Parentation
Talmannen
Mina kära kolleger! Jag har den ledsamma uppgiften att meddela er att den grekiske vice utrikesministern, Yannos Kranidiotis, har avlidit i en olycka tillsammans med fem andra personer, däribland sin son som var 23 år gammal.
Denne minister var ute på uppdrag. Han var på väg till Bukarest med tolv andra personer när hans flygplan förlorade höjd; det föll från 25 000 fot till 3 000 fot utan att störta, för att slutligen gå ner på Bukarests flygplats.
Vissa av er minns säkerligen att Yannos Kranidiotis var ledamot av Europaparlamentet mellan januari 1995 och februari 1997, då han utnämndes till minister av den grekiska regeringen, och ni minns säkert att han var ledamot av utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor samt budgetutskottet, liksom att han var vice ordförande i delegationen till den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Cypern.
Vi är många som minns vår bortgångne kollega. Han var mycket uppskattad för sina mänskliga sidor och sin kunskap om europeiska frågor.
Jag föreslår att vi iakttar en tyst minut för att hedra hans minne.
(Kammarens ledamöter iakttog stående en tyst minut.)

Justering av protokoll
Talmannen
Protokollet från i går har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Barón Crespo
Fru talman! Först av allt måste jag uttrycka min grupps tacksamhet för de kondoleanser ni gav herr Kranidiotis. Men jag begärde ordet, i enlighet med artikel 122 i arbetsordningen, för att avsluta en runda inlägg med personliga uttalanden, vad gäller de anklagelser Galeote i går riktade mot mig under debatten om installerandet av ordföranden Prodi. Detta är rätt ögonblick att svara, enligt arbetsordningen. Då jag inte ser Galeote i kammaren överlåter jag till er taktfullhet att ge mig ordet nu eller när han är närvarande.

Barón Crespo
Fru talman! Galeote gjorde ett opassande inlägg eftersom det inte handlade om en misstroendeförklaring mot mig utan om debatten om Romano Prodis installering, och han kritiserade det jag sade om herr Palacio. Eftersom jag här har texten från mitt inlägg, kan jag säga att jag står fast vid det jag sade i går. Jag sade att vi har beslutat stödja installationen av den nya kommissionen trots de reservationer vi har vad gäller herr Palacio, vars oskuld vi förutsätter men vars uppfattning om det politiska ansvaret, i en fråga som gäller gemenskapsbudgeten, vi inte delar. Vi hoppas att hon som vice ordförande ger en mer trovärdig information än hon gjorde om sitt rättfärdigande inför deputeradeförsamlingen, eftersom debatten i den kammaren inte äger rum förrän på torsdag. Det var vad jag sade och jag står fast vid det.
Eftersom jag anklagades för trolöshet, vill jag nu bara säga att jag, enligt dessa kriterier och med ordföranden Prodis förklaringar vad gäller kommissionärernas ansvar, tror att, om resolutionen om det politiska innehållet för den nya kommissionen i dag godkänns, med alla politiska gruppers bifall, kommer Galeote att befinna sig i en kammare av trolösa.

Talmannen
Då återgår vi till protokollet, om ni så önskar.
Finns det några synpunkter?

Bourlanges
Fru talman! När det gäller den omröstning som avsåg tolkningen av arbetsordningen sägs jag ha röstat emot, när jag röstade för. Faktum är att jag var försenad och röstade från Pasquas plats. Jag tror att det förklarar varför apparaten inte ville följa mina avsikter.
Men jag meddelade detta omedelbart efteråt.

Talmannen
Herr Bourlanges! Rättelsen finns redan i protokollet: "Bourlanges har angivit att han hade haft för avsikt att rösta ja". Nu har ni emellertid gett er avsikt en ännu större publicitet.

Palacio Vallelersundi
Fru talman! Jag har också haft problem med maskinen. I protokollet från i går står det inte heller att jag röstade i frågan om tolkningen av arbetsordningen. Jag var alltså här och jag vet inte om maskinen fungerade. Jag skulle vilja ha med detta i protokollet.

Talmannen
Mycket bra, fru Palacio, vi noterar detta.

Posselt
Fru talman! Eftersom jag har uttalat mig kritiskt vid tidigare tillfällen vill jag ta tillfället i akt att verkligen tacka och berömma sessionstjänsten. I dagens protokoll har mina uttalanden återgivits korrekt, nästan ännu mer korrekt än det jag själv har sagt.

Talmannen
Vi uppskattar komplimangerna, herr Posselt.

Rack
Fru talman! I protokollet står Stenzel angiven som medlem av AKP-delegationen från de österrikiska kollegernas delegation. Stenzel har dock nominerat mig och jag skulle vilja be om att detta rättas till.

Talmannen
Tack, herr Rack. Jag ser att Stenzel instämmer. Vi skall rätta till detta.
(Protokollet justerades.)

Sichrovsky
Fru talman! Jag vill ta mig friheten att påminna de närvarande och även er om att ett bortglömt koncentrationsläger som låg precis här i närheten befriades denna vecka för 55 år sedan. Lägret Natzwiller-Struthof var ett av nationalsocialisternas grymmaste läger, där tusentals människor gick döden till mötes genom medicinska experiment. Där fanns också en av de få gaskamrarna utanför de stora förintelselägren i Östeuropa. Jag undrar därför om det vore möjligt att parlamentet låter skapa en minnestavla. Jag skulle också vilja föreslå att vi med anledning av nästa befrielsejubileum skickar dit en delegation.

Talmannen
Herr Sichrovsky! Ni skulle kunna formulera detta förslag skriftligen, i enlighet med arbetsordningen, så att vi kan följa upp det på bästa sätt.

Förberedande arbete inför Europeiska rådets möte i Tammerfors
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden från rådets ordförande - jag vill välkomna rådets tjänstgörande ordförande, fru Halonen - och från kommissionen, om det förberedande arbetet inför Europeiska rådets möte den 15 och 16 oktober i Tammerfors.

Halonen
Fru talman! Ni uttryckte redan vår gemensamma sorg över den flygolycka som drabbat den grekiska delegationen, men jag skulle också vilja berätta, vilken djup sorg som grep mitt sinne i dag när jag fick höra att min gode samarbetspartner och andra greker hade omkommit. Jag ber att ni också vidarebefordrar dessa mina ord.
Jag tackar för äran att jag i dag har möjlighet att tala till er om föredragningslistan och förberedelserna för Europeiska rådets kommande extra möte. Vid Europeiska rådets möte i Tammerfors vill vi ta det nästa, långa steget mot en union som erbjuder sina invånare ett område med verklig frihet, rättvisa och säkerhet. Detta är ett logiskt och nödvändigt steg i unionens utveckling. Vi har byggt en inre marknad där personer, varor, tjänster och kapital kan röra sig fritt. I dag håller vi på att införa en gemensam valuta som kommer att förstärka välståndet för oss alla. Härnäst måste varje människa som bor inom unionen garanteras en verklig rätt att röra sig fritt och samtidigt även få trygghet överallt inom unionens område. Även härvidlag skall unionen slutligen i enlighet med Amsterdamfördraget bilda ett enhetligt område där människor och ekonomiska aktörer fullödigt kan åtnjuta sina rättigheter. I Tammerfors måste vi komma överens om kommande politiska riktlinjer för vårt samarbete, förbinda oss till vissa konkreta gemensamma åtgärder samt se till att pelargränserna inte förhindrar den effektiva verksamhet som vi vill ha.
Unionens hittills största framgångar grundar sig på införandet av gemenskapsmetoden. Senast visade den sin styrka när den inre marknaden skapades. Den kan vara användbar även nu. Medlemsstaternas lagstiftningar måste utan fördomar närmas till varandra och harmoniseras, vi måste skapa gemensamma minimiregler och tillämpa det ömsesidiga erkännandets princip. Framför allt tror jag att vi kan samarbeta mycket om vi avskaffar de tekniska, administrativa och rättsliga hinder som försvårar det. Det här som jag sade sist kan låta rätt obetydligt, men i praktiken är det just detta som utgör det hinder man måste övervinna. För min egen del är jag övertygad om att om vi skulle fråga vad medborgarna i medlemsstaterna önskar, så skulle de förvänta sig effektivare och mera målmedvetet agerande av unionen för att förstärka deras rättigheter och säkerhet.
En klart enhetligare och mera konsekvent politik än i dag, även när det gäller unionens externa förbindelser, är en förutsättning för ökad inre säkerhet. De instrument som rättsliga och inrikes frågor samt utrikes- och säkerhetspolitiken liksom handelspolitiken och politiken för utvecklingssamarbetet erbjuder måste användas på ett mera enhetligt sätt, så att man även i detta hänseende kan säkra en trygg miljö för medborgarna.
Jag skulle också vilja påminna om att unionen kommer att växa inom den närmaste framtiden. Vi måste mycket klart hålla i minnet att detta geografiska område, som vi kallar för union, under de följande åren kommer att utvidgas. Man måste utveckla samarbetet med ansökarländerna när det gäller rättsliga och inrikes frågor så att vi tillsammans kan uppnå unionens politiska målsättningar. Externa förbindelser måste betraktas som en helhet där unionens närområden i norr, i öster och i söder har sin egen likvärdiga del i politiken.
Innan jag tar upp detaljerna på föredragningslistan för Tammerforsmötet vågar jag, trots att jag befinner mig på Europaparlamentets sammanträde, påminna om att vi lyckligtvis inte är ensamma i Europa. Vi har ett samarbete även med Europarådet och OSSE som har ärofulla traditioner och mycket kunnande i den här frågan. Jag hoppas att vi också kan hålla dem i minnet i samband med utvecklingen av detta samarbete.
Min avsikt är att i dag berätta för er om föredragningslistan och förberedelserna för Europeiska rådets möte i Tammerfors. Framför allt skulle jag vilja dra upp linjerna för vissa centrala mål som ordföranden har inför mötet. Samtidigt hoppas jag att ni skulle ge uppslag som jag kan ta med mig till mötets fortsatta förberedelser, eftersom det fortfarande finns möjlighet till det.
För det första alltså föredragningslistan i Tammerfors: Europeiska rådet i Tammerfors kommer att koncentrera sig på tre huvudfrågor, nämligen invandrings- och asylpolitiken, bekämpningen av den gränsöverskridande brottsligheten samt det europeiska rättsområdet.
Genom Amsterdamfördraget ställde man upp tydligare mål för rättsliga och inrikesfrågor än tidigare. Våra förfaranden för beslutsfattande och våra lagstiftningsinstrument är nu effektivare och gemenskapens institutioner har en starkare ställning. Ordförandens ståndpunkt är att de nya instrumenten också skall utnyttjas till fullo. Europeiska rådets möte i Wien i december i fjol gav oss ett utmärkt verksamhetsprogram i viken tidsplanen för vårt arbete inom den närmaste tiden definieras. I Tammerfors behöver vi således inte upprätta ett nytt verksamhetsprogram. Av Tammerforsmötet förväntar vi oss politiska riktlinjer och utfästelser, vars nödvändighet även allmänheten i olika länder kan förstå.
Vi kommer överlag att fästa speciell uppmärksamhet vid mänskliga rättigheter och öppenhet, som är en central del av grundvalen för ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Tillåt mig påpeka att de mänskliga rättigheterna utan diskriminering måste gälla alla människor som bor inom unionen. Jag vill separat lyfta fram det faktum att när vi respekterar minoriteternas rättigheter respekterar vi inte bara deras mänskliga rättigheter och deras värdighet, utan ökar samtidigt också stabiliteten i samhället och därmed säkerheten för alla medborgare.
Sedan skulle jag tala litet mera detaljerat om invandrings- och asylpolitiken som enligt vad jag vet inrikesministern och justitieministern redan har behandlat här. Enligt min mening skall alla som vistas inom unionen och som vill komma dit ha rätt till trygghet. Ett av de centrala målen för Europeiska rådets möte i Tammerfors borde vara en överenskommelse om att skapa en gemensam invandrings- och asylpolitik för unionen. I Tammerfors borde man uppnå enighet om att skapa ett europeiskt asylsystem grundat på gemensamma principer. Vad borde det då grundas på? Det borde i synnerhet grundas på Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning och på artikel 63 i Fördraget om Europeiska unionen. Målsättningen är att erbjuda dem som behöver skydd en hög och så enhetlig skyddsnivå som möjligt. Vårt mål måste vara ett gemensamt europeiskt asylområde där man följer gemensamma minimiregler och förfaranden. På det sättet blir systemet enklare, klarare och snabbare, vilket är positivt för människorna. Samtidigt måste vi givetvis hela tiden se till att detta inte får leda till att de mänskliga rättigheterna hamnar i riskzonen. Vi måste komma ihåg att asylrätt är en individuell rättighet.
Kosovokrisen visade att det är hög tid för unionen att komma överens om bland annat ansvarsfördelningen och om principerna för tillfälligt skydd. Unionen måste ha beredskap att snabbt ge skydd i massflyktssituationer. Ett tillfälligt skydd grundar sig både på viljan hos den som behöver skydd och den mottagande statens vilja och förmåga att bära ansvar. För den här delen tror jag att vi kommer att uppnå resultat i Tammerfors. Enligt min mening skulle det vara naturligt att man i massflyktssituationer skulle kunna använda medel från gemenskapens budget eller annan gemensam finansiering för ekonomisk kompensation. Så skulle solidariteten mellan medlemsländerna förverkligas på det mest naturliga sättet.
Å andra sidan måste även grunderna för invandringen göras enhetligare och kampen mot illegal invandring likriktas. Rättigheterna och skyldigheterna för utlänningar som lagligt bor i medlemsländerna måste säkerställas på ett enhetligare sätt. Jag kunde mycket väl tänka mig att rättigheterna för en invandrare som en viss tid lagligen vistats inom unionen skall närma sig rättigheter som vistelselandets medborgare har. För invandraren skulle det säkert vara viktigast att till exempel få information om social service och om rättigheterna i samband med politisk verksamhet. I vissa länder har vi ju erfarenheter av detta.
Sedan skulle jag tala om övervakningen av unionens yttre gränser. Eftersom den här frågan också rör ordförandelandet självt har vi förstås funderat mera även på detta. Övervakningen av unionens yttre gränser måste utvecklas på grundval av Schengens regelverk mot större balans och enhetlighet. I och med nästa utvidgning kommer unionens gränser åter ändras och betydelsen av en fungerande kontroll ökar både med tanke på medborgarnas säkerhet och fria rörlighet. Viktigast är att koncentrera sig på sådana åtgärder, vars syfte är att hindra illegal invandring utan att till exempel fortfarande utsätta asylinstitutionen för risker.
Amsterdamfördraget ger helt nya möjligheter att utforma repatrieringspolitiken. Enligt min mening måste dessa möjligheter nu till fullo utnyttjas. I Tammerfors skulle man kunna komma överens om att konsekvent i gemenskapsavtal och blandade avtal inkludera repatrieringsklausuler. I vissa fall borde unionen sträva efter att starta förhandlingar för att åstadkomma multilaterala repatrieringsavtal. Amsterdamfördraget förutsätter också att man skall upprätta repatrieringsregler mellan gemenskapens medlemsländer. Unionen måste även aktivt stödja människor som vill återvända till sitt hemland. I detta sammanhang måste vi undersöka, vilka medel som finns tillgängliga. Jag tar bara ett exempel: man skulle kunna använda u-hjälpen som ett instrument för att mjuka upp möjligheterna för återvändning.
Unionens invandrings- och asylpolitik måste vara en konsekvent del i en enhetligare politik för externa förbindelser. Vi måste rikta vår uppmärksamhet mot förhållanden som råder i de viktigaste utgångsländerna för asylsökande och invandrare, förhållanden som får eller till och med tvingar människor att lämna sitt hemland. Unionen kan försöka påverka situationen med hjälp av olika samarbetsarrangemang inom utrikes- och säkerhetspolitik, utvecklingssamarbete samt ekonomiskt samarbete och migrationspolitik. Unionen måste också ha bättre förmåga än i dag att svara mot olika slags krissituationer. En rapport inklusive landspecifika bilagor av rådets högnivåarbetsgrupp, som arbetat med detta frågekomplex, kommer inom de närmaste dagarna att delas ut till parlamentet.
Sedan går jag över till kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Det är bara möjligt att skapa ett område med rättvisa och säkerhet om man kan hålla i schack dem som missbrukar den därmed förknippade friheten. Man måste kunna avskaffa de tekniska, administrativa och rättsliga hinder som försvårar samarbetet mellan myndigheterna. Ett konkret utvecklingssteg, som enligt min mening skulle kunna tas upp i Tammerfors, skulle vara att komma överens om möjligheten att använda internationella undersökningsgrupper. Polismyndigheterna skulle alltså ges befogenheter att utsträcka sin verksamhet över medlemsstaternas gränser i samarbete med de nationella myndigheterna för att undersöka ett visst fall.
Europol är ett viktigt instrument för detta samarbete. Europol måste ges både nödvändiga resurser för att påbörja arbetet och även det politiska stöd som behövs. Därefter bör man mera grundligt resonera igenom utvidgningen av dess verksamhet. I Tammerfors borde man för det första utvidga Europols verksamhetsfält till att omfatta brott i samband med penningtvätt. För det andra skulle Europeiska rådets möte kunna ge rådet i uppdrag att börja förbereda lagstiftning i syfte att förplikta medlemsstaterna att svara på Europols undersöknings- och biståndsbegäran. Den utvidgning av Europols befogenheter som jag önskade måste kompletteras med en rättslig och politisk kontroll av verksamheten. Dessa måste vara i balans.
Jag hoppas också att tiden redan skulle vara mogen för att erkänna existensen av sådana typer av brott som man effektivt skulle kunna ingripa mot genom att närma medlemsstaternas nationella strafflagstiftningar till varandra. Jag vill inte ta upp dessa frågor alltför omfattande. Jag vet att det här finns hur mycket arbete som helst, men jag skall bara räkna upp några av de allra viktigaste frågorna. Vid Europarådets möte i Tammerfors skulle man kunna fastställa som sådana här prioriterade områden till exempel kvinno- och barnhandeln, barnpornografin, penningtvätten, förfalskning av euron samt att säkerställa funktionen av den nya, gränsöverskridande tekniken. Dessa är ordförandelandets förslag.
I kampen mot brottsligheten måste man sträva efter att förebygga brott. Man måste eliminera möjligheterna att begå brott och göra det svårare och mindre lockande. Målsättningen är givetvis att i synnerhet minska risken för ungdomar att göra sig skyldiga till brott. På detta sätt tryggar vi vår framtid.
Speciellt måste man fästa uppmärksamheten både på brottsoffrens situation och situationen för dem som är misstänkta eller åtalade för brott. Jag vill betona att båda dessa verksamhetsområden är nödvändiga. I Tammerfors skulle man kunna besluta att utarbeta ett samarbetsprogram på unionsnivå för att hjälpa brottsoffer. Brottsoffrens rättigheter borde säkerställas på det sättet att de garanteras en likvärdig ställning oavsett medlemsstat, medborgarskap och språk. I Tammerfors skulle våra stats- och regeringschefer kunna be kommissionen att lägga fram ett förslag till ett system som bland annat skulle garantera tillräcklig tolkning och rättslig hjälp för dem som är misstänkta och åtalade för brott i olika medlemsstater. Jag hoppas att ni inte tycker att jag använder för mycket tid för dessa frågor, jag medger att jag är en före detta justitieminister även om jag nu uppträder här i egenskap av utrikesminister.
Sedan till det europeiska rättsområdet. När vi debatterar utvecklingen av samarbete inom rättsliga och inrikes frågor blir det kanske till och med alltför lätt så att tyngdpunkten läggs på åtgärder som har med säkerhet att göra. Det är emellertid minst lika viktigt att titta på vad vi kan göra för att förbättra människornas rättigheter i Europeiska unionen.
Skapandet av den inre marknaden och införandet av euron har på många sätt utökat umgänget mellan människorna. Konsekvenserna av denna internationalisering kan ses. Man ingår allt oftare äktenskap över gränserna, människorna arbetar och studerar på samma sätt, köper och säljer varor och tjänster samt placerar eller lånar pengar över sitt eget lands gränser. Detta har blivit en del av den normala vardagen.
På grund av olika slags rättsliga, administrativa och tekniska hinder har människorna dock fortfarande orimliga svårigheter att till fullo utnyttja sina rättigheter. Vi vet att hindren till vissa delar beror på skillnaderna mellan de nationella rättssystemen. Vi vet också att det inom unionen finns såväl nordliga och sydliga rättssystem som system av typen common law, och således underskattar jag inte alls dessa svårigheter. Vi är fortfarande långt ifrån ett enhetligt europeiskt område trots att vi talar om frågor som direkt berör människornas dagliga liv. Att skapa ett europeiskt rättsområde är dock en av unionens viktigaste utmaningar under de närmaste åren. Medborgarna måste kunna lita på att de rättsliga och administrativa systemen fungerar och att det finns en tillräcklig rättssäkerhet oavsett var i unionen de rör sig eller vistas. Målet måste vara att trygga en rättvis behandling av medborgarna samt att säkerställa den grundläggande rättssäkerheten.
För det första måste människorna utan orimliga svårigheter kunna ta reda på, vilka faktorer som centralt påverkar deras rättsliga ställning. De måste också ha tillräckliga möjligheter att i praktiken ta till vara sina rättigheter. Detta gäller både rätts- och förvaltningsmyndigheterna. Förfarandena får inte vara för långsamma, krångliga eller dyra. Man borde till fullo kunna utnyttja den befintliga informationstekniken. Stats- och regeringscheferna skulle kunna ge sitt stöd åt att man på unionsnivå skall börja undersöka, på vilket sätt man skulle kunna göra det lättare att få rättshjälp i olika medlemsstater samt att på nationell nivå främja grundandet av enklare tvistlösningsorgan.
Jag tycker att medlemsstaterna borde förhålla sig på ett konstruktivt sätt till ett erkännande av beslut och domar som andra medlemsstaters myndigheter meddelat. Alla vi som deltar i politiken vet mycket väl hur svårt detta ibland är, och vilken publicitet det får. Domar och myndighetsbeslut måste kunna erkännas inom hela unionen. Detta skulle bespara människorna onödig byråkrati och extra utgifter samt visa att vi litar på varandras rättssystem. Jag vill återkalla i minnet att vi redan uppnått betydande framsteg inom vissa områden (till exempel revidering av Bryssel- och Luganokonventionerna). Således skulle stats- och regeringscheferna i Tammerfors kunna förbinda sig till att man nu sedan konsekvent skall gå vidare på den vägen.
Vi borde inte heller vara rädda att harmonisera civil- och straffrätten eller åtminstone undersöka det. Amsterdamfördraget öppnar inom detta område helt nya möjligheter både vad gäller processrätten och den immateriella rätten. Vi skulle kunna ha generella minimiregler i vissa frågor som till exempel rör mottagande av bevis, rättshjälp och andra aspekter som har med rättegång att göra i gränsöverskridande fall. Sedan vågar jag säga att vi också skulle kunna undersöka, på vilka sakrättsliga, avtalsrättsliga och till och med familjerättsliga områden vi skulle kunna gå framåt. Detta skulle öka rättssäkerheten. Jag vet att rätten är bara en förlängning av kulturen. Inom det här området finns givetvis stora kulturella skillnader, men det finns ingenting som hindrar oss att undersöka de möjligheter som skulle kunna underlätta människornas dagliga liv.
Jag har synnerligen klart talat för en intensifiering av samarbetet och en harmonisering av lagstiftningen. Jag skulle vilja med minst lika stor vikt konstatera att detta inte får leda till att vi ger avkall på de olika kulturernas särdrag. Tvärtom, som jag sade är rättssystemet en del av kulturen, det återspeglar respektive lands egen kultur. Vi måste på ett visst sätt uppskatta och respektera det. Jag skulle ändå vilja påminna också om att vi har kommit överens om vissa gemensamma principer som vi kan föra ut till alla våra medlemsländer.
I Tammerfors kommer man också att anta ett beslut om genomförande av besluten om Europeiska unionens grundläggande rättigheter. Innehållet i de grundläggande rättigheterna kommer dock att behandlas annorstädes, dvs. i ett speciellt förberedelseorgan som grundats för detta ändamål, och där spelar även Europaparlamentet en viktig roll.
Genomförande av artikel 13 i Fördraget om Europeiska unionen är också ett projekt som direkt förstärker de mänskliga rättigheterna. Det är en artikel som förpliktar gemenskapen att vidta åtgärder mot diskriminering. Jag förväntar mig att den nya kommissionen så snabbt som möjligt lägger fram förslag om genomförande av detta projekt.
I mars skickade förbundskansler Schröder och statsminister Lipponen ett gemensamt brev till sina kolleger, och därefter har vi åkt runt till medlemsstaternas huvudstäder för att kartlägga medlemsstaternas tankar om mötets föredragningslista, tyngdpunkter och mål. Justitieministern och inrikesministern, som ni här hört på, skall inleda sina samtal kring samma frågor i morgon i Åbo.
Vi kommer slutgiltigt att fastställa föredragningslistan för Tammerforsmötet först efter att även ha hört andras synpunkter, vilka statsministern kommer att bli informerad om under den huvudstadsrundresa som kommer att genomföras i månadsskiftet. Vi skall också vid förberedelsearbetet bland annat utnyttja de resultat som högnivåarbetsgruppen för asyl- och invandringsfrågor uppnått och ståndpunkter som Europaparlamentet lagt fram. Vi samarbetar också med FN. UNHCR och ett stort antal medborgarorganisationer har också gjort viktiga insatser.
Jag tror att ni vill veta vad jag anser om Europaparlamentets deltagande. Europaparlamentet har redan nu haft en betydande inverkan på utformningen av föredragningslistan för Tammerforsmötet. Finlands justitieminister och inrikesminister deltog i den interparlamentariska konferens för skapande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa som Europaparlamentet arrangerade den 24-25 mars i år. Nu i början av september diskuterade de den här frågan även med parlamentets ansvariga utskott. Jag kan i förväg försäkra er att vår debatt i dag i sig kommer att vara viktig. Jag kommer också att förmedla era synpunkter till justitieministern och inrikesministern som således kan beakta dem i sina egna samtal. Själva Tammerforsmötet kommer att arrangeras i enlighet med sedvanliga traditioner för Europeiska rådets möten. Mötets inledningsanförande kommer att hållas av Europaparlamentets talman.
Hos många medborgarorganisationer och medier har det länge funnits en uppfattning att när man talar om rättsliga och inrikes frågor är man alltid även i unionen litet mera hemlighetsfull. Den här föreställningen måste man nu bli kvitt. Vi håller på att fatta beslut som omedelbart påverkar medborgarnas liv. Då måste beslutsfattandet enligt demokratin ske öppet, och låt oss sedan t.o.m. häftigt debattera beslutens innehåll, men så att alla vet om det. I det här hänseendet är jag beredd att diskutera den här frågan här. Jag lovar att noga lyssna på er och svara efter min förmåga. Jag tror att vi kommer att uppnå enighet i de flesta frågorna.
(Applåder)

Marín
Fru talman, ärade ledamöter! Stats- och regeringscheferna tog för nästan ett år sedan initiativet till att sammankalla ett extramöte i Europeiska rådet som huvudsakligen skulle ägnas genomförandet av ett fritt, säkert och rättvist område. Det handlar alltså om ett mycket viktigt möte som kommer att vägleda unionens arbete de närmaste åren.
I detta sammanhang är det viktigt att Europaparlamentet, vars agerande det senaste året har varit märkbart, gör sin röst hörd efter den resolution som antogs under plenarsammanträdet i april och som fastställde den politiska ram som nu behövs.
Den resolution vi debatterar i dag har dessutom fördelen av att den kommer att antas i tid för att bli känd på det informella mötet i Åbo som inleds i morgon. Det faktum att ni på samma gång uttalar er om det fria, säkra och rättvisa området och om stadgan om de grundläggande rättigheterna, visar det ofrånkomliga politiska förhållandet mellan de båda målen.
Det fria, säkra och rättvisa området måste vila på en stark garanti, för att de rättigheter som hör till dagens samhällens verklighet respekteras, och som är anpassad till den öppenhet och förnyelse som Europaparlamentet önskar.
Kommissionen å sin sida delar helt denna tanke, varför den kommer att engagera sig kraftigt vid formuleringen av stadgan och naturligtvis, fru Halonen, så kommer vi att till den kommande kommissionen överföra er inbjudan om att kommissionen skall lämna särskilda förslag angående denna fråga.
Europaparlamentet ger vissa antydningar om de mer långtgående institutionella reformerna som det är nödvändigt att ha i åtanke vid förberedandet av nästa regeringskonferens.
Vi får i detta sammanhang inte heller glömma, även om det finns mycket att ändra, de möjligheter som den nya ramen för Amsterdamfördraget redan erbjuder, framför allt vad gäller den demokratiska kontrollen och öppenheten. Kommissionen är mycket enigt med er om innehållet ni önskar för det fria, säkra och rättvisa området.
Vi urskiljer redan punkter där vi kan enas. Till exempel vad gäller den vikt som läggs vid tillgång till rättvisa, utarbetandet av en sammanhängande strategi för invandring och asyl, skyddet av de svagaste och mest diskriminerade grupperna, och stärkandet av de mekanismer som används i kampen mot den organiserade brottsligheten. Mycket känsliga punkter, alla dessa måste i första hand få en stor politisk enhällighet och uppnå en stark politisk vilja att försöka finna gemensamma lösningar.
Som jag sade tidigare är förverkligandet av ett fritt, säkert och rättvist område ett grundläggande mål för att närma unionen till dess medborgare, och denna fråga utgör en del av den dagliga angelägenheten för unionens medborgare. Därför är det viktigt för att ge än större legitimitet till det europeiska bygget. Här går det inte att misslyckas.
Av detta skäl ställer kommissionen, liksom parlamentet, sina förhoppningar och tilltro till att mötet i Tammerfors blir den första impulsen. Frågorna är mycket komplicerade, mycket känsliga och vi har, som fru Halonen sade, olika politiska kulturer för att ta itu med samma fenomen, men det är bra att detta nu inleds.

Pirker
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Ni har med rätta påpekat att toppmötet i Tammerfors är ett speciellt toppmöte där det handlar om att förbereda för ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. På slutet har ni också uppmärksammat att tidigare - nämligen i morgon och övermorgon - äger rådets mycket speciella toppmöte rum med justitieministrarna och inrikesministrarna i Åbo. Därför är det av högsta betydelse att även vi i parlamentet tar itu med detta ämne i dag.
Mot bakgrund av detta förberedelsemöte i Åbo i morgon och i övermorgon och mot bakgrund av att vi i Europa tyvärr har en ökning av organiserade brott, drogrelaterad kriminalitet, flyktingsmuggling och dylikt, var det obegripligt för mig att vi i denna kammare diskuterade om vi idag överhuvudtaget skall hålla denna debatt här i Europaparlamentet eller ej. Jag gläder mig dock åt att vi i europeiska folkpartiet tillsammans med vännerna av säkerhet i denna kammare kunde genomföra initiativen på ett framgångsrikt sätt, trots den socialdemokratiska gruppen som inte ville att vi skulle föra denna diskussion.
Det handlar om möjligheten och nödvändigheten att vi verkligen visar att vi tar säkerheten och rättvisan på allvar, att det handlar om att förbereda fakta vid toppmötet i Tammerfors och detta för att värna om europamedborgarnas säkerhet och frihet. Detta är nödvändigt. Rådet framträder visserligen gång på gång och presenterar storslagna förslag. Jag tycker att detta är mycket positivt. Det vi saknar är dock en plan för att omsätta dessa förslag i konkreta handlingar. Vad har till exempel skett med asylpapperet som diskuterades för ungefär ett år sedan? Vad har hänt med strategipapperet för asyl och migration som det österrikiska ordförandeskapet lade fram? Vi väntar fortfarande på att Eurodac skall införas. Vi väntar på harmoniseringen av uppgifter som skall göra det möjligt att kontrollera vilka drogbekämpningssystem som är framgångsrika och vilka som inte är det. Förslagen måste följas av handlingar. Detta förväntar vi oss på tre olika områden.
För det första förväntar vi oss omfattande strategier för att reglera migrationen. Dessa skall å ena sidan inte fordra för mycket av medborgarna eller av medlemsstaternas integrationsförmåga, men skall å andra sidan hjälpa till att undvika sociala konflikter. Vi väntar oss bestående instrument för solidariska lösningar vid flyktingstillströmningar och enhetliga standarder för asylförfaranden. För oss är det absolut nödvändigt att dela på ansvaret när vi tar emot flyktingar på samma sätt som det är nödvändigt att förbereda hjälp direkt på platsen. Vi behöver långsiktiga lösningar på det här området. En annan sak som vi behöver - jag är glad att ni har tagit upp detta - är instrument för att bekämpa den illegala invandringen, flyktingsmugglingen och asylmissbruket. Därför förväntar vi oss att Eurodac kommer att införas snabbt och att säkerhetssystemet Schengen blir verklighet vid alla Europas gränser. Vi väntar oss också effektiva åtgärder vid bekämpningen av den organiserade brottsligheten. Europol måste byggas ut och måste få operativ behörighet. Polisens samarbete över gränserna måste utökas till att omfatta utbildningssamarbete och samarbete med kandidatländerna. Vad gäller rättssamarbetet väntar vi oss givetvis att rättssäkerheten för medborgarna garanteras, men å andra sidan att det blir möjligt att vidta effektiva och snabba rättsliga åtgärder över gränserna, det vill säga påskyndade förfaranden, direkt utbyte av handlingar, tillnärmning av straffrätten och hjälp till brottsoffren.
Vi utmanar alltså rådet. Vi förväntar oss handling i stället för vackra ord och foton från toppmötena.

Myller
Fru talman! Jag tackar er, fru minister, för en utförlig redogörelse. Socialdemokraterna här i parlamentet vill mycket starkt redan i detta skede delta i debatten om dessa viktiga frågor. Kärnan i det europeiska samarbetet är att undanröja hinder för ekonomisk och kulturell växelverkan. Med hjälp av den inre marknaden vill vi förbättra Europas förmåga att svara mot den världsomfattande konkurrensen och därigenom skapa förutsättningar för medborgarnas välstånd. Den fria rörligheten innebär också ett hot om ökad internationell brottslighet, vilket allmänheten på olika håll i Europa i dag upplever som ett av de största orosmomenten. Å andra sidan tvingar det ökade samarbetet mellan medlemsstaterna oss att betrakta medborgarnas rättigheter ur en europeisk synvinkel som är vidare än en enskild stats synvinkel. I detta sammanhang måste man betona icke-diskriminering och minoriteternas mänskliga rättigheter. Jag vill också uttala min belåtenhet med att minister Halonen i sitt inlägg betonade hur brådskande det är att genomföra artikel 13 i Fördraget om Europeiska unionen, och även jag hoppas att kommissionen lägger fram förslag om detta.
Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober är ett historiskt försök att skissera upp Europeiska unionens gemensamma politik för kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten, för att åstadkomma ett europeiskt rättsområde samt för att skapa en gemensam invandrings- och asylpolitik. En av mötets utgångspunkter är Amsterdamfördragets erkända grundläggande rättigheter där även allmänhetens rätt till säkerhet ingår. En effektiv brottsbekämpning förutsätter intensivare samarbete mellan medlemsstaterna än i dag, vilket i praktiken innebär att lagstiftningarna skall närmas till varandra och att både det polisiära samarbetet och brottsutredningar måste samordnas på ett bättre sätt. Det är också viktigt att satsa på den förebyggande brottsbekämpningen, vilket är förstås en fråga som rör betydligt fler områden än bara rättspolitiken. Att kunna trygga medborgarnas fria rörlighet och på ett flexibelt sätt skapa därmed förknippade regler kräver å sin sida att majoritetsbeslut införs i unionens lagstiftning. Konkret handlar det bland annat om genomförande av Schengenavtalet.
Genom att förstärka unionens roll i skapandet av ett europeiskt rättsområde och i kampen mot den internationella brottsligheten kan vi samtidigt skingra misstankar mot det allt intensivare europeiska samarbetet. Vår uppgift är att visa att detta område ingår i det europeiska samarbetet, och på detta sätt svarar vi också mot den oro som allmänheten känner. Dessa frågor rör också tiden efter utvidgningen, dvs. krav som man ställer på ansökarländerna. Det fördjupade samarbetet lägger också grunden för en störningsfri växelverkan med unionens närområden.
Klarhet, öppenhet och verksamhetens etiska hållbarhet måste vara ett rättesnöre för det europeiska beslutsfattandet, oavsett om det handlar om unionens interna förvaltningskultur eller säkerställande av medborgarnas rättigheter och trygghet. Vi behöver samarbete mellan olika aktörer för att dessa principer också skall bringas till unionsmedborgarnas kännedom. Medborgarorganisationerna har en betydelsefull uppgift. Det faktum att parlamentet redan nu debatterar detta viktiga ämnesområde, i god tid före det extra toppmötet i Tammerfors, visar att Amsterdamfördragets anda förverkligas som det var meningen. Enligt samma princip är det viktigt att se till att parlamentet får en likvärdig ställning med rådet när unionen förbereder sig för att utarbeta en stadga för grundläggande medborgerliga fri- och rättigheter.
(Applåder)

Watson
Fru talman! Rådets ordförandeskap betonar tre huvudområden, om vilka den agerande rådsordföranden har talat om denna förmiddag: asyl- och invandringspolitiken, kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten och upprättandet av ett europeiskt rättsområde. Jag skulle helt kort vilja ta upp dessa ett i taget.
Den politiska utmaningen då det gäller asyl- och invandringspolitik är att nå en balans mellan dels nödvändigheten av att behålla asyl som en individuell rättighet och säkerställa ett fullvärdigt skydd för flyktingar, dels önskan att stävja den ekonomiska migrationen. Europa behöver en gemensam migrationspolitik. Vi behöver åtminstone gemensamma minimiregler. Dessa måste baseras på 1951 års Genèvekonvention och UNHCR:s riktlinjer. Vi måste undvika strategin med en minsta gemensamma nämnare, som skulle leda till en nedåtgående trend i fråga om skyddsnivån. Europeiska unionen måste visa att den inte kommer att bli en fästning, livrädd för främmande infektioner, utan att den även i fortsättningen kommer att vara en tillflyktsort för fördrivna.
De senaste årens händelser visar oss hur lätt situationer med enorma flyktingströmmar kan uppstå. Vi behöver ett klart budskap i Tammerfors om en frikoppling av asylfrågan från migrationsdebatten. Ett system för tillfälligt skydd är bra, men bara under exceptionella omständigheter, och det får inte leda till att rättigheten till individuell asylprövning inskränks. Vi måste se till att vi inte går tillbaka till att bevilja asyl efter politiskt behag, utan att vi även fortsättningsvis ser på asyl som en mänsklig rättighet.
(Applåder) Det är uppenbart att det i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten finns en roll för Europol. Låt oss få fart på den. Men det utgör bara en del av lösningen. Det finns andra sätt att förbättra det polisiära samarbetet, som idén om en europeisk polishögskola. Och det finns sätt att förbättra det rättsliga samarbetet. Till exempel några av de idéer som har lagts fram under titeln " Eurojust" , avsedda att föra samman åklagare och domare från olika länder i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Det är nödvändigt att vi fastställer den exakta rollen, de exakta befogenheterna och de ekonomiska aspekterna av Eurojust, liksom frågan om ansvarighet. Det är nödvändigt att vi bibehåller en balans mellan bekämpningen av brott och skyddet av de svarandes rättigheter.
Det har talats mycket om att göra livet svårare för brottslingarna, men att harmonisera brott och straff är ett stort projekt. Det har jämförts med 1992 års program för den inre marknaden. Det är värt att granska, men låt oss inte rusa iväg. Låt oss också se på framstegen i fråga om ömsesidiga erkännanden av domstolsutslag i brottmål.
Jag skulle vilja be er, herr tjänstgörande rådsordförande, att definiera det europeiska rättsområdet. Det verkar som om det, då det rör sig om civilrätt, handlar om att förenkla tillgången till rättsväsendet. Det finns möjligheter att göra konkreta framsteg i fråga om gränsöverskridande processer. Vi har redan nått en viss grad av harmonisering: till exempel är vissa överenskommelser om körförbud under utarbetande. Det finns också mycket att göra i fråga om ömsesidiga erkännanden. Men när vi betraktar det europeiska rättsområdet på brottmålsområdet, talar vi som om det inte existerade några rättsliga gränser inom Europa. När vi talar om en harmonisering av straffrätten, är nyckeln ett fullständigt förtroende för varandras rättssystem. Här är det nödvändigt med gemensamma minimiregler och skyddsanordningar, till exempel då det gäller behandling av misstänkta i häkte. Det är nödvändigt med en noggrann och öppen utvärdering av de straffrättsliga systemen i medlemsstaterna. Det är nödvändigt med ett system för granskning och utvärdering för att bygga upp förtroendet, kanske någonting i stil med Schengenprovet med gränskontroller. Det är nödvändigt att vi investerar i de rättsliga systemen, till exempel i utbildning av domare. Jag skulle vilja rekommendera ordförandeskapet förslaget om ett system för euroborgen, genom vilket människor kan släppas fria mot borgen i väntan på rättegång och tillbringa borgensperioden i hemstaten.
För att avsluta, fru tjänstgörande rådsordförande, är er dagordning för Tammerfors omfångsrik, och medlemsstaternas bidrag är talrika och varierande. Era idéer verkar ännu inte vara helt färdigarbetade, så ni får ursäkta oss om vi ställer oss skeptiska till utsikterna till framgångar. Det är nödvändigt att justitie- och inrikesministrarna närvarar, om vi skall göra några verkliga framsteg. Och det är nödvändigt att Europaparlamentet involveras. Det innebär att vi skall ges full tillgång till dokumentationen allt eftersom mötet fortskrider. Slutligen är det nödvändigt att mötet i Tammerfors blir ett möte som får med sig den allmänna opinionen, som anpassar ambitionerna till de mänskliga och ekonomiska resurser som finns tillgängliga och som drar upp riktlinjer för oss, så att vi kan framhäva betydelsen av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för vanliga människor.
(Applåder)

Wuori
Fru talman! Även efter ett utmärkt anförande av rådets ordförande minister Halonen måste jag fästa uppmärksamhet på det hemlighetsmakeri som präglat Tammerforsmötets förberedelser och som förra veckan ledde till ett bizarrt intermezzo efter att den danska tidningen Berlingske Tidende publicerat uppgifter, enligt vilka invandringen från tredje land skulle hållas tillbaka t.o.m. med hjälp av skrämsel- och hotelsekampanjer. En finländsk TV-journalist som hade använt en synnerligen harmlös promemoria om Tammerforsmötet, som han fått av en riksdagsledamot, blev för obestämd tid portförbjuden i Finlands riksdag av den finska riksdagens generalsekreterare och talman. Den här typen av nedtystande av den fria informationsförmedlingen och förbigående av medborgarsamhället när det gäller förberedelser av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa ger anledning att misstänka att det där området inte är fritt och öppet i den utsträckning som våra traditioner påbjuder. Det ger anledning att misstänka att ett smalt och trångsynt säkerhetstänkande, som i sista hand grundar sig på repression, kommer att undantränga grundläggande medborgerliga fri- och rättigheter trots att det nu ändå borde handla om att förstärka dessa.
Den finske författaren Samuli Paronen har konstaterat: "Ju effektivare säkerhetssystem, desto otryggare människor." Okunnighet är ingen dygd, ibland kan den vara en tvivelaktig välsignelse, men okunnighet på grund av hemlighetsmakeri har ingenting att göra i det mogna politiska system som vi borde skapa i medborgarnas och människornas Europa. Då kan man också uppnå en positiv, human och öppen invandringspolitik och ett sådant asylförfarande som på ett genuint sätt respekterar Genèvekonventionen och förhindrar all slags diskriminering.

Seppänen
Fru talman! Det ingår i demokratin att man fattar majoritetsbeslut. Det ingår också i demokratin att medborgarna har grundläggande rättigheter som inte kan kränkas med hjälp av majoritetsbeslut. I en rättsstat måste sådana kränkningar förhindras. Personlig integritet är en mänsklig rättighet som inte kan avskaffas med EG-direktiv, multilaterala avtal eller nationell lagstiftning. Om integritetsskyddet har man stadgat i den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter, i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter samt i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.
Som rådets företrädare sade minister Halonen att man måste erkänna uppkomsten och existensen av vissa nya typer av brott. I så fall måste man också erkänna existensen av de brott som är förknippade med de kränkningar av allmänhetens integritet som USA:s och EU-ländernas underrättelsemyndigheter begår i 24 timmar om dygnet. Det handlar om elektroniskt spionage. Inom det europeiska rättsområdet ser det ut som om bekämpningen av den här typen av brott förblir enbart ett polisiärt samarbete utan politiska och parlamentariska förberedelser och kontroll. Utanför demokratin håller brottstyper som är förknippade med förberedelserna för Enfopol 19 på att hamna. Utanför demokratin hamnar frågor som är förknippade med det så kallade Ilets-polissamarbetet. Utanför demokratin håller Echelon-spionsamarbetet och bilaterala avtal mellan USA:s och EU-ländernas säkerhetstjänster på att hamna. Det är också ett brott att amerikanska datortillverkare och programvaruföretag i sina produkter installerar olika slags identifieringskoder. Det är ett brott mot människornas personliga integritet och dessutom sätter de också de europeiska staternas säkerhet på spel.
Mot dessa saker och sådana här typer av brott måste man kämpa med öppenhet och offentlighet. Jag hoppas att Finland i den här frågan går från ord till handling. Nu kan man inte se att man under det finska ordförandeskapet skulle öka öppenheten och offentligheten, man bara pratar om det.

Camre
Fru talman! Ledamöterna i Gruppen Unionen för nationernas Europa avser att rösta emot detta resolutionsförslag. Skälet till detta är framför allt att förslaget syftar till att införa en rättssituation som inte omfattas av gällande EU-fördrag. Förslaget innehåller en rad förslag som direkt strider mot varandra. Det är således inte möjligt att stoppa den organiserade brottsligheten, människohandeln, penningtvätten och terrorismen bara genom ett politiskt samarbete, om man samtidigt tillåter fri rörlighet mellan EU-länderna, både för EU-medborgare och för alla andra, och absolut inte om kontrollen vid EU:s yttre gränser försvagas, vilket är oundvikligt i och med utvidgningen av EU. EU:s medlemsstater måste som en förutsättning för att skapa fred och säkerhet i Europa, arbeta mer aktivt för att skapa denna fred, säkerhet, ekonomiska tillväxt och demokrati i EU:s fattiga grannländer. Lösningen är inte att använda resurserna utan prioritering till att flytta de fattiga ländernas befolkningar till Europa, utan att använda resurserna till att flytta Europas utveckling till de fattiga länderna. Invandringen till Europa hjälper bara en minoritet och ofta en ganska slumpartat utvald minoritet, medan majoriteten i invandrarnas hemländer fortsätter att lida under de befintliga förhållandena. Förslaget saknar varje form av hänvisning till dessa avgörande lösningar, och det syftar bara till att främja en federalistisk utveckling i Europeiska unionen, en utveckling som en majoritet i mitt hemland, Danmark, har tagit avstånd från vid omröstningen 1993 om Amsterdamfördraget.

Blokland
Fru talman! Platsen för frihet, säkerhet och rättfärdighet, det är en utopi som vi aldrig kommer att uppnå i den här världen.
Institutionerna har höga förväntningar i fråga om vad Europeiska unionens framtida utveckling kommer att medföra för medborgarna. Jag tror att det är på sin plats med en viss ödmjukhet beträffande våra möjligheter och en viss försiktighet vid den fortsatta utvidgningen av befogenheterna på europeisk nivå på området rättsliga och inrikesfrågor.
Det saknas inte anledning till detta. Det borde till exempel ha funnits en europeisk asylpolitik sedan länge. Öppnandet av gränserna har gjort samordning nödvändig. Ett antal länder, däribland Nederländerna, har under de gångna åren haft en oproportionerligt stor tillströmning av asylsökande. Verkligheten tvingar oss till en materiell harmonisering av lagstiftning i syfte att förebygga ett race to the bottom. Det viktigaste är att äkta asylsökande inte får komma i kläm på grund av skärpt EG-lagstiftning. Så minimala får inte miniminormerna bli.
Det förefaller oss dock inte vara någon bra idé att utarbeta en europeisk konvention, en ny katalog över grundläggande rättigheter. Medlemsstaternas grundlagar, Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och andra fördrag erbjuder redan tillräckligt skydd för medborgaren. Vi skall alltså inte börja stapla allehanda rättsliga system på varandra, som den nederländske inrikesministern föreslog förra veckan.
Kort sagt: dagordningen för Tammerfors erbjuder många konkreta arbetsmöjligheter. Europaparlamentet löper dock risken att ställa sig utanför diskussionen genom att krampaktigt sträva efter en egen utopi där medborgaren via det europeiska medborgarskapets påtvingade fördelar äntligen ser ljuset.

de Gaulle
Fru talman! Precis som föregående talare tror jag inte att ett europeiskt rättsligt område och generella regler för immigrationskontroll kommer att lösa problemen med den internationella brottsligheten eller invandringen. Det är bara ytterligare en illusion som man bearbetar den europeiska allmänheten med för att övertyga den om att Europa är förmöget att lösa dess problem.
Jag skulle vilja, för att i någon mån gå händelserna i förväg, tala med er om nästa regeringskonferens. Denna konferens är faktiskt redan under förberedelse, men utan att vi känner till de närmare förutsättningarna. I valet till Europaparlamentet markerade Europas olika folk ett djupt missnöje med Europeiska unionen.
De frågor som allmänheten ställde sig kan sammanfattas på följande sätt: På vilket sätt tillför Europa ett mervärde och förbättringar till våra egna beslutssystem? Har Europa gett oss en större ekonomisk tillväxt, en bättre livskvalitet eller ett hopp om att få delta i ett stort äventyr? Det svar som gavs i många länder - till att börja med i Nederländerna (vilket förvånade mig något, eftersom Maastricht- och Amsterdamfördragen undertecknades i Nederländerna) - var nekande. Alltfler människor börjar tvivla på värdet i en påskyndad integration och de fördrag som herr Barnier - vilken utan kompromisser har gått från gaullism till mittenpolitik - skulle vilja se upphöjda till grundlag.
Herr Bourlanges! För trettio år sedan var ni gaullist, men i dag är ni motsatsen till en gaullist - en mittenpolitiker.
Syftet med nästa regeringskonferens bör med andra ord inte vara att förstärka denna institutionella process, utan tvärtom att lätta upp den, dvs. att begränsa unionens befogenheter genom att återgå till en gemensam marknad som respekterar miljön och folkhälsan.
Herr Lamy, delegerad kommissionär, har för övrigt beskrivit det europeiska bygget som "ett fenomen som inte är historiskt förutbestämt, en mänsklig och skör skapelse". Han tvivlade på att det verkligen finns en framtid...
(Talmannen fråntog talaren ordet.)

Dimitrakopoulos
Fru talman! Som grekisk parlamentsledamot vill jag först uttrycka min sorg över den tragiska dödsolycka som drabbat vår tidigare kollega och vän, Greklands biträdande utrikesminister Yannos Kranidiotis, och hans medarbetare.
Det extra toppmötet i Tammerfors är utan tvivel av särskilt stor betydelse, eftersom man där har till uppgift att utforma en mera heltäckande politik, som gäller friheten, tryggheten och rättvisan i Europeiska unionen. I Europeiska unionen som den ser ut i dag. I den union som håller på att utvidgas. I den union som ständigt utvecklar sina förbindelser med tredje land, en politik som, vilket vi alla förstår, har ett ännu närmare samband med vissa aspekter under rubriken rättvisa, trygghet och frihet i Europa, t.ex. när det gäller migrations- och asylfrågorna. Vidare, kära kolleger, har mötet i Tammerfors till uppgift att ta itu med frågorna om frihet, trygghet och rättvisa för medborgarna inför den nya situation och de nya utmaningar som det stundande millennieskiftet innebär.
Fru rådsordförande! Inom kort kommer ni att få ta del av Europaparlamentets resolution om dessa frågor. Jag vill be er att ta denna resolution på största allvar, för Europaparlamentets förslag syftar inte enbart till att lösa isolerade problem. Tvärtom syftar våra förslag till att skapa en ny institutionell ram, som kan garantera friheten, tryggheten och rättvisan i Europeiska unionen, men också en institutionell ram som samtidigt kan leda fram till förslag om konkreta politiska åtgärder i en rad känsliga frågor. En sådan fråga - och det har jag framfört tidigare - är den enorma migrationsfrågan, den enorma asylfrågan, där det tyvärr finns omständigheter som tyder på att vi behöver ett nytänkande, den enorma frågan om brottsligheten, och som vi alla förstår, anser jag att listan är ganska lång.
Fru talman, kära kolleger! En fråga som har samband med ämnet för toppmötet i Tammerfors är naturligtvis också utformandet av dokumentet om medborgarnas grundläggande rättigheter. Vad jag avser är naturligtvis inrättandet av det organ som skall behandla denna synnerligen viktiga fråga. Jag vill be rådet att ompröva sitt förslag och sörja för att Europaparlamentet blir företrätt i detta organ på ett sätt som motsvarar dess sammansättning, dvs. som återspeglar alla de politiska krafter, riktningar och åsikter som just nu finns i Europa.

Schulz
Fru talman, ärade kolleger! Jag skulle gärna ha sagt något till de Gaulle. Nu har han tyvärr lämnat salen efter sitt tal, men därmed höjer han kvaliteten på debatten ännu mer än om han hade stannat här.
Det finska ordförandeskapet i rådet har givit oss sina synpunkter och jag skulle vilja göra er, tjänstgörande rådsordförande, uppmärksam på en sak som jag tycker är mycket viktig vad gäller debatten om en uppbyggnad av ett rum av säkerhet, frihet och rättigheter. Vad ni har sagt här och även det som kollegerna har tagit upp i debatten rör nästan uteslutande - vad gäller samarbetet mellan Europaparlamentet, de nationella parlamenten och rådet och kommissionen - ett rättsområde där en stor fara döljer sig. Jag talar om faran att Europas medborgare blir främmande inför lagstiftningen.
Vad handlar det om vid denna uppbyggnad av ett rum av säkerhet, frihet och rättigheter? Det handlar om säkerhet och om grundläggande rättigheter, med andra ord å ena sidan om omedelbara individuella rättigheter. Å andra sidan handlar det om att skydda denna säkerhet och dessa individuella rättigheter genom statliga organ respektive för statliga organ såsom de skall byggas upp i Europa. Detta är två fenomen som kan påverka varje enskild medborgare i Europa direkt. Alla dessa ämnen kan alltså relateras till medborgarna. Oavsett om det gäller asyl, invandring, migration, Europol eller stadgan om grundläggande rättigheter påverkas alla enskilda medborgare av dessa ämnen.
Men hur genomförs lagstiftningen? Alla vackra tal i rådet ändrar inte det faktum att i 90 procent av alla rättsakter som utfärdas är det rådet självt som handlar aktivt. Och hur handlar det? Det kommer 15 verkställande tjänstemän till Bryssel och arbetar i Bryssel med lagstiftning. De reser sedan hem igen till sina huvudstäder och inför de lagar som rådet självt har utfärdat. På det sätt som man hittills har arbetat utesluter verkställarna de nationella parlamenten i allt högre utsträckning - med Europol och förverkligandet av Europolkonventionen framgår detta tydligt - och överlåter inte den lagstiftande funktionen till Europaparlamentet. När man utesluter parlamenten på detta vis kan man i själva verket inte bygga upp rummet av säkerhet, frihet och rättigheter som nämligen visar uppbyggnaden av en struktur av individuella skyddsanspråk och av möjligheter att ingripa i den individuella sfären, demokratiskt legitimerat. Därför måste Europaparlamentet vädja till rådet och kommissionen. Särskilt på de områden där de redan har beslutat sig - om än alltför svagt i mitt tycke - för att inom överskådlig framtid göra Europaparlamentet till likaberättigad lagstiftare måste de vid mötet i Tammerfors - om de vill bygga upp ett rum av säkerhet, frihet och rättigheter - se till att vi vid nästa regeringskonferens också blir likaberättigad lagstiftare. Annars löper de risken att gapet växer mellan Europeiska unionen och dess medborgare.

Välkomsthälsning
Talmannen
Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar en delegation från det finländska parlamentets rättsliga utskott, ledd av dess ordförande, Henrik Lax, vilken har tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder) Vi gläder oss åt att ta emot denna delegation och vi önskar att våra möten kommer att göra nytta och ge resultat. Detta besök är för övrigt en del av vår strävan att skapa närmare förbindelser mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Jag önskar er varmt välkomna.
(Applåder)

Förberedande arbete inför Europeiska rådets möte i Tammerfors (fortsättning)
Wiebenga
Fru talman! Vad behövs för att toppmötet i Tammerfors skall bli en framgång? Tillståndet för den rättsliga politiken på Europanivå, vilket jag även säger till de finska kollegerna som just kom, är dåligt till värdelöst. Två exempel: I Kosovo och tidigare i Bosnien förekom att människor fördrevs i stor omfattning. Europeiska unionen hade och har inget regelverk för temporärt skydd och hjälp till dessa människor. Lagförslaget angående detta lades fram av Europeiska kommissionen för två år sedan och antogs förra året av Europaparlamentet. Regeringarna har hittills vägrat att upphöja lagförslaget till lag.
Exempel nummer två: Bedrägeri på europeisk nivå; det tar så lång tid att få i gång ett förbättrat rättsligt samarbete. Det talas om en europeisk åklagarmyndighet. Detta parlament röstade om detta i april och var för. Den oberoende expertkommittén också; nu har turen kommit till rådet. Fru talman! Det finns en sak som är väsentlig inför toppmötet i Tammerfors, och det är medlemsstaternas politiska vilja.
Vi har inget behov av nya handlingsplaner. Vi har inte heller något behov av "imitationslagstiftning", soft law kallar engelsmännen det. Vi vill att enhällighetskravet vid beslutsfattandet, som medför att detta paralyseras, avskaffas av regeringarna och att arbetet med detta inleds i Tammerfors.
Skulle jag också kunna få be er om något, fru rådsordförande? Ge Europaparlamentet fullständig kontroll och slutgiltig beslutsrätt över lagstiftningen på detta område.
Fru talman! Slutligen, fler handlingsplaner, fler vackra presskommunikéer, det har vi ingen nytta av. Omröstning med kvalificerad majoritet, fullständig parlamentarisk kontroll, inget av detta är särskilt svårt. Det handlar om den politiska viljan.

Ceyhun
Fru talman! Det inrikespolitiska mötet i Tammerfors är en historisk milstolpe i den Europeiska unionens utveckling. Bara för ett par år sedan var inte medlemsstaternas regeringar beredda att samarbeta med Europaparlamentet i sådana viktiga frågor som polissamarbete, migration och gemensam asylpolitik. Det blir en milstolpe då Europeiska unionen kommer att lägga grunden enligt besluten i Amsterdam. Det beror på resultaten i Tammerfors hur demokratisk och hur rättvis unionen kommer att vara när det verkligen handlar om ett rum av säkerhet, frihet och rättigheter för medborgarna. Själv har jag fortfarande inte sett underlag från det finska ordförandeskapet. Till och med i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikesfrågor uttalade sig inrikes- och justitieministrarna alltför vagt. Vi har inte heller kunnat märka så mycket av den stora nordiska genomsynen.
Därför stöder jag mig på underlagen från Tyskland i Tammerfors. Jag beklagar att vi i detta parlament återigen för en debatt om inrikespolitik utan att ha papperna från rådets ordförandeskap på bordet. I detta sammanhang vill jag poängtera att just min grupp är bekymrad över den kommande diskussionen om polissamarbete, drogbekämpning, datasäkerhet och demokratisk kontroll av Europol och informationssystemet Schengen i Tammerfors, eftersom vi fruktar att just dessa viktiga punkter som faktiskt har stor betydelse för demokratin i Europa, kommer att komma till korta. Vi fruktar att medborgarna i slutändan återigen kommer att vara de egentliga förlorarna, i fråga om sina rättigheter. Jag hyser fortfarande hopp, men min erfarenhet har gjort mig pessimistisk. Jag hoppas att rådets finska ordförandeskap tar våra betänkanden på allvar.

Di Lello Finuoli
Fru talman, ärade ledamöter! Vi hoppas att deltagarna vid toppmötet i Tammerfors minns att migrationsströmmar, som hur som helst är omöjliga att stoppa, ligger till grund för mänsklighetens historia och, i det långa loppet, är förutsättningen för dess kollektiva överlevnad. Vi hoppas också att de på samma grunder när de försöker skapa ett gemensamt område för frihet, säkerhet och rättvisa inspireras av principerna om solidaritet och deltagande och inte tänker sig att skapa ett gemenskapens Europa som är fredligt och välmående internt, men ogenomträngligt för dem som trycker på utifrån, pådrivna av hunger, krig och sociala problem. Den interna freden och välmågan kommer inte att bestå i det långa loppet just därför att resignationen hos en omgivande värld som lever i otrygghet, nöd och kaos inte kommer att bestå. Det skulle vara ett stort hyckleri att göra kampen mot diskriminering, rasism och främlingshat till den Europeiska gemenskapens grundprincip och sedan i praktiken bedriva en utestängande politik som förstärker unionens medborgares rädsla för att beblandas med dem som är annorlunda än vi. På vilket sätt de nu skulle vara annorlunda är någonting vi gärna överlämnar åt rasisterna att grunna på.
Vi vill också att området för frihet, säkerhet och rättvisa skall höja trygghetsnivån för alla - både unionens medborgare och andra - och att man inte stannar vid att utfärda formella garantier utan även tänker på att förverkliga substantiella garantier såsom arbete, social trygghet, personlig frihet, jämställdhet mellan kvinnor och män och många andra som i dag har offrats på konkurrensens altare: en global konkurrens, som kommissionen och dess ordförande skattar så högt. Det är denna nyliberala strategi, en typisk utestängande strategi, som gör oss skeptiska också till toppmötet i Tammerfors, och det vore naivt att hoppas att vår skepticism skulle komma att vederläggas.

Angelilli
Fru talman! Näst problemet med sysselsättningen är det främsta kravet de europeiska medborgarna har på gemenskapens institutioner att man tar tag i trygghetsproblematiken, som till sin karaktär är sådan att den inte alltid kan lösas självständigt av enskilda medlemsstater. Därför måste vi uppvisa ett maximalt engagemang, också för att stärka de europeiska medborgarnas förtroende för parlamentet.
Jag tror dock att förslaget om en stadga om grundläggande medborgerliga rättigheter är otillräckligt. Vi har redan många skrivna deklarationer, som ofta inte tillämpas. Det behövs snarare en vilja att i praktiken vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa ett reellt samarbete mellan rättsväsende och polis. Jag tror att det numera är oacceptabelt att det saknas en europeisk strategi på invandringsområdet, både vad beträffar hanteringen av legala migrationsströmmar och vad beträffar alla de problem som sammanhänger med illegal invandring.
Avslutningsvis är idén om ett Europa som inte bara är marknad och gemensam valuta mycket fin, framför allt idén om ett Europa som även är ett område för frihet, säkerhet och trygghet, men det är viktigt att vi verkligen klarar av denna utmaning genom att gemenskapens institutioner successivt stärks och att samarbetet mellan medlemsstaterna utökas och inte genom att tillgripa beslut med kvalificerad majoritet, som i sig inte utgör någon lösning på problemen.

Krarup
Det finns en punkt i resolutionsförslaget som jag känner stor sympati för, och det är punkt 7b, i vilken det står att läsa att texterna som reglerar Schengensamarbetet ännu inte har offentliggjorts, trots att de varit en del av gemenskapsrätten sedan maj i år. Man kan alltså fråga sig hur och i vilken form unionens medborgare kan få hjälp av bestämmelser som i praktiken är otillgängliga. Det är den enda punkt som kan stödjas. Men bortsett från detta har både rådets och kommissionens redogörelse och det förslag som utarbetats av Watson en politisk inriktning. Under täckmantel av begreppet område för säkerhet, frihet och rättvisa handlar det om ett enormt steg i unionsutvecklingen. Det handlar om långt mer union än det finns stöd för bland medborgarna i EU, men denna församling lider av en tvångstanke som säger att mer makt till parlamentet är liktydigt med mer demokrati. Detta är - om jag får säga det - en mycket inskränkt demokratiuppfattning.
Det avgörande är att förslaget och redogörelserna från rådet och kommissionen, och det föreliggande resolutionsförslaget verkar för en våldsam överföring av befogenheter till Europeiska unionen. Det handlar om rättsväsen, straffrätt och polisbefogenheter. Det handlar om uppförandet av Fästning Europa, som blir nödvändigt bl.a. på grund av EU:s egen politik, men framför allt handlar det om att dessa delar av rättskulturen representerar demokratiernas centrala nervsystem. De läggs nu under - om de som lagt fram förslagen får råda - ett överstatligt system, där tredje pelaren ses med oblida ögon. Det mellanstatliga samarbetet fungerar inte. Det är därför nödvändigt med en överstatlig myndighet. Det handlar om en nedmontering av en rad demokratiska mekanismer och ett uppbyggande av överstatliga system, som på allvar kommer att skapa demokratiska problem.

Dupuis
Fru talman! Det råder ingen brist på humor här i parlamentet, även om vi inte är medvetna om detta. Enligt Watsons resolution är parlamentet övertygat om att de europeiska medborgarna är trötta på tillkännagivanden och stora uttalanden, men enligt Napolitanos resolution är parlamentet trots detta redo för stora stilövningar, eftersom vi kastar oss på det fläskben som rådet har gett oss i form av den stora stadgan om grundläggande rättigheter.
Vi har redan en stadga, Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, och vi har författningar, men vi har inte, vilket ett antal kolleger har framhållit, överfört den tredje pelaren till överstatlig nivå och vi har ingen demokratisk politik på det utrikespolitiska området. Nåväl, låt oss fortsätta i den riktningen. Jag tror att dessa övningar i mental självupptagenhet kommer att följas av andra, något som vi i Europaparlamentet är vana vid.
Under två eller tre år, kanske något mindre, kommer parlamentet att diskutera denna stora stadga och därigenom befästa sin europeiska uppfattning om de mänskliga rättigheterna, samtidigt som vi vet att kineserna har en annan. Resultatet är att vi endast kommer att uppmuntra den typen av mekanismer. Man kommer att tala mycket och dessutom frossa i det, vilket en del kolleger har gjort - jag beklagar att Schulz senare sänkte debattnivån genom att lämna sammanträdet. Men min poäng är att parlamentet kanske borde fundera över sin egen demokrati.
I går fick vi bevittna, och jag vill tacka de 90 kolleger som motsatte sig denna logik, i går fick vi återigen bevittna ett förnekande av de rättigheter som parlamentets minoriteter åtnjuter. Vi skulle mycket väl kunna ägna oss helt och hållet åt hela världens minoriteter, vi kan fortsätta med det. Men vi skulle kanske göra klokt i att inse att det europeiska bygget står på grunder som är så pass föga demokratiska, att många av de stater i världen som vi ofta kritiserar inte har något att avundas vårt så kallade demokratiska system av i dag.
Kanske borde vi återgå till det väsentliga, säga nej till de köttben som rådet slänger till oss och åta oss att genomföra grundläggande reformer. Och framför allt de reformer vi bör kräva av oss själva, om nu detta parlament skall bli ett riktigt parlament och inte ett byråkratiernas instrument, vilket det i allt högre grad har blivit.

Brok
Fru talman, fru rådsordförande! I och med dessa frågor i den europeiska rättspolitiken har man faktiskt - även vad avser överläggningarna om en stadga om grundläggande rättigheter - gått in i en avgörande fas i Europeiska unionens utveckling. Vi är alla medvetna om att det handlar om frågor som har att göra med det centrala området nationell suveränitet. Av denna anledning måste vi ha full förståelse för att man har mycket svårt att hantera detta ämne i många medlemsstater.
Å andra sidan måste man också se att en utvecklingsprocess har ägt rum i Europeiska unionen med en europeisk rättsordning och med ansvarsområden för de europeiska institutionerna. Av detta får det inte utvecklas någon protest med utgångspunkt i befogenhetsbråket som institutionerna på olika nivåer för.
Detta betyder inget annat än att man genom att förflytta ansvarsområdena till en bestämd nivå vid förnuftiga överläggningar även tvingar fram parlamentets lagliga skyldighet och behörighet att medverka och fatta beslut, som ligger på denna nivå, eftersom det annars uppstår ett oreglerat område. På detta rättsliga område, som inte bara gäller medborgarnas skydd utåt, utan även medborgarnas skydd mot de statliga institutionerna, får det inte inträffa att kontroll inte ges i medborgarnas intresse när det gäller skyddet mot falska exekutiva åtgärder och motsvarande.
Av dessa skäl är det utomordentligt viktigt att dessa luckor blir igentäppta. Det handlar inte bara om allmänna saker som kommer att inträffa i framtiden, utan jag måste uttryckligen anmoda rådet att införa majoritetsbeslut, visserligen med ett enkelt rådsbeslut och med automatisk konsekvens, vilket också kan förutses, nämligen medbeslutanderätt för det europeiska parlamentet på grund av den aktuella utvecklingen vad gäller flyktingströmmen och asylfrågorna, där det föreligger en period på fem år.
(Applåder)
Jag vill också ta upp frågan om grundläggande rättigheter. Jag anser att Kölnbeslutet som gäller utarbetandet av en stadga om grundläggande rättigheter är av utomordentligt stor betydelse. Detta beslut har dock en begränsad rättsverkan. På sikt måste vi komma dithän att medborgarna ställer krav på grundläggande rättigheter på en europeisk nivå när förvaltnings- och lagstiftningsförfarandet går emot medborgarnas intressen. Men det beslutet som föreslogs i Köln är en metod enligt vilken sådana saker inte längre endast skulle förberedas av nationella regeringar utan att det skulle inrättas ett slags konvent där de nationella parlamenten, Europaparlamentet och regeringarna är företrädda.
Fru rådsordförande, här finns en enorm chans om man lyckas att finna den rätta sammansättningen för detta konvent med ett deltagande från Europaparlamentet som måste stå i paritet i förhållande till de andra båda områdena. Med erfarenheterna från detta arbete blir det sedan kanske möjligt att en gång för alla lägga sista stenen till den europeiska enhetsprocessen i medborgarnas intresse.
Här är det inte bara fråga om stadgan om grundläggande rättigheter utan om att vänja sig vid en ny form för mötena med nationella parlament, nationella regeringar och Europaparlamentet som kan ge Europeiska unionen den stora legitimationen för dessa stenar.
Jag ber er att oavsett ställning inte vara småaktiga utan att verkligen se denna stora chans. Det handlar framför allt om stadgan. Därför måste ni vara storsinta i Tammerfors och ge Europaparlamentet så många platser att det får möjlighet att bevilja detta utskott lagstöd.

Paciotti
Fru talman! I den föreslagna resolutionen finns enligt mig alla bedömningar och förslag detta parlament bör godkänna för att ge sitt skyndsamma bidrag till att Europeiska rådets möte i Tammerfors börjar konkretisera de högtidliga löften Amsterdamfördraget gav Europas medborgare.
Målsättningen är enkel: det handlar om att tillsammans göra det medlemsstaterna skulle göra sämre på egen hand. Ingen gör sig heller längre några illusioner om att kampen mot den organiserade brottsligheten, som inte bryr sig om några gränser i sina bedrägerier, i sin grymma handel med barn, kvinnor och flyktingar, skulle kunna bedrivas effektivt av de enskilda staterna. Vi måste arbeta tillsammans, men om vi utvidgar unionens makt att förebygga och bekämpa brott måste detta göras på så sätt att alla människor känner sig säkra på lika respekt för sina rättigheter. Det finns ingen frihet utan säkerhet, men det finns inte heller någon säkerhet utan rättvisa. Rättvisa innebär i första hand respekt för principen om jämställdhet, för principen om icke-diskriminering, respekt för varje människas lika värde, respekt för det avvikande.
Denna princip måste besjäla unionens politik. Detta besjälar den föreslagna handlingen. Vi känner till medlemsstaternas motstånd, också de som inte uttrycker det, i denna fråga som av tradition faller under den nationella kompetensen. Men motståndet, försumligheten och förseningarna är enbart av ondo. Det finns inte längre någon tid för uppskjutanden. Utvidgningen av unionen till att omfatta de nya kandidatländerna gör det tvärtom nödvändigt att redan nu starta förhandlingar om ett successivt antagande av gemensamma åtgärder och lämpliga trygghetsstandarder.
Jag hoppas att det finska ordförandeskapet, vars uttalanden i förmiddags jag uppskattade, vill kunna ta åt sig äran av att ha startat uppfylla löftena i Amsterdamfördraget.

Ludford
Fru talman! Det är första gången jag talar här, och jag skulle vilja insistera på att det kommande toppmötet blir mer än en utredning om allmän säkerhet. Det måste ha en balanserad dagordning.
Enligt fördraget skall ett område med frihet, rättvisa och säkerhet skapas, men toppmötet i Tammerfors riskerar att handla enbart om säkerhet. Självfallet vill vi att stats- och premiärministrarna skyddar oss mot sådana hot som organiserad brottslighet, narkotikahandel, terrorism och sexbrott, med de måste också rikta in sig på hot som diskriminering och rasism. Dessutom måste de ta itu med problemen med banksekretess och skatteparadis, som tillhandahåller skydd för penningtvätt. De borde försöka skydda de europeiska medborgarna mot orättvisor, så att de som arresteras utomlands kan få hjälp med juridisk representation, tolkning och borgen. I stället för att försöka harmonisera de rättsliga systemen i Europa borde man börja med att ordna fram gränsöverskridande rättshjälp för personer som har fastnat i kostsam byråkrati. Och samtidigt som det är viktigt att motarbeta illegal invandring och missbruk av asyllagarna, måste regeringarna respektera sina förpliktelser i Genèvekonventionen och bevilja asyl till riktiga flyktingar och behandla dem med medkänsla och värdighet, i stället för att demonisera dem.
I fördraget betonas frihet och respekt för de mänskliga rättigheterna som grundläggande principer. Vi bör insistera på att stadgan om grundläggande rättigheter inte bara skall utarbetas med parlamentet som en jämbördig partner, utan att den även skall vara juridiskt bindande och inte bara en pliktskyldig och tandlös förklaring. Några av de rättigheter som vi behöver som medborgare riktas mot våra egna regeringar, till exempel kontrollen av polisens, tullens och underrättelsetjänstens verksamheter. Informationsfriheten borde prioriteras högt på toppmötet, liksom ratificeringen av den internationella brottmålsdomstolen och jakten på personer som har begått brott mot mänskligheten.
Det budskap som vi i dag måste sända är att toppmötet i Tammerfors måste bli ett möte för medborgarna, inte bara för byråkraterna, och att den demokratiska ansvarigheten måste utökas.
Avslutningsvis, om våra nationella ledare vill föregå med ett gott exempel på rättvisa och gott ledarskap, bör de ta avstånd från sina utrikesministrar, som skandalöst nog vill placera byrån för Kosovos återuppbyggnad i Thessaloniki. Denna smutsiga uppgörelse går stick i stäv med allt det som Europeiska unionen borde stå för.

Boumediene-Thiery
Fru talman, kära kolleger! Vi välkomnar Europeiska rådets möte, som delvis kommer att ägnas åt området för frihet, säkerhet och rätt, vilket vittnar om att de europeiska institutionerna och staterna har insett vikten av de frågor som är oumbärliga för Europas framtid.
Den här typen av frågor är viktiga för alla medborgare som bor inom detta område, eftersom de berör deras individuella och kollektiva frihet. I Tammerfors kommer man också att dra upp riktlinjer i ett antal känsliga frågor: immigrationspolitiken - vilken kräver en ny syn på förhållandet nord-syd, rörelsefriheten - som kräver en verklig harmonisering av de europeiska ländernas viseringspolitik - asylrätten och alla flyktingars rätt till hälso- och sjukvård. Andra viktiga frågor är integrationspolitiken, som även rör minoriteters kulturella rättigheter, rätten till ett värdigt familjeliv och politiska rättigheter för samtliga medborgare som har sin hemvist i Europa.
Alla dessa rättigheter bör naturligtvis inkluderas i stadgan om grundläggande rättigheter, en stadga som bör riktas till alla de kvinnor och män som bor i och berikar Europa. Det är således nödvändigt att förstärka den demokratiska kontrollen över våra beslut, för i dag finns det alltför många dunkelheter, t.ex. Europol.
Därför bör Europaparlamentet, vars befogenheter utgår direkt från folken, vara nära knutet till sådana möten som det i Tammerfors. Europeiska rådets beslut måste vara öppna för insyn, överensstämma med de mänskliga rättigheterna och Europaparlamentets önskemål.

Sjöstedt
Fru talman! Europeiska unionen är nu snabbt på väg att utveckla en gemensam politik på det rättsliga området genom en rad olika åtgärder och program. Stora gemensamma personregister byggs upp för flyktingar och för att bekämpa brottslighet. Detta väcker viktiga frågor om rättssäkerhet och personlig integritet, inte minst för de allra mest utsatta flyktingarna. Erfarenheten hittills är inte så god. Kontrollen över Schengenavtalets registe, SIS, har varit dålig, och över Sirenestrukturen har den varit ännu sämre. I SIS-registret har avvisade asylsökande blandats med kriminella personer och stulna föremål. Tillsynsmyndigheten JSA har riktat hård kritik mot felaktigt använda uppgifter, att flyktingar inte informeras om sina rättigheter och att myndigheten själv inte har haft tillträde till registret på rätt sätt.
Även förslaget om Eurodacregister är oroande, inte minst när det gäller kraven på att registrera fler grupper än asylsökande och reglerna för när uppgifter skall raderas. I Europols förspaningsregister skall mycket känsliga personuppgifter, t.ex. om politisk uppfattning, kunna införas. Även personer som inte är dömda eller direkt misstänkta för brott skall kunna registreras.
Förslaget till Enfopolkonvention är oroande, eftersom vissa medlemsländer vill kunna ha telefonavlyssning i andra länder utan deras tillstånd. Med tanke på allt detta är det därför en besvikelse att ordförandelandet och Tarja Halonen hade så litet att säga om frågorna om rättssäkerhet och personlig integritet som borde vara huvudfrågor.

Berthu
Fru talman! Vid Europeiska rådets möte i Köln fick man den olyckliga idén - såvitt jag vet utan att något nationellt parlament begärt det - att inleda förberedelsen av en Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Denna idé , i den form man uppenbarligen valt, förefaller både onödig och farlig.
Onödig: enligt rådets slutsatser rör det sig endast om en stilövning som skall samla redan befintliga rättigheter i ett enda dokument. De är alltså rättigheter som redan finns, och som återfinns i olika dokument: fördragen, Europeiska sociala stadgan, Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och framför allt, givetvis, de nationella författningarna. Vad anbelangar medborgarna har dessa rättigheter dessutom ett bra skydd i gällande rättssystem. Den föreslagna övningen förefaller således onödig.
Ändå är den farlig, eftersom de federalistiska lobbyisterna kommer att utnyttja slutsatsen från Köln, försöka lyfta ur försvaret av de medborgerliga rättigheterna från de nationella grundlagarna och bearbeta dem med en högre stående text, en förment europeisk grundlag. Vid utfrågningarna i förra veckan betonade Barnier beredvilligt att stadgan bör utarbetas i anslutning till att fördragen upphöjs till grundlag. Rådet i Köln har uppenbarligen satt i gång en ond cirkel över vilken man kommer att förlora kontrollen.
Enligt min mening är det bättre att de nationella konstitutionerna omfattar de medborgerliga rättigheterna och att dessa skyddas av de nationella parlamenten, där de har utvecklats i flera århundraden. Vad unionen beträffar skulle den göra bäst i att ägna sig åt det som är mest akut just nu: att utarbeta en stadga om nationernas rättigheter.

Paisley
Fru talman! De människor som jag företräder hyser inte det minsta förtroende för kommissionär Patten när gäller lag och ordning. Herr Patten har just förordat vad som skulle kunna kallas en terroriststadga för Nordirland. Vår poliskår, Ulsters kungliga poliskår, har fått 302 av sina medlemmar barbariskt mördade och 8 700 brutalt lemlästade. Men ändå insisterar Patten på att kåren skall underställas en nytt styrande organ, i vilket IRA är företrätt. Om kommissionen godtar denna typ av tänkande även när det gäller till exempel kriminalitet och droger, hur kommer då framtiden för denna europeiska union att se ut? Den bär inom sig fröet till sin egen undergång.

Palacio Vallelersundi
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Jag förstår att uppgiften är mycket svår. Vad gäller er, fru rådsordförande, är det uppenbart att vi talar om en fråga där oförbätterliga suveränitetsinstinkter gör sig gällande. Sånt borde vi ha kommit över helt och hållet. Inte utan grund identifierar sig nationen med fanan, polisen och rättsväsendet. Det är detta vi talar om: poliser, domstolar och vad som finns bakom fanan, åtminstone fanorna i Europeiska unionens länder: försvaret av de mänskliga rättigheterna.
Det är klart att ni har svårigheter för att arbetet med ordförandeskapet är komplext. Och det är klart att ni också har svårigheter, därför att beslutsfattandet i det högsta organet, Europeiska rådet, innebär att utgå ifrån allmänna principer, från en vilja att handla. På andra områden, som att bygga vägar eller etablera transeuropeiska nät, har dessa allmänna principer en mening. Men, ärade ledamöter, under detta toppmöte vill vi ha något mer konkret, speciellt på det rättsliga området. Det får inte bli ett toppmöte enbart om invandring och givetvis inte heller bara om säkerhet. Av de tre områdena - frihet, säkerhet och rättvisa -, är det rättvisan som släpar efter mest och behöver mest impulser.
Fru rådsordförande! Jag saknar konkreta förslag. Det handlar inte om att ge tillträde till rättvisan eller rättshjälp till offren. Det handlar om att lägga fram förslag till ett enhetligt förfarande för de mindre betydande målen. Tala om det, inte om allmänna principer eller helt enkelt om att vi alla måste samarbeta, för om vi fortsätter på det sättet kommer toppmötet i Tammerfors inte att nå framgång.

Napolitano
Fru talman! Beslutet från Europeiska rådets möte i Köln att utarbeta en stadga om de grundläggande rättigheterna kommer att engagera vårt parlament i ett långt och komplicerat arbete.
Man måste diskutera stadgans karaktär, dess innehåll, förhållandet mellan rättighetsstadgan och arbetet för att ge unionen en konstitution. Dessa ämnen kommer att bli föremål för ett betänkande som utskottet för konstitutionella frågor tillsammans med andra utskott kommer att sammanställa under de närmaste månaderna och underställa er alla i plenum.
För ögonblicket är det dock bråttom att ta ställning till tillvägagångssättet för att utarbeta stadgan. Detta är det begränsade men viktiga syftet med den resolution jag och Watson lagt fram.
Parlamentet måste i dag, innan rådet beslutar att tillsätta det organ som skall ha till uppgift att sammanställa förslaget till stadga, säga att vi inte kan acceptera ett lägre antal företrädare för Europaparlamentet än antalet företrädare för medlemsstaternas regeringschefer, och att vi uppmanar till ett ingående samråd innan man beslutar om det väsentliga bidraget från de nationella parlamenten skall säkerställas via ett visst antal företrädare i det organ som skall tillsättas eller via andra och mer effektiva kanaler.
Och nu några personliga ord om kampen mot kriminalitet och om den utmaning invandringen innebär. Min erfarenhet från tiden som italiensk inrikesminister får mig att säga: vi måste ovillkorligen skynda på stegen mot gemensamma regler och praxis, raka motsatsen till ropen på strikt nationella åtgärder, och vad beträffar invandring och asyl är den bästa grunden dokumentet från det österrikiska ordförandeskapet från hösten 1998.

Sylla
Fru talman, kära kolleger! Målet vid Europeiska rådets möte i Tammerfors - vilket man erinrade om här vid det extra mötet - är att fastställa politiska riktlinjer och prioriteringar för inrättandet av områden för frihet, säkerhet och rätt.
I det avseendet är personers fria rörlighet inom unionen ett av det europeiska byggets grundläggande mål. Denna fria rörlighet bör framför allt tillämpas på samma sätt för alla och envar, och jag tänker då särskilt på de svårigheter som ett stort antal utländska personer har fått genomgå, vilka man alltför ofta nekar rätten till familjeåterförening. Jag är övertygad om att Europeiska unionens grundläggande mål är att möjliggöra invandrarnas integration.
Fru talman! Jag drog tillbaka mitt anförande vid sammanträdesperiodens början, efter Fontaines känsloladdade hyllning till de två unga personerna från Guinea som miste livet, Yaguine och Fodé. Med en förbluffande klarhet hade dessa två tonåringar vänt sig till oss i ett brev, där de påminde oss om hur enormt svårt det är att vara barn i tredje världen i dag. Jag heter själv Fodé och jag kommer från denna missgynnade del av världen. Men jag hade stor tur som blev adopterad av en fransk familj, som fick gå i skolan och som kan sitta här bland er i dag.
Viljan att ge människor ett värdigt välkomnande måste bevaras, för tro mig: ingen kvinna och ingen man lämnar sin familj, sin by och sitt land utan ett tvingande behov av att försörja de sina. Låt oss därför upphöra med att skilja mödrar från sina barn, att dra in uppehållstillståndet för en arbetare som mist sitt jobb och att kränka asylrätten. Kort sagt, låt invandrarna slippa den byråkratiska osäkerheten och låt oss erbjuda dem ett varaktigt uppehållstillstånd som gör att de kan bo här om de vill, i ett land dit de kommit just för att det var de europeiska länderna som tidigare koloniserade dem.
Vårt Europa måste slutligen fördöma varje form av diskriminering vad gäller arbete, bostäder och tillgång till fritidssysselsättning, och påminna alla dem som förnekar att gaskamrarna existerat och anser att raserna inte är jämlika, att rasism inte är en åsikt, utan ett brott.
(Applåder)

Välkomsthälsning
Talmannen
Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar styrelsen i en delegation från den turkiska nationalförsamlingen till den gemensamma parlamentarikerkommittén Europeiska unionen-Turkiet, ledd av professor Kursat Eser, vilken har tagit plats på åhörarläktaren.
Jag vill be er att välkomna dem med en applåd, eftersom måndagens nyhet om ytterligare en allvarlig jordbävning, i nordvästra Turkiet, har försänkt oss i sorg, bara några veckor efter de tragiska händelser som drabbade denna region.
Jag vill å Europaparlamentets vägnar uttrycka min djupaste medkänsla för den turkiska nationalförsamlingen och Turkiets folk, för de allvarliga förluster som denna naturkatastrof har åsamkat dem. I en anda av solidaritet konstaterar jag med tillfredsställelse att rådet och kommissionen har vidtagit de åtgärder som krävs för att försäkra de turkiska myndigheterna om Europeiska unionens hjälp och samarbete i syfte att mildra folkets lidande.
Slutligen vill jag framföra min önskan om att dagens och morgondagens diskussioner med presidiet för Europaparlamentets delegation kommer att ge resultat, och att dialogen mellan våra två parlament snart kommer att fortsätta inom den gemensamma parlamentarikerdelegationen.
(Applåder)

Förberedande arbete inför Europeiska rådets möte i Tammerfors (fortsättning)
Voggenhuber
Fru talman! Jag tackar så mycket för toleransen och tålamodet! En kollega från europeiska folkpartiet beskrev sin grupp som vänner av säkerheten, precis som om det fanns fiender av säkerheten i detta hus! Jag tror att problemet i själva verket är att många inte är vänner av säkerheten och rättigheterna i samma utsträckning.
(Applåder)
Därför tror jag också att den mest angelägna uppgiften är att skapa förutsättningar för ett rum av frihet, säkerhet och rättigheter, nämligen genom en stadga om grundläggande rättigheter, eftersom det handlar om att inte bara centralisera stats- och polismakten utan även om att Europa-anpassa medborgarnas rättigheter.
Nu har mötet i Köln beslutat om att en sådan europeisk förteckning över grundläggande rättigheter skall proklameras, vilket är ett hedervärt projekt. Men om man ser på hur detta projekt planeras blir man som parlamentariker chockerad. Rådet har - av en för mig outgrundlig anledning - tagit på sig hela ansvaret för denna förteckning över grundläggande rättigheter. Ingen dialog har förts med Europaparlamentet. Europaparlamentets roll som företrädare för de europeiska folken och därmed ursprunglig instans för en sådan förteckning över grundläggande rättigheter blir oacceptabel. Man kan över huvud taget inte tala om någon jämlikhet mellan de lagstiftande institutionerna i denna process. Inflytandet från de nationella parlamenten sker bara genom enstaka företrädare och därmed kan man inte ens tala om någon pluralitet av de politiska strömningarna i denna process.
Det som gör mig mest bekymrad och mest bestört är nog uppdragets omfång. Fru rådsordförande, jag tror att det är en sak som vi inte skall göra och det är att bara skenbart uppfylla medborgarnas centrala krav! En proklamation av redan befintliga rättigheter är inte någon stadga för grundläggande rättigheter utan politisk poesi!

Andrews
Fru talman! Låt mig gratulera det finländska ordförandeskapet till detta initiativ, som jag stöder helhjärtat.
Jag hoppas att alla medlemsstaterna i slutet av det extra mötet kommer att ratificera inrättandet av en internationell brottmålsdomstol, så att krigsförbrytarna, som i dag är så talrika runt om i världen, kan åtalas. I juli 1998, vid en konferens som sponsrades av Förenta nationerna i Rom, kom 83 länder överens om att upprätta en internationell domstol. Till dags dato har endast fyra länder ratificerat Romstadgan: Trinidad och Tobago, Senegal, San Marino och Italien.
Den internationella brottmålsdomstolen kommer, framför allt, att uppmuntra stater att undersöka och åtala folkmord, krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten, och den kommer själv under vissa omständigheter att undersöka och åtala dessa brott. Genom att inrikta sig på frågan om straffrihet och tillhandahålla ett rättvist forum för åtal, kommer domstolen att bidra till att lindra internationella spänningar och främja fred och säkerhet, såväl inom länder som mellan länder.

Cederschiöld
Fru talman! Kommissionärskandidat Vitorino påpekade vid utfrågningen att målet med utarbetandet av en stadga för mänskliga rättigheter inte bara skulle vara att finna en gemensam nämnare mellan medlemsstaterna, utan stadgan skulle vara en självständig rättighetsförklaring. När stadgan upprättas, är det viktigt att hålla i minnet att immigrationspolitiken inom unionen måste ta hänsyn till medlemsstaternas sociala system och utbildningsmöjligheter. Det gäller särskilt om stadgan kommer att omfatta medborgare från tredjeland som är bosatta inom unionen. Den sociala skyddsnivån relateras då tydligare till immigrations- och asylpolitik. Om man för in en för stor del offentligfinansierade sociala och ekonomiska rättigheter, kommer man, samtidigt som man höjer den sociala nivån i unionen, också att höja murarna mot yttervärlden. Därigenom blir omtänksamheten gentemot unionens medborgare till men för dem som verkligen behöver skydd inom unionens gränser, nämligen flyktingarna.
I Amsterdamfördraget introduceras tanken på ett europeiskt rättsområde. För att kunna kallas rättsområde måste rättssäkerhet råda där. För att man skall kunna mäta hur långt medlemsstaterna har nått, måste kriterier fastställas och effektiva mätmetoder skapas. Det handlar om att fastställa konvergensregler för rättssäkerhet. När konvergensen fastställts bör en resultattavla upprättas för att offentliggöra medlemsstaternas framsteg. Därigenom tydliggörs skillnader mellan medlemsstaterna. Grupptryck är en stark social kraft som kan bidra till frivillig harmonisering. Om en sådan utvärdering sker i full öppenhet, kan ansträngningar inom institutionerna få ökad effekt genom frivilliga harmoniseringar i samma riktning. När en sådan process för minimiregler har startat, skulle man kunna kombinera den med tidsgränser och på det sättet skapa en pådrivande kraft mot ett pålitligt rättsområde, vilket är förutsättningen för att medborgarna skall kunna röra sig fritt, tryggt och säkert, men också för att skapa säkerhetsgarantier vid utvidgningen. Det kräver en effektivare trygghet och säkerhet som balanseras med tydligare definitioner av personlig integritet och mänskliga rättigheter.

Evans, Robert J
Fru talman! Den tjänstgörande rådsordföranden har sagt att man skulle få ett tydligt svar, om man frågade människorna i medlemsstaterna vad de vill. Detta förslag till Tammerforsmötet är, tror jag, en del av det svaret. Det är ett exempel på folkets dagordning. Om det antas vid Tammerforsmötet och genomförs av medlemsstaternas regeringar, kommer det att visa några av våra mer EU-skeptiska medborgare att det görs verkliga framsteg. Många av dem bryr sig egentligen inte särskilt mycket om en utvidgning av omröstningarna med kvalificerad majoritet, även om det är en viktig fråga, men de vill se framsteg i fråga om medborgarnas rättigheter, framsteg i fråga om den fria rörligheten, framsteg mot ett verkligt integrerat Europa, där människorna känner till och förstår sina rättigheter och skyldigheter.
Ni pekade på hur viktig denna dagordning är när vi går mot en framgångsrik utvidgning av Europeiska unionen och får ordning i vår egen kammare. Frihet, rättvisa och öppenhet innan vi utvidgar är, och jag är övertygad om att många håller med mig, absoluta nödvändigheter. Det är ett Europa som bygger på vad vi har gemensamt, i stället för att bygga upp barriärer för att belysa våra olikheter.
Camre talade tidigare emot stöd till fattigare länder. Jag säger till honom och till andra att man inte kan ha verkligt välmående och verklig säkerhet för 350 miljoner människor i 15 länder, om man förnekar sina grannar hoppet och liknande rättigheter. Murar, vapen och järnridåer är inte ett svar att ge asylsökande och flyktingar. Det är därför toppmötet i Tammerfors och den här resolutionen är så viktiga.
Några av ledamöterna från Storbritannien på den här sidan i kammaren kanske har reservationer på en eller två punkter, men vi tror helt och fullt på principerna i resolutionen, de praktiska och genomförbara punkterna. Jag tror att det finns mycket goda förutsättningar för att toppmötet i Tammerfors inte bara skall bli ett stort steg framåt, utan att det skall bli ett toppmöte av historisk betydelse. Jag önskar det finska ordförandeskapet all lycka.

MacCormick
Fru talman! Jag vill understryka den punkt som togs upp av Napolitano och Voggenhuber, att det är absolut nödvändigt att detta parlament deltar fullt ut i utarbetandet av unionsstadgan för rättigheter.
Låt mig även tala om för den tjänstgörande rådsordföranden att subsidiariteten måste respekteras lika mycket vid Tammerforsmötet som i alla aspekter av arbetet i denna unionen. Jag företräder en valkrets som under mer än 500 år har haft ett oberoende rättsligt system med en egen tradition för de rättsliga och inrikesfrågorna. Den utgör inte en medlemsstat i sig själv, men vi i Skottland har nu åter ett parlament som lagstiftar i våra rättsliga och inrikesfrågor. Det är nödvändigt att en fullständig och lämplig hänsyn tas till denna och andra regioner, när strategier för dessa frågor utvecklas.
Avslutningsvis instämmer jag helt och fullt i vad den tjänstgörande rådsordföranden sade om att göra rättigheterna effektiva. Det är meningslöst att ha stadgar för rättigheter och att ha rättigheter inskrivna i fördragen, om de ignoreras i praktiken. Det har redan, trots min korta tid här i parlamentet, nått mina öron att det i Italien finns lektorer i utländska språk som under elva års tid har fått de rättigheter som förklarats av EG-domstolen fullständigt förnekade av en medlemsstat i unionen. Jag hoppas att rådet och kommissionen kommer att vidta de kraftigaste av åtgärder för att se till att vi i detta och andra fall inte först har rättigheter som vi sedan får se ogiltigförklarade genom statliga ingrepp.

Salafranca Sánchez-Neyra
Fru talman! Jag hoppas att toppmötet i Tammerfors, efter det uttalande rådets ordförandeskap har gjort, kommer att innebära att EU visar en fast politisk vilja och drar upp en rad tydliga och nödvändiga riktlinjer som gör det möjligt att fortsätta avancera.
Jag tror att detta är vad våra medborgare hoppas på, de vill inte ha fler uttalanden utan vill se att vi verkligen tar konkreta steg framåt.
I denna strävan efter konkretion vad gäller området med frihet, tror jag att det finns två saker som förtjänar särskild uppmärksamhet: harmonisering av asylförfarandena och illegal invandring. Till dessa två områden bör vi lägga tillfälligt skydd, en oerhört aktuell fråga efter Kosovokrisen, och den inre solidariteten mellan Europeiska unionens medlemsstater.
Vad gäller området med säkerhet, tror jag att det är lämpligt att vi till en början inriktar oss på de brottsformer som är av utpräglad gränsöverskridande karaktär. Jag tänker på terrorism, droger, organiserad brottslighet och människohandel.
De medel som bör användas är, enligt min mening, tre: polissamarbetet - i medvetande om de framsteg som uppnåtts genom Schengen -, brottsförebyggande verksamhet och externa förbindelser, eftersom unionens säkerhet inte kan isoleras från det övriga Europa eller världen.
Europeiska unionen måste vara särskilt uppmärksam på de södra gränserna, liksom på grannländerna till Ryssland.
Slutligen, vad gäller området med rättvisa, måste vårt mål vara att göra vad som är möjligt för att medborgarna skall få känslan av att i hela Europeiska unionen ha en adekvat rättslig ram där deras rättigheter skyddas på samma sätt, inte enbart vad gäller brottslingar utan också vad gäller eventuellt maktmissbruk från de offentliga myndigheterna.
Det europeiska rättsliga nätverket är utan tvekan det minst utvecklade av de tre områden vi diskuterar, och därför tror jag att det skulle kunna vara lämpligt att inrätta en stabil enhet med ansvar för att ge kontinuitet åt det rättsliga samarbetet och fungera som Europols rättsliga samtalspartner.
Jag anser som avslutning, fru talman, att Europeiska rådets mål i Tammerfors är mycket ambitiösa, men jag anser att vi bara genom att vara ambitiösa i vårt arbete för att genomföra området med frihet, säkerhet och rättvisa kan få Europeiska unionens medborgare att se vårt arbete som ett effektivt instrument för att möta deras problem.

Martin, Hans-Peter
Fru talman! I motsats till många som har talat före mig välkomnar jag att Europeiska unionen nu börjar att befatta sig med en stadga om grundläggande rättigheter. Med ett gemensamt allmänt värdesystem kan unionen ge människorna något som de först beaktar när de möts, nämligen ett ansikte. Det är dock en stor besvikelse att detta nya ansikte inte skall få någon bindande karaktär för Europa, för efter den nuvarande utvecklingen kommer stadgan inte att bli en del av fördragen. De anspråkslösa kommer att säga att vi åtminstone modellerar. Men vi i Europaparlamentet skall inte vara anspråkslösa utan i stället stå fast vid att en stadga skulle kunna bli en del av fördragen, en del av en författning som gäller för hela Europa och vi skulle till och med kunna gå i spetsen för den.
I vilket fall som helst är det av största betydelse vem som får utforma stadgan. Vi vet ju att institutionerna har sina egna spelregler och sin egen politiska motivation. Men det är ju en uppenbar skillnad om ett verkställande organ eller förvaltning arbetar med grundläggande rättigheter eller om ett parlament gör det. Därför kräver vårt utskott för konstitutionella frågor att Europaparlamentet inte skall spela någon biroll i en sådan viktig process, utan att det får samma rätt som rådet att presentera idéer och fatta beslut. Det är en viktig signal att så många nationella regeringar ser detta på samma sätt.
Samtidigt är vi medvetna om att medborgarna i Europa ifrågasätter vår trovärdighet. Här har vi chansen att involvera organisationer som inte har något samband med regeringarna samt enstaka medborgare i skapandet av stadgan på ett sätt man aldrig har gjort tidigare. Vi skulle här kunna skapa gemensamma visioner om hur offentliga utfrågningar skulle kunna organiseras, även vid okonventionella möten med medborgare från olika nationalstater. På detta sätt skulle arbetet med de grundläggande rättigheternas ansikte ge hela den europeiska sammanslutningen ett nytt liv. Frihet och jämlikhet, människovärde och social rättvisa kan först uppnås när de ses som en angelägenhet för folket. Därför anser jag att vi antingen skall ha en stadga med fullständigt deltagande från parlamentet eller ingen alls.

Posselt
Fru talman! Vi står här i Strasbourg i Robert Schumans speciella tradition, vars kol- och stålunion inte bara var ett steg mot ekonomisk integration, som nu kröntes med euron, utan ett steg mot politisk integration. Vid mötet i Tammerfors hade rådet faktiskt chansen att skapa något av en rättigheternas, frihetens och säkerhetens kol- och stålunion i denna europeiska union. Jag fruktar bara att detta inte kommer att bli fallet och min skepsis grundar sig på olika punkter. För det första stadgan om grundläggande rättigheter. Fru talman, jag anser att det faktiskt är nödvändigt att Europaparlamentet, rådet och kommissionen förhandlar med varandra på lika villkor om hur en sådan stadga om grundläggande rättigheter skall uppstå och huvudrollen måste tilldelas Europaparlamentet. Att vi så att säga fungerar som en dekoration för de nationella parlamenten tycker jag är oacceptabelt. I inrikesutskottet har vi kritiserat sammansättningen av denna planerade skapelse starkt och ordförandeskapet för rådet har då sagt att man inte kan avvika från mandatet. Detta är i mitt tycke skandalöst! Rådet ger sig själv ett mandat och förklarar därefter att det inte kan avvika från mandatet. Detta tycker jag är absolutistiskt! Jag anser därför att vi skall utnyttja dagen till att parlamentarisera detta förfarande. De europeiska medborgarna företräds av Europaparlamentet. Om de nationella parlamenten samarbetar är detta desto bättre. Men jag ber verkligen rådet om att ta upp en diskussion om denna fråga med Europaparlamentet, både vad gäller innehåll och förfarande.
För det andra: I Tammerfors handlar det också om frågan att dela på ansvaret för flyktingar från inbördeskrig och asylsökanden. Jag tycker att det är skandalöst att man fortfarande inte har beslutat sig för att upprätta fasta kvoter. Kosovokrisen har bevisat att det tyvärr inte fungerar att dela ansvaret på frivillig basis. Det har påståtts att det bevisades i Kosovo att detta fungerar. Vi hade bara turen att flyktingströmmen stoppades på ett tidigt stadium genom Nato:s ingripande och genom att de återuppbyggnadsvilliga flyktingarna återvände. Men vi måste inse att nästa gång en kris inträffar kommer det att få katastrofala följder om vi hanterar krisen på samma sätt som vi gjorde med Kosovo. Därför behöver vi fastställa hur vi skall dela på ansvaret genom kvoter. Den europeiska solidariteten behöver fasta och klara regler som måste fastställas före en kris, inte i all hast när krisen redan är ett faktum. Därför vill jag säga klart och tydligt att ni skall utnyttja chansen att göra Tammerfors till ett riktigt politiskt genombrott som verkligen ger Europa en politisk integration. Detta måste börja med den inre säkerheten och med samarbetet i rättsliga frågor eftersom det här handlar om centrala element i statsapparaten och därmed också i gemenskapen.

Marinho
Fru talman! Vi vet inte om Tammerforsmötet kommer att bli framgångsrikt. Men vi känner på oss att det kan bli det, efter det tal vi har hört här på förmiddagen, eftersom det som av nödtvång stod i Amsterdamfördraget, som nästan var förutbestämt att bli tomma ord eller ljuv himmelsk musik, nu tycks bli synligt, uppnå allt större enhällighet och kan genomföras på grund av naturlig nödvändighet, och det gör vägen till ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa trovärdig.
Både i dag, i rådsordförandens tal, och för två veckor sedan när vi lyssnade på kommissionär Vitorino, överraskades vi parlamentariker, som är vana vid rådets och kommissionens langue de bois, med element av en filosofisk karaktär angående de grundläggande förutsättningarna för denna verkliga inre marknad av frihet och rättvisa, det vill säga en marknad av värden - och inte längre en marknad för varor och tjänster - vilket gör oss försiktigt optimistiska angående Tammerfors och dess följder. Varför det?
Därför att det är inom ramen för en stadga om frihet och grundläggande friheter som man hittar grunden för de rättsliga åtgärder som skall införas. Därefter, för att gemenskapsmetoden sätts framför det traditionella mellanstatliga samarbetet, vilket kommer att leda till en ny rättslig eller institutionell europeisk identitet som är mer effektiv och modern samt ligger närmare de problem som ligger och jäser och kvarstår att lösa, intrasslade i en härva av suveränitetsvilja och rättslig-nationalistisk fetichism.
Slutligen, därför att detta nya europeiska område blir en prövosten för medborgarnas tilltro, där problemet inte reduceras till den traditionella polemiken mellan "frihet och säkerhet" , utan där vi snarare tar på oss hela vidden av de nya utmaningar och problem som de europeiska medborgarna hoppas att Europa verkligen skall lösa.

Coelho
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Vi vet alla att den alltmer sofistikerade internationella brottsligheten gör ansträngningarna att bekämpa den inom varje lands gränser otillräckliga. Efter unionens ekonomiska dimension och stärkandet av dess politiska dimension finns det fortfarande mycket kvar att göra på området för medborgarnas verkligt fria rörlighet. Inte bara för att Amsterdamfördraget skrev in rätten till säkerhet, utan för att den europeiska medborgarskapsdimensionen inte kommer att förverkligas utan ett verkligt område med frihet, säkerhet och rättvisa. Det innebär just att de inre gränserna överges, medborgarnas säkerhet och harmoniseringen av mottagande och rörlighet i Europeiska unionen för nationaliteter från tredje land ombesörjs genom att en mer enhetlig och solidarisk invandrings- och asylpolitik skapas, förebyggande åtgärder samordnas liksom brottsbekämpning och särskilt den organiserade brottsligheten (speciellt terrorism, människohandel, brott mot barn, drog- och vapenhandel, korruption och bedrägerier) och slutligen garanteras grundläggande rättigheter och friheter på europeisk nivå.
Därför är det nödvändigt att detta parlament, med det nya ansvar vi har fått genom Amsterdamfördraget, gör det till vårt mål att avancera i införandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, med respekt för de nationella skillnaderna, och hela tiden anstränga oss att närma Europa till medborgarna, där de mål vi försöker uppnå är tydliga liksom det sätt vi förmedlar det till allmänheten.
För att uppnå allt detta för Europa, våra medborgare och stärkandet av friheterna, säkerheten och rättvisan, måste vi arbeta tillsammans i en effektiv och solidarisk interinstitutionell anda. I Europaparlamentet finns denna vilja, i kommissionen hoppas vi mycket på kommissionär António Vitorinos arbete, från rådet väntar vi på signaler och beslut redan under rådet i Tammerfors.

Leinen
Fru talman! Det finska ordförandeskapet har ett mycket stort ansvar. Många människor ser fram emot Tammerfors med stora förväntningar och väntar sig verkliga framsteg för ett medborgarnas Europa. Här tror jag att man med stadgan om medborgerliga rättigheter får ett unikt tillfälle att säga till människorna från Skandinavien till Medelhavet att vårt Europa inte bara är en marknad. Det är inte bara en valuta, utan en värdenas gemenskap för att försvara och gynna det vi har uppnått med civilisationen i Europa under de senaste århundradena.
Stadgan om medborgerliga rättigheter kan bara vara intressant om metoden för utarbetningen är offentlig och öppen. Därför får det inte bli någon traditionell regeringskonferens bakom stängda dörrar. Denna stadga måste utarbetas i dialog med medborgarna. Jag tror att medborgerliga rättigheter är ett nyskapande ämne för parlamentet, för Europaparlamentet precis som för de nationella parlamenten. Därför tycker jag att man verkligen måste komma framåt på mötet i Tammerfors och låta Europaparlamentet medverka i större utsträckning än vad som beslutades i Köln.
Det handlar ju om europeisk medborgarrätt. Såtillvida måste man verkligen uppnå paritet mellan företrädarna för Europaparlamentet och företrädarna på nationell nivå.
Jag tror att medborgarna bara kommer att intressera sig för denna stadga om den är mer än en festlig proklamation. Medborgarnas rättigheter måste också vara juridiskt bindande! Jag hoppas att denna debatt är vägledande för hur dessa rättigheter skall kunna förankras i nästa fördrag! Öppna debatter och rättslig förankring är en förutsättning för att vi skall ha chans att få kontakt med medborgarna i Europa igen.

Hernández Mollar
Fru talman! Vi har, under denna mandatperiod, en mycket stor utmaning för bygget av Europeiska unionen. Under den tidigare mandatperioden sade detta parlament ja till den monetära unionen, det sade ja till den sociala integrationen där sysselsättningen blev central och en motor i den europeiska socialpolitiken, och nu bör vi också säga ja till ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
Europeiska rådet i Tammerfors, ett resultat av den spanske regeringschefen José María Aznars initiativ - för allting behöver sägas - och arbete, skall ta itu med detta ämne med samma politiska vilja som visades under det extra toppmötet i Luxemburg för att möta det allvarliga arbetslöshetsproblemet. Migrationsfenomenet innebär en utmaning som vi måste möta på ett modigt, realistiskt sätt och med en stor dos mänsklighet och förståelse.
Solidaritet och integration bör vara de grundläggande nämnarna i vår invandringspolitik. Såsom har sagts här måste de rättsliga, ekonomiska och sociala lösningarna samt kontrollen av migrationsströmmarna, anpassas till ett gemensamt projekt, en gemensam politik. Det handlar inte om ett problem för Spanien, Tyskland eller Italien, det handlar om ett problem för Europeiska unionen. Därför borde själva invandringsbegreppet klargöras under Europeiska rådet i Tammerfors. En sak är invandring av politiska skäl och en annan är den ekonomiska invandringen, och man kan inte lösa båda dessa på samma sätt.
På samma sätt måste asylbegreppet klargöras vilket i många fall blandas ihop med den illegala invandringen eller problemen med utlänningsskap.
Även en rättvis ansträngning från alla medlemsstater bör fastställas, såsom föreskrivs i Amsterdamfördraget, för att möta följderna av mottagningen av flyktingar, fördrivna personer eller det starka migrationstrycket av ren ekonomisk natur, liksom det som har sitt ursprung i tredje land vid Medelhavet eller i unionens södra delar.
För detta är det viktigt att också analysera de politiska, geografiska och ekonomiska omständigheterna kring varje kris eller varje typ av invandring. Det vore inte rimligt eller effektivt med en likställdhet i fördelningen av bördorna, speciellt vad gäller fördelningen av fördrivna personer.
Slutligen, fru talman, är den sociala integrationen skölden, eller skyddet, mot de rasistiska och främlingsfientliga tendenser som för närvarande finns i några europeiska länder.
Jag slutar, fru talman, med att också uppmana ursprungsländerna till migrationsströmmarna. Det räcker inte med att bara Europeiska unionen...
(Ordföranden fråntog talaren ordet.)

Karamanou
Fru talman, värderade kolleger! Eftersom jag fått ordet här i parlamentet bara några timmar efter den fruktansvärda olyckan, kan jag inte undgå att tala om hur hårt den grekiska delegationen har tagit budet om Greklands biträdande utrikesminister Yannos Kradiniotis tragiska bortgång under utövandet av sin tjänst. Han var en framstående politiker med visioner om Europa. Han gjorde särskilt stora insatser för freden och samarbetet på Balkan, för försoning mellan Grekland och Turkiet. Yannos Kradiniotis var ledamot av Europaparlamentet, och det var jag som personligen efterträdde honom i februari 1997, då han utnämndes till biträdande utrikesminister. Därför, fru talman och kära kolleger, får ni ursäkta mig för detta inlägg men också för den djupa rörelse jag känner.
Fru rådsordförande Halonen! Jag uppskattade verkligen ert anförande med de konkreta förslag som det innehöll. Ert anförande stärker övertygelsen om att Tammerforsmötet verkligen kan utgöra en betydelsefull milstolpe och vara en utgångspunkt för arbetet på att fullborda den europeiska integrationen. Vi förväntar oss att rådet, precis så som Europaparlamentet gör i dag, från Tammerfors skall sända ett tydligt budskap till de europeiska medborgarna om att Europeiska unionen verkligen visar intresse och engagemang för deras vitala intressen, genom att främja tryggheten, den fria rörligheten, den oinskränkta möjligheten till rättslig prövning, bekämpandet av den internationella organiserade brottsligheten, gränskontrollen, respekten för de grundläggande friheterna och rättigheterna.
Tammerforsmötet kan och bör utnyttja de nya möjligheter som Amsterdamfördraget ger och därigenom göra betydelsefulla framsteg inom ett antal viktiga områden såsom, för det första, en harmonisering av migrations- och asylpolitiken, naturligtvis med sikte på att garantera flyktingarna att deras rättigheter skyddas, för det andra, en rättvis fördelning av ansvaret för flyktingmottagandet, i synnerhet när det gäller flyktingar från krisområden, som t.ex. från Balkan nyligen, för det tredje, ett stärkande av medborgarnas rättssäkerhet, inte bara genom polisiära åtgärder.
Jag anser också att det är dags att anta de förslag i dessa frågor som framlagts av Grekland. Grekland har bl.a. föreslagit att man skall förverkliga "medborgarnas rätt till skyndsam rättslig prövning" genom att tillämpa alternativa metoder, t.ex. medling och försök till kompromisslösningar före rättegången, men också genom att skapa ett harmoniserat system för allmän ordning och lösande av tvister, ett system som skall bygga på principerna om frihet, demokrati, respekt för grundläggande friheter och för rättsstaten.

Talmannen
Kära kollega! Vi har stor förståelse för vad ni kände vid meddelandet om er vice utrikesministers död. Fru talmannen har haft tillfälle att meddela att parlamentet deltar i er och ert folks sorg.

Kauppi
Fru talman, minister Halonen! Säkerheten är en av de mest centrala saker som oroar den europeiska allmänheten. Toppmötet i Tammerfors strävar efter att svara mot denna viktiga utmaning: att skapa ett säkrare Europa. En av de viktigaste frågorna vid mötet är EU:s gemensamma invandringspolitik. Tanken om en gemensam asylpolitik och fördelning av bördorna över nationella gränser är vacker, men i praktiken mycket svår att genomföra. Frivillig bördefördelning är däremot en lämplig utgångspunkt även för unionens verksamhet. Om den frivilliga bördefördelningen inte leder till önskade resultat skulle man kunna överväga att de medlemsstater som får ta emot flyktingströmmar skulle få ersättning för de kostnader som flyktingarna orsakar. Detta var också ert förslag, fru minister. Användning av ekonomiska styrmedel borde även annars godkännas som en del av flyktingpolitiken i unionens medlemsstater. Till exempel i mitt hemland Finland, som befinner sig synnerligen långt ifrån den senaste tidens krishärdar, finns det ett synnerligen omfattande stöd för tanken att man skall hjälpa nödställda människor så nära deras hem som möjligt.
Under den senaste tiden har man sett förslag på att det polisiära och rättsliga samarbetet borde flyttas från tredje pelaren till gemenskapspelaren. Det här arrangemanget skulle förmodligen också underlätta samarbetet. Förslaget ingriper dock mycket klart i de nationella staternas kärnbefogenheter, rätten att se till att rättsordningen bibehålls och övervaka att lagarna följs inom deras territorium. Därför finns det skäl att noggrant väga förslagets goda och dåliga sidor mot varandra. Tredje pelarens samarbete är tillräckligt så länge EU inte har egna polisstyrkor, och samarbetet grundas alltså alltid på medlemsstaternas polisverksamhet som man försöker underlätta med Europolsystemet. Situationen är densamma vad gäller de föreslagna utredningsgrupperna. Frågan om övergång till gemenskapsförfarande kommer att på allvar bli aktuell först om man vill grunda en överstatlig polisstyrka för unionen.
Jag stöder helt förslaget att skapa ett europeiskt rättsområde och grunda en arbetsgrupp för det. Medborgarnas rätt att bli rättvist behandlade - access to justice - måste säkerställas och medborgarna måste garanteras tillräckligt med hjälp när de hamnar inför rättsmyndigheten i ett främmande medlemsstat. Jag stöder varmt att man grundar en arbetsgrupp som skall arbeta med den här frågan. Ett europeiskt rättsområde måste vara en del av det nya medborgarnas Europa.

Carnero González
Fru talman! Nobelpristagaren i litteratur, García Márquez har skrivit en bok som heter " Generalen i sin labyrint" . Den refererade till befriaren Simón Bolívar.
När man läser bilaga IV från Europeiska rådet i Köln får man intrycket, vad gäller stadgan om grundläggande mänskliga rättigheter, att rådet också befinner sig mitt i en labyrint.
Institutionerna förmår säkert att ta sig ur den till slut, med mer eller mindre entusiasm. Problemet ligger inte hos institutionerna, som när allt kommer omkring kommer att lyckas ta sig ur rådets labyrint angående stadgan om grundläggande mänskliga rättigheter. Problemet finns hos medborgarna, i den frustration som kan läggas till den som allmänheten känner inför vissa saker i det europeiska bygget.
Därför tycker jag att det är nödvändigt att det i Tammerfors fattas beslut som klargör situationen, som utgör steg framåt för det redan positiva beslutet i Köln; angående karaktären, innehållet, relationen med regeringskonferensen, om förfarandet för utarbetandet och om själva godkännandet av stadgan om grundläggande mänskliga rättigheter.
En stadga som måste vara bindande och rättsligt bindande. En stadga som stärker medborgarnas rättigheter och i slutändan det europeiska medborgarskapet. En stadga vars område skall gälla alla som bor och arbetar i unionen. En stadga som alltså måste höra ihop med regeringskonferensen, för att revidera Amsterdamfördraget. En stadga som måste kunna räkna med aktivt deltagande från Europaparlamentet, med tillräckligt stort antal för att alla politiska tendenser som existerar i unionen skall vara väl representerade. Framför allt en stadga som bör godkännas.
Ordet " proklamation" från Köln är helt klart otillräckligt. Vi måste härifrån få rådet - jag upprepar det - att komma ut ur sin labyrint.

Yannakou-Koutsikou
Fru talman! Jag tackar presidiet för dess ord med anledning av den tragiska olyckshändelsen då Greklands biträdande utrikesminister omkom. Som företrädare för partiet Nea Dimokratia och oppositionen i vårt land vill jag uttrycka min uppriktiga och djupa sorg och saknad över vår f.d. kollega, som samarbetade mycket väl med oss i sin egenskap av utrikesminister.
Mötet i Tammerfors är utomordentligt viktigt, fru talman. Jag instämmer i rådsordförandens ståndpunkter, men i hennes anförande var det svårt att urskilja en tydlig politisk viljeinriktning, t.ex. i harmoniseringsfrågorna. Fru rådsordförande, migrationspolitiken är förvisso en oförytterlig del av utrikespolitiken, men ofta får utrikespolitiken ge vika för andra hänsynstaganden, som t.o.m. kan innebära ett ifrågasättande av den humanitära aspekten av migrations- och flyktingpolitiken. Europa kan naturligtvis inte stänga sina dörrar, men det kan heller inte hålla dem så vidöppna att det skapas getton eller att de nödvändiga förutsättningarna åsidosätts. Denna politik bör helt och hållet ses som ett led i den utvecklings- och samarbetspolitik som, fru rådsordförande, historiskt sett inte har varit särskilt framgångsrik trots tillgängliga ekonomiska resurser.
Det största problemet är emellertid det som inte syns, sambandet med den organiserade brottsligheten, terrorismen, narkotikahandeln och andra liknande verksamheter. Vi betraktar den verksamhet som dessa människor bedriver, i synnerhet den organiserade brottsligheten, på stort avstånd utan att kunna bekämpa den. Det är absolut nödvändigt med ett samarbete på rättsväsendets och rättssäkerhetens område, fru ordförande, det är absolut nödvändigt med en harmonisering, men för detta krävs den nödvändiga politiska viljan.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit två resolutionsförslag.

Halonen
Fru talman! Inom ramen för den tid som jag har till förfogande är det tyvärr omöjligt för mig att tillräckligt detaljerat svara på alla de frågor som ställts här, men vi har skrivit upp dem och vid fortsatta diskussioner och förberedelser strävar jag efter att med alla tillgängliga medel ta hänsyn till tankar som de innehåller och även på ett lämpligt sätt ge er ytterligare svar.
Frågan om förberedelse av stadgan för grundläggande rättigheter som flera talare tagit upp är givetvis även indirekt Tammerforsmötets tanke när vi förbereder oss att ta ett nytt steg framåt för att säkerställa människorna inom Europeiska unionen ett säkrare område, men förberedelsen av stadgan för de grundläggande rättigheterna är egentligen inte Tammerforsmötets samtalsämne. Man skall ju grunda för det ett eget organ där även Europaparlamentets representation kommer att vara välkommen.
Vad sedan beträffar Europaparlamentets representation i Tammerfors så lär ni veta att talman Fontaine kommer att närvara vid inledningen av mötet, dessutom känner vi till er resolution och även de diskussioner som förts här kommer att beaktas.
Av de frågor som egentligen tagits upp här svarar jag på några som jag valt bland många. För det första behandlar jag Pirkers fråga om invandringsstrategin: den bildar en viktig grund för samtalen i Tammerfors, men det råder ännu ingen enighet i rådet i den frågan. Därför kommer den att debatteras i Tammerfors, men vi har inget färdigt dokument om den. Vad beträffar Eurodacförordningen strävar vi efter att få den godkänt nu under det finska ordförandeskapet, och ni lär ju veta att vi väntar på ett nytt uttalande av Europaparlamentet om den frågan.
Vad beträffar Watsons fråga om respekten för asylinstitutionen och samarbetet med UNHCR har vi exakt samma åsikt om den frågan. Det var just denna grund som jag även byggde mitt eget inlägg på. Jag instämmer med er att Europa inte skall stängas utåt utan det måste vara poröst i sitt förhållande till omvärlden. Vi är med i FN, Europarådet och OSSE, och det är just på det sättet vi också kan skapa ett naturligt umgänge med ett externt område.
Om Wuoris fråga vill jag bara kort konstatera att ordförandelandet i sig respekterar öppenhet, och även om Wuori aldrig varit ledamot i det nationella parlamentet vet han säkert att såväl i Finland som i övriga medlemsstater har det nationella parlamentet ett slags autonomi som en företrädare för regeringen i samband med en sådan här fråga inte kommer att beröra.
Seppänen tog på sin grupps vägnar upp kontrollen av Europol. Finland anser att den nuvarande kontrollen duger så länge vi inte har kommit längre, men i fortsättningen måste kontrollsystemet absolut utvecklas. Jag noterar även hans påpekanden om elektroniska system och lovar att undersöka frågan vidare.
På frågor av Schulz med flera om rättsområdet och de grundläggande rättigheterna vill jag konstatera att jag betonade att ett område med frihet, säkerhet och rättvisa måste grundas på gemensamma värden med respekt för de mänskliga rättigheterna och genom att likaså förstärka icke-diskrimineringen.
Jag skulle vilja ta upp ytterligare en fråga. Jag är mycket nöjd med att man i flera inlägg förde fram att vi inte vill bygga Europeiska unionen till en fästning utan vi vill göra den till ett trygghetens område som har en naturlig kontakt med sin omgivning. Jag skulle vilja ännu för min egen del påminna att Europeiska unionen är inte samma som Europa och att världen utanför Europeiska unionen inte bara är fylld med fattigdom, hunger och förtvivlan. Där finns förstås problem, men där finns också länder som har en mycket hög utvecklingsnivå och som är villiga att samarbeta med oss. Som exempel vill jag nämna Norge, Island och Schweiz. Jag vill också påminna om att vår uppgift är att agera såväl i Förenta nationerna, i OSSE som i Europarådet. Demokratins princip innebär att människorna inte bara är maktens objekt, de är också maktens subjekt, och det måste vi komma ihåg när vi bygger samarbetsrelationer med andra.
Vi behöver verkligen inte heller alltid inom Europeiska unionen nya direktiv. Mycket ofta handlar det om att vi följer beslut som redan fattats. Det handlar också om att vi konsoliderar och i praktiken genomför FN:s eller Europarådets gällande konventioner och får alla medlemsländer att göra så.
Det kan hända att jag på grund av den här grekiska flygolyckan även själv har lyssnat med ett litet känsligare öra än vanligt på era anmärkningar mot bristande samarbete, men jag skulle vilja försäkra på rådets vägnar att vi även i Europeiska unionen måste ha ett ömsesidigt förtroende för att den nationella demokratin är ett komplement till Europeiska unionens egen demokrati som växer här hos er. Tillsammans skall de bilda - det är jag säker på och det sade även många som talade här - den rätta kombinationen som i framtiden både hjälper oss att bygga en stadga för grundläggande rättigheter och att föra det här Tammerforsmötet och dess principer framåt utan att de enbart förblir resolutioner, så att vi även i praktiska frågor kan ta framsteg. Jag hoppas att jag i framtiden också kan vinna ert förtroende i den här frågan.

Situationen i Östtimor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets uttalande om situationen i Östtimor.
Jag vill påminna om att debatten kommer att äga rum i eftermiddag, efter debatten om betänkandet av Dührkop Dührkop och Fabra Vallés.

Halonen
Fru talman, Europaparlamentets ledamöter! Europeiska unionen har ända från början av processen ställt sig bakom Portugals och Indonesiens strävanden att under FN:s skydd åstadkomma i Östtimor en hållbar och av det internationella samfundet godkänd lösning baserad på det östtimoresiska folkets självbestämmande. Unionen kommer målmedvetet att fortsätta sin verksamhet för att uppnå detta mål. Vi har i ett beslut av rådet (allmänna frågor) i april 1999 bett kommissionen förbereda ekonomiska och sociala program för att förbättra Östtimors beredskap att grunda institutioner.
Östtimoresernas iver att rösta var respektingivande som vi alla vet. Rådet (allmänna frågor) konstaterade i måndags att östtimoreserna även i fortsättningen förtjänar allt vårt stöd. Vi är beredda att erkänna Östtimor när den av FN styrda självständighetsprocessen har slutförts.
I detta sammanhang skulle jag åter vilja tacka FN:s UNAMET-operation för det outtröttliga arbete som dess personal utförde för att genomföra folkomröstningen under ytterst svåra förhållanden. Samtidigt vill jag berätta att jag är tacksam mot Irlands utrikesminister Andrews, som var ordförandens personliga företrädare vid valobservationen i Östtimor, samt mot Storbritanniens utrikesminister Cook som företrädde ordföranden vid APEC:s möte. Vi ville att även ministerrådet skulle ha ett ansikte vid dessa tillfällen trots att själva ordföranden inte kunde vara där en hel vecka på grund av sina förpliktelser i samband med parlamentets plenarmöte. Jag vill också tacka Europaparlamentets observatörsdelegation samt alla andra som deltog i observationen: den internationella närvaron spelade en mycket stor roll för en lyckad omröstning. Jag tror att också att de för sin del bidrog till den säkerhet som fortfarande rådde under röstningsprocessen.
Vi förstod alla att vara rädda för oroligheter. Den terror som började efter omröstningen överraskade dock med sin besinningslöshet. Unionen har under hela krisen utövat kraftiga påtryckningar på den indonesiska regeringen för att den skall fullgöra sina förpliktelser och garantera säkerheten och hålla situationen i Östtimor under kontroll.
Jag anser att vi är på väg åt rätt håll, men vägen är lång. Att lindra den humanitära nöden och sätta upp en internationell fredsbevarande styrka prioriteras nu som brådskande ärenden. Ju fortare en fredsbevarande styrka kan skickas till platsen desto bättre. Därför kommer Europeiska unionen att fortsätta med sina egna politiska påtryckningar för att genomföra dessa åtgärder. Den andra mycket brådskande frågan är att den humanitära hjälpen kommer snabbt till platsen. I dag är situationen svårast för dem som har flytt från sina hem upp till bergen samt för de östtimoreser som tvångsflyttats till Västtimor och delvis förlagts i läger. Enligt olika uppskattningar uppgår antalet flyktingar till mellan 200 000 och 400 000. Detta visar också att bedömningar av situationen är mycket svävande. Vi har inga exakta informationer om händelserna just därför att utomstående företrädare för det internationella samfundet inte kan komma till området.
Dessa människor är i behov av omedelbar humanitär hjälp. I den av FN samordnade biståndsverksamheten deltar såväl mellanstatliga organisationer som medborgarorganisationer. De indonesiska myndigheterna har meddelat att dörrarna är öppna för internationellt bistånd, men de kan inte garantera humanitära biståndsarbetares säkerhet. En heltäckande operation kan startas först när de humanitära organisationerna fritt och tryggt kan komma till området. I sista hand kommer detta givetvis att ske först när den internationella fredsstyrkan anländer, men vi har redan nu gång på gång krävt att den humanitära hjälpen måste få komma fram omedelbart.
Olika länder har varit beredda att delta i nödhjälpssändningar. Som bäst kartlägger man lager och ordnar leveranser. Unionen har till sitt förfogande sammanlagt 8 miljoner euro för det humanitära biståndet till Östtimor och är således redan den största enskilda biståndsgivaren. Företrädare för ECHO (Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd) har tillsammans med indonesiska myndigheter och internationella organisationer deltagit i uppskattningen av hjälpbehovet. Jag hoppas att kommissionen kan berätta närmare om sina planer.
I början kommer det humanitära biståndet troligen att skickas med hjälp av lufttransporter, och man kommer att fälla ned nödvändiga förnödenheter som livsmedel, mediciner och andra förnödenheter som filtar och kokkärl till områden där man vet att det finns flyktingar. Experter säger att man av säkerhetsskäl tvingas i början göra fällningen från Herculesplan på en och en halv kilometers höjd, vilket gör det svårare för hjälpen att verkligen nå fram. Man måste emellertid med alla medel försöka se till att i det här skedet skicka tillräckligt med hjälp.
Säkerhetssituationen i området förbättras tillräckligt först efter att den internationella styrkan anlänt. Unionen har hela tiden betonat och krävt att Indonesien måste ansvara för ordningen och säkerheten, men som vi har sett har de indonesiska myndigheterna tyvärr inte för den här delen fullgjort sina avtalsenliga förpliktelser. Indonesien har nu gått med på att en internationell fredsbevarande styrka kommer till området och jag hörde alldeles nyss att FN:s säkerhetsråd enhälligt har beslutat att skicka en fredsbevarande styrka till Östtimor. Vi förutsätter att Indonesien även i fortsättningen på ett bra sätt kommer att samarbeta med säkerhetsrådet. Vi arbetar för att styrkan så snabbt som möjligt kan komma till platsen.
Jag vill ändå för min egen del konstatera att jag också personligen har strävat efter att hålla kontakt per telefon med unionens medlemsstater, i synnerhet med Portugal, och via vår lokala representation med Indonesien samt med FN:s generalsekreterare Kofi Annan. Jag hoppas att det i framtiden finns allt bättre möjligheter till ett intimt samarbete.
Jag vill ta upp ytterligare en allvarlig sak, och det är terrordådens och rädslans atmosfär som råder i Östtimor. Indonesien har inte förmått ansvara för sina förbindelser att garantera ordning och säkerhet i området, många anser att landet inte heller till alla delar har velat göra det. Godtycke har fått råda i området. Man har sett bevis på att den indonesiska armén och polisen har deltagit i terrordåd i Östtimor. Enligt det internationella samfundets biståndsarbetare tvingades ICRC:s (Internationella rödakorskommittén) och människorättsorganisationernas representanter lämna området för att man skulle kunna begå brott utan närvaro av utomstående vittnen. Rådet yttrade i förrgår sin djupaste indignation över den här händelsen samt de övergrepp som riktats mot östtimoreser, humanitära biståndsarbetare, kyrkornas representanter och de mänskliga rättigheternas försvarare. Vi har i rådet förordat att kommissionen för mänskliga rättigheter sammankallas till ett specialsammanträde angående Östtimor. Vi kommer också att arbeta för att man till området skall skicka en undersökningskommission med uppgift att samla in bevismaterial för att reda ut ansvarsfrågorna i samband med terrordåden efter folkomröstningen.
Rådet (allmänna frågor) godkände i förrgår slutsatserna om unionens åtgärder och fattade beslut om en gemensam ståndpunkt med syfte att förstärka dem, vilket innebär att man utfärdade ett mycket heltäckande exportförbud till Indonesien som omfattar vapen, ammunition samt annan materiel som används för förtryck och terror inom landet. Samtidigt stoppade man också bilateralt militärt samarbete mellan medlemsstaterna och Indonesien. Den här gemensamma ståndpunkten kommer att gälla i fyra månader och den kommer att förnyas efter behov.
Samtidigt som vi arbetar för Östtimors och dess folks självbestämmande måste vi också sörja för Indonesiens kommande utveckling. Rådet (allmänna frågor) betonade också att unionen vill se ett starkt, demokratiskt och enhetligt Indonesien. Demokratin, respekten för de mänskliga rättigheterna och principerna för en rättsstat är också bra hörnstenar för det indonesiska samhällsbygget. Att uppträda som ett demokratiskt samhälle i det internationella samfundet får allt vårt stöd.

OMRÖSTNING
- Resolutionsförslag (B5-0061/99) från Souchet för EDN-gruppen om uttalandet av Romano Prodi, utnämnd ordförande för kommissionen

(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0062/99) från Wurtz för GUE/NGL-gruppen om nomineringen av Prodi-kommissionen
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0063/99) från Blokland m.fl. för EDD-gruppen om ledamöterna av kommissionen och deras program
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Gemensamt resolutionsförslag om Prodi-kommissionen
Pannella (NI). (IT) Fru ordförande! Jag skulle bara vilja ge er och församlingen en, som jag tror, viktig och nyttig upplysning. Jag vill meddela er att den tredje största parlamentsgruppen i Rom, med 130 medlemmar, är en grupp med parlamentsledamöter som står till höger om Le Pen och till vänster om Cossutta.
Vi har jämfört besluten från igår: vi är ingen boskap som bara gör det som ett partistyrt parlament begär av oss! Emma Bonino kommer senare att förklara varför vi, i kraft av vårt politiska släktskap med dem som tror på parlament, på demokrati, på rättsväsende och som avskyr partivälde, byråkrati och falskhet, inte röstar och inte kommer att rösta. Emma Bonino kommer att ha tid att förklara detta.

Talmannen
Tack, herr Pannella. Det var mycket vänligt av er att ge Romano Prodi tid att ansluta sig till oss. Jag hoppas att han inte har fastnat i en hiss, vilket givetvis skulle vara förmildrande omständigheter.
(Parlamentet antog resolutionen.)
(Applåder)
Talmannen. Mina kära kolleger! Jag tror faktiskt att det måste röra sig om ett allvarligt problem, eftersom jag hade och fortfarande har för avsikt att ge ordet till Prodi...
(Ser Prodi anlända.)... Herr ordförande! Ni måste tala om i vilken hiss ni fastnade.
Jag vill meddela er att Europaparlamentet med mycket stor majoritet nyss har röstat igenom en resolution om kommissionen, och jag ger er direkt ordet.

Prodi
Fru talman! Jag ber om ursäkt för min sena ankomst, som jag kan förklara. Såsom ofta händer inom de europeiska institutionerna har den italienska texten till talet försvunnit på vägen mellan Bryssel och Strasbourg. Jag väntade på den, för här har jag bara en utländsk version som jag har använt som stöd för minnet. Jag har varit här sedan klockan 9.00, men jag blir tydligen tvungen att läsa detta inlägg, som jag kommer att framföra på italienska genom att översätta det från det andra språket. Jag ber om ursäkt om översättningen ibland inte blir perfekt.
Fru talman, ärade ledamöter! Vi upplever ett avgörande skede av det som, i min mening, har varit en stor övning i demokrati. Jag har stått framför er många gånger den senaste tiden och jag har lagt fram de politiska idéerna i mitt program och riktlinjerna för våra framtida relationer för er. Ni har frågat ut kommissionärerna, skriftligt och muntligt. Vi har förpliktigat oss att vara öppna och effektiva, att redovisa allt vårt agerande på ett fullständigt och precist sätt.
Alla dessa principer om öppenhet, redovisning och effektivitet återspeglas i den resolution som nyss antogs. Den avgörande punkten i er resolution är de åtaganden jag gjorde inför talmanskonferensen förra veckan och i dag, vid detta högtidliga tillfälle, försäkrar jag er om mitt fulla och totala engagemang på dessa fem punkter.
De utgör grunden för en ny början för relationerna mellan våra båda institutioner, en ny kultur av öppenhet och framför allt av ömsesidigt samarbete. Grundelementet för dessa punkter gäller problemet med kommissionärernas individuella ansvar. Jag har redan klart och ärligt upprepat min inställning i frågan. Jag tror att de reflektioner vi har gjort tillsammans den senaste tiden faktiskt skapar möjlighet att bemöta alla de problem som kan uppstå härvidlag. Låt oss tala klarspråk: vårt fasthållande vid principen om kollegialitet, som är utgångspunkten för denna kommissions roll, skall inte på något sätt få skymma frågan om enskilt ansvar, frågan om ansvar vi alla måste påta oss som politiker, som vi måste påta oss gentemot detta parlament och gentemot hela den europeiska delen av världen.
Jag tror att dessa principer är grundläggande för att vi skall få en stark kommission och, även om en stark kommission ibland kommer att vara oense med parlamentet - vi kommer att säga nej många gånger - tror jag att det, ur både min och er ståndpunkt, är mycket bättre att ha en stark partner än en svag partner.
Låt oss återvända till innehållet i denna resolution ett ögonblick. Jag instämmer helt i att hur relationerna mellan er och oss organiseras är grundläggande för det europeiska bygget, men det är inte allt: för detta måste vi engagera medborgarna, och detta är en stor utmaning för alla institutionerna. Därför är en av mina viktigaste uppgifter den att i januari lägga fram mitt politiska program för de fem år mandatperioden omfattar, och tillsammans måste vi nu och i framtiden ge detta samråd i januari en mycket skarp politisk profil.
Jag sade det i går - och jag upprepar - att jag har förbundit mig hårt att bidra till den hållbara utvecklingen genom att svara på alla utmaningarna på miljöområdet och jag tycker att den första och viktigaste av dessa är att snarast, om så är möjligt, återställa konsumenternas förtroende för den mat vi äter och för skyddet för allas vår hälsa.
(Applåder) Jag inser att förberedelserna för nästa regeringskonferens är av grundläggande betydelse för Europaparlamentet. Jag förnyar det åtagande jag gjorde inför er om en stark och avgörande konferens. Jag vill också vara tydlig, eftersom det inte får finnas missförstånd om karaktären på den rapport jag har beställt av herrar De Haene, von Weizsäcker och Lord Simon. Det ni kommer att få är inte en rapport från kommissionen, och ni kommer att få den i samma ögonblick som jag får den. Jag förstår att vi, i ljuset av den rapport vi tillsammans kommer att motta, måste få till stånd en debatt som utgår från Europaparlamentet och kommissionen och som lägger grunden till en stark regeringskonferens vid toppmötet i Helsingfors. Ur denna synpunkt är alltså den dialog som har inletts mellan oss mycket viktig.
Ni har också bett mig om ett interinstitutionellt avtal som grund för uppförandekoden för att styra våra relationer och våra förbindelser. Jag instämmer fullständigt: vi bör sätta oss ned och titta på den och ordna med de praktiska detaljerna. Jag accepterar även de åtaganden ni har begärt vad beträffar de fem punkter som förekommer i förordet till er resolution: de måste naturligtvis detaljstuderas i den framtida uppförandekoden. Jag påminner er dock om att jag, såsom kommissionens ordförande, kommer att utöva mitt ansvar fullt ut. Det finns också två punkter som, vad er resolution beträffar, måste modereras på något sätt. För det första begär ni att en medlem av kommissionen skall avsättas om en allvarlig anklagelse med straffrättslig relevans riktas mot honom. Detta har jag ingen makt att besluta om, men jag har redan sagt att, om liknande anklagelser formellt skulle riktas mot medlemmar av kommissionen, skulle jag känna mig tvungen att undersöka dessas konsekvenser med största noggrannhet, och jag kan tänka mig omständigheter under vilka en medlem av kommissionen skulle vilja befrias från sitt uppdrag i avvaktan på rättegång. Jag kan också föreställa mig situationer i vilka man bör överväga eventuella avgångar, men detta beslut skall överlämnas till den berörda kommissionärens politiska bedömning, och i sista hand till mig själv i egenskap av ordförande. Man måste alltså ur denna synpunkt respektera grundläggande rättsprinciper och därmed förutsätta oskuld. De grundläggande friheterna gäller för alla: emellertid försäkrar jag er största stränghet härvidlag. Låt mig göra ytterligare en anmärkning vad detta anbelangar. Vad beträffar den avgörande frågan om ansvar och redovisning: jag kommer aldrig att acceptera att en medlem av kommissionen avsiktligt lurar parlamentet eller ljuger inför parlamentet. Våra relationer måste de facto grunda sig på ömsesidigt förtroende.
För det andra vill ni uttrycka er synpunkt om uppförandekoderna för kommissionärerna och för utnämningar till höga poster innan de börjar tillämpas av den nya kommissionen. Såsom ordförande måste jag säga att jag behöver ha dessa regler i kraft redan från den nya kommissionens första dag. Jag vill inte att missförstånd skall finnas om det ögonblickliga engagemanget i reformprocessen i vilken dessa koder utgör signalen inom kommissionen. Detta innebär dock inte att dessa koder är ristade i sten. Ni har fått dessa koder och ni kan formulera era synpunkter, vilka jag noggrant skall lyssna på. Dessa koder är alltså inte oföränderliga.
Åtskilliga av de önskade punkterna som finns med i det nya ramavtalet gäller öppenheten. Jag har sagt er att den nya kommissionen kommer att vara öppen för era förslag. Den har åtagit sig att deltaga i sammanträdena med parlamentets utskott och vid plenum för att ta itu med alla de viktiga politiska frågorna. Den har också förklarat sig fast besluten att, inom ramen för sina möjligheter, studera hur man kan öka parlamentets deltagande på alla områden.
Jag noterar den vikt ni fäster vid internationella avtal, men ni bör ändå tillstå att vårt åtagande att samråda med er måste förverkligas på sätt som går att förena med effektivt förda förhandlingar. Jag försäkrar er att jag inom dessa gränser åtar mig att göra även dessa delar öppna.
Jag har sett att ni även tar upp utrikes- och säkerhetspolitiken och den tredje pelaren. Kommissionen kommer att samarbeta med er för att studera bästa sättet att försäkra sig om att informationen når er snabbt och jag är beredd att tillkännage kommissionens viktiga beslut direkt vid en plenarbehandling när det är nödvändigt, när ni anser att det är lämpligt. Vi måste titta på hur detta informationslämnande kan genomföras på ett sätt som passar både er och oss, på veckobasis, utanför parlamentets sammanträdesperioder.
Det är viktigt för er att handlingarna finns tillgängliga: det handlar egentligen om en av dessa översändningsfrågor - men det är inte det viktigaste - utan det handlar också om, såsom ni slår fast, att fastställa tydliga regler för det fall att tillgängligheten skulle begränsas. Jag instämmer i att vi måste fastställa särskilda rutiner för översändande av känsliga handlingar, gällande bedrägerierna, till budgetkontrollutskottets ordförande. Däremot måste jag uttrycka en protest vad beträffar interna dokument som har med bedrägerierna att göra. Att en oberoende OLAF skulle skapas var ett starkt önskemål. Jag kan alltså inte göra några åtaganden vad beträffar deras dokument eftersom OLAF skall vara oberoende. Jag tycker visst att de har ett krav om öppenhet på sig, men det måste man tala med OLAF om, annars skulle jag motsäga den uppfattning jag har om detta organ.
Jag kan bekräfta att det är grundläggande, speciellt inom den offentliga sektorn, att personalen har anmälningskyldighet vid alla misstankar om bedrägeri, förskingring eller oegentligheter. Det är lika grundläggande att de anställda kan uppfylla denna skyldighet via ett konsekvent system som säkerställer deras rättigheter och rättigheterna för de som anklagas.
En ny oberoende OLAF har skyldighet att avgöra varje fall, och jag instämmer också i att de anställdas skyldigheter härvidlag och skyddsreglerna bör sanktioneras i formella reglementen. Herr Kinnock har redan gett er ett löfte i denna fråga.
Erfarenheterna från vårt samarbete och bildandet av den nya kommissionen har utgjort en stor uppmuntran för mig. Jag känner att vi stadigt rör oss mot en god politisk atmosfär av ömsesidig förståelse som kan lägga grunden till ett intimt samarbete. Med prov på god vilja från båda sidor kommer vi att arbeta väl och konstruktivt tillsammans.
När jag förberedde detta svar försökte jag verkligen gå in på det praktiska innehållet i era krav. Jag vet att omröstningen i dag inte bara gäller dessa aspekter av vårt gemensamma arbete, utan även det vi tillsammans skall göra för Europa. Vi har förpliktigat oss, och jag försäkrar er att detta åtagande kommer att vara totalt i tre stora färdriktningar som ni och vi delar. Vi har förpliktigat oss att ge Europa en ny institutionell sammansättning och förbereder oss grundligt för denna regeringskonferens, som är av avgörande betydelse för vår framtid. Den är av avgörande betydelse eftersom vi tillsammans har förberett oss för ett andra mål, ett mål som verkligen på något sätt kommer att förändra all vår politik: den utvidgning genom vilken vi kommer att gå från 362 miljoner till nästan en halv miljard invånare när processen är avslutad. Vi skall utvidga oss mot länder som i grunden har en annorlunda historia, seder och inkomstnivåer än vi. Detta är ett val som har träffats för att säkerställa vårt Europas pelare, som är fred och frihet, och vi kan inte säkerställa dessa pelare utan att denna utvidgning genomförs på ett så konstruktivt, öppet och kraftfullt sätt som möjligt.
Slutligen har vi förpliktigat oss mot ett tredje mål, i det att vi bidrar till den ekonomiska återhämtning som nu börjar och ställer den i alla medborgares tjänst: i det att vi ställer den i sysselsättningens tjänst, genom att följa upp den sociala rättvisan, för att reformera men också bevara de stora hörnpelarna i det sociala trygghetssystem Europa har uppfunnit, som det har varit många problem med under de senaste årens reformer, men som vi inte får överge och därmed låta medborgarna stå utan skydd. Dessa är de tre stora uppgifter vi tillsammans har åtagit oss.
Jag hoppas, ärade ledamöter, att den omröstning som följer skall göra det möjligt, för oss och er, att tillsammans fullfölja denna uppgift som verkligen, utan överdrift, är en stor historisk uppgift, en institutionell förnyelse som världen hittills aldrig har skådat. Därför måste vi, när vi tillsammans skall ta itu med dessa angelägna uppgifter som innebär en stor förändring jämfört med tidigare, gå fram med den stora enighet som måste finnas mellan parlamentet och det verkställande organet i alla moderna demokratier. Det är i vår dialektik men också i vår samarbetsanda grunden för vårt Europas framtid ligger.

Talmannen
Jag tackar kommissionens ordförande, Prodi, och i enlighet med vad vi har kommit överens om har varje gruppordförande nu tre minuter till sitt förfogande.

Poettering
Fru talman, tillförordnade kommissionsordförande, kära kolleger! Europeiska folkpartiets grupp och europeiska socialdemokratiska partiets grupp förde i går en het debatt om vår nuvarande beslutsmodell. I denna debatt gjorde Europakommissionens förre ordförande Jacques Santer ett anmärkningsvärt och imponerande debattinlägg. Jag vill börja detta korta anförande med att uttrycka mitt tack, min respekt och mitt erkännande till vår kollega och vän Jacques Santer för hans storslagna europeiska bidrag som Luxemburgs statsminister och som ordförande för Europeiska kommissionen.
(Applåder)
I denna debatt ställde vi i vår grupp oss också frågor och gav uttryck för tvivel. Dessa frågor och tvivel består. Detta får man inte förtiga och därför har vi också respekt för de gruppmedlemmar vars beslut avviker från den stora majoriteten i gruppen. En klar majoritet i vår grupp kommer att säga ja till Romano Prodis kommission. Men detta är varken en in blankocheck eller något fribrev! Vi kommer att ta er, herr Prodi, på orden, det vill säga vi kommer att noga följa om ni efter er utnämning uppfyller de plikter som ni åtog er inför Europaparlamentet före utnämningen.
Vi väntar oss av er att ni konfererar med parlamentet om ert program till år 2005 och att det är ett politiskt välbalanserat program. Detta har ni åtagit er och framför allt har ni ännu en gång åtagit er de fem punkterna. Jag vill hjärtligt tacka kollegerna i alla grupper, herr Hänsch, herr Costa, herr Hautala, herrarna Collins och Bonde för att vi har lyckats med att efter gårdagens två timmar långa debatt - under ledning av vår grupp - besluta om en resolution med en sådan stor majoritet i dag. Det är vår plikt som europeiskt parlament att tala enstämmigt när det handlar om de grundläggande frågorna om Europas framtid. Samtycket till resolutionen hade varit ännu större om översättningen till ett visst språk hade funnits tillhands i en grupp. Detta språk fanns inte tillhands och därför kunde inte denna grupp ge sitt samtycke. Ni ser att parlamentets problem påminner om kommissionens, men detta ger också Europeiska unionen ett mänskligt ansikte.
Tillåt mig att kommentera ännu en sak. Under de senaste veckorna har vi kommit en bra bit framåt i samarbetet. Nu är det vår uppgift att gå vidare med parlamentariseringen och demokratiseringen. Framför allt måste vi försöka se till att de länder i Mellaneuropa som hoppas att kunna ansluta sig till vår gemenskap av rättigheter, fred och frihet kan göra detta. Vi vill härmed säga ja till den nominerade kommissionen.
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman, herr föreslagna kommissionsordförande, ärade kandidater, ärade ledamöter! Min grupp, Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, sade redan i går att vi hade beslutat, nästan i enighet, att rösta för Prodi-kommissionen, utifrån just det ordförande Prodi meddelat och det han lovade talmanskonferensen förra veckan.
Förutom de fem punkterna finns också åtagandet, som vi anser viktigt, att inleda en ny etapp i det europeiska bygget vilket jag anser det är viktigt att påtala i dag. Det vill säga, att lämna en period av kris och stillastående och ta ett steg framåt i förtroende och med framtidsvisioner.
Ordföranden upprepade i dag ett åtagande som vi anser är avgörande, att noggrant förbereda, meddela och föra ut sitt arbetsprogram för hela mandatperioden till debatt. Han har också tillkännagett kommissionens reformprogram och vi tror alltså att vi, om vi tillsammans inleder denna nya period, tillsammans kan bygga, som murare och arkitekter, det framtida Europa.
Jag har också förstått, herr talman, att han har ett speciellt intresse för utvecklingen av informationstekniken i Europa, och jag tycker också att detta är en absolut prioritering.
En annan punkt som ordföranden nämnde och som jag anser är viktigt att precisera är vår linje inför regeringskonferensen.
Min grupp uppskattar mycket att man har anförtrott tre experter arbetet med att röja väg, men jag tror att det vore mycket positivt om kommissionen använde den initiativrätt som fördragen tillerkänner den - och parlament - och vi skulle kunna komma överens för att tillsammans gå framåt på alla fronter, med blicken mot det nya millenniet och framför allt, och i första hand, mot våra medborgare.
Vi behöver ett nytt kontrakt med de folk som utgör Europeiska unionen för att lösa frågor som sysselsättningen, välfärden, försvaret och anpassningen av vår sociala modell, bevarandet av miljön och försvaret av konsumenterna, och för att uppnå en utrikes- och säkerhetspolitik som gör det möjligt för oss att få med de länder som vill vara en del av vårt gemensamma äventyr, som gör det möjligt att stabilisera vår kontinent, i Öst och även i Söder, i Medelhavsområdet.
Som framför allt gör det möjligt att fortsätta med något, där jag är fullkomligt överens med ordförande Prodi: detta suggestiva äventyr vi européer har inlett och som håller på att förändra vår kontinents utseende och som förhoppningsvis på ett avgörande sätt hjälper till att förändra mänsklighetens historia.
(Applåder)

Cox
Fru talman! Tiden för tal är snart slut; det är snart tid för beslut.
Ända från början av den kris som nyligen har ägt rum, har ELDR-gruppen spelat en central roll, i det att den har gått i täten och insisterat på att kommissionen som verkställande organ skall ha en större parlamentarisk ansvarighet. Hela det trauma som vi har genomlidit kommer att ha varit mödan värt, om vi kan dra den korrekta lärdomen av det som skett och sedan tillämpa den. Vi tror att den kommission som vi nu skall rösta om önskar vara mer öppen, tydlig, noggrann, reformvänlig och ansvarsfull än någon av sina föregångare. Vi tror att budskapet, att en sådan parlamentarisk ansvarighet är såväl kollegial som individuell till sin natur, har gått fram. Vi tror att de senaste nio månaderna i och genom Europaparlamentet utgör en milstolpe i demokratiseringen av Europeiska unionens politik.
Vi röstar i dag om två saker: dels om en politisk resolution, dels om kommissionen. I den politiska resolutionen, som stöds av över 500 förtroendevalda, begärs ett nytt avtal mellan parlamentet och kommissionen för det nya millenniet. Vi har verkat för och stöder denna idé. Vi har insisterat på att tyngdpunkten skall läggas på ökad öppenhet, förbättrad tillgång till handlingar och nödvändigheten av individuellt ansvar och individuell ansvarighet för kommissionärerna.
Vi är medvetna om de mycket känsliga frågor och privilegier som omger dessa frågor, men vår kärnpunkt är klar. Vi tror att vi genom att kräva dessa reformer kommer att stärka båda våra institutioner i vårt gemensamma europeiska kall. Budskapet borde i dag gå klart och tydligt från denna kammare till framför allt huvudstäderna i unionen, att reglerna för EU-engagemanget fullständigt har förändrats. Aldrig mer får huvudstädernas diktat eller uppträdande för att bibehålla individuella kommissionärer tillåtas att tvinga ned en hel kommission på knä.
(Applåder)
Kollegialiteten får inte användas som en sköld för att täcka över olika slags uppförande, inbegripet oacceptabelt uppförande. Stärkta av den kris som vi har genomgått tror jag att det finns en ny energi, och att vi kommer att få se en ny samverkan mellan våra institutioner, vilket kommer att få fart på unionens arbete igen. Min grupp - Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp - torde rösta enhälligt för kommissionen och dess ordförande. Vi har förpliktat oss att ge Europa en ny start. Låt arbetet börja.
(Applåder)

Lannoye
Fru talman, herr kommissionsordförande! När vi nu har kommit till slutet av en lång process, bör jag redogöra för den debatt som vår grupp hade i går kväll och som naturligtvis måste kompletteras av vår uppskattning av ert tal här i dag.
Vi röstade enhälligt för den gemensamma resolution som för en stund sedan antogs av parlamentet. Våra farhågor kom på skam och jag gläder mig åt herr Prodis tal och engagemang för innehållet i denna resolution. Å min grupps vägnar tror jag mig alltså kunna säga att vi är nöjda med den sidan av saken.
Men även om institutionernas funktion är en viktig fråga, är Europeiska unionens politiska framtid och roll i världen en minst lika viktig angelägenhet. Europeiska kommissionen är unionens motor och har i det avseendet makt att styra Europeiska unionens allmänna politiska inriktning. Vi skulle inte nöja oss med att kommissionen intog en roll som notarie, och därmed endast verkställer order som kommer från annat håll. Det gäller att föra fram en vision om en ambitiös europeisk union. Vår grupp försvarar idén om att unionen bör tillföra ett mervärde till medborgarnas livskvalitet, och därför välkomnar jag herr Prodis uttalanden om livsmedelssäkerhet, även om de inte tycks vara helt tillräckliga. Enligt min mening omfattar livskvalitet även säkerhet på arbetsplatsen, arbetsvillkor, medborgerliga fri- och rättigheter samt sysselsättning.
Tyvärr uppfattar majoriteten av medborgarna inte detta mervärde. Dessutom måste unionen göra grundläggande insatser på ett internationellt plan, så att välståndsklyftan mellan nord och syd inte fördjupas och globaliseringen inte skall behöva vara detsamma som - vilket den tyvärr är i dag - miljöförstöring och socialt förfall överallt i världen, även i Europeiska unionen.
(Applåder) Att förespråka tillväxt och fler avregleringar tillsammans med en gnutta hållbar utveckling, det är inte en lämplig lösning. Tyvärr är detta summan av ert tal i går, herr Prodi. Alla i vår grupp beklagar detta. Visst hade det varit orimligt att förvänta sig att nästa team skulle ha samma politiska vision som vi, men vi anser oss ha rätt att förvänta oss att ni lägger tonvikt vid en ambitiös roll för Europa. Tyvärr blev det inte så. Trots ert tal i dag blev vi alla besvikna av ert tidigare tal och er vision.
Detta konstaterande, som är positivt vad gäller den institutionella reformen och negativt beträffande det politiska projektet, erhöll inte enhällighet inom vår grupp. Vi tillät därför - i full öppenhet, vilket ju är aktuellt - var och en att rösta i full frihet. Vi kommer att rösta enligt våra åsikter. Några av oss satsar på att det kommande laget har förmågan att inleda viktiga politiska kursändringar, tack vare vissa av kommissionsledamöterna och kommissionens nya förhållningssätt till parlamentet. Andra tror i stället att en positiv röst skulle ge en negativ politisk signal till allmänheten, eftersom det skulle stödja bristen på tydliga förslag.
Detta budskap hade jag i uppdrag att förmedla till er, herr kommissionsordförande. Jag hoppas att ni mottar det som konstruktiv kritik och att vår enhälliga vilja till dialog inte kommer att ifrågasättas.
(Applåder)

Wurtz
Fru talman! Under debatten i går framförde jag skälen till att min grupp inte kan ge Prodi-kommissionen sitt förtroende.
Samtidigt som jag betonade den intressanta "rörelsen" i förbindelserna mellan denna institution och parlamentet, såväl som vår vilja att arbeta för att den aviserade administrativa reformen skall lyckas, uttryckte jag min övertygelse om att det hade krävts initiativ till betydande förändringar för att vi skall kunna bemöta medborgarnas pressande förväntningar. Det gäller inte bara kommissionens sätt att fungera, utan också dess politiska inriktning. Tyvärr har jag inte hört någonting om detta, varken under utfrågningarna av de utnämnda kommissionärerna eller i Prodis egna uttalanden.
När kommissionen just har genomgått den allvarligaste krisen i dess historia, och när Europeiska unionen i sin helhet har skäl att begrunda miljoner väljares aldrig tidigare så starka varningssignaler, var stunden inne för ett kraftfullt handlande i syfte att öppna upp nya perspektiv och återuppväcka förhoppningar. Erfarenheten visar att man inte bara kan bygga upp Europeiska unionen med stöd av marknaden och genom direktiv. Den formas framför allt i levande relationer mellan människor, som samarbetar för att förverkliga planer som inspirerar och förenar dem.
Min övertygelse är att Europa kommer att återvinna sin tillförlitlighet i allmänhetens ögon och få sympati från ett stort antal människor i världen, om vi klart och tydligt hävdar våra egna värden och vårt eget projekt gentemot den nyliberala vågen.
Fru talman! Enligt vår mening är det denna ambition som saknas i dag. Det är skälet till att min grupp inte har kunnat ge kommissionen sitt förtroende.

Collins
Fru talman! Herr kommissionsordförande! 1999 har varit ett svårt år för de ledande EU-institutionerna på grund av att problem som kom fram i frågor som ansvarighet för hanteringen av en mängd EU-initiativ ansträngde relationerna mellan Europaparlamentet och kommissionen.
Jag skulle för det nya kommissionärskollegiet och för alla Europaparlamentets ledamöter verkligen vilja understryka vikten av att vi lägger detta års händelser bakom oss så snabbt som möjligt. Vi måste alla särskilt begrunda de senaste tolv månadernas svårigheter och lära av de misstag som utan tvekan begicks. Vi måste se till att strukturer för beslutsfattande läggs på plats på EU-nivå, vilket kommer att garantera att alla beslut blir redovisade.
I den resolution som i dag har lagts fram av min politiska grupp betonar vi att det är nödvändigt med en sund förvaltning vid hanteringen av alla EU-program och EU-initiativ. Eftersom kommissionen har ansvaret för att övervaka den dagliga funktionen för ett så stort antal EU-stödda projekt, borde den särskilt notera sina fördragsåtaganden i detta hänseende. De utmaningar som Europeiska unionen står inför är allt för stora för att institutionella dödlägen skall få hämma kommissionen och Europaparlamentet i deras arbete med lagstiftningsprogrammet. Europeiska unionen kan inte fungera effektivt, om det inte finns samarbetsvilja och förståelse mellan kommissionen, parlamentet och rådet. Jag har inget intresse av att främja ett beslutsfattande i Europeiska unionen som bygger på ett institutionellt dödläge. Jag tror att även kommissionen måste erkänna att det utvidgade tillämpningen av medbeslutandeförfarandet innebär att parlamentet har lika mycket att säga till om vid antagandet av EG-direktiv och EG-förordningar på 38 olika områden för ekonomiska och sociala frågor. Medbeslutandeförfarandet omfattar ett stort antal verksamheter, inbegripet frågor i transportsektorn, regionala frågor, sociala frågor, sysselsättningsinitiativ, stöd genom strukturfonderna, konsumentskydd, folkhälsa och miljöfrågor. Om medbeslutandeförfarandet inte fungerar på ett effektivt sätt, kommer ineffektiviteten att slå rot i unionens interna förfaranden för beslutsfattande. Det är det sista vi behöver i denna tid av stora utmaningar.
Den största enskilda utmaning som Europeiska unionen står inför är att förbereda för utvidgningsprocessen, med anslutningen av sex nya länder till unionen år 2004-2005. Det finns för närvarande 37 olika förhandlingskapitel som skall diskuteras mellan unionen och de nya ansökarländerna. Dessa diskussioner kommer att bli hårda, och det är nödvändigt med en intern reformering av institutionerna i EU, om utvidgningsprocessen skall bli lyckosam.
För att sammanfatta måste kommissionen och parlamentet se till att arbeta sig igenom svåra beslut i en anda av förståelse och strävan mot samma mål. Jag hoppas att vi alla har lärt oss denna läxa från det senaste årets händelser. Vår grupp har en gruppståndpunkt. Varje nationell delegation kommer att rösta efter eget huvud. Den irländska delegationen kommer att rösta för ordförande Prodi och kommissionen.

Bonde
Fru talman! I och med Prodis kommission får EU för första gången en egentlig regering. Den har fostrats av de femton statsministrarna, men är nu sin egen, frigjord från medlemsstaternas kontroll, avskild från nationella parlament, ljusår från vanliga väljare och skattebetalare, men ännu inte underställd Europaparlamentets kontroll. Väljarna och de nationella parlamenten förlorar makt till Prodi, men den samlas inte upp här i församlingen. Väljarnas inflytande begränsas återigen. Den verkställande makten stärks återigen på den lagstiftande maktens bekostnad. Prodi lovar att han kommer att lyssna och skicka en kommissionär varje gång vi ber om det. Han kommer allvarligt överväga att avskeda en kommissionär om parlamentet uttalar sitt misstroende. Men det är Prodi och kommissionen som själva beslutar. De avgör om de har förtroende för oss, för väljarna, för de nationella parlamenten, och de är även i fortsättningen de enda tjuvarna i EU som kan föreslå en ny lag eller föreslå att en lag avskaffas. Inom kommissionen har generaldirektörerna återigen tagit makten. Svaren om öppenhet gapar tomma på innehåll från generaldirektörernas sida, medan Prodi lovar öppenhet. Många utfrågningssvar har formulerats av de gamla tjänstemännen. I utkastet till Kinnocks svar hade tjänstemännen till och med skrivit att problemet var att den nederländske tjänstemannen, van Buitenen, hade lämnat för många handlingar till gruppordförandena. Problemet var inte att kommissionen hade dolt bedrägerierna. Det finns alltså fortfarande tjänstemän som inte lärt sig något.
Den oberoende expertkommittén lägger fram förslag om en åklagarmyndighet och mer överstatlig kontroll i medlemsstaterna. Kommissionen och majoriteten här vill se fler bestämmelser och projekt som styrs från Bryssel. Resultatet blir mer centralism, mer bedrägerier, och om fem år kommer en ny expertkommitté att kunna utarbeta en ny rapport om ökande bedrägerier i EU, för det är slutenheten och centralismen som föder bedrägeri. Kontroll kan avslöja en del, men lösningen är en radikal begränsning av uppdrag och projekt i Bryssel, så man fokuserar på det som är gränsöverskridande och inte längre går att lösa nationellt eller regionalt. Ett nerbantat, öppet och demokratiskt EU måste vara målet.
Min grupp, Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa, kan inte erbjuda kommissionen politiskt stöd, men den kan istället erbjuda en energisk, kritisk och konstruktiv opposition. Demokratins dröm är att ge människorna lika villkor, vilket inte får förväxlas med att behandla oss likadant, för vi är olika i vår mångfald och det är vår styrka.

Bonino
Fru talman! Jag tar ordet på de sju radikala ledamöternas vägnar och tackar de grupplösa för att de beviljar mig denna tid.
Herr ordförande i kommissionen, vi sju radikala gav uttryck för vår inställning igår men vi deltog inte i den föregående omröstningen, och vi kommer inte heller att delta i de kommande förrän, kära kollegor, detta parlament har löst problemet med parlamentsledamöternas värdighet, rättigheter och skyldigheter.
I och med det exempellösa beslutet från i går har ni, kära kollegor och fru talman, beslutat att det finns A-ledamöter, ledamöter från era välartade grupper, från era byråkratier, de som älskar att dela upp posterna mellan sig. Sedan finns de ohängda ledamöterna, vilka skulle vara jag, vi, som helt enkelt är oberoende av era byråkratier och era partivälden.
Detta är ovärdigt. Det är ovärdigt för de valda men, käre Barón Crespo, det är inte heller värdigt för väljarna. Ni har beslutat att det finns A-väljare och medborgare som är B-väljare. Detta kan vi inte acceptera. I dag börjar striden. Och vilket hyckleri, vilken konformism! Ni italienare lever i ett land vars parlament har en blandad grupp, den näst största, där ledamöter från yttersta högern via De gröna till yttersta vänstern lever tillsammans utan problem. Och när ni kommer hit och röstar, röstar ni som ni gjorde!
Ni parlamentsledamöter har inga problem med att dela på de allmänna medlen i era nationella parlament. Och vilket hyckleri sedan att förbjuda oss - vadå? Att förbjuda oss parlamentsarbete. Vi får inte - eftersom vi är obekväma folkvalda, folkvalda som ni inte tycker om - lägga fram vare sig ändringsförslag eller resolutioner. Ni låter oss behålla friheten att trycka på en knapp, kort sagt.
Kära kollegor, jag kommer inte att böja mig. Vi sju radikala ledamöter kommer inte att böja oss för detta absurda gestikulerande. Titta på era grupper! Gruppen är ett arbetsredskap: titta på dem, de har ingen politisk plattform. Tre grupper har ställt sig upp och sagt att de inte har någon gemensam politisk plattform. Och då tjänar alltså grupperna bara till att bättre dela upp finansiering och poster mellan sig, mina kära kollegor. Detta parlament måste sluta upp med att vara sådant!
I dag börjar vi åter driva kampen för värdighet, laglighet, rättsstaten, rättigheter och skyldigheter för folkvalda parlamentsledamöter. Medborgarna har valt oss som de valde er och som har samma rättigheter och skyldigheter som ni, och samma värdighet. Jag hoppas att ni kommer vara många, kära kollegor, som försvarar parlamentets och parlamentsledamöternas värdighet mot byråkratierna och partiväldena. Detta är den nya kampen som skall pågå tills detta parlament, genom att skapa en blandad grupp, återger de folkvalda deras rättigheter och skyldigheter.
(Applåder)

Förslag till beslut (B5-0064/99) från talmanskonferensen om val av den utnämnda kommissionen
(Parlamentet antog beslutet.) Talmannen. Jag tror mig kunna gratulera er, herr ordförande Romano Prodi, och alla kommissionärer, som inte längre är utnämnda utan numera fullvärdiga kommissionärer.
(Livliga applåder)

Hautala
Herr talman! Vi har fått en ny kommission för en femårsperiod och jag vill i någon mån precisera min grupps förhållningssätt till den nya kommissionen. En stor del av oss anser att vi håller på att skapa nya relationer till kommissionen, och det innebär verkligen att parlamentet och kommissionen härefter kommer att ha ett mycket intimt samarbete. Således bestämde sig en del av oss att visa sitt förtroende för kommissionen, eftersom vi anser att vi på ett mycket betydelsefullt sätt kommit i gång med dessa relationer. Vi värdesätter också det omfattande samarbetet mellan de politiska grupperna när man antog en resolution om att kommissionen skall ta en enskild kommissionsledamots ansvar på allvar. Vi är mycket nöjda med att parlamentet i sin helhet betonar betydelsen av handlingars offentlighet och av att allmänheten skall få information. Vi har även fört fram att parlamentet och det europeiska medborgarsamhället i fortsättningen med större allvar måste tas med i processen för ändring av grundfördragen och i regeringskonferenser. Somliga av oss konstaterade dock att de inte väntar sig särskilt många gröna linjedragningar av den nya kommissionen, och i fortsättningen kommer också hela vår grupp att se till att kommissionen lägger tillräckligt med vikt på principerna för skapandet av ett socialt Europa och för en hållbar utveckling, så att dessa på allvar beaktas vid allt beslutsfattande. Vi är dock säkra på att kommissionens ordförande Prodi har lyssnat på parlamentet, och vi inleder nu samarbetet med den nya kommissionen.

Berthu
Herr talman! Den franska och den danska delegationen i min grupp har redan i den huvudsakliga debatten framfört de viktigaste skälen till att de inte kan stödja den kommission som tror sig vara Europas regering, för övrigt utan att medborgarna uttryckligen har godkänt en sådan ställning.
Europaparlamentet deltar å sin sida med nöje i detta spel, eftersom den text som går till omröstning har titeln: "Förslag till beslut om val av den utnämnda kommissionen". För det rör sig naturligtvis inte om ett val i kammaren - juridiskt sett handlar det om ett godkännande av de utnämnda kommissionärerna - och inte heller rör det sig om ett val som väljarna deltar i. Väljarna i Frankrike, och utan tvivel i många andra länder, har i alla fall aldrig hört herr Prodi tala.
Men jag skulle vilja använda mig av denna röstförklaring för att också ta upp den parallella resolution som innefattar ett antal punkter som Prodi-kommissionen har förpliktat sig till, ofta inom tekniska men viktiga områden, vilka hänger samman med uppförandekoden, etik och insyn. Man kan inte annat än godkänna de flesta av dessa, i synnerhet vad gäller en bra informationsspridning. Därför hoppas jag t.ex. att parlamentsledamöterna kommer att vara bättre informerade om Millennierundans förhandlingar än vad de var i fråga om Uruguayrundan, även om Europa hittills har lytt de mäktiga krafter som strävar efter den mest långtgående frihandel och föredrar att verka i det fördolda.
Tyvärr förstörs denna resolution av ett antal absurda bestämmelser, t.ex. den som föreskriver, jag citerar: "förutom de tre redan fastställda punkterna, åtar sig Prodi-kommissionen att på regeringskonferensens dagordning ta upp ett betydande program för institutionella reformer". Självklart har kommissionen ingen makt, innan någon ny ordning har etablerats, att ensam bestämma dagordningen för nästa regeringskonferens. En fördel med denna mening är att den avslöjar att Europaparlamentet och kommissionen kommer att stödja varandra för att utöka sina respektive maktbefogenheter och trampa på rådets beslut.
Men rådets dumhet förhindrar oss sannerligen att hysa några medkänslor för denna institution - i denna fråga liksom i frågan om stadgan om de grundläggande rättigheterna. I vilket fall som helst kommer vi att rösta emot den resolution som innehåller denna bestämmelse.

Paisley
Herr talman! Det är en skam att en skugga faller över kommissionen vid denna nyckeltidpunkt i Europas historia. Det spelar ingen roll hur mycket herr Prodi protesterar, han och hans kolleger är svårt befläckade. Utpressningshot om att avgå antyder en svaghet som redan är ett öppet sår och som kommer att utvecklas till en varig böld.
Om denna omröstning hade genomförts före valen, är jag säker på att resultatet skulle ha blivit annorlunda. Som jag redan i förmiddags förklarade här i kammaren, hyser de människor som jag företräder inget förtroende framför allt för kommissionär Patten. Hans förolämpning mot våra hedervärda döda poliser och mot våra hedervärda stympade poliser är någonting som vi inte kommer att tolerera. Patten kan glömma, men vi glömmer inte. Patten kan begrava deras hjältemod, men vi kommer att se till att deras hjältemod lever vidare. Högtidligt hyllar jag dem här i denna kammare.

Meijer
Herr talman! Enade vänstern har redan angett vilka invändningar vi har mot de nyliberala föresatser som det föreslagna team Romano Prodi har. Denna invändning gäller i synnerhet den nederländske kandidaten Bolkestein, för han är den mest uttalade företrädaren för en politik som kännetecknas av åtstramning, privatisering, avreglering och skattesänkning. För några månader sedan, under valkampen till parlamentet, ropade toppkandidaterna hos nästan alla nederländska partier att herr Bolkestein absolut inte skulle få bli ledamot av Europeiska kommissionen. Han har blivit stämplad som euroskeptiker på grund av sina ofta provocerande åsikter.
Jag tror egentligen inte att han någonsin varit detta. Däremot ser han gärna Nederländerna som ett skatteparadis för storföretag och höginkomsttagare, och han vill inte bli hindrad av Europeiska unionen här. Därför passar säkert portföljen skatteharmonisering honom dåligt. Men under tiden har den övervägande majoriteten av de nederländska ledamöterna i detta parlament, tvärtemot sitt löfte till väljarna, samtyckt till en kommission där herr Bolkestein ingår. Mitt parti, det socialistiska partiet i Nederländerna, medverkar inte till detta.

Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag beklagar att nästan ingen medlem från den valda Europeiska kommissionen är närvarande.
Detta är en röstförklaring jag riktar till Prodi. Jag hoppas att någon får honom att följa den och att meddelandet överlämnas till honom.
Enligt många historiker och antropologer är det baskiska folket den äldsta nationen i Europa och som, trots dess begränsade storlek, under sekler och millennier har bibehållit ett uråldrigt eget språk, liksom en egen kultur och egna traditioner.
Men förutom detta finns det andra uttryck för de baskiska särdragen, inte bara sociala, biologiska, medborgerliga-rättsliga-lagstiftande eller administrativa, utan också framför allt, ekonomiskt-skattemässiga.
Den gradvisa historiska absorptionen och integrationen av Baskien i den spanska staten, alltid ett resultat av krigsnederlag i det förflutna, liksom den massiva invandringen från andra områden på den Iberiska halvön, har medfört en konturlöshet och upplösning av vår identitet, vår baskiska ursprungskaraktäristik.
Därför har Baskien fortfarande en politisk konflikt med den spanska staten, vilken har lett till våldsamma demonstrationer, ett våld som majoriteten av oss förkastar men som har sått och lämnat ett spår av döda, sårade, smärta, obehag, rädsla och många oskyldiga offer.
Vi har fått utstå mycket på grund av staten. Men det finns en identitetskänsla, ett klart drag av självstyre och självständighet som har motstått alla historiska öden och motgångar. Jag tänker på den allmänna autonomin, den exklusiva befogenheten och kompetensen som Baskien har i skattefrågor, uppbörd av alla skatter, offentliga taxor och avgifter, liksom i budgethänseende och offentliga utgifter.
Lyckligtvis lever vi i dag i Baskien, liksom i Nordirland, i en hoppfull tid. Den väpnade organisationen ETA har ingått ett vapenstillestånd och majoriteten av Baskiens politiska partier, fackföreningar och civila organisationer har skrivit under ett avtal i Lizarra-Estella (Navarra) inriktat på att leda in den baskiska konflikten på dialog och förhandling. Det vill säga, på en rent demokratisk väg.
Nåväl, kommissionen i Europeiska unionen har utsatt sig för kritik, den har ifrågasatt vissa skatteåtgärder som syftar till att stärka den ekonomiska aktiviteten och minska vår höga arbetslöshetsnivå, åtgärder som antogs av de baskiska institutionerna genom att utöva vår självständighet och självstyre i frågan. En rättighet som inte ens general Francos fascistiska diktatur vågade röra eller trampa på i de historiska baskiska områdena Navarra och Álava.
I dessa historiska ögonblick när vi basker satsar på det europeiska bygget som en demokratisk väg för förståelse, försoning och fredlig samlevnad med alla spanjorer, liksom med övriga folk i Europa, är det vi minst av allt behöver, det som mer än något annat kan påverka den fred vi eftersträvar och längtar efter, att man inte skall respektera vår kvarvarande skattemässiga självständighet, vår ekonomiska ordning.
Vi skulle ha velat rösta positivt, röstat för denna nya europeiska kommission som ni har presenterat för oss. Men de svar vi har fått från de nya ansvariga för detta område, och för andra aspekter som hör samman med de europeiska regionerna, har skapat en ängslan och oro i Baskien, vilket inte har gjort det möjligt för oss att ge den vårt förtroende.
Men vi vill inte heller säga nej. Vi har inte förkastat kandidaturen och förslaget, eftersom vi föredrar att söka framtidsmöjligheter.
Av dessa skäl vågar jag be er, ordförande Prodi, om ert stöd till fredsprocessen i Euskadi, Baskien. Det finns något förslag med denna inriktning om program och handlingar för att främja fredsarbetet, vilket har presenterats inför generaldirektoratet för mänskliga rättigheter.
Men framför allt finns det en sak ni kan göra för att främja vår fred och det är att främja respekten för baskernas historiska rättigheter, bland vilka finns den skattemässiga självständigheten, vilket varje medlemsstat i EU har. En självständighet som vi är beredda att harmonisera med de övriga, men genom dialog, förståelse och överenskommelse. Inte genom nedvärdering, nonchalans och ännu mindre genom pålagor.
Vi tycker att freden förtjänar en reflektion angående dessa aspekter.
Tack så mycket, ordförande Prodi, för er uppmärksamhet. Vi litar på att er erkänt politiskt demokratiska talang hjälper oss att finna en tillfredsställande lösning för alla.

MacCormick
Herr talman! Jag lade ned min röst i omröstningen. Anledningen till att jag gjorde det var att kravet för att kommissionen skulle godkännas bestod i att dess oförvitlighet skulle bevisas " bortom rimligt tvivel" , och i mina ögon, och min kollega Hudghtons ögon, borde det korrekta utslaget ha blivit " ej godkänd" .
Jag tillstår den höga kvaliteten på och förmågan hos många av kommissionärerna, och jag erkänner att majoriteten i detta parlament på det hela taget har gett sitt stöd åt kommissionen som helhet. Vi skall därför gladeligen samarbeta med den. Jag är emellertid fortfarande av den åsikten att det finns för många tveksamheter om vissa individer och om kommissionens ledarskap som en helhet. Dessa har inte försvunnit. Jag kan inte, med gott samvete, försvara en ja-röst i dag inför mina väljare i Skottland. Å den andra sidan finns det ännu inga övertygande bevis som skulle motivera ett totalt förkastande av kommissionen.
Under dessa omständigheter tedde det sig rätt att lägga ned rösten.

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Det faktum att fyra gamla kommissionärer finns kvar i den nya kommissionen, fastän de var del av det kollegium som var tvunget att avgå på grund av misskött ledarskap, är en av anledningarna till att vi inte har gett vårt samtycke till denna kommission. Vi kunde inte heller ge vårt samtycke till kommande period eftersom några av kandidaterna inte har bekänt sig entydigt till det fullständiga och individuella ansvar som krävs för denna tjänst.
Herr Prodi har därmed försummat att ge kommissionen den nystart som den såväl behövde. Han hade möjligheten att byta ut de gamla kommissionärerna och därmed signalera till medborgarna att kommissionen präglas av öppenhet och renhet. Det är ju slutligen kommissionens målsättning att bygga ut sin makt till någon slags superregering. Denna utveckling samtycker vi inte till. Den motsvarar inte heller europamedborgarnas vilja. Även om resolutionen som vi skall rösta om bara skall ses som en arbetsspecifikation för Prodi-kommissionen, som vi alltså förkastar, ger vi inte vårt samtycke till den eftersom parlamentets grundläggande krav på en funktionerande EU-förvaltning därmed inte fastställs.

Konrad
 Herr talman, mina ärade damer och herrar! Det finns en mängd skäl till att förkasta kommissionen. Först vill jag återigen påpeka att kommissionen inte är politiskt välbalanserad. Efter kristdemokraternas storslagna valseger återspeglar denna kommission inte majoritetsförhållandena i parlamentet. Detta finner jag oacceptabelt. Utöver detta har vi två personer i kommissionen som bevisligen är involverade i skandaler, nämligen herr Busquin från Belgien och herr Lamy från Frankrike.
Om vi nu vill ha en nystart här i dag anser jag att detta inte är möjligt med dessa båda herrar. Dessutom har Europas medborgare rätt att förvänta sig att vi parlamentariker ser till att bara oklanderliga personer kan ta sig in i kommissionen. Detta är inte fallet. Här handlar det åter om - ursäkta uttrycket -avfall från den nationella politiken. Vi här i parlamentet agerade inte så som vi gjorde i januari för att i september samma år välja personer som är värre än dem som vi skickade hem i januari!

Goebbels
Herr talman! Jag skulle vilja förklara varför jag avstod vid omröstningen om resolutionen. Resolutionen innehåller en punkt b), som enligt min mening angriper en central grund i det europeiska bygget: kommissionens initiativrätt, dvs. att kommissionen skall agera som ett kollegium och ensam ha rätt att lägga fram förslag till den europeiska lagstiftningen.
Parlamentet tror sig ha kammat hem en stor seger i och med garantin för att ordförande Prodi kommer att ta hänsyn till Europaparlamentets lagstiftningsinitiativ. Detta initiativ från parlamentets sida kommer med all säkerhet att åtföljas av liknande krav från medlemsstaterna och de nationella förvaltningarna. Ni kommer då att få se, att kapitalets påtryckningar på kommissionen kommer att bli mycket starkare än Europaparlamentets påtryckningar. Jag tror att vi måste göra allt för att försvara kommissionens initiativrätt, i annat fall kommer den endast att bli vilken brevlåda som helst, vilket verkställande organ som helst. Parlamentet har ett stort politiskt inflytande över kommissionen så länge denna förblir ett politiskt organ, men inte om kommissionens initiativrätt urvattnas.

Bourlanges
Herr ordförande! En fråga före min röstförklaring. Jag skulle vilja veta på vilka grunder fru Schreyer är här. Hon har godkänts, jag röstade för henne, men hon är ännu inte utnämnd, det är absurt. Samtidigt är jag mycket glad åt att hon lyssnar till vad jag kommer att säga.
(Talmannen avbryter: Det är en övergångsdag, herr Bourlanges.) Just det, enligt min mening är allt detta absurt, och det är innebörden i min röstförklaring. Jag har fyra gånger gett kommissionen en positiv röst, för jag har förtroende för herr Prodi och hans lag. I denna röstförklaring ville jag uppmärksamma det faktum att parlamentet inte har uppträtt korrekt på ett juridiskt plan. Artikel 214 är formell: den föreskriver en exakt följd av förfaranden och en särskillnad mellan det tillfälle då ordföranden utnämns och det tillfälle då kollegiet godkänns. Syftet är att skydda ordförandens politiska auktoritet. Med de röster vi har avgivit, har vi varje gång godkänt kommissionen innan vi faktiskt utnämnde ordföranden. Med den första rösten godkände vi utnämningen av Prodi, samtidigt som de tilltänkta kommissionärerna redan hade utnämnts den 19 juli. Vi fortsatte sedan med den tredje och fjärde omröstningen, med stöd av det beslut som fattades före den 19 juli. Min uppfattning är att parlamentet inte har stärkts av den här frågan. Vi skulle ha varit mer noggranna än rådet när det gäller respekten för de mycket strikta bestämmelserna i artikel 214.

Breyer
 Herr talman! Jag hade gärna givit ett entydigt ja till kommissionen i dag. Men jag har tyvärr haft vissa invändningar och har därför lagt ner min röst. Även om det finns riktigt bra kommissionärer - fru Schreyer och fru Wallström har övertygat mig om detta - måste jag trots allt säga att jag tyckte att herr Prodis tal var en stor besvikelse. Jag tror inte att det räcker att bara redogöra för vad man har för avsikter, utan att man måste verkligen säga vad reformerna i Europeiska unionen leder till. Jag tyckte att det var för mycket tomma ord och för litet konkret. Med min nedlagda röst vill jag därför markera att detta inte räcker till, och att kommissionen under kommande år måste se till att verkligen genomföra det den lovar i största möjliga utsträckning och inte bara komma med tomma löften. Jag hoppas trots allt också att herr Prodi lyckas med att bli en stark personlighet i Europeiska unionen. Jag har bestämt mig för att inte rösta nej, men jag hade gärna sagt ja med fullt samtycke. Jag ansåg dock att herr Prodis uttalande var en alltför stor besvikelse.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Jag börjar på franska, på ert mycket vackra språk, för att säga att jag redan nu måste meddela min vilja att inte längre prata på franska, så länge Frankrike inte har erkänt vårt baskiska språk.
Jag tänker inte heller göra det på spanska, i denna kammare, så länge det baskiska språket inte erkänns fullt ut i vårt land.
Jag vill tillägga att spektaklet i förmiddags är en skam, i synnerhet inför fru Halonen. Det är en total brist på respekt för en dam av denna kaliber.
Euskal Herritarrok, den baskiska vänstern, röstade emot utnämningen av kommissionen, trots att vi visste att herr Prodi har lyckats vinna förtroendet hos en majoritet i parlamentet.
Vi vet nu att en majoritet av européerna säkerligen inte har förtroende för den nya kommissionen. Och efter spektaklet i förmiddags tvivlar jag på att de flesta européerna, med andra ord de som tror att det är möjligt att bygga en ny europeisk union för vilken frihet och rättvisa är de vägledande principerna, har förtroende för parlamentet.
Mila esker.

Carlotti
I likhet med mina kamrater i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, som har varit särskilt uppmärksamma och flitiga vid utfrågningarna av kommissionärskandidaterna, är jag nöjd med detta förfarande. Det har lärt oss mycket om personligheten och avsikterna hos dem som kommer att bli våra främsta samtalspartner.
Att de europeiska medborgarnas valda företrädare gör en "övergångsgranskning" av den framtida kollegiala verkställande institutionen utgör ett viktigt steg för demokratiseringen av de europeiska institutionerna, vilket är socialisternas käpphäst.
Vissa kandidaters lågmälda prestationer - tydligen är de fortfarande omedgörliga så fort det handlar om det sociala eller sysselsättningens Europa, ta t.ex. Palacios föga övertygande utfrågning - skymmer inte ett allmänt sett tillfredsställande intryck.
I motsats till den europeiska högern, som demonstrativt försökte dölja sin splittring med sina häftiga attacker, ibland personliga och förolämpande gentemot vissa kommissionärer, är det min avsikt att prioritera samråd och samarbete med den framtida kommissionen.
I mina ögon handlar det framför allt att om återfinna en trovärdig samtalspartner, att få ett slut på denna oändliga övergångsperiod och att låta den europeiska verkställande makten återuppta sin tunga uppgift och äntligen få gå framåt i nära samarbete med de europeiska parlamentsledamöterna om de avgörande frågor som rör Europa och dess medborgare.
I den andan röstade jag för den nya kommissionen, men utan att för den sakens skull ge den "fria händer". Jag tänker ge mig möjligheten att på grundval av "bevis" bedöma det utförda arbetets kvalitet.

Caudron
Jag har personligen lyssnat till alla anföranden som ordförande Romano Prodi har hållit, och jag har totalt sett deltagit i sex utfrågningar av kommissionärskandidaterna.
Min första slutsats är att vi har att göra med ett solitt lag, med kommissionärer som till allra största delen är kompetenta inom sina områden.
Min andra slutsats är att den ideologi som förmedlas av detta lag och ett stort antal av deras förslag står långt ifrån mina idéer om hur Europa skall byggas upp och förvaltas; liberalismen har en oroande stor dominans över det sociala och medborgarskapet.
Jag kommer i dag, dock utan entusiasm, att rösta för installationen av denna kommission och önska den lycka till, men jag kommer om några veckor att vara särskilt uppmärksam på det program som kommer att tillkännages för år 2000 och hela mandatperioden.
Min röst kommer vid detta och senare tillfällen att bero på i vilken utsträckning de framlagda förslagen motsvarar dem som jag blev vald på den 13 juni.
För mig är, mer än någonsin, de fem kommande årens viktigaste frågor fyra till antalet:
1 - ett demokratiskt, öppet och effektivt politiskt Europa,
2 - ett solitt och rättvist socialt Europa som försvarar de svagaste,
3 - ett medborgarnas Europa där varje medborgare känner sig helt europeisk i sitt vardagliga liv,
4 - ett Europa som utvidgas med beslutsamhet och utan överdriven tolerans, i syfte att säkerställa freden.

Cossutta
. ? (IT) Den parlamentsgrupp jag tillhör har bestämt sig för att rösta emot Prodi som ordförande.
Jag instämmer i mycket av den oro och de förbehåll som uttrycks av min partigrupps majoritet vad beträffar kommissionens program och sammansättning.
Emellertid instämmer jag inte i beslutet att rösta emot.
Jag känner Romano Prodi väl och uppskattar mycket hans ledaregenskaper och hans demokratiska sinnelag. Ordförande Prodi var regeringschef i Italien under ett avgörande skede för Italiens inträde i Europa. På den tiden stödde jag helhjärtat hans regeringsarbete och jag kämpade ihärdigt för att undvika att den center-vänsterregering han ledde skulle råka i kris - för i dagarna precis ett år sedan - på initiativ av den politiska grupp som leds av Bertinotti.
Jag nekade honom inte mitt förtroende då och jag tänker inte neka honom det nu.
Romano Prodi har föreslagits till kommissionens ordförande av Republiken Italiens nuvarande regering, i vilken mitt parti aktivt deltar och jag är övertygad om att hans personliga styrka kommer att kunna säkerställa att kommissionen får en duglig ledning, och kommer över de begränsningar och otillräckligheter som noteras i dess program och i dess sammansättning.
Därför uttalar vi italienska kommunistiska ledamöter, till skillnad mot den inställning som uttrycks av partigruppen GUE/NGL:s majoritet, vilken vi tillhör, att vi med denna motivering och med vaksamhet avstår.

Désir
Det rekordlåga valdeltagandet vid valen till Europaparlamentet i juni, särskilt i arbetardominerade områden, har visat att Europa fortfarande står långt från medborgarna. Europa är inte tillräckligt öppet för insyn. Det är alltför upptaget med frågor som rör marknaden och stora företag, och inte tillräckligt med frågor som rör folk, i synnerhet de som lever under osäkra förhållanden, är arbetslösa och fattiga.
Utfrågningen av de utnämnda kommissionärerna kan ge oss en första bild av reformen av kommissionen och förstärkningen av banden med parlamentet. Men det är i fråga om politikens innehåll som man har förväntningar på Europa och det är mot bakgrund av detta som medborgarnas förtroende måste återerövras.
Vilka är utsikterna för det sociala Europa? Vilka är skydden gentemot de ekonomiska krafter som i allt högre grad domineras av den finansiella sfären? Hur ser den nya sysselsättningspolitiken ut? Vilka stora projekt av gemensamt intresse skall förbereda oss för framtiden och upprätthålla tillväxten? Hur ser miljöns Europa och uppfattningen om en hållbar utveckling ut? Och utifrån detta: vilka riktlinjer kommer att följas vid WTO:s förhandlingar för att försvara den europeiska sociala modellens originalitet och främja en ny typ av samarbete mellan länderna i nord och syd?
Ordförande Prodis uttalande ger inte de svar vi förväntar oss på dessa frågor. De presenterade riktlinjerna står alltför långt från de prioriteringar som stod i centrum för socialisternas kampanj, i Frankrike och i många andra länder.
Det är inte de utnämnda kommissionärernas personlighet, redbarhet och kompetens som är ifrågasatt. Ur den synvinkeln kan man inte acceptera de grundlösa personliga attacker som en del av högern och extremhögern har riktat mot en socialistisk ledare. Den misstroendeförklaring som de uppmanar till bör förkastas. Jag kommer att rösta för nomineringen. Men kommissionen skall nu kunna börja arbeta, och att acceptera kommissionens sammansättning är inte detsamma som att visa förtroende för det politiska handlingsprogram som ännu skall läggas fram och snarast diskuteras med parlamentet, och som bör ta hänsyn till de europeiska medborgarnas önskemål och förväntningar.
Eriksson, Frahm, Herman Schmid och Sjöstedt (GUE/NGL), skriftlig. Ett ställningstagande för eller emot Europeiska kommissionen utgår inte från enskilda kommissionärers förmåga att utöva sina ämbeten. Exempelvis gjorde skandinaverna Nielson och Wallström bra ifrån sig under utfrågningarna. Hade vi kunnat rösta på enskilda kommissionärer, skulle vi ge dem vårt stöd, men det medger inte EU:s fördrag.
Vårt ställningstagande till kommissionen handlar i huvudsak om tre frågor:
Det demokratiska tillvägagångssättet
Här kan vi inte acceptera de hot som har kommit från kommissionsordförande Prodi. Han har bland annat hotat med att dra tillbaka hela kommissionen om inte parlamentet godkänner hela kollegiet. Han har också i telefonsamtal med ordföranden för de konservativa/kristdemokraterna, Poettering, nått en uppgörelse så att inte alltför närgångna och kontroversiella frågor skulle ställas vid utfrågningarna. Därmed slapp t.ex. den franske kandidaten Pascal Lamy undan alltför lindrigt. Lamy var som Delors kabinettchef ansvarig för att kommissionen utvecklade sin egen säkerhetsavdelning till "en stat i staten" , som det hävdas i expertkommitténs rapport. Dessutom ansvarade han för att säkerhetstjänsten valde att rekrytera ledande personal med högerextremistisk hemvist.
Det politiska innehållet
Detta innehåll kan främst spåras via Prodis olika tal. Där lyser det nyliberala konceptet klart igenom. Arbetsmarknaden skall avregleras, socialförsäkringar och skatter bör harmoniseras. Det är anmärkningsvärt att regeringarna inom EU, som i stor utsträckning domineras av socialdemokrater, har kunnat enas om en kommissionsordförande som så uppenbart inte företräder arbetarrörelsens värderingar. Att EU skall utvecklas militärt, är en annan käpphäst som Prodi har. Någon förståelse för svensk alliansfrihet och det danska undantaget från det militära samarbetet har inte kunnat skönjas vid utfrågningarna. Det har också rått påfallande enighet vid utfrågningarna av kommissionärskandidaterna om nödvändigheten att slopa vetorätten över nästan hela fältet. Riktningen är tydlig: den pekar mot en europeisk statsbildning, en federation.
Den framtida inriktningen Den 14 september talade Prodi i Europaparlamentet om behovet av att införa glasnost, men han sade inget om att införa meddelarfrihet för kommissionens anställda. Dessutom var han tämligen vag när det gäller konkreta reformer. Expertgruppens rapport ville han inte kommentera, utan bad att få återkomma till den vid ett senare tillfälle. Prodi vill ha en förstärkt kommission som skall åta sig alltfler uppgifter, och den tänker ovillkorligen behålla sitt nattståndna initiativmonopol beträffande lagstiftning.
Detta sammantaget gör att vi valt att rösta nej till kommissionen.

Ferrer
Jag har röstat för kommissionen ledd av Prodi, i första hand för att dess ordförande helt och hållet svarar mot den profil som krävs för de utmaningar vi har att möta i Europeiska unionen när vi passerar tröskeln till det tredje årtusendet, och för att kommissionärerna har gett prov på sin förmåga att svara mot dessa utmaningar på ett effektivt sätt. Det handlar inte enbart om att, inom ramen för en globaliserad ekonomi, garantera en tillväxt som skapar varaktig och hållbar sysselsättning, eller om att föreslå en långtgående institutionell reform inför nästa regeringskonferens; det handlar inte heller bara om att göra framsteg vad gäller utvidgningen av unionen för att på så sätt bidra till hela Europas välfärd, trots den obestridliga vikt dessa utmaningar har. Det handlar framför allt om att i det europeiska bygget följa känslorna och medvetandet. Det handlar, som Prodi själv sade i sitt tal i går, om att skapa en gemensam själ och ett gemensamt hjärta: en europeisk själ och ett europeiskt hjärta. Det handlar också om att erbjuda en autentisk fred och välfärd åt grannfolken och att etablera samarbetsrelationer på global nivå i syfte att uppnå ett välfärdssamhälle för alla, en värld i fred och frihet.
Jag är säker på att Prodi, både på grund av hans trohet till de principer som lagt grunden till den nuvarande Europeiska unionen och hans bevisade ledarförmåga, kommer att vägleda den nya kommissionen och i den takt som de aktuella omständigheterna kräver. Därför har jag, bortom de individuella frågor rörande vissa kommissionärer och som hur som helst hör till det förflutna, gett min förtroenderöst till den nya kommissionen, i övertygelsen om att parlamentet dessutom förfogar över de nödvändiga mekanismerna för att återkalla detta förtroende om det sviks. Huruvida de europeiska medborgarna skall återfå förhoppningarna och förtroendet för det europeiska bygget är nu avhängigt den kommission som i dag, under ordförande Prodis ledning, inleder sitt arbete. En kommissionen som parlamentet har försett med den demokratiska legitimitet och öppenhet som medborgarna kräver.

Figueiredo
Kommissionsordförandens inlägg avslutar allt arbete i utskotten, där vi har haft möjligheten att värdera de olika kommissionärernas politiska inställningar.
I allmänhet försvarades de grundläggande politiska inriktningar i Europeiska unionen vilka ligger bakom de nuvarande problemen, där arbetslösheten och den sociala utslagningen bör framhållas.
Förtroendekrisen hos medborgarna för de europeiska institutionerna vilket avståndstagandet från de senaste valen tydligt visade kräver inte bara " en modern och effektiv administration" , utan en ny politik som på ett positivt sätt kan möta de ekonomiska och sociala problem vi har i Europeiska unionens medlemsstater.
Således fortsätter de centrala inriktningarna, på de positioner som försvaras, att vara nyliberalism och federalism, även om ett eller annat fall hade några sociala penseldrag i talen, men utan någon som helst objektiv konkretisering. Så sent som i sitt tal i går gjorde Romano Prodi sin inriktning ännu tydligare när han slog fast att det var nödvändigt att " fortsätta att omstrukturera den inre marknaden och att främja avregleringarna" , och han underströk uttryckligt avregleringsprocessen av varu- och tjänstesektorerna.
Bibehållandet av Maastrichtkriterierna och stabilitetspakten fråntar " Europeiska sysselsättningspakten" varje slag av trovärdighet, vilket, tillsammans med insisterandet på flexibilitet i anställningsförhållandena, tydligt visar på en allt större satsning på avreglering av anställningsförhållandena. Ingenting har heller gjorts för att skynda på den nödvändiga beskattningen av kapitalrörelser, eller behovet av att anpassa de nationella socialsystemen till de aktuella demografiska tendenserna, vilket slutligen visar att målet inte är större social rättvisa utan tvärtom ökade sociala klyftor.
På jordbruksområdet behölls tonvikten på de stora inriktningarna i GJP - den gemensamma jordbrukspolitiken, och en större avreglering av marknaderna, vilket befäster orättvisorna i fördelningen av stöden och bidragen, till klar nackdel för familjejordbruken och för länder som Portugal där de små jordbruksanläggningarna är dominerande.
Vad gäller utrikes- och försvarspolitiken underströks den federalistiska inriktningen och stärkandet av de militaristiska positionerna i GUSP, i stället för en beslutsam satsning på samarbetspolitik.
Detta är alltså de huvudsakliga skälen till rösten emot.

Fruteau
Jag skulle vilja delge er min stora tillfredsställelse över att ha fått vara delaktig i det stora demokratiska ögonblick som vi just har upplevt, och som saknar motsvarighet i det europeiska politiska landskapet.
EU-institutionerna, särskilt kommissionen och Europaparlamentet, går stärkta ur utfrågningarna av de nominerade kommissionärerna, och jag hoppas att de europeiska medborgare som har följt dem (i tidningarna) har kunnat finna skäl att intressera sig mer för det europeiska bygget.
Av dessa anledningar, och med hänsyn till kommissionärernas allmänt erkända kompetens och den vilja till ett nära samarbete med parlamentet som de flesta av dem visar, har jag röstat för installationen av Europeiska kommissionen.
Det var desto lättare för mig att göra detta då utfrågningarna gav tillfälle att erinra om kommissionens åtagande att före 1999 års slut presentera en samling förslag som syftar till att äntligen ge ett konkret innehåll åt artikel 299.2 i Amsterdamfördraget, vilken stadfäster särställningen för regionerna i unionens yttersta randområden och deras rätt till särskilda undantagsbestämmelser, så att de skall kunna hantera strukturella svårigheter.
När det gäller de utomeuropeiska länder och territorier som är associerade till Europeiska unionen, har kommissionär Nielson erkänt behovet av att så snart som möjligt lägga fram en samling förslag som skall ge dessa länder en status som är anpassad efter deras nuvarande situation, med tanke på nästa associeringsavtal, vilket bl.a. kommer att leda till en förnyelse av det finansiella instrument som är avsett för deras utveckling.
Vad gäller dessa två frågor, som jag har varit särskilt uppmärksam på, bådar de ansvariga kommissionärernas uttalanden gott för kommissionens och parlamentets framtida samarbete.

Gahrton och Schörling
. Trots att några av kommissionärskandidaterna har visat goda kvalifikationer och ekologisk medvetenhet och säkert skulle bli goda kommissionärer, t.ex. Margot Wallström och Michaela Schreyer, kan vi inte stödja Prodikommissionen, dels på grund av den totala bristen på ekologisk och social medvetenhet i Romani Prodis programförklaring, dels på grund av förekomsten av kommissionärskandidater som inte fullständigt har övertygat om sin lämplighet och beredskap att agera fullt ärligt inför parlamentet.
Dessutom har det i Romani Prodis agerande förekommit inslag som med fog har tolkats som att han strävar efter att etablera sig som en sorts regeringschef, något som saknar stöd i gällande unionsfördrag och skulle innebära ytterligare steg på vägen att göra EU till en stat. Därför röstar vi nej till Prodikommissionen för perioden 23 januari år 2000 - 22 januari år 2005. Däremot vill vi inte motsätta oss att det finns en sorts " expeditionskommission" för tiden fram till den 22 januari år 2000, vilket naturligtvis inte bör vara den nuvarande Santerkommissionen som måste bort omgående. Därför har vi lagt ned våra röster i omröstningen om återstoden av innevarande mandatperiod.

Hudghton
Den fråga som jag först och främst har ställt mig inför omröstningen om Prodi-kommissionen är huruvida detta tjugomannalag har övertygat mig om sin förmåga att påtagligt återställa allmänhetens förtroende för Europeiska unionen och dess institutioner.
Tyvärr har jag inte, efter att ha följt de individuella förhören och lyssnat till Prodis uttalanden, övertygats.
Det starka trycket på parlamentets ledamöter att godkänna den nya kommissionen, för att därigenom tillåta en återgång till det " normala" , måste balanseras mot de många tvivel och förbehåll som omger olika aspekter av Prodis arbetslag.
Prodi ser kommissionen som en Europas regering. Den föreställningen är inte en som jag skulle vara böjd att rösta för, men även om jag kände mig böjd att göra det, skulle jag inte kunna rösta ja till att den utsedda kommissionen ikläder sig den rollen.
Jag vill se en verklig och radikal förbättring av förvaltningen och den ekonomiska kontrollen inom kommissionen. Jag vill se en uppriktig förändring av kommissionens attityd mot Europaparlamentet. Jag vill se en kommission som intresserar sig för våra medborgares liv och strävanden.
Det enda utslag som jag kan tillämpa på Prodis lag är " ej godkänd" , och jag lägger följaktligen ned min röst.

Inglewood
 - (EN) Under vintern 1998/1999 blev Europaparlamentet myndigt, i och med att det tvingade fram Santer-kommissionens avgång, och det etablerade därigenom sin rätta plats i den europeiska politiska ordningen. Jag är emellertid rädd för att vi har misslyckats som institution, med tanke på vårt sätt att granska Prodi-kommissionen, som har varit ostrukturerat, ytligt och inkonsekvent. Det har gjort det omöjligt för mig att stödja de av medlemsstaterna nominerade kandidaterna.
Jag tror att parlamentet, före granskningen av nästa kommission, måste ge utskottet för konstitutionella frågor i uppgift att utarbeta heltäckande förfaranden som innefattar alla aspekter av en mycket grundligare och mer djupgående serie utfrågningar.
Om så inte görs, kommer vi att tappa allmänhetens förtroende och svika den europeiska allmänheten, som i mina ögon inte har tjänats särskilt bra av parlamentets agerande beträffande Prodi-kommissionen.

Lienemann
Omröstningen om godkännandet av kommissionen är inte ett godkännande av dess program, eftersom Europaparlamentet kommer att rådfrågas i slutet av året.
I dag gäller det alltså att bedöma om de utnämnda kommissionärerna är i stånd att fullgöra sina uppdrag på ett kompetent och seriöst sätt. Det finns ingenting, i det vi har fått veta under utfrågningarna av kommissionärerna, som vid detta stadium kan motivera ett veto mot någon av dem. Man kan säga att de får åtnjuta en positiv förstahandsbedömning. Dock kvarstår det faktum att Romano Prodi redan då han presenterade sig för Europaparlamentet gjorde uttalanden som endast kan svika och oroa dem som förväntar sig snabba och djärva svar från Europeiska unionens sida, för att Europa skall ställas i folkens och människornas och inte i finansens och penningens tjänst, och så att Europa kan göra sig gällande som ett alternativ till den liberala globaliseringen.
Prodi väcker mer än enbart förbehåll med sin tystnad om behovet av att försvara den europeiska sociala modellen, sin sorgliga måttfullhet, ja t.o.m. försummelse av en europeisk sysselsättningspolitik och sina försiktiga generella omdömen om de institutionella förändringarna.
Därför röstade jag nej vid utnämningen av Prodi. Min positiva röst i dag - i väntan på att kommissionen ger en nödvändig ny inriktning åt sina politiska huvudlinjer och i väntan på en debatt om kommande insatser - skall dock tolkas som en vilja att inte flerfaldiga kriserna och blockeringarna inom våra institutioner, och som en vägran att söka efter enskilda syndabockar när det är Europas politiska och civilisatoriska inriktning som är ifrågasatt.
Denna omröstning är på ett sätt administrativ. Min röst är således inte ett misstroende mot de utnämnda kommissionärerna. Jag ger dem inte heller mitt förtroende. Jag förväntar mig att den nya kommissionen skall erövra detta förtroende. Den skall veta att vi är många som inte tvekar att fälla den om dess handling visar sig vara lika nedslående som dess politiska programförklaring.

Lucas
Det var inget lätt beslut att rösta emot kommissionen. Men efter att ha lyssnat noga, både till debatten här i dag och till de svar som gavs av de utnämnda kommissionärerna under parlamentsutfrågningarna, har jag fortfarande ett antal stora frågetecken och reservationer.
Dessa frågetecken har två sidor: beträffande den ena sidan, den politiska, kunde vi naturligtvis inte förvänta oss en grön kommission. Men vi förväntade oss att en större medvetenhet skulle uppvisas om hur man prioriterar och genomför nyckelfrågor som hör samman med social rättvisa och en miljömässigt hållbar utveckling.
Vad gäller den andra sidan, bedömningen av kommissionärernas förmåga att leva upp till de enorma förväntningar som nu ligger på dem att införa en mycket annorlunda typ av uppförande och kultur i den nya kommissionen, förväntade vi oss att en förmåga att införa verkliga, långtgående och radikala reformer skulle visas upp.
För att kunna rösta för denna kommission, skulle jag behöva kunna säga att dessa kommissionärer, som grupp, är kommissionärer vars utfästelser om att införa exakt sådana fundamentala reformer jag kan stödja.
Jag skulle behöva kunna säga att de alla är kommissionärer vars integritet och goda omdöme ligger bortom alla tvivel.
Jag skulle behöva kunna säga att de är kommissionärer som jag, och Europas medborgare, helhjärtat kan lita på.
Jag beklagar djupt att jag, efter vad jag har hört och läst under de senaste veckorna och månaderna, inte kan säga dessa saker om ett antal kommissionärer i den föreslagna nya kommissionen.
Och på grund av att jag inte kan säga dessa saker, kan jag inte rättfärdiga en röst för denna nya kommission inför de väljare som har valt mig.

Mann, Thomas
Jag har röstat emot kommissionens nuvarande sammansättning och vad gäller Romano Prodi har jag lagt ner min röst. Mina skäl till detta är följande. I maj detta år fick kommissionsordförande Prodi ett övertygande stöd av Europaparlamentet för att med ett oförbrukat manskap genomföra ett omfattande reformprogram för att sanera kommissionen. Men kommissionen är redan ifrågasatt.
Prodi har inte reagerat på resultaten från utfrågningarna. Med tanke på de stora tvivel som har uttryckts över belgaren Philippe Busquins lämplighet för forskningsområdet och den mycket omfattande kritiken mot hans affärer borde Prodi verkligen ha förkastat kandidaten! Dessutom accepterade han utan tvekan den franska regeringens förslag att nominera Pascal Lamy för utrikeshandeln, fastän denne är arkitekten bakom "Jacques Delors-systemet", det vill säga uppkomsten av en fullständigt oöverskådlig finansstruktur i kommissionen. Detta system är den verkliga orsaken till de graverande organisationsbristerna som ledde till att Santers kommission var tvungen att avgå.
Man kan knappast tala om den "önskvärda balansen mellan de många politiska inriktningarna" som utlovades. Kommissionen har en klar vänstermajoritet. Romano Prodi bjöd inte den tjänstgörande tyske förbundskanslern något motstånd då denne föreslog en representant för de gröna och en från socialdemokraterna av rent partitaktiska skäl. Schröders dåliga konceptionsförmåga och hans rena maktorientering har blivit bekant, vilket tyskarna påtalar i delstat efter delstat. I motsats till hans föregångare Helmut Kohl, som för fem år sedan accepterade oppositionens förslag till kommission - för mig tog det emot att rösta för Monika Wulf-Mathies - var Helmut Schröder inte beredd att ta hänsyn till den nuvarande oppositionen CDU/CSU, segraren i europavalen i Tyskland. Elmar Brok skulle ha varit ett strålande förslag med goda chanser att få majoritet.
Michaele Schreyer är påtänkt till budgetområdet, ett område där hon bara kan administrera och inte utveckla något. Hon har inte kunnat skingra de tvivel som finns angående hennes lämplighet att kunna hantera budgetkontrollen. Günter Verheugen har förpassats till området utvidgning där man redan för länge sedan har tagit de avgörande stegen. Han kommer inte ens att ha ansvar för ett eget generaldirektorat och blir därmed bara en junior-kommissionär. Att EU:s största medlemsstat behandlas som en andra klassens medlem, utan tvekan på grund av herr Schröders halsstarrighet, kan jag helt enkelt inte acceptera.
Facit: Jag förkastar denna kommission. Detta votum gäller uttryckligen inte italienaren Mario Monti (konkurrens), luxemburgskan Viviane Reding (kultur och utbildning) och britten Chris Patten (utrikes), som i mitt tycke gjorde ett alldeles utomordentligt intryck av att vara kompetenta och duktiga på att kommunicera.
Trots de tvivel jag har redogjort för har jag inte röstat nej till Romano Prodi, utan lagt ner min röst. Jag uppskattar att han har tillägnat sig fem krav från EVP-gruppen, bland annat EP:s legislativa förslagsrätt, kommissionärernas uppträdande vid ett misstroendevotum och den nödvändiga, ständiga dialogen om kommissionsreformen. Jag hoppas att Prodi kommer att bli en person som har viljan och kraften att genomföra reformer och att han kommer att bidra till att ge Europas medborgare nytt förtroende för överblickbara och starka europeiska institutioner.

Maes
I min förklaring i går angav jag vilka positiva tendenser vi ser i Prodis och det nya lagets tillvägagångssätt. Ändå lade jag ned min röst vid denna omröstning. Europeiska fria alliansens ledamöter vill ju ha ett annat Europa än ett staternas. Dessutom kan jag personligen inte hysa något förtroende för vissa kommissionärer eftersom jag tvivlar på hur pass effektiv bedrägeribekämpningen kommer att bli under deras ledning. Det är anledningen till att jag lagt ned min röst.

Martin, David W
Jag kommer att rösta för den nya kommissionen.
Prodis utfästelser om att ändra i kommissionens kultur, för att säkerställa en större öppenhet och en bättre ekonomisk förvaltning, är mycket välkomna.
Prodis önskan om att få till stånd en utvidgning av gemenskapen, att prioritera skapandet av nya jobb och att arbeta nära med parlamentet vid regeringskonferensen är också uppmuntrande.
De individuella kommissionärernas godtagande av sitt personliga ansvar och utfästelse om att samarbeta nära med parlamentet visar att de inser den nya miljö i som kommissionen kommer att arbeta i.
Den nya kommissionen har inte getts en in blanko-check; de har bedömts vara lämpliga att utnämnas. Deras förmåga att göra sitt arbete kommer att bedömas senare. Den bedömningen kommer att grunda sig på huruvida kommissionen för Europa närmare människorna, tar itu med bedrägerier och ineffektivitet inom den egna organisationen och, framför allt, utrustar Europa med instrument för att angripa arbetslöshet och social utslagning.

Posselt
I likhet med hela CSU-europagruppen har jag röstat emot kommissionen två gånger eftersom kommissionen är ensidigt sammansatt och på intet sätt återspeglar det som väljarna så tydligt uttryckte i valet den 13 juni. Dessutom finns det tvivel mot enstaka kommissionärer, framför allt mycket starka sådana mot herr Busquin, som herr Prodi verkligen borde ha bemödat sig om att byta ut.
Vid den andra omröstningen om personen herr Prodi har jag lagt ner min röst. Jag har visserligen fullt förtroende för honom för återstoden av innevarande mandatperiod, men för de kommande fem åren skulle jag vilja rösta först i januari. Det förfarande som vi valt i dag ställer jag mig mycket kritisk till.
Ordförande Prodi, Palacio, vice ordförande med ansvar för förbindelserna med Europaparlamentet, som jag anser är mycket kompetent, samt alla kommissionärer som arbetar inom mina arbetsområden - herr Patten, herr Verheugen och framför allt våra kolleger sedan många år, Reding och Vitorino - önskar jag lycka och framgång och vill samtidigt erbjuda dessa ett gott och konstruktivt samarbete.

Souchet
Herr Prodi talade om kommissionen som en verklig regering. Poettering gladde sig åt denna vändning å PPE-gruppens vägnar. Vi för vår del fördömer den med bestämdhet.
Vad är det egentligen herr Prodi begär? Ständigt mer makt, ständigt fler behörighetsområden för kommissionen, dvs. ständigt mer av centralisering och regleringar. Prodi förordar kort sagt ett fullföljande och en vidareutveckling av den tendens som ledde till en ökning av de oegentligheter och brott som påtalades av den oberoende kommittén, och som ligger till grund för Santer-kommissionens avgång.
Han föreslår inte en ändring av de institutionella missförhållandena, han har inte för avsikt att åter få kommissionen att inrikta sig på de avgränsade uppgifter som den anförtros av fördragen och den rigorösa förvaltning som kommissionen bör fullgöra, nej herr Prodi följer bestämt den sedvanliga vägen: att ständigt överskrida kommissionens fördragsenliga behörigheter. Värre ändå, "à la Delors" föreslår han en förstärkning av den felaktiga kursen. Detta är det första skälet till att vi vägrar rösta för en kommission som definierar sina mål genom att förhåna fördragen.
Det andra skälet till vår negativa röst har att göra med ett antal oroande uttalanden från de utnämnda kommissionärerna vid Europaparlamentets utfrågningar. Det som herr Prodi och några andra välvilligt har presenterat som ett typexempel på demokratisk praktik (herr Prodi talade t.o.m. om "en storartad demokratisk praktik") var egentligen en enda stor ömsesidig uppmuntran av de federalistiska överdrifterna. Ett antal kommissionärskandidater - och priset på detta område går utan tvekan till den utnämnde kommissionären Barnier - satte sig gladeligen ner vid fördragen för att förespråka än ett generaliserat medbeslutande (särskilt herr Fischler), än en europeisk konstitution med syftet att ersätta medlemsstaternas författningar, än en "europeisk suveränitet" (sic) som skall ersätta den nationella suveräniteten.
Man tror sig drömma... Dessa uppmaningar till att överskrida den institutionella balans som våra staters regeringar har fastställt, dessa förpliktelser om en konstant institutionell instabilitet - till förmån för europeiska överstatliga organ och till nackdel för nationella demokratier - ger verkligen anledning till allvarliga farhågor. Det gagnar inte demokratin att utfrågningarna spårade ur till en verklig politisk utpressning, där kommissionen och parlamentet åtog sig att stödja varandra i deras okuvliga makthunger genom att omintetgöra de ramar som har fastställts av våra demokratiskt valda nationella regeringar. Vi kan inte stödja sådana avarter.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.35 och återupptogs kl. 15.00.)

Förslag till tilläggs- och ändringsbudget nr 1/1999, 3/1999 och 4/1999
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0009/99) av Dührkop Dührkop och Fabra Vallés för budgetutskottet om förslagen till tilläggs- och ändringsbudget nr 1, 3 och 4 till Europeiska gemenskapernas budget för budgetåret 1999. (C5-0021/1999, C5-0074/1999 och C5-0130/1999).

Dührkop Dührkop
Herr talman! Låt mig påminna om några punkter som föredragande för budgeten 1999.
För det första utmärktes 1999 års budget av att vara en bro till de nya budgetplanerna, det vill säga, till Agenda 2000, vad gäller dess finansiering.
För det andra var den en bro också vad gäller de politiska prioriteringar som detta parlament ville fastställa inför framtiden, inför det nya millenniet, framför allt i utgiftsområde 4 - externa åtgärder -, där Europaparlamentet gjorde en ansträngning för att öka åtagandebemyndigandena.
Slutligen ökade också Europaparlamentet betalningsbemyndigandena i budgeten för 1999 med hänsyn till det hål på en miljard i betalningsbemyndigandena, ett hål som framför allt hade uppstått i socialfonderna.
I dag, herr talman och kolleger, har vi fyra tilläggs- och ändringsbudgetar, med 41 överföringar och en femte ändringsbudget.
Detta är rekord. Det är också ett rekord att vi tagit mindre än 150 timmar på oss att komma till den första och enda behandlingen av denna tilläggs- och ändringsbudget nr 4.
Vi har först ändringsbudget nr 1. Den ställer inte till med några problem, det är en vanlig formsak, det är 1998 års budgetöverskott som normalt sett brukar återbördas till medlemsstaterna. Men det är värt att ha den i åtanke när vi talar om de andra ändringsbudgetarna.
När det gäller tilläggs- och ändringsbudget nr 3, låter jag min kollega Fabra Vallés gå in djupare på den. Jag går direkt över till tilläggs- och ändringsbudget nr 4, enligt vilken föreslås 137 miljoner i åtagandebemyndiganden för skapandet av ett EU-kontor för återuppbyggnaden i Kosovo, makroekonomiskt stöd till före detta jugoslaviska republiken Makedonien och 30 miljoner i humanitär hjälp till Turkiet på grund av jordbävningen. I betalningsbemyndiganden, ett belopp på 180 miljoner till Phare, tidigare Jugoslavien och Kosovo och vid sidan om det, 15 tjänster till byrån för bedrägeribekämpning, OLAF.
Herr talman! När vi nu har sett att det är planerat att överföra hela innehållet i tilläggs- och ändringsbudget nr 4 till utgiftsområde 4, då parlamentet och rådet har beslutat att finansiera dess bemyndiganden under rubrik B-1 Jordbruk, skall jag avvika litet grand för mitt problem är inte tilläggs- och ändringsbudgetarna. Mitt problem är inte brådskan, det är inte att vi måste komma med stöd utan förutsedd finansiering. Jag har ett annat stort problem, herr talman. Det är att när jag läser sidan 12 i den spanska versionen av det preliminära förslaget till tilläggs- och ändringsbudget nr 4/99, så inser jag att det bara är toppen på ett isberg. För här säger kommissionen bokstavligt talat att, trots att vi redan har gjort denna ekonomiska ansträngning med anslagsöverföring, krävs det ytterligare 570,5 miljoner, som kommissionen föresätter sig att överföra i den generella anslagsöverföringen eller i en tilläggsöverföring under detta budgetår.
Kommissionen medger också att anslagsöverföringen av denna summa inte är möjlig för utgiftsområde 4, utan säger att det måste göras en omfattande ansträngning till en anslagsöverföring i hela budgeten. Herr talman, kolleger! Jag känner rysningar, för i slutet av 1999 års budgetår - och med en anspelning på ett spanskt talesätt - " kommer inte ens föredraganden att känna igen sin egen budget" .
Med så många anslagsöverföringar är det allvarligaste att Europaparlamentets egna prioriteringar som röstades igenom i december, inte längre existerar. De har förändrats helt och hållet därför att de har undergrävts av parlamentets budgetära myndighet genom denna ständiga anslagsöverföring. Jag varnar för detta, herr talman, inför budgeten år 2000.
På sidorna åtta och tolv finns ett annat problem som också inger liknande rysningar: vi har förstärkt betalningsbemyndigandena. I detta fall säger kommissionen att även om vi har gjort det beräknar den att det fortfarande saknas 650,5 miljoner i betalningsbemyndiganden. Tilläggas kan att en SEM 2000-beräkning visar att hålet i betalningsbemyndigandena för strukturfonderna för 1999 troligen till och med kommer att bli större än under 1997 och 1998. Herr talman! Denna burden of the future som ni talade om för flera år sedan i budgetutskottet är redan en hämsko för nuet, för jag anser att vi har negligerat er " varning" och inte varit tillräckligt starka som parlament för att låta bli att ge efter för rådets bedrägliga besparing, vilket presenterar en betalningsbudget och varsamt glömmer bort att åtagandena skall uppfyllas. Därför denna uppmaning jag gör angående budgeten för 2000: låt oss inte fortsätta på detta sätt.
Som föredragande för budgeten för år 1999, måste man i budgeten för år 2000 - enligt min mening - redan nu förutse en revidering av budgetplanerna. Den är förannonserad, siffrorna finns där. Den bör innehålla en kraftig ökning av betalningsbemyndigandena, inte enbart för att undvika att hämskon blir ännu tyngre, utan för att inte komma till ett stopp av betalningarna i gemenskapens program. Jag hoppas att budgeten 1999 har tjänat åtminstone till att undvika dessa misstag i framtiden.

Fabra Vallés
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera er - jag vet inte om jag misstar mig - till ert första ordförandeskap. I verkligheten tycks det som om ni har varit ordförande i hela ert liv. Gratulerar alltså.
Vad gäller tilläggs- och ändringsbudget nr 3/99, herr talman, handlar den om två fall, inte av de som vi många gånger har kritiserat i budgetutskottet för bruk och missbruk av tilläggs- och ändringsbudgetarna, utan som jag anser är två välmotiverade fall.
Å ena sidan handlar det om EG-domstolen som kommer att förnya hela sitt ordbehandlingssystem. Detta är ett helt motiverat fall, inte bara därför att det nuvarande är ett system som inte är förberett för " 2000-problemet" , utan man har ett systembyte i åtanke, och det är dessutom ett komplicerat system som kommer att täcka allt från första ögonblick, från utformandet av texten till publicering, utan att behöva gå via något annat system, det vill säga, jag tror att det är något som kommer att ge EG-domstolen en maximal nivå i sitt arbete.
Den ökning som begärs i denna tilläggs- och ändringsbudget betyder 1 675 000 euro, av vilka inte alla gäller utrustning, utan en del - 135 000 euro - gäller utbildningskostnader för personalen. Detta är det enda belopp som skulle bli kvar i denna tilläggs- och ändringsbudget om vi hade haft det i åtanke tidigare, eftersom vi redan började tala om det 1998, men det kunde inte genomföras i budgeten 1999, utan att ge sig på en tilläggs- och ändringsbudget. Nåväl, det berodde på förseningar eftersom, för det första, vi var tvungna att gå till ett revisionsbyrå som förstod sig på saken och välja det bästa möjliga systemet, och för det andra var det också nödvändigt att inleda ett offentligt anbudsförfarande. Det är vad som har förorsakat förseningen och därför sitter vi med denna tilläggs- och ändringsbudget som budgetutskottet är helt överens om att bevilja.
Det andra fallet handlar om Regionkommittén. Alla vet att Regionkommittén och Ekonomiska och sociala kommittén hade en genensam organisationsstruktur, SOC, men att efter Amsterdamfördraget och dess ikraftträdande, beslutades att denna gemensamma organisationsstruktur skulle avskaffas. På detta sätt blev Regionkommittén utan ekonomisk kontrollant och utan räkenskapsförare, och vi kan svårligen fungera på ett bra sätt utan ekonomisk kontrollant och räkenskapsförare. Detta är skälet till att Regionkommittén har begärt en A3 som ekonomisk kontrollant, en A5 som räkenskapsförare och en C5 som sekreterare. Budgetutskottet är helt överens med rådet och anser att vad som borde beviljas är en A4 som ekonomisk kontrollant, en A5 som räkenskapsförare och för närvarande skulle det inte bevilja en C5.
Vad jag skulle vilja be den ansvariga för budgeten 2000 är att beakta Regionkommitténs behov och se om denna tjänst ryms bland de tjänster som är påtänkta i budgeten 2000 för Regionkommittén.
Vi har ofta varit litet snåla i beviljandet av utökad personalstyrka, men det är inte mindre sant att vi ibland inte heller låter institutionerna fungera fullt ut på grund av personalbrist. Detta är alltså en fråga som måste studeras väl.
Jag vill inte sluta, herr talman, utan att rikta några ord till kommissionär Liikanen, som jag tror gör sin sista dag som budgetansvarig. Jag vill bara säga två saker: ett, att banan har varit besvärlig och två, att resultatet varit bra. Jag skall inte säga mycket bra, men bra. Ni har alltså deltagit i loppet och hur många skulle inte ha velat göra det arbete ni har gjort. Därför mina gratulationer och min uppskattning.

Talmannen
Tack så mycket, herr Fabra. Jag tackar för era inledande ord. Detta är faktiskt den första budgetdebatt, efter att ha varit medlem i budgetutskottet i 14 år, som jag följer som talman. Men det är andra gången jag sitter som talman här i kammaren.

Böge
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill framföra några principiella anmärkningar angående äventyret med tilläggs- och ändringsbudgeten.
Det är säkert riktigt och nödvändigt att reagera på akuta finanspolitiska behov, speciellt när vi har att göra med situationer såsom de i Kosovo eller Turkiet. Trots detta kan man inte värja sig mot intrycket att vi här har att göra med ett visst narrspel. På grund av tidigare erfarenheter misstänker parlamentet naturligtvis mycket snabbt att omstruktureringar ur icke uttömda budgetposter egentligen praktiseras medvetet eftersom det helt klart finns ovälkomna prioriteringar i budgeten som de andra institutionerna inte nödvändigtvis tänker genomföra.
Det svåra är egentligen inte tilläggs- och ändringsbudget nr 4 utan att jag i dag inte kan bedöma om det kommer att räcka med en femte tilläggsbudget detta år eller om vi i december kommer att vara framme vid nr 7, för kommissionen har ju själv avgivit de mest skilda värderingar i sitt arbetsdokument om motiveringen till anslagsbehovet. Man kan inte bedöma vad som möjligtvis skulle kunna äga rum för Phare-programmet i fråga om betalningar. Fru föredragande har ju också redan talat om de 650 miljonerna. Så till vida måste vi alla här känna oss lite illa till mods. Herr kommissionär, jag tror att om vi äntligen skall övergå till ett ordnat och förnuftigt tillvägagångssätt skulle det vara absolut nödvändigt att kommissionen vid uppröjningsarbetet till december går ända till andra behandlingen, så att vi inte återigen hamnar i en sådan situation nästa år som vi gjort det här året, i synnerhet som kommissionen själv säger att det överhuvudtaget inte går att bedöma hur det kommer att gå vidare med betalningarna år 2000.
Herr kommissionär, jag skulle också sätta värde på - detta är en angelägenhet för budgetkontrollutskottet - att kommissionen vid presentationen av den femte tilläggs- och ändringsbudgeten förklarar sig beredd att lämna in de ytterligare 15 avsnitt som budgetkontrollutskottet krävde under omröstningen. Detta är något som vi tycker är alldeles nödvändigt när vi skall fatta beslut om detta i oktober.
Herr talman, jag skulle också vilja säga några ord om morgondagens debatt. Vi kommer i morgon att diskutera och rösta om förslaget om återuppbyggnadskontoret för Kosovo. Jag vill understryka att vi med den fjärde tilläggs- och ändringsbudgeten snabbt och spontant hade kunnat utöka de vederbörliga finansiella medlen och ställa dessa till förfogande. Det ligger dock i kommissionens intresse att förslagen snarast omarbetas av parlamentet, både när det gäller det finansiella ansvaret och strukturen på återuppbyggnadsagenturen - för detta görs inte enbart genom att man ställer medel till förfogande - så att företaget kan genomföras på ett effektivt, transparent och ansvarsfullt sätt. Vi kommer att återkomma till den här punkten i morgon.

Wynn
ordförande för budgetutskottet. (EN) Herr talman! När jag kom in möttes jag omedelbart av tre överraskningar. För det första såg jag er sitta där, i stället för här ute, inför vår budgetdebatt. Den största fördelen av det är att socialisterna, tack vare att ni sitter där och inte här, nu får mer talartid, eftersom ni skulle ha haft talartid i denna debatt. Den andra överraskningen är att se kommissionär Liikanen, som jag berömde i går. Jag skulle just till att välkomna Schreyer till hennes första debatt när jag plötsligt ser honom där. Den tredje överraskningen utgörs av det faktum att det inte finns någon här från rådet, för denna debatt handlar och tilläggs- och ändringsbudgetar .
Jag säger det med stor sorgsenhet, för rådet förtjänar kritik för tilläggs- och ändringsbudget nr 1 och 3. Jag har sagt detta vid ett trepartsmöte, vi har sagt det i vårt utskott, och jag önskar nu att det kommer allmänheten till känna. Rådets uppträdande i fråga om tilläggs- och ändringsbudget nr 1 och 3 var ingenting annat än skamligt. Det var ett slag i ansiktet på parlamentet. För dem som inte förstår vad jag talar om, syftar jag på deras val av tidpunkt för framläggandet av både tilläggs- och ändringsbudgetarna, som innebar att vi inte fick någon chans att debattera dem ordentligt. Vi kommer att rösta om dem denna vecka, men det kommer i allt väsentligt att vara en formalitet. Jag hoppas att det inte händer igen. Om jag misstänkte att de skulle göra om samma sak nästa år, t.ex. lägga fram en tilläggs- och ändringsbudget i slutet av juli, skulle jag inte tveka att sammankalla ett extra möte för budgetutskottet inom 45-dagarsgränsen, för att se till att vi blockerade den, så att vi skulle kunna diskutera igenom den ordentligt. Detta förbättrade knappast det förtroende som vi försöker bygga upp mellan de två institutionerna. Det ledde bara till motsättningar och misstänksamhet.
Nu när jag har sagt allt detta, måste jag säga att den fart som institutionerna har arbetat med när det gäller tilläggs- och ändringsbudget nr 4 har varit berömvärd. Rådet införlivade vad vi begärde och fick igenom det inom en vecka, och i morgon kommer vi att rösta om tilläggs- och ändringsbudget nr 4. Det är sannerligen uppmuntrande. Vi välkomnar det samarbete som har ägt rum i tilläggs- och ändringsbudget nr 4. Vi välkomnar användningen av utgiftsområde 1 för de externa utgifterna, och vi välkomnar den höga farten. Det finns dock två saker som bör sägas om tilläggs- och ändringsbudget nr 4. En är att de 15 extra tjänsterna för OLAF är medtagna där, vilket vi godtar, men vi måste betona att det behövs en tilläggs- och ändringsbudget nr 5. En tilläggs- och ändringsbudget nr 5 borde vara nära förestående, med tanke på kommissionens behov av utbetalningar, men i resolutionen som vi kommer att rösta om kommer vi att insistera på en tilläggs- och ändringsbudget nr 5 och 15 extra tjänster för OLAF. Detta är ett politiskt beslut som utskottet och budgetkontrollutskottet måste fatta, och det budskap som därför måste framföras till fru Schreyer - om inte av er, herr kommissionär, så åtminstone av kommissionens tjänsteenheter - är att vi skulle vilja ha ett tidigt möte med fru Schreyer, för att diskutera innehållet i en tilläggs- och ändringsbudget nr 5 , som bör läggas fram för parlamentet så snart som möjligt, och, vilket är ännu viktigare, för att inkludera de extra OLAF-tjänsterna.

Talmannen
Ordförandens i budgetutskottet förvåning delas - tror jag - av alla. Jag hoppas att rådets tjänstemän som är närvarande noterar detta och förmedlar det till den minister det gäller.

Virrankoski
Herr talman! Kommissionens förslag 1, 3 och 4 till tilläggs- och ändringsbudget har behandlats i parlamentet på ett osedvanligt snabbt och flexibelt sätt. Det visar att parlamentet och dess budgetutskott bär ett verkligt ansvar för Europeiska unionens ekonomi och också ett verkligt ansvar för att utveckla och snabbt anpassa olika politiker till rådande förhållanden.
Budgetförslag nr 1 och 3 är närmast tekniska, de rör överskott och vissa anskaffningar av IT-teknik. Den intressantaste tilläggsbudgeten är nr 4 där man styr betydande belopp till Balkanområdet - till Kosovo och till Makedonien - för återuppbyggnad och humanitärt bistånd samt för bistånd till Turkiet. Att samla ihop dessa medel var med tanke på EU:s trovärdighet en betydelsefull utmaning, och att dessa behandlades i budgetutskottet så att man inte gjorde några ändringar i dem är just bevis på det här stora ansvarstagandet.
Jag vill speciellt betona att när man sätter i gång återuppbyggnaden av Kosovo måste förfarandet vara enkelt och klart, även vad gäller förvaltning av medlen och ansvarsfördelningen. Därför skall inte återuppbyggnadskontoret delas upp till två olika platser utan det skall ligga på en plats och vara ett eget självständigt kontor med tillräckligt mandat. Annars blir förvaltningen av medlen tidsödande och leder till att hjälpen blir sämre. Därför, när vi i morgon diskuterar och antar ett beslut i den här frågan, borde återuppbyggnadskontoret placeras i Pristina och under inga omständigheter införlivas i kontoret i Thessaloniki som skall övervaka stabilitetspakten.
När det gäller övriga frågor kan jag konstatera att de frågor om tjänstearrangemang som Fabra Vallés tagit upp säkert kan skötas i samband med behandlingen av nästa budget.

Buitenweg
Herr talman! Ändringsförslag 4 innebär att hundratals miljoner euro går till ett annat ändamål. Denna nykomling måste fatta beslut om detta på grundval av detta papper. Detta bör enligt min mening inte återupprepas.
Förslaget omfattar en omfördelning av åtagandebemyndiganden till ett värde av 137 miljoner euro. 30 miljoner av detta går till Turkiet, i synnerhet till hjälpaktioner för provisoriska bostäder med tanke på vintern, nödhjälp således. Ändå reserveras bara 15 miljoner till betalningsbemyndiganden, och detta till och med under förbehåll. Vi kan således inom kort vänta en ny budgetändring, eftersom företag och organisationer annars måste vänta väldigt länge på sina pengar. Det kommer också att bli nödvändigt med en ny ändring för Kosovo. 30 miljoner frigörs nu till betalningsbemyndiganden, men vi behöver 50 miljoner. Att täta till hål och att flytta pengar från byxficka till västficka gör budgeten luddig och skadar också budgetmyndigheten, vilket kollega Dührkop Dührkop tydligt sade.
Nu om innehållet i ändringsförslag 4. Det ursprungliga förslaget medförde en minskning av samarbetet med Latinamerika och Asien. Detta var verkligen oacceptabelt för oss. Vad vi vill är att dessa pengar skall komma till användning, att kommissionen engagerar sig, sätter till alla krafter, tillsätter vakanserna och sörjer för att pengarna verkligen sätts in på det sätt som budgetmyndigheten avsett.
Vår grupp gläder sig åt att rådet, vilket Wynn säger, verkligen tagit itu med budgetutskottets idé så snabbt och sett över underskottet i jordbruksgarantifonden.
Men inom kort, under behandlingen av budgeten 2000, börjar samma diskussion på nytt. Då måste rådet och parlamentet återigen nå enighet om kategorin externa utgifter. Det kommer även att bli aktuellt i samband med återuppbyggnaden av Kosovo. Då visar det sig att rådet definitivt sätter pengarna för samarbetet med Latinamerika, Asien och Afrika på spel. Nedskärningar görs även i fråga om projekt för att främja fredsprocessen i Mellanöstern och projekt för att demoraliserade soldater och flyktingar på nytt skall kunna upptas i samhället. Stödet till icke-statliga organisationer minskar. Gruppen De gröna kan inte gå med på detta. Det vill jag säga nu.
De 500 miljonerna till återuppbyggnaden i Kosovo kommer delvis att gå ut över de länder som Europeiska unionen har ett utvecklingssamarbete med. Det är enligt vår uppfattning inte riktigt. Gruppen De gröna är inte förespråkare för det kortsiktiga mottot: I want my money back. Vi vill garantera att medborgarna får valuta för pengarna, och vi är öppna för diskussioner om att inskränka eller avskaffa hjälpprogram som inte fungerar bra. Men den linjära sänkningen på 10 procent, osthyvelsmetoden, bevisar att det inte har varit tal om någon seriös avvägning av prioriteringar.
Kosovo är ett specialfall. Redan under behandlingen av budgetplanerna sades det att återuppbyggnaden möjligen kräver en höjning för utgiftsområde 4. Jag tror att vi verkligen måste rekonstruera det interinstitutionella avtalet under en kort begränsad period. I ljuset av denna diskussion vill jag påminna om att vi denna vecka också behandlar den faktiska återbetalningen av 1,6 miljarder euro i betalningsbemyndiganden till medlemsstaterna. Att avsätta en del av detta överskott till Kosovo kan knappast vara något oöverkomligt problem.

Alavanos
Herr talman! Först vill jag påpeka att budgetutskottets betänkande tyvärr inte är tillgängligt på alla språken, för en timme sedan fanns det ännu inte på grekiska, och jag anser att detta är något som vi särskilt måste uppmärksamma. Kanske det berodde på det brådskande förfarandet, det förstår jag, men vi är ett nytt parlament, vi börjar nu och jag anser att vi måste hålla på vissa principer och förfaranden för verksamheten.
Jag vill också göra två påpekanden angående tilläggs- och ändringsbudgeten nr 4/99, och jag anser att en företrädare för rådet borde vara närvarande. Vi ser olika aktiviteter, vi får t.ex. veta att den jugoslaviska oppositionen förbereder möten och demonstrationer i Bryssel. Jag vill fråga vem det är som finansierar dessa aktiviteter. När man för Jugoslavien endast beviljat strikt humanitära insatser, kan man fråga sig enligt vilka politiska kriterier kommissionen och ministerrådet utnyttjar anslag som beviljas av Europaparlamentet. Däremot ser vi inga som helst insatser mot den etniska rensning som i dag drabbar den serbiska, den zigenska och den turkiska minoriteten i Kosovo.
Den enda punkt jag skulle vilja ta upp är de 30 miljoner som ges som humanitär hjälp till Turkiet. Det är en riktig insats. Det är också riktigt att Europeiska investeringsbanken gör aktiva insatser och att även andra program utnyttjas. Men, herr talman, vi får inte glömma, såsom vid mötet med Turkiets utrikesminister häromdagen, vissa principer som parlamentet har ställt upp för relationerna med Turkiet, principer som den turkiska regeringen borde ge akt på.

Talmannen
Herr Alavanos, jag ber om ursäkt för att texten inte finns i alla språkversioner. Ni vet att budgetutskottet diskuterade detta betänkande i går kväll, men jag försäkrar er om att ni kommer att ha den i alla versioner före omröstningen. Jag beklagar att detta inte är fallet nu.

Van Dam
Herr talman! Dessa ändrings- och tilläggsbudgetar avser brådskande problem, därom råder inget tvivel. Såväl återuppbyggnaden av Kosovo som den humanitära hjälpen till nordvästra Turkiet tål inget uppskov efter de katastrofer som har ägt rum där. Det är Europeiska unionens moraliska plikt att anslå de nödvändiga finansiella medlen till detta. Resolutionen av kollegerna Dührkop Dührkop och Fabra Vallés förtjänar också allt vårt stöd. Ändringsförslag kommer att leda till oönskad försening.
Det hindrar inte att vi har svårigheter med vissa delar av paketet. Vi anser det vara negativt att de extra krediterna till Kosovo, Turkiet och republiken Makedonien helt finansieras på bekostnad av krediter från utgiftsområde 1, jordbruksutgifterna. Det är i strid med budgetplanernas anda. Extra kreditbehov måste i första hand balanseras genom besparingar för program inom samma budgetrubrik. Det är alltså i detta fall utgiftsområde 4. Till en början var kommissionen också inne på den linjen, men under tryck från budgetutskottet ändrade man uppfattning, och detta trots att det inom område 4 finns gott om utrymme för besparingar. Jag tänker då bland annat på Meda-programmet. Den låga genomförandegraden för det programmet är oroväckande. I början av september hade bara 24 procent av de tillgängliga betalningsbemyndigandena för 1999 kommit till användning. Det skulle då verkligen vara på sin plats med ett nytt ändamål för dessa medel.
Sakernas nuvarande tillstånd i samband med dessa betalningsbemyndiganden i område 4 visar tydligt att en ingående diskussion mellan kommissionen, rådet och parlamentet måste komma till stånd. Hur kan det komma sig att nästan alla betalningsbemyndiganden för 1999 för program som Tacis och programmet för före detta Jugoslavien är förbrukade, medan detta inte på långt när är fallet vad Meda beträffar? Är det frågan om ett bristfälligt verkställande från kommissionens sida? Eller, vilket jag håller för sannolikt, tar budgetmyndigheten för liten hänsyn till de verkliga kreditbehoven och absorptionskapaciteten hos de olika programmen när den fastställer budgeten? Med tanke på budgetförfarandet för 2000 måste det redas ut så snabbt som möjligt. En av de första utmaningarna för den nya kommissionen.

Ilgenfritz
 Herr talman! Ibland är livet sannerligen inte lätt. Som ny ledamot av parlamentet och av budgetutskottet kunde jag ganska snabbt konstatera att de organisatoriska förberedelser och den hjälp som erbjöds nya ledamöter verkligen är mycket bristfällig. För att kunna rösta ja eller nej i budgetutskottet skulle jag på några få dagar ha varit tvungen att sätta mig in i budgetplaner från flera år tillbaka och det utan någon hjälp från detta hus. Det var naturligtvis omöjligt för mig. I grund och botten är jag optimist och tror att man mycket väl kan sätta sig in i detta ämnesområde, även om flera av ledamöternas tal har fått mig att förstå att man i utskottet handlar som på en boskapsmarknad, att medel flyttas hit och dit och att underlagen delvis är sämre förberedda än de ofta är i kommunfullmäktige.
Jag skulle vilja föreslå att de nya ledamöterna i framtiden snabbt erbjuds den information och träning som krävs, så att de kan uppfylla sina plikter i sina respektive utskott, och så att de kan rösta. Europas medborgare väntar sig detta av oss även om vi är nya på vår befattning och de kommer i slutändan att tacka oss om ni tar fasta på och inför det initiativ som jag föreslagit.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Innan vi fortsätter med föredragningslistan skulle jag vilja nämna att herr Liikanen är här i dag för sista gången som budgetkommissionär. Han kommer - hoppas jag - att fortsätta att komma till oss i sina nya funktioner. Eftersom vi har haft våra gruff under dessa fem åren men också ett utmärkt samarbete, skulle jag vilja ta adjö och önska honom framgång med sina nya uppdrag. Herr Liikanen, vi ses under nästa session.
(Applåder)

Situationen i Östtimor (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den fortsatta debatten om rådets uttalande angående situationen i Östtimor.

Costa Neves
Herr talman! Jag ingick i Europaparlamentets delegation som på plats följde folkomröstningen på Östtimor den 30 augusti. Där inhämtade jag information och bevittnade folkets mod, övertygelse och motståndskraft. Det har motstått 24 år av Indonesiens våldsamma ockupation, det har lidit och dött därför att det vill bli självständigt. Det har aldrig tappat modet eller gett upp. När det internationella samfundet vaknade upp och såg Indonesiens förtryck började folket i högre grad att tro på att frigörelsen skulle komma. De registrerade sig massivt och 98,6 procent gick till valurnorna. De gjorde det disciplinerat, med glädje, litade på det internationella samfundets garantier och trodde att de fritt skulle kunna uttrycka sin vilja och att den skulle respekteras.
Uttrycket för viljan till självständighet var klart, brett och otvetydigt. Dagen därpå infann sig inte något lugn. Indonesien ville inte uppfylla det formella åtagande det hade gjort i New York om att garantera säkerheten. Resultatet har därför blivit tusentals döda, hundratusentals försvarslösa flyktingar, svältande, många av dessa sårade eller sjuka. Tolv dagars folkmord är för lång tid, och motsvarar inte det förtroende timoreserna hade för det internationella samfundet och därmed för oss, Europaparlamentets ledamöter.
Timoreserna har rätt att förvänta sig ett omedelbart upphörande av de aggressioner de utsätts för bara för att de legitimt har uttryckt sin vilja. De har rätt att få de moraliskt och fysiskt skyldiga till de begångna brotten ställda inför rätta och åtalade. Inte ens templen och de som sökte skydd där har kommit undan, vilket visar att de indonesiska väpnade styrkorna, förutom att ha skapat miliserna, uppmuntrar dem, är kopplade till dem, beväpnar dem och deltar tillsammans med dem. Allt detta har jag sett!
Den humanitära hjälpen måste garanteras och Europeiska unionen bör åta sig en framträdande roll. Europeiska unionen bör stödja återuppbyggnaden och samarbeta med kommissionenför att stödja utvecklingen av den nya självständiga staten, som omedelbart bör erkännas. Allt detta innebär givetvis att en internationell fredsbevarande styrka genast måste sändas till Timor och att de indonesiska militärerna, när denna styrka kommer fram, dras tillbaka. Tiden brådskar, det går starka rykten om att det varje dag lämnar fartyg från Timor, fulla med passagerare som kommer fram utan sina passagerare. Till vilka massgravar? Vi är medansvariga för det som har skett, det som sker och det som kommer att ske på Östtimor.
(Applåder)

Soares
Herr talman! Jag börjar med att berömma min kollega Costa Neves för det inlägg han precis gjorde, vilket jag helt skriver under på. Det har i verkligheten rått en total samstämmighet och enighet bland de portugisiska ledamöterna i detta parlament angående de frågor som rör Östtimor.
Vi känner som bekant väl till problemet. Unisont med det som händer i vårt land, där folket, på ett massivt sätt har gått ut på gatorna för att om och om igen visa sitt avståndstagande från det vi kan betrakta som ett förräderi från Indonesiens sida och inför de grymheter som Timors lidande folk har utsatts för (en enhällig reaktion har skett i mitt land; lyckligtvis också i många andra länder), har vi här, när vi arbetar i våra olika politiska grupper för att fastställa ett dokument som kan godkännas av detta parlament med en överväldigande majoritet, om inte enhälligt, gjort det som följer befolkningens känsla.
Herr talman! Jag skulle vilja tillägga att ett avtal skrevs, under FN:s och dess generalsekreterares överinseende i maj i år just för att Östtimors befolkning skulle kunna genomföra en seriös folkomröstning. FN skickade dit en delegation, internationella observatörer och en mängd journalister följde, folkomröstningen genomfördes och resultatet var otvetydigt eftersom det, som min kollega sade, inte bara var det att deltagandet var 98 procent av de registrerade väljarna utan också att 78,5 procent röstade för självständighet. Detta var fullkomligt otvivelaktigt.
Efter detta var Indonesien skyldigt att, enligt det avtal som skrevs under med FN, upprätthålla ordningen och garantera övergången till självständighet. Detta skedde inte, i stället upprättade de genom miliserna och de indonesiska väpnade styrkorna, som de använder sig av, ett verkligt inferno på Timor och de tvingade in befolkningen i den extremt kritiska situation som nu är bekant.
I detta ögonblick har vi en deklaration från FN:s säkerhetsråd som fördömer det som har skett på Timor, erkänner befolkningens rättigheter och sänder en fredsbevarande styrka. Förutom denna fredsbevarande styrka är det nödvändigt att hjälp, genom humanitära korridorer, så fort som möjligt når befolkningen, av vilken en stor del har flytt upp i bergen och svälter. Barn dör, kvinnor dör, fäder har valts ut - för förtrycket har tyvärr också haft en religiös innebörd - och utsetts till offer av dessa bödlar som fritt agerar på Timor.
Trots att president Habibie själv erkände att Indonesien inte lyckades upprätthålla ordningen och har inbjudit en fredsstyrka från FN till Timor, har denna styrka därefter försenats genom flera betänkliga åtgärder. Det är alltså nödvändigt att hela det internationella samfundet, och därmed Europaparlamentet, gör en appell i dessa två meningar: för att fredsstyrkan skall komma på plats så snabbt som möjligt för att återupprätta freden på Östtimor och för att den humanitära hjälpen skall komma fram.
Förutom detta är det också nödvändigt att journalisterna, som är världens ögon inför vad som händer, kan återvända till Timor, varifrån de har skickats ut. Liksom de internationella observatörerna. Jag hoppas att Europaparlamentet kan ta sitt ansvar och fördöma det som sker på Östtimor och komma med snabb och effektiv hjälp till dess befolkning.
(Applåder)

Maaten
Herr talman! Först och främst vill jag uttrycka min uppskattning för rådsordförandens förklaring i förmiddags. Denna förklaring understryker hur angeläget och viktigt det som utspelar sig på Östtimor är, där milis hittills har försökt att kväva strävan efter oberoende i blod. Vi har också nyligen fått ytterligare information, såväl från Human Rights Watch som OXFAM, och naturligtvis också kunnat se med egna ögon i media. Medan vi talar här är det kväll i Östtimor. Det är just i mörkret, i skymningen, som rädslan hos civilbefolkningen är som störst. Det minsta vi som parlament kan göra är därför att här uttala vårt stöd för denna civilbefolkning och dess legitima strävanden. Därför stöder vi också en internationell domstol för att ställa de skyldiga till svars och engagerar oss för skydd av flyktingar.
Herr talman! Jag hade nöjet att delta i vår parlamentariska observationsdelegation som skickades på initiativ av vårt parlaments talman och som leddes på ett utmärkt sätt av vårt parlaments vice talman José Pacheco Pereira. Här är det också på sin plats med en komplimang till det finska ordförandeskapet som tog initiativ till att skicka en delegation för Europeiska unionens räkning. Där som Portugal fram tills för en kort tid sedan var tvunget att bära denna fackla nästan ensamt sluter nu Europeiska unionen i sin helhet upp bakom den östtimoresiska strävan efter oberoende. Men detta engagemang har ett pris, kolleger.
Vi åkte till Östtimor för att ingjuta förtroende i befolkningen att man kunde rösta i säkerhet. Det gjorde man i stort antal. Men när vi åkt därifrån blev befolkningen ändå nedstucken av pro-indonesisk milis. Kolleger! Vi kan inte tolerera detta. Skulle vi ändå göra detta, då var vår delegation ingenting annat än intetsägande valturism.
Jag vill också be om er uppmärksamhet för utvecklingen i Östtimor på längre sikt. Nu har en omedelbar och generös humanitär nödhjälp kommit i gång utifrån unionen, men när man blivit oberoende är stöd till ekonomisk utveckling nödvändigt och minst lika viktigt är vårt stöd till att inrätta demokratiska institutioner. På det området finns det ingenting alls i Östtimor. Inga politiska partier, inget rättsligt system, inga som helst fungerande institutioner förutom kyrkan. Jag menar att ett program analogt med det som vi genomfört i Sydafrika skulle vara på sin plats.
Herr talman! Folkomröstningskampanjen var den mest ensidiga jag någonsin observerat. Varje försök att agitera för oberoende besvarades med våld. Ändå lade en stor del av det östtimoresiska folket sin röst på detta oberoende. Det skydd som de indonesiska myndigheterna inte kunde eller inte ville ge måste nu villkorslöst ges av en internationell fredsbevarande styrka. Det är vi skyldiga östtimoreserna, det är vi skyldiga UNAMET som har gjort ett så utmärkt arbete, och det är vi skyldiga oss själva.
Herr talman! Det indonesiska folket är - vad vi hoppas i alla fall - själva på väg mot demokrati och har även utan Östtimor mer än tillräckligt med problem att ta itu med. Vi måste i framtiden även vara uppmärksamma på dessa problem. Ändå är det riktigt att den bilaterala hjälpen till Indonesien tills vidare har ställts in, för den senaste tidens händelser har ju lärt oss att man måste fortsätta att utöva tryck tills hela processen har avslutats i god ordning.

Hautala
Herr talman! Jag vill tacka rådet för det beslutsamma agerande som det visade i samband med folkomröstningen om Östtimors självständighet genom att bland annat till platsen skicka en auktoritativ delegation där några av våra kolleger deltog som företrädare för parlamentet. Själv fick jag vara med i ordförandelandets delegation, vilket jag uppskattar högt.
I maj förde vi ju här en debatt om vilken typ av internationell närvaro som behövdes i Östtimor. Somliga av oss funderade över huruvida man kanske på platsen behövde även annat än civila poliser, och om man möjligen behövde fredsbevarande styrkor. Det verkar som om det största felet var att hela den internationella operationen bara tog sikte på att få människorna att rösta. Det var ju en väldig utmaning eftersom människorna skrämdes upp och terrorn var sedan april verkligen upprörande. Människorna gick och röstade, dagen var solig och jag kommer säkert aldrig att glömma hur ett stort antal människor kom och tackade oss internationella observatörer för att vi var där. Denna glädje blev dock kortvarig; redan dagen därpå började paramilitära trupper härja på gatorna och i byarna och vi fick nyheter att i synnerhet de av den lokala befolkningen som hade varit i FN:s tjänst blev förföljda och dödade.
Nu vill jag lägga ytterligare tre krav till de tidigare ställda: för det första måste man kräva att de militära befälhavare som bevisligen deltagit i den här terrorn skall omedelbart avskedas. För det andra måste man så fort som möjligt skicka humanitärt bistånd via ECHO (Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd) och givetvis borde den här verksamheten riktas till det långsiktiga utvecklingsprogrammet. För det tredje, eftersom de paramilitära trupperna fortfarande terroriserar befolkningen är det nödvändigt att få dit internationella människorättsobservatörer.

Figueiredo
(GUE/NGL. (PT) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att säga att jag håller med de flesta inlägg som redan har gjorts av kollegerna här. Det är känt att Östtimor är illegalt ockuperat av Indonesien sedan nära 24 år, vilket har frambringat en rad resolutioner i FN med krav om tillbakadragande från Indonesiens sida och med upprepade krav om den östtimoresiska befolkningens rätt till självstyre.
Samma position har också intagits flera gånger här i detta parlament. Sanningen är att under hela denna period har de indonesiska ockupationsstyrkorna förorsakat hundratusentals offer och oräkneliga uppoffringar från Östtimors befolkning som aldrig har gett upp sin heroiska kamp för frihet och oberoende, en kamp som vi hyllar.
Men med underskriften av avtalet i New York mellan Portugal och Indonesien under FN:s överinseende, trodde man att vägen äntligen var öppen för att lösa alla problem. Att 98,6 procent, en förkrossande majoritet av Östtimors befolkning, deltog i omröstningen den 30 augusti, där mer än 78 procent röstade för självständigheten, var ett faktum som gjorde det klart att dess kamp förtjänar erkännande från hela världen.
Men sanningen är att, även om både FN och de internationella observatörerna och själva de indonesiska myndigheterna ansåg att omröstningen genomfördes på ett fritt och korrekt sätt trots påtryckningar och skrämselkampanj från de prointegrationistiska miliserna, sanningen - sade jag - är att när sedan resultaten offentliggjordes återkom terrorn till Östtimor.
Återigen drabbas befolkningen och hotas nu av folkmord. Det är därför nödvändigt att vi nu, så skyndsamt som möjligt, omedelbart måste få slut på denna situation och med allt tänkbart humanitärt stöd hjälper Östtimors befolkning. Det är nödvändigt att dels miliserna, dels den indonesiska polisen och armén upphör att sprida terror i området. Men det är viktigt att inse att Indonesien inte har uppfyllt sina åtaganden från New York-avtalet, vilket krävde en intervention från FN:s säkerhetsråd genom en fredsbevarande styrka, med precist mandat och varaktighet, för att garantera säkerhet och fred i området och undvika ett nytt folkmord. Det dröjde länge innan detta beslut fattades. Till slut togs det, FN:s säkerhetsråd beslutade äntligen att ingripa, men våldet fortsätter ännu och det är viktigt att det inte förlängs, att interventionen inte dröjer ännu längre.
Folken på Östtimor - men också de som har fördrivits till andra områden i Indonesien - behöver denna hjälp. Det är bråttom att främja ett tryggt återvändande (av flyktingar och fördrivna) och att de icke-statliga organisationerna, de internationella observatörerna och journalisterna snabbt kan komma till Östtimor. Som vårt förslag säger...
(Talmannen fråntar talaren ordet.)

Portas
Herr talman, ärade ledamöter! Debatten om Timor kommer två veckor efter att terrorn inleddes i denna nya historiska period för området. Detta måste först noteras. Folkmordets hastighet går inte att förena med de internationella beslutens långsamhet. Vad gäller Timor är det nödvändigt att vara medveten om att Östtimor har drabbats av två folkmord under tjugofem år: det som ägde rum vid ockupationen och det som var planerat med millimeterprecision inför folkomröstningen. Två gånger har Östtimor övergivits under tjugofem år: ena gången av Portugal 1974 och fram till nu, från det internationella samfundet, som inte lyckats göra heder åt de åtaganden det har gjort för det östtimoresiska folket. Två fördrivningar under tjugofem år: den första, den exil de som inte accepterade invasionsmakten tvingades in i; och nu flykten för dem som undflyr terrorn. Vi har alltså ingen tid att förlora. Det råder allmän terror på Timor, och denna befolkning har, för oss portugiser, en speciell betydelse när vi ser den dö då den ber och lider på portugisiska.
Vid det första tillfället timoreserna hade att frigöra sig kom de ner från bergen, de lämnade sina hus, gick till kyrkorna och till valurnorna för att lugnt återta sin frihet. Det är en extraordinär lektion för västvärldens lugn och ro: ett folk som fortfarande går till valurnorna som en form av frigörelse.
Vad som hände efter omröstningen kräver det största fördömande. Därför att Indonesien verkställde en plan på folkmord som inte lämnar några tvivel om sin karaktär: folkmord på ett folk, vilket gett upphov till hundratusentals östtimoresers flykt; kulturellt folkmord, från första dagens terror var det centrala målet den katolska kyrkan, templen, biskopssätena, prästerna, nunnorna, de troende, det vill säga, den traditionella institution som timoreserna har gett sitt förtroende. Omfattningen av förstörelsen som detta folkmord har lett till är ännu inte känt då, som bekant, de internationella observatörerna och de sista kvarvarande journalisterna tvingades lämna landet.
Två slutsatser står alltså klara för oss. Den första, som det är nödvändigt att detta parlament också känner till: den portugisiska kolonialiseringen gjorde aldrig något mot timoreserna som Indonesien har gjort. Det är därför som den portugisiska fanan är älskad på Timor. Det är därför som det kommer att dröja länge innan den indonesiska fanan på nytt kan respekteras. Om å andra sidan avkolonialiseringen under Portugal var förhastad, så har denna självbestämmanderätt utan förutseende av konsekvenserna, och under det internationella samfundets beskydd, inte heller sparat varken liv eller blod. Detta folk har fått lida två gånger helt och hållet på grund av utomstående skäl. Bara på grund av viljan att vara fritt.
Vad skall vi då säga om det internationella samfundets agerande under de dagar av terror som följde? Jag riktar en fråga till ert samvete: om timoreserna hade talat engelska eller tyska, hade det internationella samfundet då dröjt så länge med att komma till deras hjälp? Om det i Kosovos fall inte var nödvändigt att begära tillstånd av säkerhetsrådet, eller vänta på Milosevics medgivande, varför är det i Östtimors fall nödvändigt att vänta på säkerhetsrådets godkännande och få Habibies bifall?
(Applåder)
Om timoreserna hade varit en politiskt korrekt minoritet, hade då hjälpen från regeringarna varit lika långsam?
Men timoresernas drama, det drama som drabbat dem, är att de är få, fattiga och katoliker... och att de har olja, vilket för vissa internationella makter är en alltför allvarlig fråga för att överlämna till timoreserna att besluta om.
Jag vill ställa ytterligare två frågor till era samveten. Se på den lista över länder som stödde Indonesien i FN. Kuba, Iran, Irak, Sudan. Så bildas en koalition av diktaturer för att försvara tyrannernas frihet! Hur länge dröjde det att forma en koalition mellan demokratierna? Och ytterligare en: Europeiska unionen har just fattat ett beslut om fyra månaders stopp för militärt material till indoneserna. Vad är fyra månader efter tjugofyra års tvångsmässig försäljning av vapen till Indonesien, fast det tjugofyra år gamla folkmordet på Timor var känt?
Mina vänner och kolleger, jag vill bara be er om fyra saker från vår grupp, enhälligt: en snabb internationell fredsstyrka till Timor; humanitär hjälp; en brottmålsdomstol för att döma de kriminella; ekonomiska och finansiella sanktioner.
Leve Östtimor!

Belder
Herr talman! Inför världens ögon ägde och äger en verklig tragedi rum för Östtimors befolkning. Tack vare några modiga rapportörer har världen fått tillräcklig vetskap om detta.
Orsaken till östtimoresernas nuvarande storskaliga lidande står klart: pro-indonesisk milis försöker att kväva den övervägande majoritetens önskan om nationellt oberoende i blod. Märk väl, ett regelrätt förnekande av resultatet av folkomröstningen den 30 augusti 1999. Direkt medskyldiga till denna orkan av våld är de på platsen närvarande arméförbanden liksom den officiella lokala polismakten. Därigenom går varken den indonesiska arméledningen eller den indonesiska regeringen skottfri. Den sistnämnda bär i själva verket det fulla ansvaret för, enligt uppgift, tusentals döda, hundratusentals flyktingar och de hundratusentals östtimoreser som deporterats till Västtimor.
I ett civiliserat land härskar ju politiken över geväret, den förstnämnda har befälet över det sistnämnda! Det ligger nära till hands med åtal för den senaste tidens brott på Östtimor, vilket även president Habibie har givit löfte om. Därför har Jakarta nu den tvingande uppgiften att i väntan på en fredsbevarande FN-styrka till Östtimor sätta stopp för milisens vrede. Det är bara ett sådant ingripande som skulle bevisa att man verkligen tillvaratar de nationella intressena.
Just nu när den indonesiska nationella stoltheten så öppet har kommit i blickpunkten och frigör falska känslor om landets suveränitet skulle ett återställande av rättsstaten på Moluckerna helt och hållet passa inom ramen för detta.
Under starkt internationellt tryck accepterade president Habibie till sist internationellt militärt ingripande på Östtimor. Nåväl, på grund av den inhemska befolkningens stora nödlidande tolereras inga fler dröjsmål från FN:s säkerhetsråd. Dessutom säger Jakarta officiellt att man inte vill ställa några villkor för ett sådant uppdrag. FN:s fredsbevarande insats kan med andra ord påbörja sin uppgift redan under dessa dagar.
Med tanke på den rådande laglösheten på Östtimor är det bara ett kraftigt militärt mandat som kan ge de under lång tid terroriserade östtimoreserna politiska framtidsutsikter. I det fallet lönar sig likaså det finansiella stöd från Europeiska unionen som redan beviljats.

Speroni
De tragiska händelserna i Östtimor har avslöjat det internationella samfundets räddhågsenhet och opportunism. Efter det klara utslaget i folkomröstningen måste man ha modet att genast tillämpa principen om folkens självbestämmanderätt och erkänna Östtimors självständighet, utan att vänta på Indonesiens medgivande, som sitter långt inne. Detta är en uppmaning jag främst riktar till regeringarna i Europeiska unionens femton länder.
Framför allt skulle detta medföra att en internationell fredsstyrkas ingripande kunde betraktas som hjälp till en självständig och suverän stat från det internationella samfundets sida, istället för en inblandning i Indonesiens inre angelägenheter.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Timors martyrium har klargjort många saker.
För det första, FN:s handlingsförlamning, som tyvärr inte är någon nyhet.
För det andra, det hämmade och passiva internationella samfundet som från början inte ville komplicera sina förbindelser med andra makter i regionen, vilka för övrigt inte är särskilt respektfulla med de mänskliga rättigheterna.
Resultatet är att hela världen blivit tvungen att förhålla sig oberörd inför utvecklingen av en " plan B" inte mycket annorlunda än Milosevics " hästskooperation" . I dag börjar folkmordet på Timors kristna att bli lika väldokumenterat som det på muslimerna i Kosovo.
I Europeiska unionen, herr rådsordförande, kan vi inte, får vi inte - och det har redan sagts här - använda olika måttstockar för humanitärt ingripande. De mänskliga rättigheterna och rätten till liv får inte predikas för en region, ett land eller en kontinent, utan den har en global eller universell karaktär.
Därför måste vi välkomna Portugals och andra länders, som Förenade kungariket eller Australien, modiga agerande.
Det är dags att agera. Det är sent, alltför sent, men på Europeiska unionens nivå, herr rådsordförande, måste vi sträva efter att den humanitära hjälpen, som vi talade om i förmiddags, på åtta miljoner euro och som kan komma att fortsätta, omedelbart når sitt mål.
För det andra måste Europeiska unionen så fort som möjligt prioritera att den internationella styrkan kommer fram, så att den kan garantera livet och rättigheterna för det torterade och lidande folket på Timor och äntligen få slut på denna mardröm.
(Applåder)

Naïr
Herr talman! Vi vet nu att det som händer i Östtimor både är ett brott och en tragedi. Det har upprepats många gånger här. Ett brott, eftersom den indonesiska koloniala ockupationen har pågått i 24 år. De ständiga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och terrorn för ett fredligt, olyckligt och obeväpnat folk har blivit vardagsmat, men har pågått i 24 år, det har jag sett med egna ögon.
I folkomröstningen som organiserades av FN deltog 98 procent, och mer än 78 procent röstade för självständighet. Det var en demokratisk omröstning i total öppenhet. Men folket i Östtimor har långt kvar till fred, och i dag genomlever de en verklig tragedi. Det vi bevittnar är den belägrande statens, Indonesiens typiska angrepp på Östtimors suveränitet. Enligt internationell rätt är folket på Östtimor suveränt på sitt territorium från det ögonblick det väljer att bli självständigt. Invånarna blir juridiskt sett suveräna då de förser sig med de representativa institutioner de själva vill ha. Det finns i dag endast en suverän i Östtimor, och det är Östtimors folk.
Ni känner till de händelser som kränker denna rätt: deporteringen av fler än 80 000 personer till Västtimor, där de stängs in, får svälta, blir slagna och tas som gisslan av den indonesiska armén. Överallt härskar massterror. De ansvariga har identifierats: Indonesiens milis, armé och civila makt.
Man säger att Habibies regering har tagits tillfånga av armén i Jakarta, att generalstaben inte längre kontrollerar trupperna i Östtimor, att milisen sprider sig ut överallt. Men då frågar jag, mina vänner, vem är ansvarig? Om det inte är den civila regeringen måste vi kungöra en militärkupp in blanco i Indonesien. Om det inte är armén måste vi kungöra att det inte längre finns någon representativ institution i detta land.
Vilka åtgärder som bör vidtas är uppenbart. FN måste ingripa i enlighet med kapitel 7. FN måste forma en interventionsstyrka. Den indonesiska armén måste dra sig tillbaka från Östtimor. Milisen måste avväpnas. Och den indonesiska staten måste hållas ansvarig för dess undanflykter. Vi måste upprätta en internationell kommission om våldsbrotten i Östtimor och ställa brottens upphovsmän inför rätta i Internationella brottmålsdomstolen. Villkoret för all handel med Indonesien måste vara att freden definitivt återupprättas i Timor. Folket i Östtimor måste erbjudas medel att upprätta en självständig stat, och vi måste erkänna denna stat. Herr talman! I denna tragedi handlar det inte om rätten att ingripa. Det handlar snarare om en respekt för internationell rätt.

Talmannen
Jag vet att det är en mycket känslomässig debatt, men jag skulle uppskatta om ni försökte hålla er till den tilldelade tiden.

Lynne
Herr talman! Låt mig placera den här debatten i sitt sammanhang. Efter den indonesiska invasionen 1976 erkände FN inte Indonesiens suveränitet för Östtimor. Låt oss ha det klart för oss till att börja med. Endast Australien erkände den, men även de insåg efter en tid att de hade fel, så juridiskt sett hade vi inte behövt be om tillåtelse för att sända in en internationell fredsbevarande styrka. Men det gjorde vi. Och nu, sent omsider, har de gått med på en sådan. Men när skall den gå in? Förhoppningsvis under detta veckoslut. Vem skall leda den? Förhoppningsvis blir det inte indoneserna. Jag hörde denna morgon på TV att en fraktion inom den indonesiska armén faktiskt sade att den ville leda den multinationella fredsbevarande styrkan! Turligt nog var utrikesministern av en annan åsikt, men det pågår uppenbarligen för närvarande en maktkamp mellan dem alla. Oavsett vem som leder den, måste den emellertid gå in nu, innan vi får bevittna fler grymheter.
Sådana begås dagligen. Kyrkor och skolor bränns ned. Människor hackas till döds. Jag hörde i går om hur man bad en nunna som skulle räddas att inte titta på kyrkan. Hon försökte titta ändå och fick se blod sippra ut genom kyrkporten, blod från kvinnor, barn och präster. Vad hade dessa människor gjort? Ingenting. Och det var ingen isolerad händelse. FN-arbetare attackerades när de försökte transportera livsmedel, och armén bara tittade på. Om livsmedel och skydd inte kan komma igenom, kommer vi att få bevittna en humanitär katastrof, inte bara i Östtimor utan också i Västtimor.
Den senaste historien berättar om hur flyktingar fördes ombord på skepp medan man sade till dem att de skulle bli räddade. Skeppen kom tillbaka kort därefter - utan någon ombord. Det, om något, är folkmord.
(Applåder)
Det är därför vi måste ha en brottmålsdomstol: för att ställa dessa personer inför rätta.
Vad kan vi göra mer? Vi kan införa ett militärt embargo, javisst, men det skulle ha införts tidigare. Hawk-jetflygplanen från Storbritannien skulle ha annulerats tidigare. Jag är glad över att de har annulerats nu, men det är litet för sent. Den fredsbevarande styrkan måste gå in nu. Den humanitär hjälpen och övervakarna av de mänskliga rättigheterna för Västtimor och Östtimor måste gå in nu, men viktigast av allt är att den indonesiska regeringen ställs till svars.

Knörr Borràs
Herr talman, ärade ledamöter, ärade besökare! Som ledamot från Baskien skulle jag vilja tro att vi genom att höja rösten och kräva en intervention och stöd till Timor kanta ännu ett steg för att inte bara få ett slut på slaktandet som begås av människor som skyddas av de indonesiska militärerna, utan framför allt, få ett slut på det hyckleri som styr den internationella politiken.
Nu får det vara nog med dåliga och bra diktaturer, med teorin om att " det är en skitstövel, men det är vår skitstövel" - ursäkta ordvalet, herr talman.
Nu får det vara nog med doktriner om det minst onda som antyder att man kan acceptera att man trampar på rättigheterna hos några få för att bevara tryggheten i vissa områden som intresserar de stora makterna av geostrategiska skäl.
Nu får det vara nog med att hastigheten på interventioner skall bero på oljereservernas storlek i jorden.
Men låt oss titta i vårt eget inre. Låt oss se på oss själva. I Europeiska unionen har vi de två senaste konflikterna: Irland och Baskien, som står och stampar på grund av partipolitiska och valstrategiska intressen.
Freden, de mänskliga rättigheterna och välfärden, inom och utanför Europeiska unionen, kan inte vänta i dagar, veckor och år på att vi skall bli överens.
Måtte vi en gång för alla begripa det.
(Applåder)

Manisco
Herr talman! Det är inte beroende på någon vilja att komma med andefattiga motbeskyllningar utan beroende på vår oro och bestörtning över det sätt som situationen nu utvecklas som vi känner oss tvungna att påminna om och betona det direkta och indirekta ansvar som Amerikas förenta stater har för de massakrer och den etniska rensning som just nu i oförminskad skala pågår i Östtimor. Även vi, liksom många andra, blev en aning lättade när Clinton-administrationen, i vad som syntes vara en helomvändning, äntligen kritiserade Jakartaregeringen och lät Förenta nationerna ta kontroll över krisen.
Alla i denna kammare som inte känner till Washingtons roll i tragedierna i Indonesien och Timor, från 1966 till det senaste folkmordet som utlöstes av militären den 30 augusti, bör läsa den analys som i dag publiceras i Washington Post och i Herald Tribune under den flerspaltiga rubriken " Pentagon försvarar de militära kontakterna med Indonesien som nyttiga" . Vi påminns om den nära personliga vänskapen mellan ordföranden för Förenta staternas stabschefer, general Henry Shelton, och slaktaren från Jakarta, general Wiranto. Den militära höjdaren i Förenta staterna hjälper och understöder våldet i Östtimor, och i måndags beordrade han sin indonesiske kompis att acceptera en internationell fredsstyrka. Halonen förklarade i förmiddags att den terror som utlöstes den 30 augusti överraskade rådet. Det borde den inte ha gjort. Får vi föreslå att, för att undvika överraskningar i framtiden, rådet och parlamentet mycket noga övervakar Förenta nationernas fredsuppdrag, Europas plan för humanitär hjälp, okränkbarheten för alla nuvarande eller framtida program som är utformade för att få ett slut på timoresernas lidande, för att säkerställa deras fullständiga oberoende och suveränitet, deras frihet från alla typer av hot, inblandning eller påtryckning av den indonesiska militären eller dess amerikanska mentorer.

Sichrovsky
Herr talman, naturligtvis är vi förpliktigade att understödja de ansträngningar som befolkningen i Östtimor gör för att uppnå självständighet och demokrati. Vi måste dock fråga oss hur detta stöd skall se ut. Som européer kan vi inte ingripa i en konflikt i Sydostasien och utge oss för att vara läromästare. Vi skulle inte inge något förtroende hos de människor i Asien som skulle kunna vara viktiga samarbetspartner vid en demokratisering av detta land. Desintegration och balkanisering i Sydostasien kan väl knappast inte vara européernas mål. I dagens ledare ställer sig därför Herald Tribune frågan - även om det känns obehagligt för oss - "Who are these Western crusaders to be lecturing the Asians?" Vårt ansvar som européer är att understödja den demokratiska utvecklingen, som samtidigt måste medföra en förbättring av levnadsförhållandena för människorna.
Kanske måste vi européer först lära oss hur man stöder ett folk i ett främmande land i sin självständighet, men även på vägen mot en demokratisk samhällsform.

Pacheco Pereira
Herr talman! Jag vill först bara, som medlem av parlamentets delegation för övervakning av valen i Östtimor, ge ett litet vittnesmål för att alla skall förstå vad som hände på Timor. Praktiskt taget alla anläggningar där Europaparlamentets delegation vistades på Timor - de hus där vi sov, de lokaler där vi åt, de ställen där vi höll våra möten - har nu förstörts. Kanske kan ni på så sätt förstå vidden av händelserna på Östtimor.
För det andra, ur en politisk synvinkel finns det flera aspekter som är avgörande för vårt agerande som internationellt samfund. För det internationella samfundet är inte en abstraktion, det är vi själva. Den första är den exakta förståelsen om att det inte är ett inbördeskrig på Östtimor. Indonesien har försökt föra in oss på den vägen, vilket inte har lyckats bara för att det har funnits journalister och internationella observatörer i området. Det är inget inbördeskrig på Östtimor. Det är en konflikt mellan den indonesiska armén med dess förlängda arm - miliserna - och majoriteten av Östtimors befolkning.
Den andra aspekten är att det inte finns, och aldrig har funnits, något problem att kontrollera freds- och säkerhetssituationen på Östtimor från den indonesiska arméns sida. Vi kunde observera att den indonesiska armén, om den ville, hade kontroll över freds- och säkerhetssituationen i området. Det som sker är att armén inte bara inte vill, utan är en part i själva konflikten.
För det sista, - och detta är det viktiga inför framtiden - Östtimorfrågan löses inte bara genom ett beslut i säkerhetsrådet om att skicka fredsbevarande styrkor. Vi måste vara medvetna om - och vi talar utifrån vår kännedom om området - att dessa styrkor kommer att möta motstånd, och de kommer troligen att möta en allvarligare konfliktsituation än den som styrkorna mötte i Kosovo.
Därför är det nödvändigt med en stark politisk vilja för att stödja det internationella samfundets nästa steg för att undvika indonesiska villkor vad gäller interventionen av dessa styrkor, och för att man, hur hög konfliktgraden än är i området, skall kunna garantera freden och säkerheten för timoreserna och den humanitära hjälpen och utvecklingen som Östtimor så väl behöver. Denna aspekt om den politiska viljan är avgörande, för tyvärr kommer vi att få fortsätta att höra om Östtimor under mycket längre tid än vad vi troligen skulle önska.
(Applåder)

Schori
"Oavsett om du bor i Afrika eller i Centraleuropa, eller på någon annan plats, om någon ger sig på oskyldiga civila och försöker att döda dem en masse på grund av deras ras, etniska bakgrund eller religion och vi kan stoppa det, kommer vi att stoppa det" .
Orden var president Clintons, och han talade om Kosovo. Men de måste också gälla för Östtimor som nu har blivit ett moraliskt test för hela världssamfundet. Det gäller mänskliga rättigheter och humanitet, politik och internationell rätt, men också ekonomi och trovärdighet. Medverkar vi inte till att lösa tragedin i Östtimor är budskapet till Östtimors folk och andra detta: demokrati är lika med död. Demokratiskt utövande med stöd av omvärlden och FN är lika med massiva, ohejdade massakrer; alltså står omvärldens trovärdighet på spel.
Ekonomiskt krävde vi från socialistgruppen tidigt ett stopp från Världsbanken och Internationella valutafonden till regimen i Jakarta. Jag talar då inte om humanitärt stöd och stöd till demokrater. Normalt tas inte politiska hänsyn i finansiella sammanhang. Redan på kejsar Vespasianus tid, när han introducerade skatt på toaletterna, sade man att pengar inte luktar. Men miljardstöd till regimen i Jakarta stinker och måste stoppas! Så har nu också skett. Lärdomarna av tragedin i Östtimor blir att politik och ekonomi hänger ihop, och att medmänsklighet och trovärdighet kräver humanitär intervention från omvärlden.

McKenna
Herr talman! Det som nu händer förutsades långt före valet. Människorna i Östtimor uppmuntrades av FN att gå ut och utöva sin demokratiska rättighet att rösta, och de förföljs nu för att ha gjort det. Det internationella samfundet varnades långt i förväg. Vad har det ägnat sig åt under de senaste 14 dagarna? Det har suttit och rullat tummarna, i väntan på en inbjudan från Indonesien, landet som illegalt har ockuperat Östtimor under de senaste 25 åren, landet vars utrikesminister har hött med fingret i FN:s generalförsamling när frågan har tagits upp.
En tredjedel av befolkningen har massakrerats, och vi väntar på en inbjudan från Indonesien. President Clintons skenhelighet, som redan har belysts här i dag, är oacceptabel. Tony Blairs underbara nya regering, med dess etiska utrikespolitik, har fortsatt att sända sina vapen till Indonesien. Det är de som är hycklarna, den så kallade moraliska världspolisen, som sätter profiten före människorna. Det är helt oacceptabelt.
Vad vi vill se nu se är ett totalt vapenembargo mot Indonesien, liksom ett ekonomiskt embargo. Vi vill se en internationell fredsbevarande styrka. Vi vill se självständighet för Östtimors befolkning, vilket är deras demokratiska rättighet. Vi vill ha ett slut på det tyranni som har plågat människorna i Östtimor under de senaste 25 åren med hjälp från EU-länderna, Amerika och alla dessa skenheliga personer som vill sälja vapen till tyrannerna i Indonesien och i andra länder runt om i världen. Det måste bli ett slut på detta. Den skenhelighet som Europeiska unionens vapenindustri visar måste upphöra; vi har här det bästa beviset hittills på vad slutresultat är av den.

Krivine
Herr talman! Vi vet ännu inte hur åtgärderna som har beslutats av säkerhetsrådet kommer att tillämpas, men vi vet att hjälpen kommer för sent för att rädda många liv. Till viss del är det ohjälpliga fullbordat. Katastrofen kunde förutspås. Motståndet i Östtimor kom med varningssignaler, med krav på att Förenta nationerna skulle garantera säkerheten vid omröstningen om självbestämmande. Ett brott har begåtts: att inte bistå ett folk i fara. Folket i Östtimor betalar ett högt pris för gamla eftergifter.
Det var de västliga stormakterna som år 1965 inrättade, instruerade och utrustade den indonesiska armén, den huvudsakligt ansvarige för dagens massakrer, i syfte att massakrera själva den indonesiska befolkningen och utrota kommunistpartiet, eftersom dess inflytande var störande för dem.
I dag är indignationen enhällig men hyckleriet stort. Vem kan tro att Förenta staterna, men också Frankrike, som har knutit militära samarbetsband med Jakarta, inte skulle ha tillräckliga påtryckningsmedel för att hindra mördarna? När bomberna föll över Irak och f.d. Jugoslavien talade stormakterna om mänskliga rättigheter. I denna tragedi kan man bara konstatera att för vissa är försvaret av de mänskliga rättigheterna underordnat försvaret av makt.

Dell' Alba
Herr talman! Vi gjorde rätt i att begära denna debatt om aktuella och brådskande frågor. I går fattade Förenta nationernas säkerhetsråd ett beslut som, hoppas jag, ligger i nivå med uppgiften och situationens allvar. Tre, fyra veckor har förflutit från det att massakrerna inleddes till det att ett beslut fattades. Det är självklart för lång tid.
Men eftersom man talar mycket om hyckleri här, skulle jag vilja understryka att man i många andra fall inte bara har förlorat en månad, utan år. Senast det här året var det frågan om Kosovo. Många av de kolleger som högljutt tog till orda för att kräva en militär intervention var desamma som tidigare motsatte sig varje form av militär intervention i Kosovo.
Om en ny internationell rätt skall få se dagens ljus, åtföljd av en verklig inblandningsplikt - inte för att Indonesien står till höger eller är Clintons allierade och Milosevic påstås stå till vänster - utan en verklig rätt till inblandning, den rätt vi nu ser växa fram, bör vi dra lärdomar av detta och placera individens rätt ovan folkens rätt, och se till att sådana massakrer inte återupprepas i framtiden.

Jarzembowski
Herr talman, kära kolleger! Det är en sak att se bakåt och det är säkert meningsfullt, men det är en annan sak att se snabbt framåt. Låt oss inte göra oss några illusioner. Även om FN-trupper kanske rycker in till helgen kommer vi inte att kunna skapa fred så snabbt om inte den indonesiska armén och de statliga myndigheterna samarbetar. För de maroderande styrkorna som fortfarande drar fram över Östtimor, det vill säga armén som fortfarande är där, kommer man inte kunna att hålla i schack med en FN-trupp med sex till åttatusen soldater.
Den flyende befolkningen på Östtimor, som nu befinner sig i Västtimor, måste ha möjlighet att återvända. Den måste skyddas i Västtimor, där den nu befinner sig. Därför måste vi skicka en entydig signal till de ansvariga i Indonesien. Jag är inte säker på att regeringen fortfarande har ansvaret och kontrollen. Kanske är det armén som har det. Vi måste säga till alla de ansvariga att om inte politiken i Indonesien genomgår en förändring snart måste vi - jag vänder mig till rådet och kommissionen - hota de som är ansvariga för situationen i Indonesien med alla ekonomiska medel som står till vårt förfogande och få dem att samarbeta. Annars kommer vi att få uppleva att våra FN-trupper visserligen är stationerade där, men att människor fortfarande mördas och fördrivs.
Därför måste vi i dag ge en tydlig signal. Indonesien har fortfarande chansen till goda förbindelser med oss de kommande åren. Men om landet inte ändrar sin politik kommer det inte längre att finna någon partner i Europa, så länge som de som är ansvariga för den nuvarande situationen sitter med i regeringen, armén eller parlamentet. Därför vädjar vi också till rådet att skicka tydliga signaler till de ansvariga i Indonesien tillsammans med medlemsstaterna. De måste samarbeta, annars är en skyddstrupp från FN hjälplös. Vi behöver ett starkt agerande från Europas sida - från rådet, kommissionen och parlamentet.

Candal
Herr talman, kära kolleger! Det finns en viss enhällighet i synvinkel - kanske inte i nuances - i kammaren angående Östtimorproblemet. Eftersom det är så skall jag bara tala kort tid, då jag var en av medlemmarna i den parlamentariska observatörsdelegation som besökte Timor.
Jag vill säga att vi utförde vår uppgift, och skänkte anseende åt denna kammare, för vi var kanske den delegation som åkte genom störst del av området (vi åkte 200 kilometer till den östra punkten) och kontrollerade flest valdistrikt. Det var användbart för oss, för att kunna förmedla den nyhet vi hade hoppats kunna se i andra färger när vi lämnade Timor och som var av intresse för timoreserna, som åtminstone i de ögonblicken kände stöd och som följaktligen kommer att få stöd.
Omröstningen var imponerande, imponerande! Det var en hel befolkning, man såg ingen på gatorna, det var en hel befolkning kring valurnorna, som uttryckte sin medborgaranda, sitt mod, sin demokratiska känsla och sin kärlek till friheten. Det var upplivande att delta i denna föreställning för den som stoltserar med att vara en demokratiförespråkare.
Timoreserna skapade en blomma, en borg av hopp som plötsligt, i en storm av våld, föll ihop och förstördes i blod, våld och död. Ännu en gång blev det timoreserna själva, och inte politikerna, som med sitt skrik och sin smärta påkallade uppmärksamheten för sin rättvisa sak. Och denna gång tror jag att Östtimor inte kommer att glömmas igen, och jag tror att det växande stödet till den plågade och heroiska befolkningen på Timor kommer att hålla i sig tills friheten kommer och tills Östtimor är ett lyckligt och framåtskridande land.
(Applåder)

Nogueira Román
Herr talman! Som ledamot från Galicien vill jag visa min solidaritet med Östtimors befolkning, mitt absoluta fördömande av folkmordsförtrycket från Indonesiens sida och min enighet med alla de som erkänner och försvarar rätten till självstyre för timoreserna som i dag har uttalat sig för oberoende.
Jag ber institutionerna i Europeiska unionen att stödja eller mycket snabbt skicka en stark civil delegation och en säkerhetsstyrka för FN, med en storlek som motsvarar situationens allvar, för att Östtimor skall kunna konstituera sig som självständig stat, vilket kommer att kräva lång tid under vilken FN kommer att tvingas upprätthålla ett otvetydigt stöd och Europeiska unionen ett nödvändigt politiskt och ekonomiskt stöd.
I enlighet med sitt historiska ansvar för Östtimor är detta skydd från FN:s och Europeiska unionens sida nödvändigt, inte bara inför den nuvarande aggressionen utan också inför framtida hot från Indonesien.
(Applåder)

Van Orden
Herr talman! Jag startade min militära karriär som officer i den brittiska armén på 1960-talet, och jag deltog i militära operationer mot den indonesiska armén på Borneo, till försvar för den nyligen bildade staten Malaysia. Det är kanske passande att jag nu påbörjar mina parlamentariska uppgifter med att tala om Indonesien och om en annan stat som är under bildande - Östtimor.
Det är mer än två veckor sedan folkomröstningen ägde rum i Östtimor. Resultatet av folkomröstningen och de fruktansvärda följderna var mycket förutsägbara. Ändå tycks det internationella samfundet, med vissa undantag, ha överraskats av det sätt som denna tragedi har utvecklats på. Det var ganska självklart att Indonesien måste utsättas för internationella påtryckningar, och många av oss har uppmanat till ett omedelbart avbrott av det ekonomiska stödet från Världsbanken och Internationella valutafonden samt ett avbrott av vapenexport och militärt samarbete. Vi välkomnar därför den - låt vara försenade - gemensamma ståndpunkt som har antagits av rådet (allmänna frågor). Om resoluta åtgärder hade vidtagits tidigare, skulle de indonesiska myndigheterna kanske ha svarat annorlunda.
Viktigast av allt just nu är att snabbt få en fredsbevarande styrka på plats och att få fram humanitär hjälp. Jag tror inte nödvändigtvis att det är lämpligt för européerna att reagera militärt på kriser i områden som ligger långt från deras gränser. Men krisen i Östtimor har åter belyst européernas svårigheter att svara på fredsbevarande uppgifter. Faktum är att det finns små möjligheter att göra det, även om det vore önskvärt. Förmågan är begränsad. EU:s medlemsstater lägger inte ned tillräckligt med pengar på sina väpnade styrkor, och det som läggs ned används ofta dåligt. Storbritannien har under årens lopp utvecklat en högeffektiv militär förmåga, men ändå räcker Storbritanniens väpnade styrkor nu inte till, och de flesta av Europeiska unionens medlemsstater lägger ned en mindre andel av sin BNI på försvaret än vad Storbritannien gör.
Det mest användbara bidraget från Europeiska unionen i en situation som den i Östtimor är snarare civilt än militärt. Det är rätt inriktning för oss i denna situation. Vi hörde av fru Halonen att kommissionen har ombetts att förbereda ett socio-ekonomiskt program för institutionsuppbyggnad i Östtimor. Detta är mycket välkommet, men det kommer att krävas ett snabbt genomförande av programmet, så snart säkerhetssituationen tillåter det, samordning med bidragen från andra institutioner och länder samt en mycket noggrann förvaltning, för att säkerställa effektivitet.
Avslutningsvis finns det ytterligare en aspekt av denna tragedi, som vi inte får glömma bort. Under de senaste veckorna har de mest bestialiska brott begåtts mot timoreser och andra, och de ansvariga för detta måste ställas inför rätta.

Van den Berg
Herr talman! Utifrån de nederländska förbindelserna med Indonesien skulle jag först och främst vilja säga att det verkligen har förvånat mig att världsordningen återigen har visat sig vara så ytterst naiv i samband med den internationella rättsordningen och övervakningen från säkerhetsrådets sida. Alla vet att den verkliga makten i Indonesien ligger hos en bred, komplext sammansatt militär topp, kamouflerad av skenbara politiska partier. Alla vet också att de indonesiska militärerna absolut inte hade för avsikt att hålla tillbaka milisen, för att uttrycka det starkare, de har själva varit med och orkestrerat de senaste dagarnas aktioner. Trots detta har världen tillåtit sig att diskutera på en formell juridisk nivå i förhoppningen om att Indonesien skulle agera korrekt. Sådan naivitet skulle nästan kunna liknas vid en provokation, och av detta borde man så småningom lära sig en läxa i andra situationer. Det är min första kommentar.
Min andra är: jag skulle vilja rikta en angelägen vädjan till vårt Europaparlament att, när det uttalar sig i Indonesienfrågan, göra en skarp skillnad mellan Indonesiens militärregim, valet som hållits och som var en återspegling av en långvarig och djup omvandlingsprocess som just har påbörjats i ett enormt världsrike där Östtimor bara är en liten del, och det indonesiska folkets enorma lidande.
Lika mycket som vi på ett tydligt sätt måste sluta upp bakom Östtimor - och jag stöder sanktionerna och jag skriver under och stöder resolutionen -, lika mycket måste vi sluta upp på det indonesiska folkets sida. Vi måste erbjuda folket humanitär, men också annan hjälp, till exempel för uppbyggnad av samhället. Det skulle vara ett historiskt misstag i många områden i den indonesiska övärlden att lämna det indonesiska folket ensamt. Min uppfattning ärt att man ger Östtimor det bästa stödet genom att också stödja det indonesiska folket. Båda har behov av demokrati och en internationell rättsordning; i båda fallen måste vi från Europaparlamentets sida stå till förfogande.

Deva
Herr talman! Det här är en läglig debatt. Samtidigt som vi talar har FN:s säkerhetsråd antagit en resolution enligt kapitel 7 i Förenta nationernas stadga om att tillåta att en fredsbevarande styrka under australiensiskt befäl går in i Östtimor. Det är två veckor för sent. Storbritannien, Förenta staterna, Nya Zeeland, Kanada, Filippinerna och Thailand har nu bidragit med soldater och material till den fredsbevarande styrkan. Det är för sent. Kina, Ryssland, Sydkorea och Malaysia har antytt sin vilja att hjälpa till. Även det är för sent. Det internationella samfundet har sent omsider vaknat. Som alltid är det - och kommer alltid att vara - för litet hjälp för sent.
Sedan folkomröstningen i Östtimor har upp till 10 000 människor slaktats för att de röstade för självständighet. 300 000 människor, inklusive barn, av en total befolkning på 800 000 har jagats på flykt och blivit hemlösa, och de gömmer sig nu i djungeln, utan skydd, mat och sanitär utrustning. Vad som förvånar mig är att det internationella samfundet och Förenta nationerna aldrig kan lära sig, aldrig kan förutse händelserna med hjälp av erfarenheterna från Somalia, Rwanda, Bosnien, Kosovo och nu Östtimor. Vad är det för fel på oss? Och ändå uppmanas det internationella samfundet gång på gång att städa upp i det kaos som har lämnats av brutala tyranner, så kallade etniska utrensare, och efter diktatorers folkmord. Enligt Montevideo-konventionen måste vi enligt internationell lag erkänna de här brutala regimerna som suveräna, självständiga stater. Kanske är det dags för oss att ompröva denna definition och uppmuntra till en internationell debatt om huruvida demokratier som våra egna på jämlik basis bör erkänna, behandla och akta de regimer runt om i världen som förnekar demokrati, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna och en sund offentlig verksamhet. Jag tror att tiden har kommit att differentiera, att omdefiniera, att strama upp kriterierna på samma sätt som vi nu gör då vi ger bistånd. Om en sund offentlig verksamhet är en grundläggande förutsättning för utvecklingsstöd, varför bör då inte en sund offentlig verksamhet även vara ett kriterium för internationellt erkännande, bilaterala relationer och handelskontakter? IMF har nyligen erkänt detta i Indonesien, och det är dags för Europeiska unionens medlemsstater också erkänner det.

Ford
Herr talman! Vi fick i förmiddags höra av rådet att Östtimor förtjänar vårt fulla stöd. Vi fick höra att vi bidrog med observatörer, vilket var av avgörande betydelse för att folkomröstningen, i vilken östtimoreserna sade ett mycket högt och kraftigt " ja" till självständighet, skulle bli framgångsrik. Vi fick höra av rådet att kommissionen förbereder social och ekonomisk hjälp till ett just självständigt Östtimor, och allt detta är naturligtvis välkommet. Men vi fick också höra av fru Halonen att hon överraskades av den terror som spred sig efter folkomröstningen. Det förvånar mig att hon blev överraskad. Jag var i Jakarta i augusti, som en särskild företrädare för UNDP, för att tillsammans med det indonesiska parlamentet, DPRK, utarbeta nya stadgar för det parlamentet. Det stod klart för mig och, vilket är viktigare, för alla andra i Jakarta att det först skulle bli ett rungande ja i folkomröstningen och att därefter armén, eller åtminstone stora delar av armén, skulle försöka underminera den processen genom att delta i och uppmuntra till våld. Vi har sett det ske, men varför vi är överraskade vet jag inte.
Jag välkomnar den fredsbevarande styrkan. Jag välkomnar den humanitära hjälp som skall gå in för att hjälpa de 200 000 till 400 000 flyktingarna. Jag välkomnar det faktum att vi har fått höra att 8 miljoner euro finns avsatt till humanitär hjälp. Men den måste komma fram snabbt. Jag kan acceptera att den tillfälligt flygs in. Vi har fått höra att den kommer att släppas ned från helikopter från 1 500 meters höjd. Om ni kommer ihåg den hjälp som flögs in och släpptes ned till delar av de kurdiska flyktingarna, så var den inte särskilt lyckosam. Om jag minns rätt, så dödades till och med ett antal flyktingar. Så snart det är möjligt måste denna hjälp transporteras in markvägen. Vi måste se till att detta kan komma till stånd inom dagar snarare än veckor.
Jag accepterar behovet av ett vapenexportförbud. Det är nödvändigt att vi stoppar vapenförsäljningen till Indonesien, och jag välkomnar det fyra månader långa förbudet. Det är möjligt att det kommer att behöva förlängas, men samtidigt är det också nödvändigt att vi bistår och hjälper indoneserna, så att den mycket bräckliga demokrati som valdes vid de senaste allmänna valen får möjlighet att etablera sig. Om vi inte gör det, kommer vi i november eller december att ha en liknande debatt om Indonesien, och då säga varandra hur vi visste att det hela skulle sluta i tårar.

Maij-Weggen
Herr talman! Folkomröstningen i Östtimor, som hölls under FN:s överinseende, har lett till ett drama. Där befolkningen efter mer än tjugo år av våld och förtryck kunde välja sin egen framtid tillrättavisades det fria valet av en självständig väg med en grovhet som knappast har sin like i historien. Efter att ha mördat, bränt och deporterat har den pro-indonesiska milisen efterlämnat ett land som är ett plundrat och nedbränt kaos. Alla har kunnat se bilderna.
Den indonesiska armén har inte ingripit för att skydda befolkningen. FN, de icke-statliga organisationerna, observatörerna stod maktlösa. Även i deras krets har det krävts döda och sårade. Jag tillhör dem som känner Indonesien väl. Jag kan känna en viss tvekan för att höja rösten gentemot Indonesien som företrädare för ett land som under 300 år utövat ett kolonialt styre. Men dessa händelser får denna tvekan att förvandlas till regelrätt kritik och tunga förebråelser i den indonesiska regeringens och den indonesiska arméns riktning.
Det som har skett i Östtimor är allvarligt och kräver skyndsamt sanktioner och internationellt agerande. Sanktioner är nu beslutade, även från EU-håll, och jag stöder det helhjärtat. Jag beklagar att Frankrike och Nederländerna har försökt att stoppa vapenembargot i rådet. Jag berömmer det finska ordförandeskapet som ändå har genomfört detta.
Det andra steg som nu måste tas är att skicka en internationell fredsbevarande styrka, helst från regionen, så att människorna får skydd och att Östtimors självständighet kan genomföras.
Det tredje steget är en tribunal som måste anordnas för att straffa dem som uppträtt så grovt, så att rätt och rättvisa skipas.
Det fjärde som måste ske är hjälp till regionen. För sedan självständigheten har genomförts, vilket nu otvivelaktigt kommer att äga rum, kommer Östtimor att behöva enormt mycket hjälp. Och denna hjälp måste vi också ge frikostigt.
Slutligen, milisens våld i Indonesien är inte begränsat till Timor. De mördar och plundrar även i Moluckerna, i Atjeh och i Irian Jaja. Framför allt i Moluckerna har redan hundratals människor omkommit, särskilt kristna. Moluckiska nederländare demonstrerade förra veckan på ett värdigt sätt i Bryssel. Vi anser att det som sker där också måste uppmärksammas. Om mördandet inte upphör, även i de andra regionerna, och om den indonesiska regeringen inte erbjuder något skydd, då måste Förenta nationerna enligt vår uppfattning övergå till handling även i Indonesiens övriga regioner.
Herr talman! Mänskliga rättigheter och demokrati står på spel i Indonesien. Låt oss agera som världssamfund.

Fava
Herr talman! Jag skall läsa några rader: 1975 tog Indonesien kontrollen över Timor och inledde ett förtryck som har lett till att en tredjedel av befolkningen har utplånats till följd av hunger, epidemier, krig och den terror som härskat. Det är ingen journalistisk bildtext eller någon sammanfattning, det är den deklaration i vilken tillkännagavs att Nobels fredspris den 11 november 1996 hade tilldelats Ximenes Belo och José Ramos Horta.
Det jag vill säga är att den massaker som lett till att 250 000 människor förlorat livet i Östtimor, de senaste tiotusen under de senaste veckorna, redan är historia. Vad denna massaker beträffar tror jag att varken vår institution eller någon europeisk medborgare kan tillåta sig lyxen av häpnad: det har vi inte rätt till, vi har för alltid förlorat vår oskuld. Under lång tid har det internationella samfundet tillåtit att de så kallade utvecklingsdiktaturerna fått bestå, från Indonesien till Chicago Boys Chile, till Kina och Korea, länder där vi i makroekonomins namn har tolererat att marknaden fått väga tyngre än de mänskliga rättigheterna. Vi har tolererat intolerans och våld.
Jag vill inte att vårt ansvar nu skall läggas till det internationella samfundets. Jag är glad att rådet har beslutat om en gemensam ståndpunkt, ett symboliskt embargo på fyra månader för vapen, ammunition och militär utrustning. Jag hoppas att detta embargo kommer att utsträckas till att omfatta pågående leveranser för att undvika att våra samvetskval blir än större i morgon, och jag vill precisera att min indignation i detta ögonblick inte har något att göra med från vilket språk invånarna i Östtimor talar. Mitt problem är att Östtimors folk under de senaste 25 åren inte har haft någon röst.
(Applåder)

Cushnahan
Herr talman! Vem kan glömma bort de tragiska bilder från Burundi, Rwanda, Sierra Leone, Bosnien-Hercegovina och, nu senast, Kosovo som vi ännu bär i färskt minne. Vi kan till denna lista nu lägga den i dag svåra humanitära situationen för tusentals bortdrivna östtimoreser, vilken är en följd av den välplanerade och systematiska taktiken med mord, egendomsförstörelse och hotelser som genomförs av milisen och element av de indonesiska säkerhetsstyrkorna.
För de flesta av dessa situationer måste det sägas att åtgärder i rättan tid av det internationella samfundet, baserade på bedömningar av och tidiga varningssignaler från oroshärdarna, utan tvekan kunde ha sparat många liv och avsevärt minskat det mänskliga lidandet och eländet. Jag tror inte att det finns någon i denna kammare som skulle förneka att den senaste tidens händelser i Östtimor var fullständigt förutsägbara och därför i viss mån också möjliga att förhindra. Det internationella samfundet, särskilt Förenta nationerna, måste rannsaka sig själv. Jag anser att även vi i Europeiska unionen måste beställa om vårt hus.
Vi har i dag nyss godkänt den nya kommissionen, och i ljuset av den senaste tidens händelser i Östtimor, Kosovo och andra regioner, skulle jag vilja vända mig till den nya kommissionären med ansvar för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag skulle vilja fråga honom om han kan försäkra parlamentet om att upprättandet av en enhet för politisk planering och tidig förvarning i enlighet med Amsterdamfördraget kommer att ges högsta prioritet. Dessutom, kan han garantera att denna enhet kommer att tillhandahålla de relevanta parlamentsutskotten med all den relevanta informationen, inbegripet analyser av, rekommendationer om och strategier för de potentiella krishärdar som skall övervakas av parlamentet?
Tillhandahållandet av sådan information skulle avsevärt öka parlamentets möjlighet att bidra till att utveckla en effektivare och mer sammanhängande utrikespolitik från EU:s sida, vilket borde ha skett för länge sedan. Vi måste se till att EU snabbt och effektivt bemöter potentiella krissituationer och därigenom hjälper till att förhindra att tragedier av det slag som vi den senaste tiden har fått bevittna i Östtimor upprepas.

Seguro
Herr talman! Jag vill ansluta mig till de fördömanden och de ord som övriga kolleger redan har uttalat, men jag vill här säga att döden på Östtimor inte kom dit efter omröstningen: innan omröstningen dog tvåhundratusen timoreser inför det passiva internationella samfundet, som behandlade det timoresiska folket som om det var ett umbärligt folk. För oss finns det inga umbärliga folk och därför står vi här och höjer våra röster. Vi höjer våra röster för att rädda liv och för att Östtimors befolknings fria vilja skall respekteras. Därför anser vi att Europeiska unionen - och vi riktar oss direkt till rådet och kommissionen - skall besluta att ta ett initiativ för att uppnå respekt för denna självständighetsprocess för Östtimors folk.
Men det mest angelägna är att rädda liv, rädda liv därför att på Östtimor är det inte bara kulor som dödar, svälten dödar också. Det är nödvändigt att organisera humanitär nödhjälp och en internationell fredsstyrka. Förhandlingarna med Indonesien måste också avslutas. För det är nödvändigt att det internationella samfundet en gång för alla förstår att Indonesien inte utgör en del av lösningen på Östtimor, Indonesien utgör en del av problemet på Östtimor. Det är nödvändigt att rådet och kommissionen förlänger stoppet till ekonomiskt och militärt samarbete, eftersom argumenten om de mänskliga rättigheterna för Indonesien, herr talman, inte är kännbart, det är bara argumenten om ekonomiska och militära sanktioner som är kännbara.
(Applåder)

Mauro
Herr talman! Jag skall inte tillägga någonting till det som många redan sagt väl i fråga om Östtimor. Jag skulle i stället vilja ställa en fråga på detta tema: vad betyder "att bygga freden utan opportunism" , vad betyder det i grund och botten, när denna tragedi har pågått i tjugofyra år och när det internationella samfundet i tjugofyra år har underlåtit att vidta ekonomiska sanktioner, vad betyder "bemöda sig" i detta ögonblick?
Jag ansluter mig i denna mening till den begäran som redan framförts i denna kammare och som även har framförts av senaten i mitt land, nämligen att de europeiska regeringarna och FN snarast bör erkänna den suveräna staten Östtimor och att detta inte längre skall vara en fråga som bara tas upp av några få också i denna kammare. Detta hedrar våra portugisiska kollegor och några kollegor från andra länder mycket.
Jag skulle också vilja tillägga en annan sak. Till den skuld vi sedan tjugofyra år har till Östtimor tillkommer det faktum att vi under dessa dagar engagerar oss i någon manifestation för Östtimor, men inte tänker på den politiska möjligheten att vi ändå än en gång kan komma att behöva tigga och be Förenta staterna om ett militärt ingripande. Detta tvingar oss att åter ta upp frågan om en gemensam försvarspolitik.
Ett sista påpekande: det är fortfarande möjligt för oss att göra gott för Östtimor, att göra det omedelbart och att göra det med beslutsamhet. Denna institutions trovärdighet kommer till stor del att bero på detta, och inte bara på vårt godkännande av kommissionen.

De Rossa
Herr talman! Ett inslag i den nuvarande situationen är ilskan och frustrationen hos männen och kvinnorna i alla våra medlemsstater. De är arga och frustrerade över den skleros som existerar i Europeiska unionens, och förvisso Förenta nationernas, förfaranden för beslutsfattande. Det är hög tid att vi tar oss i kragen och löser de problem som hör samman med beslutsfattandet.
Den tjänstgörande rådsordföranden förklarade i förmiddags att rådet har överraskats av de två senaste veckornas händelser. Jag kan inte förstå hur rådet eller någon annan kunde överraskas. Finns det inte någon i rådet som har läst dagstidningarna under de senaste 25 åren? Känner de inte till att vi under de senaste 25 åren har beväpnat gärningsmännen bakom detta folkmord? Människorna i Östtimor litade på oss, när vi sade att vi skulle skydda dem om de röstade, och i tusental och åter tusental gick de och röstade för självständighet. Vi misslyckades med att skydda dem.
Hur många gånger till kommer vi att säga " aldrig mer" , innan vi verkligen beslutar oss för att vi, när vi avger ett löfte som detta, håller det löftet och ställer in oss på att hålla det löftet? Det räcker inte med att vi vrider våra händer och säger att vi är ledsna. Vi måste se till att det aldrig händer igen.

Banotti
Herr talman! Jag tror att ni kommer att märka av det antal irländare som önskar tala i debatten i dag att det här är en fråga som ligger oss mycket nära om hjärtat. Under många år har Tom Hyland, en irländare som har gjort det till sin livsuppgift, lett de internationella kraven på att någonting måste göras åt situationen i Östtimor. På Irland bryr vi oss mycket om Östtimor, och vi har varit extremt aktiva; som den agerande rådsordföranden påpekade i förmiddags, var vår utrikesminister, David Andrews, EU:s särskilda övervakare vid de nyligen genomförda valen i Östtimor.
Men under den pågående katastrofen där, har Indonesien blivit en symbol för hur långt en brutal, svag och hänsynslös regim kan gå för att stärka sin makt och kontroll över dem som den uppfattar som utmanare till deras ställning. Tyvärr har denna regering under årens lopp haft många vänner här i parlamentet, och många EU-regeringar har satt profiten från sin vapenindustri framför de olyckliga östtimoresernas grundläggande mänskliga rättigheter. Den senaste månadens händelser har på ett tydligt sätt illustrerat vad många under årens lopp har försökt belysa i fråga om det verkliga livet på Östtimor. Den tjänstgörande rådsordföranden talade i förmiddags passionerat om sin oro, men, som De Rossa med rätta påpekade, denna oro var för många av oss ingenting nytt, ingen överraskning. Kanske beror det på att Östtimor är ett mycket litet land som ligger mycket långt bort, att de nyckelfrågor som står på spel i den förfärliga katastrof som för närvarande uppslukar landet har väckt litet intresse både hos oss i EU och, naturligtvis, i Förenta staterna. Vad vi har sett är en brutal regim som utkräver en fruktansvärd hämnd på ett litet land som vågade säga att det vill vara självständigt; vi måste stödja detta land.

Tannock
Herr talman! När jag som liten pojke växte upp i Portugal, samlade jag på portugisiska frimärken, och jag kommer särskilt ihåg de färgglada och lockande frimärkena från Östtimor. Portugals província esquecida, eller bortglömda provins, som den förr var känd som, frammanade en bild av en vacker och avlägsen Stillahavsö, en exotisk blandning av öst och väst som resulterade i ett unikt katolskt kulturellt arv. Tyvärr har jag aldrig varit där, men jag känner starkt för det timoresiska folkets lidanden efter Indonesiens annektion 1975, för nästan en tredjedel av befolkningen har dödats - en till och med högre andel döda än i före detta Jugoslavien.
FN erkänner det timoresiska folkets rätt till självbestämmande och Portugals överhöghet på territoriet. Vi i väst begärde inte en FN-resolution för att bomba i före detta Jugoslavien då det gällde Kosovo, som fortfarande är en del av Jugoslavien, men av någon anledning har vi i det förflutna velat undvika varje slags militärt ingripande till hjälp för timoreserna.
Jag har alltid ansett att utländska militära ingripanden bara bör ske då det ligger i de berörda nationalstaternas nationella intressen, men den allvarliga försämringen av läget och det upptrappade våldet i regionen kräver åtgärder och utgör ett prov för den nya etiska utrikespolitiken, i vilken Portugal är en fullvärdig medlemsstat. Som britt stöder jag med glädje Portugals försök att säkerställa en rättvis utgång, inte bara beroende på att Portugal är Storbritanniens äldsta allierade, utan även beroende på att Portugal bör beredas möjligheten att ge självständighet till alla sina kolonier, inbegripet dess sista koloni, utöver Macao, nämligen Östtimor. Vi i Storbritannien fick den möjligheten. Vi gav självbestämmande till alla våra kolonier, då det var juridiskt möjligt att göra det.
De mänskliga rättigheterna måste, om de skall anses vara en casus belli som i Kosovo, tillämpas universellt och konsekvent. Därför stöder och välkomnar jag helhjärtat FN:s säkerhetsråds resolution om inrättande av en internationell fredsbevarande styrka bestående av soldater från beredvilliga och i huvudsak närliggande länder, som Australien och Nya Zeeland. Det kommer att göra det möjligt för de 78 procent av Östtimors befolkning som röstade den 30 augusti att upprätta sin egen självständiga och suveräna stat och se fram emot en fredlig och blomstrande framtid i sitt eget hemland.
Sist, men inte minst, vill jag hylla det östtimoresiska folkets mod.
(Applåder)

Stevenson
Herr talman! Som andra talare under denna debatt, vill jag fästa kammarens uppmärksamhet på de iögonfallande dubbla normer och den skenhelighet som under hela den tragiska kris som nu utvecklar sig i Östtimor har visats upp av den brittiske utrikesministern, Robin Cook. När Cook utnämndes till utrikesminister, lanserade han en etisk utrikespolitik, som bland annat innehöll en utfästelse om en sträng uppförandekod för kontroll av vapenexport. Icke desto mindre har han tillåtit export av markattackflygplan av Hawk-typ till den indonesiska militären - i brott mot sin egen etiska utrikespolitik och sina egna riktlinjer för vapenexport. Eftersom kontraktet hade undertecknats av den föregående konservativa regeringen, hävdade Cook att det inte kunde brytas. Han gav till och med vid upprepade tillfällen försäkringar om att det fanns klausuler i kontraktet som garanterade att jetflygplanen inte skulle användas för attacker mot befolkningen på Östtimor. Nu, inför de stegrande grymheterna i landet och inför svåremotsägliga bevis på att flygplanen i fråga har använts vid attacker mot östtimoreserna, har Cook gjort en häpnadsväckande U-sväng; i lördags upphävde han äntligen kontraktet och införde ett tillfälligt vapenexportförbud. Vi kommer aldrig att få veta hur många östtimoreser som dog till följd av hans vägran att upphäva kontraktet i ett tidigare skede.
Denna kammare har rätt till en förklaring från Cook till hur någonting som den brittiska regeringen insisterade på inte kunde ske plötsligt blev möjligt. Vi borde även fråga Cook varför brittiska skattebetalares pengar användes till att betala denna skandalösa episod och, inte minst, varför Storbritanniens försvarsdepartement uttryckligen ingrep för att se till att en inbjudan till en stor militärmässa i Storbritannien nästa vecka framfördes till den indonesiska militären.
Cook har tvingats att dra tillbaka denna inbjudan, även här först efter internationella påtryckningar. Vi borde kräva att Cook kommer hit till kammaren och ger oss en förklaring till sitt häpnadsväckande samarbete med den indonesiska förtryckarregimen.
(Applåder)

Doyle
Herr talman! Den enda fråga som finns kvar att ta upp i detta skede, till följd av de många bidragen från alla sidor av kammaren, är varför vi överraskas av vad som har hänt i Indonesien, varför vi överraskas av Europeiska unionens kraftlösa svar på de två senaste veckornas tragiska folkmord i Östtimor. Om vi var oförmögna att ingripa - och ingripa snabbt och effektivt - i Kosovo, på vår egen tröskel, utan veckor och månader av undanflykter och juridisk rådfrågning för att se vad vi kunde göra och vad vi inte kunde göra, hur kan vi då egentligen förvänta oss att EU skall svara på tragedin i Östtimor på det sätt som vi och Europas befolkning skulle önska?
Vad är det med Europas institutioner - med Europaparlamentet, med Europeiska unionen som enhet - som gör oss oförmögna att svara på kriserna i världen på det sätt som våra folk, våra väljare, våra medborgare skulle vilja att vi svarade på? Vi måste omedelbart undersöka varför vårt svar alltid är - som jag sade i går och som andra har sagt i dag - för litet och för sent. I ögonen på Europas medborgare och världen är vi en pratbutik på flermiljardsnivå, såväl i pund som i dollar. Vi är aldrig på plats när det behövs. Vi svarar alltid flera månader för sent, vi tillbringar timmar med att debattera kriser här i kammaren och i andra institutioner, men vi är aldrig på plats när det behövs, så snabbt som vi borde. Varför? Kanske kan de två följande talarna ge oss svaret.
Varför är det alltid för litet för sent? Varför blev det en överraskning att det följde ett folkmord efter folkomröstningen för två veckor sedan? Varför blev FN-rådet överraskat? Vi hade garanterat dessa människor att vi skulle skydda dem och se till att allt blev bra, om de utövade sina demokratiska rättigheter och röstade. Vi misslyckades, och det var ett miserabelt misslyckande. Det internationella samfundet borde skämmas, och Europeiska unionen med dem.
Vad är fel? Vad behöver göras för att vi skall kunna svara på så sätt som vi borde? Det är den enda fråga som behöver besvaras, för vi är för sent ute. Andra har trätt in i vårt ställe. Vi får inte låta oss hamna i denna position igen.

Talmannen
Jag har tagit emot sex resolutionsförslag , i enlighet med artikel 37 i arbetsordningen, inför avslutningen av denna debatt.

Seguro
Herr talman! Jag skulle vilja informera om att vi i dag hade ett samrådsmöte och att dessa resolutionsförslag kommer att ersättas av ett gemensamt förslag till gemensam resolution.

Talmannen
Tack så mycket, herr ledamot.
Kommissionen och rådet har begärt ordet. Kommissionär Liikanen har alltså ordet för att tala för kommissionen.

Liikanen
Herr talman! Cushnahan ställde en fråga till den kommissionär som ansvarar för utrikesfrågor. Tyvärr är den nyss utnämnde kommissionsledamoten inte här; han tillträder sin tjänst i morgon. Jag kan berätta att den nya kommissionen kommer att sammanträda för första gången på lördag denna vecka. Man kommer att ta upp situationen i Östtimor, och speciellt tre frågor.
Herr talman! Jag fick en fråga som var ställd till Chris Patten, som är ansvarig för utrikes- och säkerhetspolitiken. Han är inte här i dag. Han kommer att tillträda i morgon. Kommissionen kommer att ha sitt första möte på lördag. Vid detta första möte kommer situationen i Östtimor att stå på dagordningen. Vi kommer att diskutera tre huvudfrågor: hur freden skall återställas; vilka de akuta humanitära behoven är och hur de kan tillfredsställas i regionen; hur ett flerårigt program för uppbyggnad av institutioner i Östtimor skall utarbetas.
Vad gäller ECHO:s verksamhet hittills och för tillfället, skulle fru Halonen, Finlands utrikesminister och rådets ordförande, vilja säga att ECHO:s kontor för humanitär hjälp har funnits i Östtimor sedan den 15 juli. Sex medarbetare har varit på plats i Östtimor. De var i full verksamhet fram till den 9 september, då de av säkerhetsskäl fick evakueras till Australien. Alla dessa människor kommer att återvända till Östtimor, så snart säkerhetssituationen förbättras. Vi hoppas att den av FN:s säkerhetsråd nyligen antagna resolutionen gör det möjligt för situationen att utvecklas så att alla till humanitär hjälp relaterade verksamheter snart kan återupptas i Östtimor.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Som företrädare för rådet har herr Sasi ordet.

Sasi
Herr talman, bästa ledamöter av Europaparlamentet! Jag vill för det första tacka alla som deltagit i debatten för framförda synpunkter och även för de ställda frågorna. Jag är övertygad om att vi - parlamentet, rådet och kommissionen - genom att arbeta tillsammans på bästa möjliga sätt kan bidra till en lösning av Östtimorkrisen och dess eftervård. De resolutioner som rådet antog i måndags i Bryssel är ett bevis på att vi känner ett speciellt ansvar för att lösa Östtimorfrågan till det östtimoresiska folkets bästa.
En av de centrala principerna i den internationella rätten är folkens rätt till självbestämmande. Även i den här frågan handlar det om att förverkliga det. En annan princip är att fullgöra avtal. Det kräver vi absolut av Indonesien. Indonesien måste respektera och följa de centrala förbindelserna för mänskliga rättigheter och framför allt det avtal om Östtimorfrågan som inom ramen för FN träffades i New York den 5 maj. Således kommer unionen att fortsätta med sin aktiva verksamhet såväl i Förenta nationerna, i säkerhetsrådet som i Jakarta. Omedelbar internationell närvaro är det enda sättet att förbättra säkerhetsläget och även bibehålla säkerheten för att man kan skicka humanitärt bistånd i tillräcklig omfattning till området.
Det beslut som säkerhetsrådet fattade i morse innebär att man omedelbart får sända en internationell fredsbevarande styrka och en förtrupp till Östtimor. Det var ett långt möte där beslutet togs: det började i går lokal tid kl.18.00 och slutade i dag kl. 14.00. Vi kan vara nöjda med att det mandat som gavs är så att säga ett kraftigt mandat. Vi förväntar oss att de första trupperna kan anlända till området redan före veckoslutet. Australiensarna har meddelat att de har 24 timmars beredskap. Vi anser att det är viktigt och positivt att beslutet inte innehåller några förbehåll för deltagande. Det primära kriteriet - hur man bäst och snabbast kan återställa säkerhetsläget - är viktigt. På längre sikt är det önskvärt att andra länder i Asien och i synnerhet Asean-länderna deltar på ett heltäckande sätt. Man har också bett unionens medlemsländer att delta, och vi vet att många länder just nu har det under övervägande. Vi vet också att Frankrike, Storbritannien och Portugal har meddelat att de är beredda att sända trupper.
Läget för de östtimoreser som befinner sig i Västtimor ser ut att bli ett nytt problem. Området tillhör Indonesien, och vi utgår ifrån att Indonesien skall garantera säkerheten för alla människor som finns i området, och jag hoppas också detta. Samtidigt måste man absolut se till att internationella humanitära organisationer och framför allt UNHCR omedelbart och säkert kan komma till området. För att visa att det internationella samfundet menar allvar i den här frågan rekommenderar vi att Förenta nationernas flyktingkommissarie Ogata inom de närmaste dagarna besöker Västtimor.
Den humanitära verksamheten är brådskande och dess viktigaste prioriteringar är för det första att skydda flyktingarna i Västtimor och att UNHCR får tillträde till området, samt att man så snabbt som möjligt påbörjar lufttransporterna av livsmedel och förnödenheter. När det gäller fällning från luften kan man konstatera att man uppenbarligen kan påbörja det nu på torsdag genom Världslivsmedelsprogrammets och Unicefs försorg. För detta ändamål måste man se till att man har tillräckligt med material, och man kommer också att köpa in material för unionens biståndsmedel. Enligt min uppfattning är den humanitära verksamheten i kunniga händer hos UNHCR, UNDP och ICRC. Unionen och dess medlemsländer kommer också i fortsättningen att delta med betydande insatser i verksamheten. ECHO har också hela tiden varit med och uppskattat hjälpbehovet samt samordnat biståndet dit där det just nu mest behövs.
Här har man tagit upp frågan om sanktioner, jag vill bara konstatera att det vapenembargo som rådet godkände i måndags träder i kraft omedelbart. Med detta beslut stoppar vi medlemsländernas vapenexport till Indonesien och enligt beslutet skall förbudet vara i kraft i påföljande fyra månader, varefter det skall ses över på nytt. De rättsliga aspekter som är förknippade med beslutet håller på att finslipas av vederbörliga organ, och jag skall inte här gå närmare in på detaljerna.
Kränkningar av de mänskliga rättigheterna har betonats kraftigt här i debatten, och vi fördömer dem skarpt och beklagar deras omfattning och hänsynslöshet. Man konstaterade här att ingen kunde undvika att förutse att det här skulle hända. Det är helt sant att vi redan i förväg visste att det kommer att uppstå svårigheter i området efter folkomröstningen. Men jag skulle ändå tro att terrordåden överraskade alla observatörer med sin omfattning och grymhet. Unionen och det internationella samfundet hade fått den indonesiska regeringens försäkran om att den kan bibehålla ordningen och säkerheten i området. Den hade också rättsligt förbundit sig till detta genom avtalet i New York.
Som minister Halonen konstaterade är det uppenbart att det i området också har begåtts internationella brott mot mänskliga rättigheter. Därför förordar rådet i sina slutsatser att man skall ordna ett specialsammanträde för kommissionen för mänskliga rättigheter och utnämna och skicka en undersökningskommission till platsen. Det är mycket viktigt att utreda även de straffrättsliga ansvarsfrågorna i samband med den här krisen.

Portas
Jag vill framhålla att kommissionären för utrikesfrågor, som redan är tillsatt, är frånvarande.
Om Timor är brådskande vore hans närvaro naturlig.

Talmannen
Tack så mycket, herr ledamot.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till rådet (B5-0029/99).
Jag tittade ut över detta räcke för att se om rådet var här. Jag ville försäkra mig om att rådet var närvarande hos oss, och jag hälsar det välkommet från parlamentets ordförandeskap.
Detta är första gången under denna mandatperiod som vi skall genomföra en frågestund, i detta fall med rådet. Jag skulle vilja påminna er om att, efter att rådet har svarat på den skriftliga frågan, har den ledamot som har skrivit frågan, och två andra ledamöter, rätt att ställa följdfrågor.

Sasi
Herr talman! Medlemsländernas avhysningsförfaranden ingår inte i gemenskapens lagstiftning. Gemenskapen har ännu inte heller utarbetat regler om tillfälligt skydd för tredje lands medborgare. Avhysningsförfaranden tillhör medlemsländernas mandat. När medlemsländernas myndigheter utför sina uppgifter måste de agera enligt sin nationella lagstiftning under rättslig och politisk kontroll av nationella organ samt följa tillämpliga internationella regler om mänskliga rättigheter.
Ett barns död är alltid en tragisk händelse. Fallet berör även mig som far. Tyvärr har rådet emellertid inga uppgifter om fallet i fråga och kan således inte ta ställning till de omständigheter som parlamentsledamoten framför i sin fråga.

Díez González
Jag beklagar det svar jag har fått, för att säga något om det, för skall vi av herr Sasis ord dra slutsatsen att de spanska myndigheterna handlade riktigt den 8 juli när de avhyste dessa 100 rumänska familjer? Nej, det kan vi inte göra. De försvarade inte den allmänna ordningen eller de mänskliga rättigheterna, och de skyddade inte den nationella säkerheten. De handlade inte utifrån rättvisa eller opartiska kriterier och inte heller med respekt för de mänskliga rättigheterna, jag trycker på det. Nej, de spanska myndigheterna gav ett enda svar: ett våldsamt svar till flyktingarna, ett oacceptabelt svar, demokratiskt sett oacceptabelt. De spanska myndigheterna handlade mot den europeiska andan i den europeiska stadgan om grundläggande rättigheter som gäller oss alla, ärade damer och herrar i rådet. De handlade på ett sätt som får oss att skämmas och rodna som européer och demokrater.
Handlingar som dessa pekar återigen tydligt på det brådskande behovet av en gemensam politik på detta område. En gemensam solidarisk och grundläggande civil politik för kontroll och mottagande av invandrare. Därför väntar vi med stort intresse på toppmötet i Tammerfors, för det är nödvändigt med ett initiativ och ett åtagande som gäller oss alla, inklusive de mest omedgörliga regeringarna som - olyckligtvis - i fallet med den spanska regeringen i denna fråga.
Jag skall säga något mer. Vi hoppas att varje övergrepp, varje kränkning av de mänskliga rättigheterna skall sanktioneras, att man inte svarar oss utan att vi svarar tillbaka, vilket är fallet här. I ännu högre grad om förövaren av kränkningen, ärade rådsföreträdare, är en demokratisk regering. Ärade ledamöter, i försvaret för de mänskliga rättigheterna finns ingen tredje väg eller flyktmöjlighet, inte ens möjligheten att försvara det i detta parlament. Antingen försvarar man de mänskliga rättigheterna eller så är man emot dem.

Sasi
Herr talman! Jag vill verkligen konstatera att vi beklagar djupt om människor dör i samband med olika slags åtgärder. Enligt vad man kan förstå av frågan är det emellertid möjligt att det mera handlar om en trafikolycka än ett problem förknippat med den spanska polisens verksamhet. Den här frågan är säkert mycket lämplig för det spanska parlamentets frågestund, men vi måste komma ihåg att varje organ har sina befogenheter och det här fallet sorterar enbart under de spanska myndigheterna.

Hernández Mollar
Jag skäms över att höra de saker jag har hört från ordföranden för den spanska socialistdelegationen. Jag måste påminna henne om att en socialistisk minister är dömd för kidnappning och att den socialistiska regeringen med dess ledare Felipe González, dömdes av Europadomstolen för mänskliga rättigheter för utvisningen av 103 invandrare vid Melillas gräns. Men dessutom anser jag att rådet har svarat korrekt och att det vore korrekt om den socialistiska ledamoten, som dessutom är talesman för sin delegation, utförde sin plikt och studerade litet mer av vad det europeiska bygget är och inte gjorde sin parlamentariska grupp till åtlöje med frågor om saker som inte är gemenskapsbefogenheter och som måste lösas på nationell nivå.
Om er strategi är att misskreditera den spanska regeringen med falska påståenden och dessutom genom att uppvisa en falsk, irrationell och oansvarig sekterism, visar det på en uppenbar oförmåga att förstå vad ert uppdrag i detta parlament är -det är inte att använda er av ett barns tragiska död -, och det är verkligen oroande att er tid här börjar på detta sätt.
Herr rådsordförande! Jag skulle vilja fråga vilken politik för ekonomisk och social solidaritet ni tänker föra i rådet i fallen med de stora grupper familjer som flyttar från land till land av rent ekonomiska skäl.

Sasi
Herr talman! Den ställda frågan är mycket omfattande: vad kan man göra i det här hänseendet. Det är säkert klart att om det till exempel handlar om ett land som ansökt om medlemskap i Europeiska unionen kan man i medlemskapsförhandlingarna diskutera, på vilket sätt befolkningens levnadsvillkor skall förbättras. Dessutom är det säkert ändamålsenligt när det exempelvis gäller Phare-programmet att utreda möjligheter att finansiera projekt som kan förbättra befolkningens levnadsvillkor och på detta sätt minska tryck för migration inom unionen.

Cerdeira Morterero
Herr rådsordförande! Jag skulle vilja att ni fördjupar er litet mer eftersom ert svar inte alls har tillfredsställt oss, även om jag förstår rådets begränsningar i denna fråga.
Men vi måste vara medvetna om vi de närmaste åren fortfarande, inte bara i mitt land Spanien utan också i resten av Europeiska unionen, kommer att ha ett migrationstryck från nomadfolk, som vad gäller den rumänska gruppen med etniska zigenare i Spanien.
Inför detta tryck, som vi alla vet kommer att öka vid våra gränser och inne i våra länder, anser vi att det är absolut nödvändigt att utarbeta en allmän plan för att hantera dessa befolkningsgrupper. En allmän plan som definierar Europeiska unionens befogenheter och ansvar men också varje medlemsstats. Det är helt nödvändigt att samordna agerandet för dessa grupper så att de mänskliga rättigheterna och människans värdighet alltid respekteras vid varje tillfälle. Men den nödvändiga samordningen får aldrig leda till att en medlemsstat undviker sitt eget ansvar: varken medlemsstaten eller de myndigheter som utgör den politiskt-geografiska uppdelningen, vilket har skett i det fall vi nu diskuterar i mitt land.
Vi kräver alltså ett svar från rådet på det problem som vi kommer att ha med de migrerande nomadfolken i hela Europeiska unionen, ett samordnat svar mellan medlemsstaterna, där var och en samtidigt tar sitt eget ansvar.

Sasi
Herr talman! För det första vill jag konstatera att unionen strävar efter en enhetligare invandrings- och asylpolitik, och det är meningen att den här frågan skall behandlas vid toppmötet i Tammerfors i oktober. Jag går inte närmare in på detaljerna eftersom minister Halonen redan i dag i parlamentets session redogjort för detta möte. Jag vill också ändå betona att det är viktigt att vi har relativt klara mandatfåror när det gäller olika institutioner i Europa så att var och en vet vad de skall göra och vad de allt som allt är ansvariga för.

Talmannen
Herr Carnero har ordet för en mycket kort ordningsfråga. Jag hoppas att det rör sig om en ordningsfråga.

Carnero González
Herr talman! Eftersom ni känner mig behöver ni inte tvivla på att det rör sig om en ordningsfråga. För jag deltar i denna debatt inte som en ledamot som bara frågar, utan som en ledamot som är intresserad av de djupa frågorna i de ämnen som rådet får, och jag åhörde häpet innehållet i ett inlägg från en annan kollega, närmare bestämt Hernández Mollar.
Jag får intrycket att han, precis som talesmannen för sin delegation, Galeote, har använt sig av frågestunden med rådet för att göra en oacceptabel personlig misskreditering av en kollega som har uttryckt sin helt respektabla politiska åsikt.
Jag anser att det är en mycket relevant ordningsfråga.

Talmannen
Talmannen, som inte vill kalla er irrelevant, anser att frågan inte är relevant och ber övriga ledamöter att inte använda sig av ordet på detta sätt.
Korakas har ordet för en ordningsfråga. Jag kommer direkt att frånta er ordet om det inte är en ordningsfråga.

Korakas
Herr talman! Jag har i dag mottagit en skrivelse från sektionen för parlamentsledamöternas verksamhet, i vilken jag informeras om att en fråga som jag ställt till rådet kommer att besvaras tillsammans med en annan fråga, som ställts av en annan kollega. Det rör sig emellertid om helt olika ämnen, för min fråga gäller inte frågan om kärnkraftverk i allmänhet. Jag tar upp ett bestämt kärnkraftverk, som Turkiets regering insisterar på att bygga i ett seismiskt aktivt område, och detta sätter jag i direkt samband med den fruktansvärda jordbävning som inträffat i Turkiet. Anser ni att man kan föra en gemensam diskussion om två olika frågor? Det kärnkraftverk som skall byggas i Marocko har till uppgift att avsalta havsvatten, och jag vet inte om Marocko har just det problem som berörs i min fråga om det planerade kärnkraftverket i Turkiet, dvs. problemet med seismisk aktivitet, och i synnerhet efter den fruktansvärda jordbävningen i Turkiet för bara några dagar sedan.

Talmannen
Ärade herr Korakas! När vi kommer till de frågor som skall besvaras gemensamt, skall jag förklara, men vi måste följa en ordning, vi måste respektera denna ordning för att sammanträdet skall kunna genomföras på ett bra sätt och jag är inte beredd att tillåta fler frågor i förväg eller ordningsfrågor som förhindrar ett normalt genomförande av frågestunden.

Talmannen


Per Gahrton
Fråga nr 2 från (H-0407/99/ändr. 1) :
Angående: Ett gemensamt EU-försvar Den svenske statsministern Göran Persson har under årets EU-valrörelse i Sverige sagt att ett gemensamt EU-försvar omöjligen kan bli verklighet eftersom Sverige så snart frågan kommer upp till behandling kommer att lägga in sitt veto. Dåvarande biståndsministern Pierre Schori sade vidare att det ligger en avgörande skillnad i vad EU menar med en effektiv krishantering och ett gemensamt försvar. EU har, menade Schori, inte för avsikt att utveckla ett gemensamt försvar utan vill enbart förbättra sina möjligheter till effektiv krishantering. I anslutning till dessa uttalanden vill jag fråga om det enligt Rådets mening är fastslaget i fördragstexterna att EU skall utveckla ett gemensamt försvar? Hur tolkar ni besluten från toppmötet i Köln om att integrera VEU i EU? Finns det någon plats för neutrala medlemsstater inom ramen för unionens framtida gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik?

Sasi
Herr talman! Som parlamentsledamoten vet föreskrivs i artikel 17 i Fördraget om Europeiska unionen att "den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken skall omfatta alla frågor som gäller unionens säkerhet, inklusive den gradvisa utformningen av en gemensam försvarspolitik som skulle kunna leda till ett gemensamt försvar, om Europeiska rådet beslutar det". Det gemensamma försvaret framställs alltså i Fördraget om Europeiska unionen som en framtida möjlighet enligt villkoren i artikeln. Man konstaterar också i artikeln att unionens politik inte påverkar den särskilda karaktären hos vissa medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik.
Vid Europeiska rådets möte i Köln behandlades Europas förmåga att enligt artikel 17 i Fördraget om Europeiska unionen sköta de så kallade Petersberg-uppgifterna, som omfattar humanitära och räddningsinsatser, fredsbevarande insatser och insatser med stridskrafter vid krishantering inklusive fredsskapande åtgärder, när det har trovärdiga militära medel till sitt förfogande. Stats- och regeringscheferna förband sig till att utveckla en effektiv europeisk militär beredskap på basis av befintliga nationella samt bilaterala och multilaterala beredskaper och förstärka europeiska beredskaper som är förknippade med detta. Rådet (allmänna frågor) har givits i uppdrag att förbereda de förutsättningar och åtgärder som behövs för att uppnå målen i fråga. I detta sammanhang måste man definiera detaljerade regler för att i unionen inkludera sådana VEU-funktioner som EU behöver för att kunna sköta sina nya ansvarsområden som ingår i Petersberg-uppgifterna. VEU i sig skall alltså inte integreras i unionen. Målet är att fatta de erforderliga besluten fram till slutet av år 2000.
I den resolution som antogs vid toppmötet i Köln konstateras speciellt att denna förstärkning av krishanteringsförmågan inte ändrar medlemsländernas försvarslösningar. De alliansfria länderna bibehåller sin särskilda karaktär. Enligt slutsatserna i Köln är den gemensamma uppgiften att förstärka unionens krishanteringsförmåga, inte arrangemang som har med det territoriella försvaret att göra. Såsom Europeiska rådet i Köln bekräftade ingår även krishanteringen i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken enligt bestämmelserna i Fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med fördraget har alla medlemsstater samma rättigheter och skyldigheter. Dessutom föreskrivs i artikel 17.3 tredje stycket att alla medlemsstater på lika villkor fullt ut skall kunna delta i planering och beslutsfattande inom VEU.
I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köln betonar man att skapande av en lyckad europeisk säkerhets- och försvarspolitik förutsätter bland annat att unionens alla medlemsstater, inklusive alliansfria medlemmar, fullt ut och på lika villkor kan delta i EU:s operationer. Låt oss dessutom konstatera att beslut som är förknippade med krishantering, i synnerhet sådana beslut som har militära eller försvarsmässiga konsekvenser, skall fattas i enlighet med artikel 23 i Fördraget om Europeiska unionen. Medlemsstaterna behåller under alla förhållanden rätten att besluta huruvida deras nationella styrkor skall användas och när de skall användas.

Gahrton
Jag tackar för svaret. Det var ganska utförligt, men jag tror att man måste vara bibeltolkare för att begripa vad rådsrepresentanten egentligen sade. Blir det ett gemensamt försvar eller inte? Om man skall tolka svaret som att det inte blir ett gemensamt försvar, då är det sensationellt! Då skulle det vara oerhört intressant att höra reaktionerna från Paris, Berlin och Madrid och många andra ställen, där man ju har tolkat Kölnbesluten som ett ytterligare steg i riktning mot ett gemensamt försvar.
Eller skall jag tolka det som att det faktiskt i alla fall blir ett gemensamt försvar? Skall det vara så omöjligt att svara på detta? Jag vet inte hur många gånger jag har tagit upp denna fråga sedan jag kom in i parlamentet för några år sedan och försökt få klartecken och klara tolkningar från rådet om vad det egentligen är som är på gång. Eftersom uppfattningarna inom unionen är så olika, och eftersom tolkningarna av Kölnbesluten är så totalt motstridiga i olika delar av unionen, går det då inte att säga rakt på sak antingen att " ja, vi är på väg mot ett gemensamt försvar" eller " nej, det blir inget gemensamt försvar" ? Kan vi inte få ett klart svar på denna oerhört viktiga fråga?

Sasi
. Jag anser att saken är klar så till vida att om man frågar något om framtiden, kan man inte säga något helt säkert vad som då kommer att ske. Det är klart att man kan konstatera att det är en möjlighet som kan komma mot oss på vägen när EU utvecklas, men då måste man ju fatta skilda beslut innan det händer något. Vad gäller det nuvarande läget kan man ganska klart konstatera att det är mer så kallade fredsbevarande uppgifter som unionen skulle ha. Detta skall utvecklas först. När denna process sedan går vidare, vet vi inte säkert vad som kommer att ske. I detta skede skulle jag dock inte ännu kunna säga att vi kan börja tala om ett gemensamt försvar.

Schori
Kollegan Gahrton hänvisar i sin fråga till mina uttalanden i den svenska EU-valrörelsen. De visar sig vara korrekta och har också bekräftats, förutom av rådet här också av Chris Patten i utskottsförhören. Han sade då att en gemensam EU-armé vore onödig, extremt kostsam och direkt skadlig för relationerna till USA. Låt mig då tillägga att vi som inte vill se en gemensam EU-armé och som inte är med i Nato, vi vill ändå, liksom en överväldigande del av Sveriges befolkning, dess regering och det parti som jag representerar, se ett ökat ansvarstagande från EU när det gäller Europas fred och säkerhet. Vi bejakar också Kölnbeslutet som bland annat säger att EU bättre måste samordna militär och civil krishantering.
Min fråga till rådet är: Delar ni min uppfattning att vägen till hållbar säkerhet främst går via civilt gränsöverskridande samarbete och inte via militär upprustning, dvs. att vi skall följa Monnet-linjen och inte Maginot-linjen?

Sasi
. Jag anser att frågeställaren har precis rätt. Om vi måste använda militära trupper, har vi misslyckats med något. Hela grundidén bakom EU är ju att man försöker binda Europas folk till varandra på ett sätt som garanterar fred och säkerhet i hela Europa. Om vi talar om utvidgningsprocessen är kontentan att vi måste försöka binda också dessa länder till det fredliga Europa på ett sätt som garanterar att det inte uppstår problem i detta område. Jag är av precis samma åsikt, att vi i främsta hand skall inrikta våra ansträngningar på sådana åtgärder som gör att det inte uppstår krissituationer i Europa eller i våra närområden.

Rübig
Herr ordförande! Jag har en fråga angående det praktiska förloppet. Vad skulle hända i dag om en neutral medlemsstat angreps militärt av ett icke EU-land? Vad skulle ni göra och vilka tillvägagångssätt skulle ni rekommendera? Vi har ju just haft en militär kris mellan gränserna till två EU-länder, nämligen mellan Grekland och Österrike. Hur skulle ni ställa er om ett EU-land i dag skulle angripas militärt, även om det var ett neutralt EU-land? Hur skulle ni agera i egenskap av rådsordförande?

Sasi
. Man kan då konstatera att det i en sådan situation är väldigt svårt att förutspå vad som kommer att hända. Det finns inga lagliga grunder som kräver att medlemsstaterna skulle behöva vidta åtgärder i en sådan situation. Det är ju emellertid klart att vi lever i en solidarisk union. Om något av medlemsländerna skulle attackeras av ett utomstående land, är det klart att vi på något sätt borde visa solidaritet. Med vilka medel är dock väldigt svårt att förutspå. Det är ju klart att en sådan situation, som vi aldrig önskar skall uppstå, sedan kan leda till olika resultat i de överväganden som måste göras. Jag hoppas dock att vi aldrig kommer att hamna i en sådan situation som beskrevs i frågan.

Talmannen


Charlotte Cederschiöld
Fråga nr 3 från (H-0408/99) :
Angående: Förenta nationernas konvention mot organiserad brottslighet Genom artikel K1 i FEU har medlemsstaterna förbundit sig att förebygga och bekämpa alla former av internationell brottslighet och anser att kampen mot den organiserade brottsligheten är en fråga av gemensamt europeiskt intresse. Handlingsplanen om organiserad brottslighet anger den gemensamma strategi som EU-länderna valt för att bekämpa organiserad brottslighet.
I oktober 1998 uppmanade rådet ordförandeskapet att enligt artikel K3 FEU lägga fram förslag om gemensamma ståndpunkter angående utkastet till FN-konventionen och dess protokoll, därför att rådet vill bidra till förhandling och undvika att den kommande konventionen och unionens instrument innehåller motstridigheter.
Vilka åtgärder har rådet vidtagit för att driva på och påverka den kommande FN-konventionen och bevaka överensstämmelsen mellan konventionen och EU:s instrument på området?

Sasi
Herr talman! Rådet är medvetet om att det är önskvärt och nödvändigt att upprätta och lägga fram gemensamma ståndpunkter om utkastet till Förenta nationernas konvention och dess protokoll. Rådet vill också aktivt delta i förhandlingarna om dem samt säkerställa överensstämmelsen mellan den kommande konventionen och därmed förknippade unionens instrument. Därför har Europeiska unionens ordförandestater efter rådets uppmaning i oktober 1998 jämkat samman medlemsstaternas ståndpunkter vid möten i Bryssel av flerbranscharbetsgruppen mot organiserad brottslighet och K4-kommittén, som numera är en kommitté enligt artikel 36, och även under förhandlingarna i Wien. Unionens medlemsstater har aktivt deltagit i förhandlingarna.
Under det tyska ordförandeskapet antog rådet den 29 mars 1999 i enlighet med artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen en gemensam ståndpunkt angående den föreslagna konventionen. I framtiden kan man anta andra gemensamma ståndpunkter beroende på hur förhandlingarna i Wien framåtskrider. Medlemsstaterna är ense om att det är önskvärt att undvika motstridigheter mellan den föreslagna konventionen och de instrument som upprättats inom Europeiska unionen, där bland annat ingår gemensamma åtgärder angående penningtvätt samt identifiering, spårning, frysning, beslagtagande och konfiskering av brottsverktyg och brottsligt förvärvade tillgångar som godkändes den 3 december 1998, samt gemensamma åtgärder beträffande deltagande i kriminella organisationer som godkändes den 21 december 1998. Medlemsstaterna fortsätter att i möjligaste mån och på initiativ av ordförandelandet jämka samman sina ståndpunkter vid förhandlingarna om den föreslagna konventionen samt strävar efter att uppnå enighet om alla omständigheter som på ett betydelsefullt sätt påverkar unionens intressen. Kommissionen deltar fullt ut i detta arbete. Europeiska unionens medlemsstater är ense om att det är önskvärt att så eftertryckligt som möjligt delta i förhandlingarna om den föreslagna konventionen, och de har för avsikt att fortsätta med sin aktiva verksamhet i alla därmed förknippade samtal och förhandlingar.

Cederschiöld
Tack för ett bra svar. Det skulle dock kunna utvecklas ytterligare. När det gäller organiserad brottslighet behövs det mer organiserat samarbete, ett gränsöverskridande samarbete. Det är nämligen ett faktum att brottsundersökningarna är för fokuserade på nationella undersökningar. Vill vi nå effektivitet är det nödvändigt med mer undersökningar med en europeisk dimension.
Min fråga är: Driver ordförandeskapet på, så att det informella ministermöte som äger rum just i denna minut kan ta ytterligare steg som kan få konkreta uttryck i fler gränsöverskridande undersökningar efter toppmötet i Tammerfors?

Sasi
. Som frågeställaren säger, håller justitieministrarna just nu ett möte i Finland. Det är klart att detta möte förbereder toppmötet i Tammerfors i mitten av oktober. En av de punkter som behandlas på detta möte är kriminalitet och organiserad brottslighet samt de problem som denna typ av kriminalitet medför. Liksom frågeställaren tar upp i sin fråga, är det emellertid också väldigt viktigt att denna fråga inte bara behandlas inom unionen, utan också på internationell nivå och i samband med Förenta nationernas arbete. Det är klart att saker och ting kommer att behandlas i unionen, men vi kommer också att ge allt vårt stöd till Förenta nationerna, så att man kommer framåt.
Vad det sedan gäller att ge ett mandat för förhandlingarna inom ramen för Förenta nationernas konvention, så är tanken att man skall komma med ett mandat, men det kan vara litet svårt. Det är något som vi nu som ordförandeland undersöker.

Seppänen
Herr talman! I utkastet till konventionen som rådet godkänt finns också bestämmelser om teleavlyssning och om myndigheternas inbördes hjälp i samband med det. De flesta av teleavlyssningsbestämmelserna utarbetas dock i Enfopolarbetsgruppen, som inte är under parlamentarisk eller politisk kontroll utan där handlar det enbart om polisiärt samarbete. Sådan här teleavlyssning kan emellertid kränka en människas personliga integritet, medborgarnas integritet och det kan också vara brottsligt. Jag frågar, vad har rådet för avsikt att göra för att föra in också dessa Enfopolbestämmelser under parlamentarisk och politisk kontroll.

Sasi
Herr talman! Det är klart att när man i respektive land slutgiltigt skall godkänna bestämmelserna om teleavlyssning kommer de säkert att bli föremål för en omfattande debatt och man blir tvungen att se över dem. Vad beträffar dessa synpunkter på den politiska kontrollen över den här arbetsgruppen som ledamoten tog upp så kan ordförandelandet utreda frågan, men i det här skedet kan jag inte närmare ta ställning till förslaget då jag inte närmare känner till frågan.

Talmannen


Jonas Sjöstedt
Fråga nr 4 från (H-0409/99) :
Angående: Insyn i Schengendokument När Amsterdamfördraget trädde i kraft blev Schengenavtalet med tillämpningsföreskrifter EG-rätt. Tidigare har ministerrådet, med hänvisning till Schengenavtalets särskilda status, inte kunnat offentliggöra vissa handlingar.
Nu ges en möjlighet att öka insynen och därmed den demokratiska kontrollen över Schengenfrågorna. Några av de viktigaste Schengendokument som har hållits hemliga är Sirenemanualen och handböcker för yttre gränskontroll samt för ambassader och konsulat.
Kommer dessa handlingar nu, helt eller delvis, att bli offentliga?

Sasi
Herr talman! Som parlamentsledamoten helt riktigt konstaterade infogades Schengenavtalet inom ramen för Europeiska unionen när Amsterdamfördraget trädde i kraft. Schengens regelverk som omfattar över 700 sidor kommer att offentliggöras i EGT, och man kan ta del av materialet på rådets webbsidor genast när det har översatts till gemenskapens samtliga språk. Rådets sekretariat har dessutom nyligen givit ut en liten bok som innehåller Schengenavtalet, anslutningsavtalen samt besluten och resolutionerna av Schengens verkställande kommitté. Vi avser att skicka den här boken till frågeställaren.

Sjöstedt
Tack så mycket för svaret på frågan. Jag undrar om jag skall tolka det så, att även Sirenemanualen skall bli offentlig, att instruktionerna till ambassader och konsulat skall bli offentliga samt att instruktionerna för den yttre gränskontrollen skall bli offentliga. Ingår dessa då i det material på 700 sidor som skall offentliggöras? Eller kommer de fortfarande att vara hemliga? Jag tycker att det är en helt orimlig situation att väsentliga delar av tillämpningen av ett sådant avtal skulle vara icke offentliga.

Sasi
. De dokument som är i denna manual och som kommer att offentliggöras i EGT borde täcka den största delen av det material som frågeställaren frågar efter. Om det är något som saknas i detta material, kommer man att se i vilken mån sådan information kan lämnas ut om den efterfrågas, och då kommer vi att följa det beslut som rådet godkände den 20 december 1993.

Newton Dunn
Herr talman! Det gläder mig mycket att de 700 sidorna skall offentliggöras. De är naturligtvis juridiskt bindande för Europas medborgare. Men hur blir det i framtiden, när fler av dessa lagar skall antas i ministerrådet? De kommer att antas under total sekretess. Människorna på åhörarläktaren, vi ledamöter, pressen kommer inte att kunna följa lagstiftandet. Hur ser det finska ordförandeskapet på lagstiftning under sekretess, för i dag kan ministerrådet bara matchas av Beijing och Nordkorea i fråga om att lagstifta om medborgarna under sekretess. Borde inte detta ske öppet, och kommer ni att göra någonting åt det?

Sasi
Herr talman! Som ordförandeland strävar Finland efter en så stor öppenhet som möjligt när det gäller Europeiska unionens arbete. Därför kommer man under det finska ordförandeskapet att bland annat offentliggöra rådets och även kommittéernas föredragningslistor för att man vid behov skall kunna veta, vilka frågor som kommer att behandlas och för att man vid behov skall kunna ta reda på saker och ting och även föra en allmän debatt. Vad beträffar mina personliga erfarenheter om rådets arbete så måste jag konstatera att även om man givetvis förbereder frågor på ett sätt som inte alltid är öppet så kan man oftast få den bästa informationen om förberedelsearbetet i koncentrerad form genom att läsa Financial Times.

Talmannen


Olivier Dupuis
Fråga nr 5 från (H-0414/99) :
Angående: Införande av ett allomfattande moratorium för avrättningar Europaparlamentet har vid ett flertal tillfällen begärt att EU inom FN skall ta initiativ till införande av ett allomfattande moratorium för avrättningar. Ur denna synpunkt har FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna på initiativ av rådet eller medlemsstaterna under de senaste tre åren antagit resolutioner som förordar ett allomfattande avskaffande av dödsstraffet. Anser rådets nuvarande ordförandeskap liksom Europaparlamentet att förutsättningarna nu finns för att en majoritet av medlemmarna av FN:s generalförsamling i år uttalar sig för införandet av ett allomfattande moratorium för avrättningar? Om så är fallet, har det nuvarande ordförandeskapet redan tagit initiativet till att skriva in denna punkt på generalförsamlingens föredragningslista för denna höst eller avser det att göra det enligt andra förfarandeformer inom de närmaste dagarna?

Sasi
Herr talman! Kampen mot dödsstraffet bildar en central del i unionens allmänna politik för mänskliga rättigheter. Rådet antog i juni 1998 riktlinjerna för EU:s politik i förhållande till tredje land när det gäller frågor i samband med dödsstraffet. Unionens yttersta mål är ett globalt avskaffande av dödsstraffet. För att uppnå detta mål uppmanar rådet att de stater som fortfarande tillämpar dödsstraff skall införa ett moratorium för verkställandet av dödsstraffen och kräver att miniminormer skall följas. Dessutom uppmanar rådet att staterna skall ansluta sig till internationella instrument som förbjuder dödsstraffet.
EU tog ett initiativ i enlighet med sina riktlinjer vid FN:s kommissions för de mänskliga rättigheterna 55:e session i Genève i år genom att för första gången lägga fram ett resolutionsförslag angående dödsstraffet. Detta förslag blev mycket lyckat, det var till sitt innehåll mera kategoriskt än tidigare resolutioner och dessutom hade det fler förespråkare än år 1998, dvs. 72 mot 65. Unionen anordnade också i samband med människorättskommissionens session en paneldebatt kring dödsstraffet, där medborgarorganisationer och regeringsföreträdare från olika länder deltog. Rådet har nyligen beslutat att fortsätta med sin politik att ta upp dödsstraffet på multilaterala forum, och man beslutade att för första gången lägga fram ett resolutionsförslag angående dödsstraffet under FN:s generalförsamlings 54:e sammanträdesperiod. Rådet tror att detta unionens initiativ kommer att ytterligare förstärka den internationella inriktningen mot avskaffande av dödsstraffet.

Dupuis
Herr talman! Först och främsta vill jag uppmana er att titta lite åt vänster och höger i kammaren, eftersom jag var den förste att visa att jag ville ställa en kompletterande fråga för en stund sedan, men då ni inte såg mig kunde jag inte göra det.
Jag vill tacka det finländska ordförandeskapet för dess insatser vid Förenta nationerna i frågan om dödsstraffets avskaffande, och jag blev mycket glad då jag hörde att vi det här året kommer att få en resolution i New York, tack vare det finländska ordförandeskapet, fast det är självklart fler som skall tackas. Det kvarstående problemet anser jag ligga i kammarens text.
Enligt vad jag har fått veta kommer denna text att kopieras efter den som antogs i Genève. Den har en enda stor brist, nämligen att det saknas successiva tidsfrister för när initiativet till ett moratorium skall kunna förverkligas, genom ett fördrag eller ett annat institutionellt initiativ.
Skulle rådets ordförandeskap kunna ge mig kompletterande uppgifter i den frågan? Vilken eventuell tidsfrist planerar rådet för att kunna konkretisera detta initiativ?

Sasi
Herr talman! Rådet vill arbeta öppet för att uppnå bästa möjliga resultat i Förenta nationernas generalförsamling. Jag hoppas också att vi kan överlägga med andra som eventuellt stöder projektet. Då den här processen pågår har textförslaget ännu inte färdigställts.
Resolutioner från kommissionen för de mänskliga rättigheterna har innehållit hänvisning till moratoriefrågan. Frågan om att sätta en tidsfrist är i och för sig bra, och det skulle vara bra om man skulle kunna uppnå det, men det är inte alls problemfritt.
Jag vill också betona att det är allas vår skyldighet att försöka främja avskaffandet av dödsstraffet genom officiella kontakter, även i enstaka fall, genom resolutioner och genom initiativ som tas på multilaterala forum. Det är också av vikt att även vid politiska förhandlingar med länder som Kina, Iran och USA sträva efter att ta upp frågan om dödsstraffet.

González Álvarez
Herr rådsordförande! Min fråga handlar om den sista delen i ert inlägg.
Vi gläder oss mycket över att vi har inflytande på medlemsländerna och att vi avser att under FN:s 54:e församling ta upp denna punkt på föredragningslistan. Jag är helt överens med andan i frågan och Dupuis inlägg.
Skulle inte rådsordföranden ändå kunna säga om vi i de länder med vilka vi har politiska och ekonomiska förbindelser, som Kina, kunde utöva inflytande genom att inta en klar och konkret hållning för det avskaffande av dödsstraffet som Europaparlamentet så klart stöder? Skulle vi inte kunna få inflytande på något sätt i de länder som vi har handelsmässiga och politiska förbindelser?

Sasi
Herr talman! Jag vill ännu en gång konstatera att vi i juni 1998 antog riktlinjerna för unionens politik i förhållande till tredje land när det gäller frågor i samband med dödsstraffet. Vårt huvudmål är att avskaffa dödsstraffet, men eftersom det bland de länder som tillämpar dödsstraff också finns betydelsefulla stater så är det inte möjligt att som en totallösning frysa förbindelserna.

Theonas
Herr talman! Jag har med tillfredsställelse noterat att rådsordföranden talar om att det finländska ordförandeskapet kommer att inleda förhandlingar med vissa bestämda länder, och han nämnde Kina, om avskaffande av dödsstraffet. Jag skulle vilja fråga det finländska ordförandeskapet: avser man att inleda något slags förhandlingar med Turkiet för att förhindra verkställandet av dödsstraffet mot Abdullah Öcalan eller för att dödsstraffet till slut skall avskaffas i Turkiet?

Sasi
Herr talman! Det är helt klart att unionen upprepade gånger har yttrat att man önskar att Turkiet skall fortsätta med sin politik som innebär att det avstår från att verkställa dödsstraff, och så måste man givetvis göra även i Öcalans fall.

Talmannen


Gerard Collins
Fråga nr 6 från (H-0416/99) :
Angående: EU-stöd till maritima tjänster på Irland Det havsområde som Irland patrullerar är ett av de största i EU och det innebär ett ansvar som är viktigt både för Irland och för hela EU. Patrulleringen omfattar övervakning och motarbetande av narkotika, skydd av fisket och sjöfartssäkerhet. Kan kommissionen redogöra för vilka initiativ som borde vidtas på EU-nivå för att stödja Irlands ansträngningar inom denna sektor?

Sasi
Herr talman! Rådet är medvetet om att medlemsstater som har ett långt kustband har ett omfattande ansvar för att verkställa gemenskapens bestämmelser om sjöfartssäkerhet och skyddande av maritima miljöer mot nedsmutsning som orsakas av fartyg. För att lätta på dessa förpliktelser föreskrivs i gemenskapens förordningar och direktiv på det här området om intimt samarbete och informationsutbyte mellan medlemsstaterna, för att man skulle undvika parallellt arbete, göra det lättare att få information om fartyg och göra medlemsstaternas förfaranden enhetligare.
När det gäller fiskerinäringen vill rådet föra fram de rättsliga regler angående den här frågan som skapats genom rådets beslut 95/527/EG. I dessa regler, som gäller för perioden 1996-2000, föreskrivs om gemenskapens deltagande i finansieringen av vissa kostnader som uppkommit på grund av genomförande av uppföljnings- och övervakningssystem för medlemsstaternas gemensamma fiskeripolitik. Med stöd av den här regeln har Irland rätt att söka gemenskapens finansieringsandel.

Gallagher
Herr talman! Kan rådet godta att Irlands kostnader för den maritima övervakningen är fullständigt oproportionerliga mot vår storlek och befolkning? Jag uppskattar hans synpunkt att hänsyn tas till detta i bestämmelserna i 1995 års fiskerilagstiftning, men stöder han att bidrag som är proportionerliga mot det område som de irländska myndigheterna skall övervaka tillhandahålls?

Sasi
Herr talman! Man måste vara försiktig med vad för slags löften man avger, men man måste konstatera att det för närvarande inte finns några aktuella planer på att utöka finansieringen för den här delen.

Talmannen
Jag misstänkte något sådant. Därför ville jag ge er tid att tänka efter.

Liam Hyland
Fråga nr 7 från (H-0418/99) :
Angående: Billigare hypotekslån Mot bakgrund av de allt högre bostadskostnaderna i EU undrar jag om rådet tänker utarbeta nya strategier så att husköpare kunde dra nytta av långfristiga och billiga hypotekslån?

Sasi
Herr talman! Utvecklingen av räntenivån på hypotekslån går delvis i samma riktning som utvecklingen av kapitalmarknadens långa räntor. Den nuvarande nivåskillnaden på långa räntor inom euroområdet skulle således i princip betyda billigare hypotekslån. Den monetära politiken kan i viss mån indirekt påverka räntorna på hypotekslån. Frågan ingår dock inte i rådets mandat som parlamentsledamoten säkert vet. Kommissionen har inte lagt fram för rådet några förslag om beskattnings- eller budgetåtgärder som eventuellt skulle gynna hypotekslån.

Hyland
Herr talman! Införandet av den gemensamma valutan, kombinerat med en högre konkurrens på marknaden, har resulterat i en betydande sänkning av räntan för dem som har hypotekslån med rörlig ränta. Jag vill betona att detta gäller för hypotekslån med rörlig ränta. Det finns emellertid, särskilt på Irland, ett stort antal låntagare som sitter med lån med fast ränta, som ibland är tre gånger så hög som dagsräntan och som kreditinstituten är ovilliga att sänka utan höga straffavgifter. Jag skulle vilja fråga den tjänstgörande rådsordföranden om han skulle vilja att detta undersöktes, om inte av rådet, så av kommissionen eller - varför inte - av Europeiska centralbanken. Det är ett mycket stort problem för ett stort antal låntagare som får det allt svårare att klara av de räntenivåer som rådde för fem, sex, sju år sedan och som är tre gånger högre än dagens räntor.

Talmannen
Även om ni har begärt ordet måste jag gå efter spelets regler, och i arbetsordningens bilaga II artikel 4 står det att varje ledamot, i frågestunden med frågor till rådet, endast har rätt att ställa en följdfråga. Jag beklagar därför mycket men jag kan inte ge ordet till Newton Dunn.
Herr Sasi har ordet.

Sasi
Herr talman! Att förbättra den inre marknadens regelverk för finansieringstjänsternas del tillhör i själva verket rådets primära målsättningar. Det tar sikte på att utöka konkurrensen inom området, vilket sannolikt också skulle gynna bostadsköpare. Som jag i mitt föregående svar framförde har rådet emellertid inte för den här delen fått något som helst förslag från kommissionen. Ifall kommissionen lägger fram ett förslag kommer vi givetvis att fästa speciell uppmärksamhet på det.

Talmannen


Pat Gallagher
Fråga nr 8 från (H-0420/99):
Angående: Stopp för provlinser som kan användas flera gånger Enligt uppgifter från massmedierna har de brittiska optikerna uppmanats att inte längre använda provlinser som kan användas flera gånger, eftersom man är orolig för att de kan överföra nya varianter av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom.
Har rådet övervägt vad denna utveckling kan leda till på EU-nivå och anser den att sådana "säkerhetsåtgärder" borde tas i alla EU-stater?

Sasi
Herr talman! Rådet (hälso- och sjukvård) har sedan 1996 vid alla sina halvårssammanträden granskat och följt upp förekomsten av överförbar spongiform encefalopati och i synnerhet nya varianter av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom. Rådet har dock hittills inte fått information eller förslag om just den fråga som parlamentsledamoten hänvisar till.

Gallagher
Känner rådet till de omständigheter som jag har hänvisat till? Om inte, föreslår jag verkligen att rådet sätter sig in i dessa. Jag vill inte på något sätt sprida oro, men det faktum att den brittiska regeringen redan har agerat är någonting som borde tas i beaktande. Med hänsyn till det faktum att det i Amsterdamfördraget ges högsta prioritet till skyddet av människors hälsa och med tanke på att Europaparlamentet nu enligt fördraget och enligt artikel 125 i denna akt har befogenhet till medbeslutande, kan rådet försäkra kammaren om att varje förslag som rör flerdagars provkontaktlinser kommer att läggas fram för kammaren för samråd och godkännande?

Sasi
Herr talman! Jag tror att ögonläkare och optiker är medvetna om de risker som eventuellt är förknippade med användningen av kontaktlinser, men som vi vet är det enligt vår mandatuppdelning kommissionens uppgift att i praktiken följa situationens utveckling. Upptäcker kommissionen problem är det dess uppgift att lägga fram förslag som vi givetvis omsorgsfullt kommer att undersöka.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 9.

Sasi
Herr talman! I det här skedet kan man inte ge parlamentsledamoten några garantier om de frågor som kommer att behandlas vid toppmötet i Tammerfors, vilka dock även i dag har presenterats. I själva verket skall justitie- och inrikesministrarna förbereda de frågor som ingår i deras område vid ett informellt möte i Åbo den 16-17 september, och rådet (allmänna frågor) förberedde Europeiska rådets möte vid ett möte som hölls i måndags och kommer att fortsätta med förberedelsearbetet vid sin session den 11-12 oktober.
Man kan dock konstatera att ordförandelandet har lagt märke till det speciella intresse som Förenade kungarikets delegation med stöd av Frankrikes och Sveriges delegationer visat för ungdomsbrottslighetsproblemet. Ordförandelandet har för avsikt att i debatten om kampen mot brottsligheten betona vikten av en aktiv förebyggande politik som motvikt till åtgärder som skall förstärka instrument för polisiärt och rättsligt samarbete.
Narkotikafrågan, som parlamentsledamoten tog upp, kommer inte att diskuteras vid Europeiska rådets extra möte i Tammerfors. Rådets och Europaparlamentets organ håller som bäst på att förbereda en narkotikastrategi som grundas på kommissionens rapport. Det är meningen att lämna en redogörelse för frågan vid Europeiska rådets möte i Helsingfors i december 1999.

Crowley
Jag skulle vilja tacka den tjänstgörande rådsordföranden för hans svar. Han har emellertid inte sagt oss någonting nytt. Syftet med denna frågestund är att ledamöterna skall beredas möjlighet att ta upp viktiga frågor och att försöka få information från rådet.
I min kompletterande fråga, skulle jag därför vilja ha ett direkt svar från rådets ordförande om det finländska ordförandeskapet ståndpunkt i fråga om, för det första, att minska ungdomsbrottsligheten, för det andra, att säkerställa att medlemsstaternas rätt att inte behöva rätta sig efter den så kallade liberala synen på drogbruk och drogpolitik inte minskas samt, för det tredje, att säkerställa att kravet på enhällighet vid ändringar på detta område inte kommer att rubbas.

Sasi
Herr talman! Jag kan försäkra parlamentsledamoten att Finland som ordförandeland kommer att aktivt sträva efter att man skall kunna bekämpa och minska ungdomsbrottsligheten. Vi upplever ungdomsbrottsligheten som ett mycket stort problem, och att man fäster uppmärksamhet på det här problemet kommer även i framtiden att ha en inverkan på brottslighetens mängd, eftersom inlärning av felaktiga uppförandemallar som ung är skadligt på längre sikt förutom för personen själv genom skador på grund av brott förstås också för hela samhället.
Vad narkotikapolitiken beträffar är Finlands linje fullständigt klar. Som ordförandeland och som ett enskilt land ställer sig Finland inte bakom liberaliseringen av narkotikapolitiken och inte att man bland annat skulle legalisera vissa narkotiska preparat.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 11.

Alexandros Alavanos
Fråga nr 12 från (H-0428/99) :
Angående: Ömsesidigt avskaffande av viseringstvång mellan Europeiska unionen och andra länder I vissa länder i Europeiska unionen har man avskaffat viseringstvånget för medborgare från USA som reser till länder i Europeiska unionen. Däremot har USA kvarhållit rätten att kräva visum av medborgare från Europeiska unionen som reser till USA.
Jag vill fråga rådet om vilka de länder i Europeiska unionen är för vars medborgare visum inte är obligatoriskt när de reser till USA, och vilka åtgärder rådet tänker vidta gentemot USA i syfte att skapa en situation där avskaffandet av viseringstvånget gäller samtliga medborgare i Europeiska unionen.
Alavanos har också begärt ordet för en ordningsfråga.

Alavanos
Herr talman! Ni får ursäkta mitt inlägg, men den grekiska texten, som jag ser framför mig, är inte korrekt formulerad. Det måste ha uppstått något fel på vägen mellan mitt kontor och parlamentets tjänstemän, och för att göra det lättare för rådsordföranden skulle jag vilja säga att min fråga är följande: Medan Förenta staternas medborgare fritt kan komma in i alla Europeiska unionens länder, finns det vissa länder inom Europeiska unionen vilkas medborgare måste ansöka om visering på den amerikanska ambassaden för att kunna åka till Förenta staterna. Jag skulle vilja att rådsordföranden informerar oss om denna politiska fråga och att han talar om för oss vad han kommer att göra, för att denna diskriminering skall upphöra. Jag säger detta, därför att texten till min fråga har blivit felaktigt formulerad.

Talmannen
Herr Alavanos! Jag har intrycket av att den spanska versionen säger detsamma som det ni säger. Det är troligen en språklig fråga. Ingen är perfekt, det vet ni. Man begår misstag och rådsordföranden kommer att svara er och han är nu dessutom upplyst av er.

Sasi
Herr talman! Jag tror att parlamentsledamoten är fullt medveten att eftersom USA för närvarande inte finns på den lista som bifogats förordningen EG/574/99 är det inte rådets sak att försöka förmå USA att avskaffa viseringstvånget för unionens medborgare. Detta ankommer snarare medlemsstaterna i fråga enligt artikel 2.3 i ovannämnda förordning.
I rådets och kommissionens handlingsplan, som antogs av rådet för rättsliga och inrikes frågor den 3 december 1998 och som handlar om bästa sätt att genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om skapande av området med frihet, säkerhet och rättvisa, föreslås bland åtgärder som skall genomföras inom två år att man skall lägga fram ett förslag till en förordning om länder vars medborgare inte behöver ha visum i Europeiska unionens medlemsländer samt om länder vars medborgare måste ha visum i Europeiska unionens medlemsländer, och för den här delen hänvisar man till artikel 62 punkt 2 led b första stycket i i konsoliderad version av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Först efter att kommissionen lagt fram sitt förslag till denna förordning kan rådet i enlighet med ömsesidighetsprincipen titta på de länder vars medborgare inte behöver ha något visum i Europeiska unionens medlemsstater.
USA:s invandrings- och medborgarskapsmyndighet tillåter resenärer som kommer från vissa länder att ansöka om inresetillstånd till USA utan visum för högst 90 dagars affärs- eller semesterresor inom ramen för det så kallade Visa waiver-provprogrammet. I det här programmet deltar EU-staterna Österrike, Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Tyskland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Spanien, Sverige och Förenade kungariket, dvs. det är bara Grekland som saknas i den här listan. Grekland deltar ännu inte aktivt i det här programmet. Jag vill dock betona att USA:s utrikesdepartement har meddelat att Attorney-General har godkänt också Greklands deltagande i programmet, men att man måste fortsätta med ytterligare förberedelser innan grekiska medborgare kan resa till USA inom ramen för det här programmet. Man håller på att förhandla med Grekland på sakkunnignivå, vilket kan leda till att grekiska medborgare snart kan delta i Visa waiver-programmet och då avförs den här frågan från dagordningen.

Alavanos
Herr talman! Jag har fått ett väl underbyggt svar, som jag måste studera. Jag delar emellertid inte ordförandeskapets uppfattning att detta inte är en fråga för rådet. När nu Europeiska unionen finns med fri rörlighet för medborgarna, när det finns ett Schengenavtal och det råder enighet om den fria rörligheten för personer mellan medlemsländerna, anser jag att ett annat land, Förenta staterna, inte får bryta mot denna ordning och införa diskriminerande restriktioner mot ett medlemsland som Grekland.
Mot denna bakgrund hade jag väntat mig att rådet, och i än högre grad det finländska ordförandeskapet, som visat lyhördhet i dessa frågor, på något sätt skulle påtala saken för Förenta staterna.

Sasi
Herr talman! Det är sant att människornas fria rörlighet är i Europeiska unionens politik en central princip som också har blivit verklighet. Å andra sidan är det också sant att medlemsstaterna bedriver självständig viseringspolitik som inte för närvarande är helt enhetlig.

Talmannen


Bernd Posselt
Fråga nr 13 från (H-0436/99) :
Angående: Markförvärv i kandidatländer Hur ställer sig rådet till de central- och östeuropeiska kandidatländernas strävan att även efter en anslutning begränsa eller förbjuda fritt markförvärv för EU-medborgare, åtminstone under en övergångsperiod?

Sasi
Herr talman! Som parlamentsledamoten konstaterar har många länder som ansökt om medlemskap i samband med anslutningsförhandlingarna begärt övergångsperioder för att kunna vidmakthålla begränsningar för unionens medborgare och företag att fritt förvärva fastigheter. Denna begäran, som motiveras med politiska, ekonomiska och sociala skäl, håller på att granskas av rådets organ i syfte att formulera EU:s gemensamma förhandlingsståndpunkt. Unionen kommer dock att bestämma sin slutgiltiga ståndpunkt först efter att ha fått från dessa länder ytterligare informationer och redogörelser för dessa perioders omfattning och konsekvenser. Man bör dock komma ihåg att de europeiska fördragen innehåller bestämmelser som ger gemenskapens företag som etablerat sig i ansökarländerna rätt att förvärva fastigheter inklusive jordbruksmark. Unionen betonade också i sin allmänna förhandlingsståndpunkt när anslutningsförhandlingarna inleddes den 31 mars 1998 att begäran om övergångsåtgärder inte får innebära ändringar i gemenskapens regelverk eller politik eller störa deras normala funktion. I detta sammanhang måste man konstatera att i kapitlet om kapitalets fria rörlighet finns ett förslag om övergångsperiod i samband med markförvärv. Den här principen är ju med tanke på den gemensamma marknadens funktion av yttersta vikt. Generellt betyder detta att friheten till alla typer av kapitalrörelser borde garanteras redan i samband med anslutningen.

Posselt
Herr talman, jag skulle vilja ställa ytterligare en fråga. Jag håller med er och tackar er för detta klara svar om att ett fullständigt införlivande av acquis communautaire naturligtvis är nödvändigt för ett inträde. Nu går det gång på gång rykten om att en kohandel skulle vara möjlig - övergångsfrister vad gäller den fria arbetsmarknaden och liknande i EU skulle kunna bindas samman med övergångsfrister i kandidatländerna. Jag tycker att detta är oerhört problematiskt för det handlar ju inte om en fusion mellan två enheter utan det handlar om en inträdesprocess. Jag tycker visst att det kanske kan finnas övergångsfrister vid inträdet, precis som det gjorde tidigare, men att kandidatländerna måste införliva gemenskapens hela regelverk vid inträdet. Om detta inte är fallet skulle det vara ett inträde à la carte och det skulle kunna utsätta gemenskapen för mycket stor fara.

Sasi
Herr talman! Jag har själv rest runt i ansökarländerna, och i somliga av dessa ansökarländer har man fäst uppmärksamhet på att allmänheten är bekymrad över utlänningarnas rätt att köpa mark. Man måste emellertid konstatera att många av länderna redan har ändrat sin egen lagstiftning så att det åtminstone är lättare än förut att förvärva mark. Jag har vid alla dessa samtal gjort det alldeles klart att gemenskapens regelverk inte kan ändras utan att ansökarländerna tvingas även för den här delen acceptera acquis communautaire.

Talmannen


Gary Titley vilken har övertagits av Skinner
Fråga nr 14 från (H-0437/99):
Angående: Millennieförhandlingsrundan i Världshandelsorganisationen Vid Europeiska rådet i Köln i juni i år enades EU:s stats- och regeringschefer om att den kommande "millennierundan" i handelsförhandlingarna inom Världshandelsorganisationen (WTO) även skulle omfatta arbetstagares rättigheter. "Förhandlingar som omfattar ett brett spektrum av teman, inbegripet arbetsnormer, miljö, utveckling och öppenhet", sade man, "är det lämpligaste tillvägagångssättet för att nå konkreta och väl avvägda resultat till gagn för alla medlemmar i WTO."
Att man inbegrep arbetsnormer mötte stor uppskattning från utvecklingsländernas regeringar samt från icke-statliga organisationer och fackföreningar över hela världen.
Ett par veckor senare beslöt dock EU:s handelsministrar att arbetstagares rättigheter inte skulle ingå i EU:s förhandlingsmandat.
Instämmer rådet i handelsministrarnas uppfattning om att en miniminivå på arbetsnormer inte har någon betydelse när det gäller att uppnå konkreta och väl avvägda resultat i millennierundan till gagn för alla medlemmar i WTO?

Sasi
Herr talman! Rådet har flera gånger tagit ställning till handelsförhandlingarna och den kommande millennieförhandlingsrundan, senast i slutsatserna som antogs vid rådets (allmänna frågor) möte den 21 och 22 juni 1999. Rådet har inte utfärdat något officiellt förhandlingsmandat för kommissionen att förbereda rundan. Rådet har emellertid beslutat att återuppta förberedelsearbetet för WTO:s tredje ministermöte i oktober i år då man planerat att den nya rundan skall inledas. Då är det meningen att besluta om unionens helhetsbetonade ståndpunkt för dessa förberedelser. I resolutionerna i juni 1999 om förberedelserna för WTO:s tredje ministermöte hänvisade rådet klart till ordförandens slutsatser från Europeiska rådets möte i Köln den 3 och 4 juni, där man konstaterade att förhandlingar som omfattar flera teman, inklusive arbetsnormer, är det lämpligaste tillvägagångssättet för att uppnå konkreta och väl avvägda resultat till gagn för alla medlemmar i WTO.

Skinner
Herr talman! Jag skulle, å mina och Titleys vägnar, vilja säga att det är ett ganska dåligt svar. Som vi känner till, gav rådet vid sitt möte i Köln sitt fulla stöd för behovet av att inkludera minimiregler för arbete i förhandlingarna vid WTO:s millennierunda. Det är av största vikt för våra utsikter att föra världen till och med ännu närmare när det gäller dessa minimiregler - vilket inkluderar ett slut på slavarbete och barnarbete - att vi startar denna runda på ett korrekt sätt. Jag hoppas därför att rådet kommer att ta med många av de saker som har tagits upp i parlamentet, både vid utskotts- och plenarmöten, avseende sådana åtgärder. Jag hoppas att ni ändrar inställning och kommer tillbaka med ett bättre svar, när ni har övervägt att tillämpa era huvudsakliga förhandlingsprinciper fullt ut. Det är av högsta vikt att ni överväger just detta element.

Sasi
Herr talman! Jag instämmer med frågeställaren att det skulle vara praktiskt att behandla centrala arbetsnormer i samband med WTO-rundan, och man har i förberedelsearbetet utgått ifrån att det finns anledning att diskutera dessa frågor. Man måste ändå konstatera att det vid samtalen kommit fram att det i synnerhet i u-länderna finns en mycket stor rädsla för att unionen skulle kräva sådana riktlinjer för arbetslivet som helt enkelt är avsedda att hindra import från u-länderna. Vi har målmedvetet, konsekvent och energiskt försökt minska den här rädslan, men den är ändå fortfarande relativt stor. Jag vet dock att det redan enbart för medborgarorganisationernas skull är viktigt att man kan göra framsteg i frågor som rör arbetsnormer och grundläggande normer om WTO:s nästa förhandlingsrunda skall bli tillräckligt accepterad och trovärdig. Jag kan också försäkra att ordförandelandet målmedvetet strävar efter en lösning där arbetsnormer skall tas upp till behandling i Seattle och att man på det sättet skulle kunna göra konkreta framsteg i frågan.

MacCormick
Jag skulle vilja ta upp en fråga som hör samman med förbindelserna mellan Europeiska unionen och WTO, som även påverkar sysselsättningen, men som gäller frågan om att rätta sig efter regler.
Det finns små och medelstora företag runt om i unionen som ännu lider av de sanktioner som infördes i samband med banankonflikten, och det beror på att vi har varit långsamma på att rätta oss efter utslaget; därför är sanktionerna fortfarande i kraft. Detta kommer att kosta arbetstillfällen i mycket utsatta delar av unionen, och jag skulle vilja ha en försäkran om att rådsordföranden är för att vi rättar oss efter den internationella rättens normer och förhindrar att medlemmar i unionen lider under sanktioner som har införts till följd av vad som har visat sig vara olagliga åtgärder.

Sasi
Herr talman! Jag instämmer helt med frågeställaren. Det är mycket viktigt att banantvisten kan lösas innan Världshandelsorganisationens nästa förhandlingsrunda inleds i Seattle. I rådet (allmänna frågor) i juli fattades ett beslut att ge kommissionen i uppdrag att under september lägga fram ett förslag som absolut skulle säkerställa att unionens nya strategi för bananområdet är i överensstämmelse med WTO-regelverket. Bananfrågan diskuterades i måndags i rådet (allmänna frågor) och vi fick en lägesrapport. Kommissionen har i första hand försökt hitta en lösning som skulle innehålla något slags kvotsystem, men det har varit mycket svårt att enas med bananproducerande länder och USA om något som helst kvotsystem eftersom länderna har mycket olika intressen i fråga om kvoter. Kan man inte hitta en enhetlig lösning är det möjligt att man hamnar i en situation där lösningen bara går att finna i ett system med tariffer.
Ordförandelandet kommer att kraftigt påskynda en lösning av frågan på ett sätt som inte skulle skapa några problem med WTO-reglerna. Det är viktigt att den här tvisten kan så snabbt som möjligt avföras från dagordningen, och vi vet att det också är viktigt för många företag som drabbats av de höjda tullsanktioner som WTO godkänt.

Sasi
Herr talman! Jag kan försäkra frågeställaren att frågan om centrala arbetsnormer är mycket viktig för ordförandelandet och vi strävar efter att komma framåt i den här frågan. Jag vill dock betona att vi måste sträva efter att hitta lösningar som skulle vara positiva för u-länderna och som således skulle kunna få ett positivt mottagande. Man måste konstatera att vi säkert har anledning bland annat att överväga att på ett fastare sätt binda unionens egen u-hjälpspolitik till att man skulle sträva efter att ge bidrag åt just de länder som gör framsteg i sina egna arbetsnormer.

Skinner
Helt kort, herr talman! Jag har lyssnat till svaret, men det övertygar mig inte om att de här minimireglerna trots allt kommer att tas upp på millennierundans möte i Seattle, och uppriktigt sagt tycks det mig som om vi skyggar för många av dessa frågor bara för att det är WTO. Vi måste nu få några svar också från ett europeiskt organ. Vi måste få veta exakt var ni står i dessa frågor, det rör sig helt klart om frågor som är centrala för friheten och välmåendet för vanliga människor runt om i världen, och de påverkar oss direkt genom de produkter som vi köper. Vi borde göra mer i fråga om detta. Vi har även band till ILO, vilka har prövats till bristningsgränsen. De har arbetat för många av de saker som vi talar om.
Bara en sak till, herr ordförande: om vi vill ha ett svar på några av dessa frågor, bör vi se på WTO:s reaktion på att kanadensarna tar asbestförbudet som har införts ensidigt av Frankrike till WTO; asbest är ett mördardamm som dödar tiotusentals människor i gemenskapen, och som nu är uppe i WTO, och vi drar oss inte för att ta upp frågan. Vi borde inte dra oss för att ta upp andra frågor om arbetsregler heller. Jag vill påminna rådet om detta och önska att de inte kommer att göra just det.

Talmannen


Maurizio Turco vilken övertagits av Dupuis
Fråga nr 15 från (H-0438/99):
Angående: Situationen i Nordkorea Nordkorea befinner sig sedan många år i en katastrofal situation där den totala avsaknaden av frihet och demokrati åtföljs av en omfattande livsmedelskris med tragiska, om inte apokalyptiska, följder. Enligt internationella organisationers beräkningar har mellan 1 och 3 miljoner människor dött i Nordkorea sedan 1995 av långvarig svält på grund av dåliga naturförhållanden och i ännu större utsträckning på grund av den nationalkommunistiska regimen som sitter vid makten i Pyongyang. Regimen visar inför denna situation inte bara en total ovilja mot att påbörja politiska och ekonomiska reformer utan den förstärker ännu mer sitt grepp över Nordkoreas befolkning. Den bibehåller en fullständig kontroll över expertuppdrag och över världssamfundets medicinska hjälp och livsmedelsbistånd till Nordkoreas invånare (600 000 ton spannmål 1998 och 530 000 ton 1999), och tillåter inte att de internationella organisationerna kontrollerar hur biståndet används och dess effektivitet. De nordkoreanska myndigheternas hotfulla attityd gentemot angränsande demokratier, särskilt Japan och Sydkorea, utgör för övrigt en extrem fara för hela regionen.
Vilka åtgärder har rådet vidtagit, eller tänker vidta, för att Nordkoreas befolkning snarast möjligt skall kunna återfå sin frihet, upprätta en demokrati och en rättsstat samt återgå till marknadsekonomi? Anser inte rådet att det nu är nödvändigt att inför Förenta nationernas säkerhetsråd lägga fram en plan om att ställa Nordkorea under internationellt förmyndarskap?

Sasi
Herr talman! Rådet är liksom parlamentsledamoten djupt bekymrat över förbrytelser mot de mänskliga rättigheterna, i synnerhet de som begåtts mot politiska fångar, som inträffat i Demokratiska folkrepubliken Korea, över det att rättsstatsprincipen inte följs samt över myndigheternas ovilja till samarbete med internationella människorättsorganisationer. Unionen anser också att svårigheterna i Demokratiska folkrepubliken Korea är till sin karaktär närmast strukturella och självförvållade. Med hänsyn till Demokratiska folkrepubliken Koreas förvaltning och i hög grad självvalda utveckling förordar unionen att man ger Nordkorea en möjlighet att svara jakande på förbindelsen.
EU avverkade första omgången av politisk dialog med Demokratiska folkrepubliken Korea i december 1998. Unionen är beredd att hålla det andra motsvarande mötet senare i år beroende på framsteg som Demokratiska folkrepubliken Korea gjort inom de olika områden där EU anser situationen vara bekymmersam. För den här delen har unionen vädjat till Demokratiska folkrepubliken Korea att det skulle fullt ut fullgöra förbindelserna i kärnprovstoppsavtalet och underteckna och ratificera det fullständiga kärnprovstoppsavtalet. Demokratiska folkrepubliken Korea borde sluta med robotverksamheter, såsom flygtester, som försvagar stabiliteten i området. Unionen riktar en skarp uppmaning till Demokratiska folkrepubliken Korea att upphöra med export av robotar och robotteknologi till instabila och explosiva områden i världen. Unionen är också mycket orolig för eventuella nya robottester. EU uppmanar vid sina politiska kontakter tredje land att sträva efter att påverka Demokratiska folkrepubliken Korea så att det skulle leva upp till alla dessa förbindelser.
EU:s råd antog den 19 juli viktiga slutsatser som rör kommissionens rapport om Republiken Korea. I slutsatserna behandlas också situationen på Koreahalvön och man uttrycker också ovannämnda orosskäl.

Dupuis
Herr talman, herr rådsföreträdare! Jag tror inte att det räcker med att Europeiska unionen är bekymrad. Vi bör ägna oss åt Nordkorea. Det är självklart ett avlägset land, men den nuvarande regimen är icke desto mindre en bokstavligen kriminell regim; unionen borde gå in för att störta denna regim, i annat fall kommer vi att tvingas använda allvarligare medel, som i Kosovo och andra områden.
Det måste till litet fantasi, uppfinningsförmåga, och det är min uppmaning till rådet. Det skulle vara möjligt att genomföra en "omstörtning" i ordets bästa bemärkelse och rikta information till de nordkoreanska medborgarna så att de inte känner sig isolerade. Förenta nationerna skulle kunna lansera ett omfattande diplomatiskt initiativ för att helt och hållet isolera Nordkorea. Man skulle kunna släppa ner ett antal saker med fallskärm, vi har de erforderliga militära och tekniska hjälpmedlen. Jag skulle vilja veta om rådet är berett att studera ett antal åtgärder av detta slag, så att denna bokstavligen kriminella regim kan störtas, och så att vi inte behöver gråta 30-40 år efter tragedin, som i fallet med Sovjetunionen.

Sasi
Herr talman! Jag instämmer i mångt och mycket med frågeställaren. Nordkorea är rentav en skam för mänskligheten, och jag tycker att dess regering är kriminell till sin natur, och man måste säga att landets system är mycket omänskligt. Frågeställaren konstaterade att man borde vara kreativ när man funderar över på vilket sätt landets förvaltning skulle kunna demokratiseras och väsentligt ändras. Det finns säkert många länder i världen som redan använt sin fantasi, men hittills har ingen hittat de vises sten som skulle göra att man enkelt och lätt - eller också med betydande ansträngningar - skulle hitta en fredlig lösning till problemet.

Alysandrakis
Herr talman! Jag blev oroad både av frågan och av svaret. Jag har en känsla av att angreppet mot Jugoslavien har väckt aptiten hos de krigshetsare som vill konkurrera med Amerikas förenta stater i rollen som världspolis. Och jag måste tillstå att rådsföreträdarens andra svar förstärkte den oro jag känner. Kanske han skulle kunna tala om för oss om Europeiska unionen verkligen har för avsikt att gå till angrepp mot Nordkorea?

Sasi
Herr talman! Jag vill betona att Finland som ordförandeland kommer att målmedvetet och intensivt arbeta för att unionen gör allt som står i dess makt för att säkerställa de mänskliga rättigheterna i världen. Men unionen kan inte agera som världspolis, och detta begränsar också våra möjligheter till radikalare lösningar när det gäller Nordkorea. Men jag vill göra det fullständigt klart att den nordkoreanska regeringen kontinuerligt kränker de grundläggande mänskliga rättigheterna, och det skulle vara önskvärt att demokratisera landets förvaltning. Man efterlyste här kreativitet, och följaktligen har vi försökt hitta positiva medel för att kunna ändra Nordkoreas förvaltning. Men inte ens med hjälp av positiva medel kan man särskilt lätt åstadkomma förändringar, och det kan givetvis bli ett problem att sådana positiva medel bara förstärker den befintliga förvaltningen.

Dupuis
Det är precis därför, herr rådsföreträdare, som man enligt min mening måste fundera över andra lösningar. Vissa kolleger, t.ex. den grekiske kollega som föregick mig, tror att vi upptäckte Nordkorea efter Kosovo, men han kan vara lugn, vi har sedan mycket lång tid ägnat oss åt detta land. Det finns andra medel än de militära, som man bör anstränga sig för att undvika, och därför bör Europeiska unionens uppfinningsförmåga inriktas på att fundera ut andra system.
Man skulle t.ex. kunna investera fem miljoner euro för att inrätta en radio som vänder sig till Nordkoreas befolkning. Är rådet berett att arbeta på en hypotes av detta slag? Man skulle kunna landsätta livsmedel med hjälp av fallskärmar, sprida information till Nordkoreas befolkning så att den kan stå emot och motsätta sig denna kriminella regim. I annat fall blir vi tvingade, vilket vår grekiska kollega fruktar, att ta till militära medel, eftersom tragedin då kommer att vara mycket mer omfattande. Vi måste ge prov på fantasi. Tyvärr får jag inte särskilt många svar med den innebörden.

Sasi
Herr talman! Jag vill bara kort konstatera att kunskap är ofta demokratins och de mänskliga rättigheternas viktiga vän. Men när det gäller Nordkorea är det förstås ett problem att eftersom landet är så hermetiskt slutet för omvärlden är det ytterst svårt att förmedla kunskap till detta land, även om det skulle vara önskvärt.

Talmannen


Ioannis Theonas
Fråga nr 16 från (H-0440/99):
Angående: Situationen i Kosovo Under de drygt två månader som gått sedan Kfor-styrkan installerades i Kosovo har denna inte bara underlåtit att bidra till avspänningen i området och att medverka till konsolideringen av ett klimat av stabilitet, trygghet och fredlig samlevnad för de olika befolkningsgrupperna, utan den eldar tvärtom på och förstärker den abnorma situation som Nato-bombningarna skapade. Att man har tystat ned upptäckten av en massgrav med 15 serber som slaktades i mitten av juli strax utanför Gnjilane (som ligger inom de amerikanska styrkornas ansvarsområde) ger upphov till allvarliga tvivel om vilken roll denna s.k. fredsbevarande styrka spelar, eftersom den serbiska befolkningen genom denna styrkas uraktlåtenhet eller till och med uppmuntran blir offer för en omfattande etnisk rensning, något som visar på vilken selektiv uppfattning det internationella samfundets har om de mänskliga rättigheterna, som det påstås att man skyddar.
Med tanke på att UCK obehindrat fortsätter sin illegala verksamhet och enligt internationell press organiserar vapen- och knarkhandel och ostört ägnar sig åt masslakt av oskyldiga serbiska medborgare, tillfrågas rådet vilka initiativ det avser att ta för att se till att FN:s säkerhetsråd omedelbart sammankallas för att utreda förhållandena runt massakern i Gnjilane, göra en fullständig utredning av situationen för de mänskliga rättigheterna, utvärdera Kfor:s roll i Kosovo och ta konkreta och direkta beslut vad gäller UCK samt om åtgärder för att säkra serbers, zigenares och andra folkgruppers existens i Kosovo?

Sasi
Herr talman! Det internationella samfundet tillbakavisar Förbundsrepubliken Jugoslaviens beskyllningar för att man skulle ha hemlighållit upptäckten av en massgrav med femton serber. USA, som har ansvaret på området där graven hittades, bekräftade att uppgifterna om gravplatsen lämnades till Internationella brottmålsdomstolen för f d Jugoslavien ICTY dagen efter fyndet. Internationella brottmålsdomstolen för f.d. Jugoslavien har sedan mitten av juli ansvaret för undersökningen.
Jag kan inte heller acceptera beskyllningarna för Kosovos fredsbevarande styrkas partiskhet. Det internationella samfundet har förbundit sig att fullt ut genomföra FN:s säkerhetsråds resolution 1244 som syftar till att grunda ett demokratiskt och mångnationellt Kosovo innanför Förbundsrepubliken Jugoslaviens internationellt erkända gränser. Man kan enbart fördöma det våld och ofredande som fortsätter i Kosovo. Därför är det oerhört viktigt att avväpna Kosovos befrielsearmé UCK och avveckla dess militära strukturer. UCK måste iaktta den tidsfrist som sattes den 19 september.
Rådet uttryckte också sin allvarliga oro över att förutom den serbiska befolkningen även folkgupper av annat än albanskt ursprung till stora delar lämnat Kosovo och återkallade i minnet att det i FN:s säkerhetsråds resolution 1244 konstateras att alla flyktingar och de som tvingats lämna sin hemort har rätt att återvända. Man borde med alla medel försöka underlätta deras återvändande.

Theonas
Herr talman! Jag anser att både rådsordförandens svar och diskussionerna om den föregående frågan har gett belägg för det s.k. världssamfundets partiska sätt att förhålla sig till de problem som finns runt om i världen, bl.a. den situation som råder på Balkan. Just nu, herr rådsordförande, pågår en etnisk rensning som drabbar serber, zigenare och en mängd andra etniska grupper som bor i Kosovo. Angår detta problem oss? Ja eller nej? För det andra; den 19:e i månaden, dvs. på måndag, vad tror rådet, kommer UCK att avväpnas? Ja eller nej? För det tredje; är rådet medvetet om att UCK agerar på ett sätt som innebär risker för destabilisering i Albanien och i f.d. Jugoslaviska Republiken Makedonien? Ja eller nej? Jag skulle vilja be om konkreta svar.

Sasi
Herr talman! Ordförandelandet har med oro sett att många serber och även romer lämnat Kosovo. Att även romer har lämnat Kosovo visar att det verkligen finns allvarliga och svåra interna problem och motsättningar mellan etniska grupper i Kosovo. Det är givetvis en absolut utgångspunkt att Kfor-styrkan skall på samma sätt skydda och hjälpa alla folkgrupper i Kosovo. Man måste sträva efter att så snabbt som möjligt lugna ner situationen i området och att alla kan känna sig säkra. Jag vill också konstatera att rådets ordförandeland anser det mycket viktigt att UCK fullgör förbindelserna att överlämna sina vapen. Det är bara på det sättet man kan öka förtroendet inom Kosovo så att vi verkligen kan bibehålla ett samhälle med etnisk mångfald.

Korakas
Herr talman! Jag blir verkligen förvånad över de svar som rådsordföranden ger oss. Är han medveten om att av de 250 000 serber som tidigare bodde i Kosovo bara några tusen finns kvar efter bombningarna? I Pristina bodde det 27 000, och nu finns det bara 1500-2 000 kvar. Han medger att alla flyr, utom UCK-anhängarna och de albanskspråkiga. Kan han tala om för oss varför man skickade dit den omtalade internationella styrkan, som jag kallar för en ockupationsstyrka? Herr Solana själv undertecknar hemliga Nato-dokument, som bevisar att UCK är inblandat i narkotikahandel, prostitution och brottslighet. Kan rådsordföranden då säga varför världssamfundet fortsätter att stödja UCK i stället för att avväpna dem, så som man kommit överens om? Det måste äntligen bli slut på hyckleriet, herr rådsordförande, vi måste på allvar inse att allt har skett för att möjliggöra en verklig etnisk rensning i Kosovo, så att situationen skall bli lättare att hantera för er. Det är för övrigt därför som ni vägrar att betala för återuppbyggnaden av allt vad ni har förstört i det övriga Jugoslavien.

Sasi
Herr talman! Jag har den uppfattningen att det för närvarande inte pågår etniska rensningar i Kosovo, utan situationen har kunnat lugnas ner så pass mycket att det som händer nu bara handlar om enstaka intermezzon. Kfor-styrkan har en klart fredsbevarande karaktär och även Finland har skickat en så pass stor trupp som 800 man. Dessa soldater arbetar uppriktigt för att freden i området skall bli bestående och att alla Kosovobor oavsett ras och religion skulle kunna återvända till sin egen hembygd.

Talmannen
Fråga nr 17 har dragits tillbaka av frågeställaren.
Rådet kommer att besvara frågorna nr 18 från Medina och 19 från Korakas tillsammans.
Korakas har meddelat oss att han anser att de inte borde ha placerats tillsammans, men detta har beslutats och jag litar på rådsordförandens skicklighet för att de två skall få de svar de kräver.

Manuel Medina Ortega
Fråga nr 18 från (H-0443/99):
Angående: Kärnkraftverksbygge i södra Marocko Känner rådet till planerna på att bygga ett kärnkraftverk i södra Marocko för avsaltning av havsvatten? Kan rådet i så fall tänka sig att diskutera alternativ till detta projekt med den marockanska regeringen, med hänsyn till projektets eventuella miljökonsekvenser och de risker för säkerheten i området som det kan orsaka?

Efstratios Korakas
Fråga nr 19 från (H-0446/99):
Angående: Planerna på att inrätta ett kärnkraftverk i området Akköy i Turkiet Den stora och fruktansvärda jordbävning som nyligen ägde rum i Turkiet och som förorsakade skadegörelse och förluster av en omfattning som fortfarande är svår att bedöma, aktualiserar på ett synnerligen dramatiskt sätt frågan om inrättandet av ett väldigt kärnkraftverk i Akköy i sydvästra Turkiet, planer som den turkiska regeringen trots det som nu inträffat verkar hålla fast vid. Området där kärnkraftverket enligt planerna skall inrättas ligger mitt inne i ett seismologiskt bälte, vilket innebär att risken för jordbävningar är mycket stor, något som även understrukits i alla expertrapporter som avgetts i ärendet.
Jag vill fråga rådet vilka åtgärder det ämnar vidta för att hindra att detta projekt förverkligas, eftersom det handlar om ett projekt som i allra högsta grad berör ett stort område, vars invånare, både i Turkiet och utanför Turkiets gränser, känner stark oro och motsätter sig planerna.

Sasi
Herr talman! Jag skulle vilja ge ett gemensamt svar på de frågor som ställts av Manuel Medina Ortega och Efstratios Korakas, ty båda handlar om risker i samband med planerade kärnkraftverksbyggen i Marocko respektive i Turkiet. Rådet konstaterar generellt att både Turkiet och Marocko har undertecknat konventionen om kärnenergisäkerhet, vars målsättningar är förknippade med de orosmoment som parlamentsledamöterna framfört i sina frågor. Nämnda konvention som trädde i kraft den 24 oktober 1996 har som mål att uppnå en hög global kärnsäkerhetsnivå genom att utveckla nationella åtgärder och internationellt samarbete, samt att i kärnkraftsanläggningar ordna och upprätthålla effektiva skyddsanordningar mot eventuella strålningsrisker i syfte att skydda individer, samhället och miljön mot skadliga effekter av joniserande strålning som eventuellt härstammar från dessa anläggningar. Dessutom strävar man efter att förhindra olyckor med strålningseffekter samt att mildra dessa effekter om olyckan skulle vara framme.

Medina Ortega
Herr rådsordförande! Vad gäller Marocko handlar det om att bygga en kärnkraftsanläggning för produktion av 600 MW elektricitet. Europeiska unionen har avtal med Marocko om ekonomiskt stöd och skälet till att man skall bygga denna anläggning tycks vara att det finns ett kinesiskt stöd. Det vill säga, Republiken Kina tycks alltså vara beredd att ge pengar till bygget av en kärnkraftsanläggning.
Den konkreta fråga jag ställer är om rådet inte anser att man skulle kunna erbjuda Marocko möjligheten till ett mer rationellt förfarande, för att bygga en kärnkraftsanläggning för produktion av 600 MW är att " skjuta mygg med kanon" och jag tycker att det vore lämpligt om våra grannar inte gjorde det. Kan inte rådet göra något så att Marocko inte behöver ta till denna vansinniga kinesiska teknik landet nu erbjuds?

Sasi
Herr talman! Det är viktigt att unionen håller ett öga på dessa projekt och deras genomförande samt strävar efter att på all sätt och vis påverka att dessa anläggningar skall bli så säkra som möjligt och att deras drift eller konstruktioner inte orsakar några risker för vare sig unionens eller de aktuella ländernas invånare. Låt oss konstatera att det positiva med dessa anläggningar är att de inte har några koldioxidutsläpp.

Korakas
Herr talman! Min fråga gäller inte kärnkraftverk i allmänhet. Frågan gäller det kärnkraftverk på 1400 MW som Turkiet utan att ha några speciella skäl - och jag fruktar att syftet kan vara att framställa kärnvapen - tänker bygga i Akköy-området, 120 kilometer öster om Cypern, i ett område som betecknas som seismiskt aktivt. Där möts tre kontinentalplattor, 1917 inträffade en jordbävning som mätte 7,1 på Richterskalan, enligt nyligen gjorda undersökningar är Esemis-sprickan aktiv, mellan 1871 och 1975 inträffade över 50 större jordbävningar, alla på ett avstånd av mindre än 130 kilometer, och för en tid sedan inträffade en jordbävning i Adana, som mätte 6,3 på Richterskalan och som krävde 140 dödsoffer, 136 kilometer därifrån. Betecknande för situationen är dessutom den jordbävning som ägde rum nyligen, vars resultat är välkända. Är det då inte brottsligt av Turkiet att trots detta bygga detta kärnkraftverk i ett sådant område? Det är en fråga av mera allmängiltig betydelse, inte bara för Turkiet, där stora motdemonstrationer förekommer, utan också för hela Grekland, och följaktligen är det nödvändigt att vi ingriper omedelbart för att förhindra detta projekt.

Sasi
Herr talman! Det är klart att jordbävningar är en faktor som inte har glömts bort när man planerar ett kärnkraftverks konstruktion och säkerhet. Det är helt klart att de säkerhetsansvariga myndigheterna alltid måste ta hänsyn till eventuella seismiska störningar när de granskar förläggningens lämplighet, och att man med hjälp av konstruktionslösningar måste kunna säkerställa att inte ens en jordbävning skulle orsaka några problem för anläggningen. Det är givetvis klart att vi kommer att så aktivt som möjligt följa situationen och se till att konstruktionerna skall vara tillräckligt bra. Jag vill betona att Turkiet och Marocko ändå är med i dessa internationella konventioner, vilket ger ökade möjligheter att ställa säkerhetskrav.

Talmannen
Herr Sasi! Vi tackar er för er stora ansträngning i dag för att besvara alla frågor.
Då tiden för frågor till rådet är slut kommer frågorna nr. 20 till 26 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avslutades kl. 19.10.)

