarna för de nya besparings- och omstruktureringsprogrammen. Det är bara arbetstagarna som genom samordnad kamp, inom staterna, inom gemenskapen och internationellt, kan tvinga fram en förändring av maktbalansen på internationell nivå. Det är bara arbetstagarna som kan driva fram åtgärder som kan minska och så småningom undanröja orsakerna till dessa fenomen.

Wibe
Jag avstod i slutomröstningen om detta betänkande, eftersom parlamentet inte uppfyllde reglerna för beslutsförhet enligt artikel 112. Jag anser beslutet vara ett brott mot parlamentets egna regler.

Ordföranden
Parlamentet har inga fler punkter på föredragningslistan

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 13.15.)

