Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, det franske ugeblad Marianne har netop skrevet, at medlemmerne af udvalget af uafhængige eksperter, som er blevet udpeget af Parlamentet og Kommissionen, skulle tjene EUR 29.200, hvilket svarer til FRF 191.000.
Da dette udvalg er blevet nedsat under Parlamentets ledelse, er det vigtigt at undersøge rigtigheden af disse oplysninger. Hvis de ikke er rigtige, vil jeg gerne have oplyst de rigtige beløb, så vi kan offentliggøre dem for skatteyderne i de forskellige medlemsstater. Fra hvilken post tages de forskellige beløb på budgettet?
Jeg vil gerne vide, om disse oplysninger virkelig er korrekte, især for så vidt angår de af udvalgets medlemmer, der allerede modtager pension fra fællesskabsbudgettet. Vil den planlagte aflønning blive udbetalt som et supplement til pensionen eller ej?

Formanden
Mine damer og herrer, vi kan ikke her diskutere hver avisartikel, der er blevet offentliggjort et eller andet sted. Der er en beslutning fra Præsidiet. Den kan De få tilsendt, og så kan man diskutere det på et plan, der er egnet hertil. Men plenarmødet er ikke det rigtige forum.

Hardstaff
Fru formand, i aftes ønskede jeg at gennemgå ændringsforslagene til Martin-betænkningen, men de forelå ikke på engelsk. Selvom jeg har en hel stabel på tysk, ville jeg helst have dem på mit eget sprog. Da dette er en meget vigtig og teknisk betænkning, vil De så ikke godt sørge for, at de kommer frem, så alle kan få en chance for at se dem omhyggeligt igennem på deres eget sprog før afstemningen på torsdag.

Formanden
Mange tak for at De gør opmærksom på det. Vi skal sørge for, at alting foreligger rettidigt.

Ford
Fru formand, må jeg spørge, om Formandskonferencen i betragtning af den politiske udvikling i Frankrig i den seneste tid vil sætte spørgsmålet om paragraf 31 på dagsordenen og af hensyn til ro og orden her i salen overveje at adskille hr. Mégrets udbryderfraktion af Front Nationale fra hr. Le Pens »diva«-gruppe. For det andet vil jeg sige, idet jeg nu vender mig til hr. Fabre-Aubrespy, at jeg har på fornemmelsen, at den avis, han læser, i høj grad ligner dem, vi har i Det Forenede Kongerige, hvor man siger, at det eneste, man kan tro på, er datoen.

Flemming
Fru formand, jeg beder mange gange om undskyldning. I går havde jeg den ære og glæde at kunne tale her i Parlamentet i to minutter. Åbenbart i ophidselse over denne store begivenhed glemte jeg at underskrive. Jeg var helt bestemt til stede.

Formanden
Naturligvis, det har De jo dokumenteret med Deres indlæg.

Azzolini
Fru formand, jeg beder om ordet af samme årsag som vores kollega før mig. Jeg kan ikke se mit navn på listen, selvom jeg i går var til stede her i Parlamentet lige fra kl. 10.30 om formiddagen.

Formanden
Vi tager det til efterretning, og det vil blive undersøgt.

Barzanti
Fru formand, jeg vil bare sige, at jeg var til stede i går. Jeg vil således gerne have, at min tilstedeværelse bliver registreret, selvom jeg glemte at skrive under.

Formanden
Mine damer og herrer, det er udmærket, at man kan nå at gøre opmærksom på sin tilstedeværelse. Så længe det kun drejer sig om én eller to, går det an, men hvis det bliver 10 eller 20, bliver det problematisk. Jeg beder Dem venligst selv sørge for, at De bliver indført.
Protokollen godkendtes

Formanden
I går forelå der åbenbart en misforståelse, nemlig at afstemningen om betænkningen af Fitzsimons først skulle finde sted onsdag. Det er ikke rigtigt. Det, der står i dagsordenen, er rigtigt, og der bliver også stemt om den i dag kl. 12.00. Fristen for ændringsforslag er nemlig udløbet, det vil sige, at hvis vi ikke stemmer nu, forsømmer vi at bekendtgøre vores mening. Der skal stemmes i dag. Jeg ville bare gøre opmærksom på det endnu en gang.

Blokland
Fru formand, det forstår jeg godt, og De har ret, men jeg vil dog gøre Dem opmærksom på, at ændringsforslagene til betænkningen af hr. Fitzsimons ikke var disponible i morges.

Formanden
Også det skal undersøges. Vi vil tage os af sagen .

Beskatning af energiprodukter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0015/99) af Cox for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets direktiv (EF) om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter (KOM(97)0030 - C4-0155/97-97/0111(CNS)).

Cox
Fru formand, Kommissionen har Parlamentets støtte til sit forslag om at udvide og uddybe grundlaget for energibeskatningen. Direktivet om energibeskatning er betimeligt, når man tænker på vores forpligtelse til at reducere den globale opvarmning, og ønskeligt som et middel til at fremme større energiøkonomi og opmuntre til en lavere energiintensitet pr. produceret enhed. Desuden er det nødvendigt at udforske nye beskatningsmuligheder, hvis vi nogensinde skal få held til at tackle de strukturelle vanskeligheder i alt for mange af vores stater ved at sænke de ikkelønrelaterede arbejdsomkostninger i vores samfund, der lider under en uacceptabelt høj arbejdsløshedsprocent.
Vi her i Parlamentet vil sige ja til nye afgifter, men nej til et højere samlet skattetryk. Desværre kan Parlamentet ikke inden for lovens rammer insistere på neutralitet i skattemæssig henseende, men det gør vi som et udtryk for vores politiske overbevisning. Medlemsstaterne og Rådet vil forråde det bredere folkelige formål bag dette forslag, hvis de undlader at bruge de ekstra indtægter fra energiafgifterne til at nedsætte de alt for høje omkostninger på arbejdsmarkedet, der ikke har at gøre med lønninger, men med skatterne. Vi insisterer på en sådan ændring, og for at gentage denne pointe, så ønsker Parlamentet nye afgifter, men ikke højere skatter.
Kommissionen foreslår en udvidelse af afgiftsordningen på mineralolier til et langt mere omfattende skattegrundlag, der medtager sektorer, som hidtil i nogle eller alle medlemsstater har været udelukkede - sektorer såsom kul, gas, elektricitet og olie til boligopvarmning. Parlamentet støtter dette som rosværdigt, men ikke så snart er dette skattegrundlag blevet defineret i Kommissionens forslag, før Kommissionen gennem en række komplicerede fuldstændige eller delvise undtagelser, fuldstændige eller delvise refusioner, der vekselvis er obligatoriske eller valgfri, foreslår en slags styring af skatterne, der mere er baseret på undtagelser end på regler. Det er efter vores mening et dårligt lovforslag, fordi det er for kompliceret. Det mangler det, der karakteriserer god skattelovgivning, nemlig at det skal være enkelt at forstå, let at inddrive, forudsigeligt med hensyn til sine juridiske implikationer og vanskeligt at unddrage sig.
Jeg må sige, at nogle kolleger sammenblander dette forslag med CO2 -afgiften. Dette er ikke et direktiv om CO2 -afgifter. Kommissionens tjenester, og i sidste instans alle kommissærerne, har for Parlamentet forelagt et forslag, som efter vores mening afspejler for mange af de prioriteringer, som stammer fra de lobbyister, de har haft at gøre med, og tager for lidt hensyn til den almene offentligheds interesser.
Da jeg først studerede dette forslag, kom jeg til at tænke på den temmelig uvenlige bemærkning om en af de senere præsidenter i USA, der sammenlignede præsidentens opførsel med en pude, som, efter hvad der blev sagt, altid bar mærker af den sidste røv, der havde siddet på den. I nogle henseender forekommer alle undtagelserne i dette dokument mig at afspejle den form for logik. Det er den slags lovforslag, som må høre op. Min betænkning foreslår radikale indgreb for at fjerne de alt for mange undtagelser, men foreslår stadig, at vi bibeholder de grønne undtagelser.
Med hensyn til uddybelsen af beskatningssystemet mener vi, at Kommissionen har valgt en unødvendig kompliceret formel. Vi foreslår at begynde med Kommissionens skatteprocentforslag for år 2000 og så anvende en formel, der skal sikre et øget tempo, og som skal tages op til overvejelse efter fem år, men som vil forblive i kraft, indtil resultatet af disse overvejelser foreligger. Det har den fordel at være klart og sikkert og undgår de endeløse institutionelle komplikationer ved det alternativ, vi har fået foreslået.
Tilbage står vanskeligheden med firmaer og sektorer, hvis omkostninger kan blive dramatisk forøget indtil det punkt, hvor deres konkurrencemuligheder kan blive ødelagt. Vi ignorerer ikke dette spørgsmål: Vi foreslår en form for begrænset subsidiaritet, hvor sådanne firmaer eller sektorer kan søge tilflugt, forudsat der er formildende omstændigheder, men hvor de må bestå en bredere formuleret EU-prøve vedrørende objektivitet, så de ikke overtræder reglerne om fair konkurrence eller om statsstøtte.
Jeg stiller også et yderligere ændringsforslag på dette stadium om, at sektorer, hvor dette systematisk vedrører alle, potentielt skal have samlet undtagelse eller refusion med Kommissionens billigelse.
For at opsummere vil Europa-Parlamentet støtte de nye energi- og økoafgifter, men støtter ikke tanken om højere skatter. Vi forlanger skattemæssig neutralitet af staterne. Vi insisterer på en sænkning af afgifterne på arbejde som en modvægt til denne afgift. Vi ønsker en enklere og sikrere skattebaseret definition end den, som Kommissionen har stillet forslag om. Vi ønsker en mere forudsigelig formel for uddybelse af grundlaget for fastlæggelsen af skatteprocenternes udvikling. Vi ønsker, at man skal tage fat på konkurrencemæssige handicap, der hvor det virkelig er et problem, men ikke at det skal bruges som en undskyldning for at blive blød over for nødvendige forandringer. Jeg anbefaler betænkningen til Parlamentet.

Estevan Bolea
Fru formand, hr. kommissær, Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi forstår så udmærket, at man skal søge at få harmoniseret skatter og afgifter, og at vi - som hr. Cox har nævnt det - ikke ønsker flere skatter, men derimod en anden måde at beskatte de europæiske økonomier på.
Men husk på, at vi for øjeblikket gennemfører det direktiv, som liberaliserer elektricitets- og gasmarkederne med det mål at nedsætte energipriserne. Og det er man rent faktisk ved at opnå. Jeg kender, bedre end andre lande, forholdet i Spanien, mit land, hvor elprisen er faldet med 11 %. Men i andre lande er det ikke gået så stærkt. Man er i gang med at gennemføre disse direktiver, og man er begyndt at liberalisere elektricitetsmarkederne. Hvis vi på nuværende tidspunkt lægger flere afgifter på energien, så forekommer det mig, at vi forsøger at gøre for mange ting på samme tid.
Vi er således, hr. kommissær, enige i, at de direkte skatter i fremtiden skal ændres til indirekte skatter, og i, at man beskatter energien, såfremt der er en reel beskatningsneutralitet, og såfremt det ikke betyder en omkostningsstigning for virksomhederne.
Det er i dag tvingende nødvendigt for os at blive mere konkurrencedygtige. I USA er energien meget billig, det ved De udmærket godt. I Europa er størstedelen af omkostningen til energi - f.eks. kulbrinter - skatter, og i nogle lande - som Frankrig eller Belgien - er de allerede meget høje for transport, og i andre - som Spanien - er de en del lavere.
I Unionen skal der lovgives for 15 lande, og det er ikke nogen nem opgave. De liberaliserede elektricitets- og gasmarkeder skal iværksættes, vi skal være mere konkurrencedygtige og gennemføre utallige miljøregler, som virksomhederne skal overholde. I denne uge vil vi se vanddirektivet, som berører industrierne utrolig meget, og de skal foretage enorme investeringer. Vi vil også se andre direktiver om affald. Vi synes, at man burde vente lidt, inden man gennemfører dette direktiv. Selvom vi, hr. kommissær, således er enige med ånden i direktivet, synes vi ikke, at det er det rette tidspunkt.
Lad os ikke blive ved med at tale om CO2 -afgiften. Det er rigtigt, at hvis vi hæver priserne på energien, vil den blive brugt mere effektivt, der vil blive forbrugt mindre. Men det kræver store investeringer, og CO2 -emissionen vil naturligvis falde, og der vil komme mindre emissioner af andre forurenende stoffer.
Vi vil ikke støtte betænkningen af hr. Cox. Det vil vi ikke gøre, fordi, hvis det direktiv, som De foreslår, er kompleks, hr. kommissær, og fuld af undtagelser, så er det hr. Cox gør, og som Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har vedtaget, meget mere radikalt, og det er ydermere uigennemførligt: ud med al støtte og ud med alle subsidierne.
Vi vil stemme imod ændringsforslag 13, 14, 15 og 16 m.fl. Og hvis dette Parlament vedtog dem, så ville vi stemme imod betænkningen. Nu er det en høring, men måske bliver det i fremtiden en fælles beslutningstagning. Det ville under alle omstændigheder være fornuftigt at udsætte dette direktiv lidt.

Spencer
Fru formand, må jeg sige, hvor meget det glæder mig at tale til Parlamentet om dette emne. Jeg vil også gerne tilføje, at jeg, formentlig på grund af distraktion, ikke fik skrevet mig på listen over tilstedeværende i går.
Jeg vil gerne fuldt ud tilslutte mig, hvad ordføreren har sagt. Jeg vil gerne tale om min egen udtalelse på vegne af Miljøudvalget, hvor ændringsforslagene blev enstemmigt vedtaget af alle medlemmer fra alle grupper. Formålet med disse ændringsforslag er at angive, at selvom hr. Montis forslag ville være godt, så vil en grøn version af hr. Montis forslag være endnu bedre. Så efter vores opfattelse er »brun Monti god, grøn Monti meget, meget god«. Men jeg formoder, at Rådet ikke vil være klogt nok til enten at antage hr. Montis brune forslag eller en grøn version af dem, som vi vil anbefale. Jeg tror, at når man taler om at harmonisere beskatningen, så taler man ikke bare om tekniske detaljer ved en harmonisering af skatterne, men om hvordan man skal bruge dem, og - forekommer det mig - Rådet vil gå glip af en kæmpe mulighed, hvis det ikke antager Monti-forslagene. Det bør huske på, hvad det har sagt om Kyoto og Buenos Aires og bruge dette som en mulighed for at påvirke den måde, hvorpå der bruges energi i Fællesskabet.
Som følge af min egen dumhed kan det ske, at Spencer-betænkningen om en CO2 -afgift, som jeg har været arveordfører for i næsten 10 år, ikke når frem til Parlamentet i min tid. Det bliver holdt tilbage i udvalget, og jeg anbefaler stærkt Parlamentet, at det bliver ved med at blive holdt tilbage i udvalget. Jeg tror, at Kommissionen og Rådet bliver nødt til at komme tilbage til en CO2 -afgift, for det er en af de måder, hvorpå man virkelig kan opnå noget, der batter. Jeg anbefaler, at kommende parlamenter holder denne betænkning tilbage i udvalget, og hvis jeg må være lidt ondskabsfuld, så skal der måske stadig stå Spencer på den, ikke for min, men - eftersom klimaforandringer er et meget langsigtet problem - måske for mine døtres tid her i Parlamentet.

Randzio-Plath
Fru formand, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe støtter både Monti-forslaget og det forslag, der er formuleret i betænkningen, fordi der her i mange spørgsmål er foretaget konkretiseringer, som i højere grad opfylder målet om en omlægning ved hjælp af skatter og afgifter. Derfor skal det understreges, at direktivforslaget nøjagtigt ligesom Europa-Parlamentets ændrede udgave af direktivforslaget ikke kan være andet end et første skridt i retning mod en økologisk skattereform, selvom jeg må give hr. Spencer ret i, at selve direktivforslaget jo egentlig ikke indebærer en grøn energiafgift. Derfor støtter min gruppe også de ændringer i betænkningen af Cox, som går ud på, at vi i hvert fald skal gøre det obligatorisk, at medlemsstaterne i Den Europæiske Union ikke opkræver afgifter på elektricitet og andre produkter, som stammer fra vedvarende energikilder.
Jeg mener, at dette forslag, som med rette sigter mod at beskatte ressourcen energi, for at man kan nedsætte beskatningen af arbejdskraften, som det allerede blev foreslået i Delors-hvidbogen fra 1993, i den henseende er en forbedring af direktivet, og at det dermed også indeholder et grønt element. Jeg mener ikke, at det er systemstridigt, men jeg anser det for nødvendigt. Ganske vist ønsker vi med dette direktiv at gøre det indre marked mere funktionsdygtigt og fjerne enhver begrænsning, også i forbrugslandet, men vi må også tænke på, at da den tidligere forsker i offentligt finansvæsen, Pigou, i 1920 for første gang udviklede idéen om at benytte afgifter som bidrag til at skåne ressourcerne, bragte han også en kvalitativ ændring ind i vores debatter.
Det er også vigtigt, at afgiftsneutraliteten understreges i direktivforslaget. For så vidt skal der også i medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen arbejdes på at nedsætte beskatningen af arbejdskraften, så der også reelt kan opnås virkninger for beskæftigelsen. Energiafgiften - det må man understrege - er ikke en økologisk afgift. Jeg mener, at det virkelig er presserende nødvendigt, at vi genoptager de beklagelige diskussioner og debatter i tilslutning til Rio og Kyoto, som ikke førte til noget resultat på europæisk plan. Jeg mener, at mange medlemsstater i mellemtiden er nået længere end direktivforslaget.
Jeg ville også anse det for vigtigt, hvis de europæiske stater ville lære af hinanden, og jeg ville endda hilse det velkomment, hvis de energiintensive virksomheder, som absolut bør indrømmes en kompensation, ville tilslutte sig det eksempel, som har fungeret med så stor succes i Danmark, og ville underkaste sig en energirevision.

Areitio Toledo
Fru formand, dette direktiv er i princippet født med en tredobbelt målsætning, hvilket har vanskeliggjort en analyse af det og endog betænkningen af hr. Cox. På den ene side har det som mål at harmonisere skatter og afgifter, for at markedet skal fungere bedre. På den anden side har det en økonomisk målsætning: at overføre beskatningen af arbejde til beskatning af energi. Og man har også givet det en økologisk målsætning. At forsøge at blande tre målsætninger i ét og samme direktiv er vanskeligt. Jeg tror, at ordføreren, hr. Cox, har forsøgt at få lettet denne tunge byrde på hans betænkning lidt og reducere området for den tredobbelte målsætning en smule. Det er under alle omstændigheder meget vanskeligt at fastlægge et harmoniseringsdirektiv om et så kompliceret spørgsmål, som energien inden for Den Europæiske Union er.
Jeg finder, at Kommissionens første indfaldsvinkel er den rigtige, for problemet kræver, at der eksisterer og findes utallige undtagelser til hovedreglen. Og der er ingen anden måde at behandle sagen på. Vores gruppe er på dette punkt ikke enig med hr. Cox' indfaldsvinkel. Sandheden er, at når man skal lave skatteregler, så er undtagelserne - som vi ser det i hele vores skattelovgivning - en udbredt praksis, og jeg forstår ikke, hvorfor vi ikke også her kan acceptere nogle undtagelser, som vi finder er fundamentale for ikke at skade konkurrenceevnen for Den Europæiske Unions produktionssystem.
Vi vil derfor, fru formand - og det har fru Estevan Bolea også sagt tidligere, hvis ordførerens holdning om at fjerne en række artikler fastholdes - helt konkret artikel 13, 14 og 15 - stemme imod betænkningen, for vi finder ærligt talt, at den behandling, som problemet bør underkastes, ud over alle de øvrige iboende vanskeligheder kræver, at der foretages en grundig analyse af hele den kasuistik af undtagelser, som er forudsat af Kommissionen, samt andre, vi ved, den vil fremlægge.

Gasòliba i Böhm
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne give udtryk for Den Liberale Gruppes støtte til betænkningen af vores kollega hr. Cox, som indebærer en række forbedringer af Kommissionens forslag til direktiv, og som kommer med en passende og belejlig indfaldsvinkel for på unionsplan at opnå tre grundlæggende målsætninger.
For det første at styrke det indre marked, for forslaget til skatteharmonisering på dette område går netop ud på at undgå de forvridninger, der findes for øjeblikket.
For det andet at sikre en bedre konkurrenceevne for det indre marked på verdensplan. Det er klart, at hvis vi opnår en bedre skatteharmonisering, som det foreslås med gennemførelsen af denne skat, vil man kunne fjerne eller mindske arbejdsomkostningerne uden at udhule niveauet for skatteindtægter i Unionen og medlemsstaterne, og vi vil hermed kunne indføre et niveau for konkurrencedygtighed i omkostningsstrukturen for Den Europæiske Union som helhed på det internationale marked.
For det tredje - selvom jeg her har hørt nogle kritiske bemærkninger - er den tredje målsætning vigtig, for der er tydeligvis en miljøpolitik, som bidrager til en bæredygtig økonomi, hvilket er en af Den Europæiske Unions hovedmålsætninger. Efter vores mening gør betænkningen af hr. Cox det netop muligt at dække disse tre målsætninger, og den giver ydermere en betydelig aktionsmargen til medlemsstaterne til at tilpasse dette direktiv, såfremt - og det understreger jeg - det ikke forvrider konkurrencenevneniveauet eller hindrer en opfyldelse af det indre marked, som er en af Unionens hovedmålsætninger.

Theonas
Fru formand, i forbindelse med Kommissionens direktivforslag og betænkningen af min kollega hr. Cox vil jeg gerne komme med tre bemærkninger.
Første bemærkning: Der kan ikke herske delte meninger om nødvendigheden af at skåne miljøet mod udsendelse af energiprodukter. Men det er nødvendigt med en konkret indgriben til fordel for blide energiformer og til fordel for modernisering af anlæggene og produktionsmetoderne, så de kan være mere skånsomme over for miljøet, og ikke ved hjælp af skattemæssige foranstaltninger med indirekte skatter, som skader folks indtægter afgørende.
Anden bemærkning: En intensivering af beskatningen, som det bliver foreslået, på alle slags energiprodukter, vil efter min mening føre til en dramatisk prisstigning, som i visse tilfælde kommer op på over 9-11 %. Det vil midt i en periode med stramme finansielle begrænsninger inden for rammerne af ØMU'en lægge et stadigt større pres på de bredere folkelige lags livsniveau og -betingelser.
Tredje bemærkning: Jeg vil gerne, fru formand, endnu en gang give udtryk for vores uro over den foreslåede ændring af EU's kontingenter til sociale sikringer, de såkaldte skatter på arbejde, i stedet for de såkaldte energiskatter. En sådan ændring fører ikke kun til en styrkelse af de sociale sikringsinstitutioners økonomiske midler, men den tillader også regeringerne at snuppe disse midler med dramatiske følger for det sociale sikringssystem.

Hautala
Fru formand, kollega Cox har udført et særdeles godt arbejde med Kommissionens forslag. Jeg vil også takke Tom Spencer for det arbejde han gennem en årrække har udført i forbindelse med CO2 -forslaget. Gruppen De Grønne er fuldstændig enig med Tom Spencer i, at vi skal bibeholde dette CO2 -forslag. Vi må ikke forkaste det, fordi det indeholder flere elementer, som kontrollerer miljøadfærd, end det foreliggende såkaldte Monti-forslag.
Men kollega Cox har virkelig gjort Monti-forslaget grønnere. Der er klare begrundelser for undtagelser, og disse undtagelser skal være miljømæssigt begrundede. Også hans begrundelse for, hvordan industrien kan få lempelser i energiskatten, er yderst klar. Han foreslår nemlig, at industrien skal være i stand til at begrunde disse lempelser ved hjælp af hensyn til konkurrenceevnen, og alt skal så ske under Kommissionens kontrol.
Cox' betænkning foreslår som udgangspunkt skattegrundlaget i 2000, hvilket så i en periode på fire år hvert år skal forhøjes med 2 % plus inflation. Kære kolleger, dette er en meget beskeden forhøjelse af skatteniveauet. Hvis vi vil have, at dette skal påvirke miljøet i en retning af større bæredygtighed, så kan vi overveje en lidt mere dristig linje. Det er derfor, De Grønne har udarbejdet et forslag, hvor det årlige indeks er på 4 % plus inflation. Forskellen mellem forslaget fra kollega Cox og fra os er, at i løbet af fem år vil Cox' forslag forhøje energibeskatningen med ca. 10 %, og vores forslag vil heller ikke forhøje den med mere end 20 %. Så jeg appellerer virkelig til Dem om at overveje ændringsforslaget fra De Grønne.

Bonde
Fru formand, JuniBevægelsen støtter minimumsskatter på energi, men pengene skal blive i de nationale kasser og ikke være en ny indtægt for EU. Vi ønsker ret til højere skat på energi, så vi sparer og fremmer omstilling til vedvarende energi. JuniBevægelsen lægger også vægt på at repræsentere dem, der ikke har stemmeret, dem, der kommer efter os. Vi kan ikke bare rapse klodens knappe ressourcer. Hvis grænsen mellem Danmark og Tyskland nedlægges, vil folk rejse til Tyskland og købe billig benzin og fyringsolie. Afgifterne vil havne i den tyske statskasse i stedet for den danske. Vi bliver så nødt til at nedsætte vores skatter og afgifter til det tyske niveau. Så kommer der færre penge i fælleskassen til at finansiere uddannelsesstøtte, efterløn og folkepension. Vi har større lighed mellem mennesker i Danmark end i Tyskland og det øvrige EU. JuniBevægelsen forsvarer denne nordiske velfærdsmodel, og det er grunden til, at vi stemmer for de højest mulige mindstepriser, men samtidig vil vi have lov til at lægge afgifter på den energi, der indføres til lavere priser, så fransk atomkraft ikke kommer til at erstatte en indsats for omstilling til vedvarende energi, til sol og vind. Der er kun garanterede mindstepriser for vindenergi i tre EU-lande: Tyskland, Spanien og Danmark. Og det er her, vi har hovedparten af verdens vindmøller. Sol og vind skal ikke byttes ud med atomkraft.

Lukas
Fru formand, det er lykkedes ordføreren at indgå et fornuftigt kompromis mellem de nødvendige krav, der stilles fra miljøsektorens side, og nødvendigheden af at reducere de lovpligtige byrder på arbejdskraften. Det drejer sig om en vel udført balancegang mellem de to hovedangrebsretninger i vores politik, som ved fundamentalistisk fremfærd kun ender i en konflikt. I en tid, hvor bekæmpelsen af den enorme arbejdsløshed er det primære anliggende for den europæiske økonomiske politik og socialpolitik, og hvor vi alle kender de farer for miljøet, der udgår fra de ikkevedvarende energikilder, forekommer en forsigtig, men tydelig vej, således som den er afstukket her, at være den rigtige.
Man må håbe, at der bliver vedtaget nogle af de ændringsforslag, som i højere grad skal gøre betænkningen til en grøn betænkning, og som inden for denne ramme i endnu stærkere grad understreger og fremmer de vedvarende energikilders fremtidsrettede position. I modsat fald må man afvise ændringsforslag såsom ændringsforslag 13, som bevirker store tab for visse industribrancher og ville betyde færre arbejdspladser.

Lange
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger. Jeg støtter varmt betænkningen af Cox. Den gør Kommissionens forslag klarere og garanterer en effektiv afvikling. Ikke desto mindre vil jeg tage to punkter op, som nævnes i Miljøudvalgets udtalelse. På dette sted vil jeg også især takke hr. Spencer for hans ihærdige bestræbelser i dette spørgsmål og for hans tillidsfulde samarbejde.
Det første punkt angår spørgsmålet om de vedvarende energikilder. Jeg mener, at hvis vi med denne skattereform også vil opnå en omlægning af kursen, skal vi undtage de vedvarende energikilder fra denne afgift, fordi vi ikke bør underlægge dem konkurrencen mellem nationalstaterne. Det ene land siger, at det tager dem ud, og det andet land siger, at det ikke gør ikke, og så er dette spørgsmål straks en kastebold i konkurrencen. Derfor skal der være et klart signal på grundlag af hr. Cox' forslag, nemlig klare, effektive ordninger. Min henstilling lyder: Lad os undtage de vedvarende energikilder fra denne afgift.
Det andet punkt angår det område, hvor CO2 -emissionerne i dag stiger mest, nemlig luftfarten. Sidste år var der en stigning i CO2 -emissionerne på 17 %. Dette område lader man jo stå fuldstændigt udenfor, fordi der her er visse problemer med at opkræve denne afgift på petroleum. Men det kan jo ikke være sådan, at vi fremsætter et forslag og så holder den største procentuelle stigningsfaktor udenfor. For så vidt plæderer jeg kraftigt for at tage ændringsforslag 29 op og sige, at det ønsker vi, og at vi pålægger Kommissionen at foreslå en passende løsning, så også dette område kan inddrages.

Thyssen
Fru formand, man vil tjene mange herrer på én gang med dette forslag om at indføre harmoniserede minimumstakster på energiprodukter. Man sigter mod såvel at forbedre levestandarden som at lette beskatningen af arbejde og at fremme det indre markeds optimale funktion og alt dette selvfølgelig uden risiko for, at erhvervslivets konkurrenceevne forringes. Forslaget er utvivlsomt baseret på udmærkede udgangspunkter, men såvel forslaget som ændringsforslaget får mig til at efterlyse de konkrete følger for de arbejdsintensive virksomheder, hvor der er mange SMV. Hvis man ud fra en berettiget bekymring for konkurrenceevnen giver energiintensive virksomheder dispensation eller ret til tilbagebetaling eller sænkelse af energiskatten, eventuelt på individuel basis, er der så ikke en reel risiko for, at det i den sidste ende især er de arbejdsintensive virksomheder, som betaler CO2 -skatterne? Hvis man går ud fra, at skatteneutraliteten ikke anvendes pr. virksomhedsenhed, men på en generel, mere horisontal måde, er der så ikke fare for en forskydning af skattetrykket fra energiintensive virksomheder til arbejdsintensive virksomheder? Og opnår vi så ikke det modsatte af det, vi vil? De små forurenere betaler relativt mere end de store, og de arbejdsintensive virksomheder træffes hårdere end de energiintensive.
Hr. kommissær, SMV'ne er ikke så glade for dette, og jeg får svært ved at sælge dette forslag til dem. Jeg havde derfor gerne hørt nogle argumenter fra Dem, som modsiger det, som jeg har sagt. Jeg havde også gerne hørt Deres mening om timingen. Hvornår tror De, at Rådet vil træffe en beslutning herom?

Seppänen
Fru formand, en god miljøbeskatning er én, som kan undgås. Den styrer producenternes og forbrugernes adfærd på en positiv måde set fra miljøsiden. Beskatningens skattemæssige formål kan ikke være primært.
Men der findes sager, som ikke kan undgås. Det er det nordiske standpunkt i dette spørgsmål. I Finland har man i vinter målt en frostrekord på -50ºC. I Helsinki er der i øjeblikket -30ºC og i nord over -40ºC. Desuden vil jeg påpege, at der i nord er lange afstande, der kræver energi til transportformål. Min valgkreds har en diameter på 1.300 km. Og når jeg tager højde for disse to ting, behovet for opvarmning og bevægelighed, skal vi have mulighed for dispensationer, og dispensationerne skal være mulige også for husholdninger, for ellers kommer mennesker ude i periferien til at betale for de skattelettelser, som i dette tilfælde ønskes givet til den energiintensive industri. Når det foreslås at nedsætte arbejdsgiverafgifter, vil nedsættelserne i vores tilfælde ske ud fra de forkerte hensigter.
Da naturen i Den Europæiske Union er varierende, skal det også være muligt at tilpasse forskellige beskatningssystemer. Vi godkender mindstestandarden, men der skal den europæiske regulering også stoppe.

Breyer
Fru formand, også jeg kunne som medlem af De Grønne naturligvis have ønsket, som hr. Spencer udtrykte det, at forslaget var endnu mere grønt. Alligevel kan jeg som medlem af De Grønne sige, at jeg anser det for et vigtigt tøvende skridt, men virkelig kun for et første lille skridt i den rigtige retning, nemlig mod beskatning eller i det mindste en harmonisering på dette område.
Men lad mig også nævne to punkter. Jeg mener, det er rigtigt at sige som hr. Cox, at de vedvarende energikilder skal undtages, for det drejer sig jo også om at komme i gang med en omlægning af energipolitikken. Vi ved alle, at fremtiden tilhører de vedvarende energikilder, og at vi her også skal træffe de rigtige beslutninger.
Men jeg ønsker også Parlamentets støtte til vores ændringsforslag om at undtage den kollektive nærtrafik, for også det er et afgørende punkt. Hvis vi vil yde et bidrag til CO2 -reduktionen, må det dreje sig om at nedbringe den skadelige individuelle personbiltransport, hvilket vi jo ønsker at gøre med denne forbrugsafgift. Men det må også dreje sig om at skabe incitamenter for en miljøvenlig kollektiv nærtrafik.
Vi mener også, at vi ikke længere bør tillade offentlig støtte til lufttrafikken. Der er andre muligheder, f.eks. en afgift på CO2 -emissioner, som ville kunne føre til, at vi ikke behøver enstemmighedsprincippet, og som også ville være forenelig med internationale aftaler. Derfor må man håbe, at Kommissionen endelig til marts også kommer med et passende forslag herom.
Lad mig altså sammenfattende sige, at vi anser dette for et vigtigt skridt i den rigtige retning.

Metten
Fru formand, arbejde er i de sidste to årtier blevet hårdere beskattet i EU. Hvis denne trend vendes, hvilket, som en undtagelse, der bekræfter regelen, er sket i mit land siden 1994, så kan den vedvarende, høje arbejdsløshed i EU sænkes kraftigt. Det er i den kontekst, vi i dag skal se de to beskatningsbetænkninger af hr. Cox og hr. Pérez Royo. Skattetrykket skal flyttes fra arbejde til miljø og kapitalindtægter. Betænkningen af hr. Cox omhandler forbrugsafgifterne på energikilder. Det største problem ved den eksisterende lovgivning er, at grundlaget for afgiften er ufuldstændigt. Nogle energikilder, såsom naturgas, stenkul og elektricitet, har hidtil været fritaget for forbrugsafgifter. For andre generelt beskattede brændstoffer er bestemte områder fritaget, f.eks. brændstof til søfart, fiskeri eller luftfart.
Et tredje problem er, at de samme brændstoffer beskattes forskelligt alt efter brugen. Således beskattes brændstof til transportformål hårdere end til opvarmningsformål. Endvidere beskattes brændstoffer, som generelt anvendes i virksomheder, lavere end brændstoffer til forbrugerformål. Et sidste problem er, at minimumstaksterne på europæisk plan er blevet harmoniseret, men på så lavt et niveau, at de næsten ikke har nogen betydning mere.
Betænkningen af hr. Cox kan naturligvis ikke omfatte alle disse problemer på én gang. Det drejer sig her om lovgivning, som kræver enstemmighed i Rådet, og det er for det meste en garanti for stagnation. Hvad betænkningen dog gør - og vi støtter den med glæde på det punkt - er at støtte udvidelsen af beskatningsgrundlaget til også at omfatte stenkul, naturgas og elektricitet samt at stryge en del af de obligatoriske brugsfritagelser og forhøje og pristalsregulere minimumstaksterne. Med denne pristalsregulering introduceres samtidig idéen om en hastighedsregulator. Beskatningen skal årligt ikke blot følge inflationen, men også overstige den med 2 %.
Til sidst opretholder betænkningen af hr. Cox valgfritagelserne, som medlemsstaterne må give, men skærper dog de tilhørende betingelser. Generelt set er betænkningen dog et stort skridt i den rigtige retning, ikke kun på grund af omlægningen af skattetrykket, men også set fra en miljømæssig synsvinkel, fordi meget hidtil ubeskattet brug for første gang kan beskattes. Det er imidlertid også klart, at der ud fra begge synspunkter skal gøres meget mere. De lave takster på energikilder til erhvervsmæssigt brug er f.eks. set fra en miljømæssig synsvinkel helt uforsvarlige, fordi det her netop drejer sig om de mest forurenende brændstoffer.
Til sidst er valgfritagelserne, som medlemsstaterne kan fortsætte med at give, helt irrationelle ud fra en miljømæssig synsvinkel. Ikke desto mindre er denne betænkning nødvendig, og den er et vigtigt signal til Rådet om, hvor Parlamentet vil hen. Dette signal er nødvendigt, for det ser ud til, at Rådet er i gang med at udhule Kommissionsforslagene i stedet for at forstærke dem, så de nærmest har mistet al betydning. Derfor anmoder jeg mine partifæller i de europæiske regeringer om at tage betydningen af skatteomlægningen alvorligere end de nationale interesser på kort sigt. Efter min mening er dette en sag, der i den henseende skulle være en prøvesag.

Porto
Fru formand, der er få områder, der som energibeskatning kræver en neutral analyse, med afklaring af dens hensigtsmæssighed i forhold til de mål, som man siger, man vil nå, og hensyntagen til de ligheds- og samhørighedsmål, der heller ikke må glemmes.
Ligesom med CO2 -afgiften hedder det sig, at man sigter mod afgiftsneutralitet og mod at erstatte afgifter på arbejde. Ud over det rent formelle forhold, at noget, der ændrer på produktionsbetingelserne, faktisk ikke er neutralt, er det vigtigt på den ene side at skaffe klarhed over, om en beskatning, der straffer energiforbrug, virker demotiverende på investeringslysten - navnlig for SMV - og derfor på jobskabelsen, og på den anden side, i hvilket omfang afgift på arbejdet kan erstattes af en beskatning, der, hvis den bliver effektiv, sikkert kommer til at medføre yderligere omkostninger til at nedbringe energiforbruget ... Der er således en konflikt mellem et indirekte skattemæssigt mål og det direkte skattemæssige mål, hvor begge mål ikke kan nås på én gang.
Man må også spørge, hvordan man vil sikre beskatningens progressive karakter, eftersom fattige jo procentuelt bruger mere af deres indkomst på energi, og sikre, at de fattige lande i udkanten med ældre udstyr og større transportomkostninger ikke straffes. Problemet findes mod nord, som hr. Seppänen har fortalt, men det er endnu alvorligere mod syd. Det kan i særdeleshed ikke accepteres, at vejtransport straffes, så længe der ikke er rigtige alternativer, især transport med jernbane, som EU burde støtte som førsteprioritet.
Når vi ser på tallene, kan vi øvrigt konstatere, at de, der benytter vejene, allerede i dag (i brændstof-, motor- og vejafgifter) betaler det dobbelte af de omkostninger, der er forbundet med dem, mens der ved banetransport betales 56 % og ved søtransport 18 %, beløb, der svarer til 2 % af Fællesskabets BNI.
For yderligere at undgå forvridning mellem de forskellige transportformer, herunder den forurenende lufttransport, må det ændringsforslag, som hr. Esteban Bolea fra min gruppe, har fremsat her i salen, støttes.

Schörling
Fru formand, Kommissionens forslag om beskatning af energiprodukter var vel nogenlunde det samme som det, der blev sagt i udtalelsen fra Miljøudvalget, nemlig et forslag om at skabe et bedre fungerende indre marked. Nu har ordfører Cox og udtalelser fra andre udvalg samt en del af ændringsforslagene faktisk gjort denne betænkning til et »grønt« forslag, som indebærer, at vi er på rette vej mod de aftaler, som vi traf i Kyoto, Buenos Aires og i andre konventioner for at få bugt med kuldioxidudslippet. Med afgiftsdispensation for sol, vind og vand kan det også være et tydeligt signal til industrien om, hvor den skal foretage investeringer. Dermed kan overgangen til vedvarende energiprodukter gøres lettere. Jeg ser altså dette som det første skridt i den rigtige retning.
Også ønsket om at gøre forslaget afgiftsneutralt, altså at man anbefaler medlemsstaterne at sænke skatten på arbejde og beskatte energien i stedet for, såkaldt skatteombytning, er også et glimrende forslag, som går helt i den rigtige »grønne« retning. Jeg beder Dem om også at støtte ændringsforslaget fremlagt af Gruppen De Grønne.

García Arias
Fru formand, det er rigtigt, at vi skal søge at opnå en harmonisering af skatter og afgifter inden for energisektoren, selvom det er en vanskelig opgave på grund af de forskelle, der er mellem de 15 medlemsstater, og fordi vi ikke må hæve priserne, for i modsætningen til de målsætninger, man tilstræber, kan vi miste konkurrenceevne og beskæftigelse.
På nuværende tidspunkt betyder dette forslag en forøgelse af skatteprocenterne og en fordyrelse af transportpriserne i netop »samhørighedslandene«, dem, der befinder sig i periferien, og som ydermere er dem, der bidrager mindst til forureningen i Europa.
På den anden side vil vi ved at udvide skatten til andre energiformer ikke harmonisere det indre marked, men vi fordrejer derimod konkurrencen mellem de forskellige energikilder og straffer f.eks. især kul, som stadig er den vigtigste egen energikilde, og hvor man er i gang med at gennemføre en enorm teknisk indsats.
Med hensyn til hr. Cox' forslag står vi i en selvmodsigende situation. Vi mister konkurrenceevne, hvis vi fritager de europæiske industrier, som forbruger energi, og som er i gang med at gennemføre en række energibesparende tiltag. Vi ville straffe disse teknologiske tiltag, og vi ville komplicere deres konkurrenceevne i den internationale sektor. Og et eksempel på mange af disse industrier kunne være jernsektoren, som konkurrerer inden for Den Europæiske Union - og energikomponenten er en konkurrencefaktor - men den konkurrerer også internationalt.
Når tingene forholder sig således, er der en række ensidige forslag, som vanskeligt kan accepteres. De spanske socialdemokrater vil, fru formand, stemme imod hr. Cox' forslag, og vi håber, at Rådet kan nå frem til nogle aftaler, men det er - som jeg allerede har sagt - i princippet en vanskelig opgave, hvis vi er opmærksomme på, at man skal harmonisere de forskellige energisituationer i de forskellige lande og desuden kræve en indsats, som især vil straffe de lande, som lige præcis ikke er ansvarlige for den enorme forurening i Europa.

Hoppenstedt
Fru formand, hr. kommissær. Emnets komplicerede karakter bliver tydelig af, at vi slæber dette samlede tema med rundt som et langt hængeparti og på grund af afstanden mellem standpunkterne også vil gøre det længe endnu. Hr. Cox' udgangspunkt, nemlig principielt at foretage en forenkling af forslaget, fortjener naturligvis anerkendelse, hvad princippet angår, men finder ikke tilslutning hos flertallet af Det Europæiske Folkepartis Gruppe, som det jo allerede er blevet understreget.
Jeg mener, at vi også i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik allerede har gjort det klart, at vi tilslutter os artikel 13 og 15, sådan som de fra begyndelsen er fremlagt af Kommisionen, men ikke, at disse artikler stryges. Vi foretrækker Kommissionens forslag, nemlig at de store undtagelser skal defineres af EU og ikke af medlemsstaterne, fordi vi mener, at hvis medlemsstaterne skal fastsætte undtagelsesbestemmelserne, kommer konkurrencespørgsmålet stærkt ind i billedet, fordi det jo ikke fastsættes, inden for hvilken størrelsesorden undtagelsesbestemmelserne må bevæge sig. Her vil der komme en strøm af kontrolforanstaltninger.
Vi har hørt, og vi ved, at miljøet, men også arbejdskraften står i centrum. Men her står også netop konkurrenceevnen for store energiforbrugere såsom stål-, cement-, aluminiumindustrien og andre på spil, og netop også af hensyn til konkurrencen med tredjelande bør der skabes en ensartet ordning i EU, sådan som Kommissionen går ind for.
Vi afviser en forhøjelse af energipriserne, sådan som det er foreslået af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik og navnlig af hr. Cox, fordi netop dette efter vores mening vil have negative virkninger for arbejdskraften.

Linkohr
Fru formand, også jeg anser hr. Cox' forslag for fornuftigt og vil også stemme for det. Jeg vil også gerne takke Tom Spencer, som jo gennem mange år har holdt liv i flammen. Desværre må denne flamme sandsynligvis brænde længe endnu, for jeg formoder, at Ministerrådet ikke når til enighed. Det viser jo også det meget brogede billede her i Parlamentet. Det er det egentlige problem. For så vidt anser jeg Kommissionens forslag for intelligent, fordi det nemlig ikke tager udgangspunkt i miljøet, men i artikel 99, altså en harmonisering af de eksisterende skatter og afgifter. Jeg anser dette for langt mere intelligent, det bringer os måske nærmere til målet, simpelthen fordi vi på grund af liberaliseringen af markederne er tvunget til også at harmonisere rammebetingelserne. At det så også medfører en økologisk bieffekt, er så meget desto bedre. Om Rådet forstår dette, ved jeg ikke, jeg formoder, at der vil være store vanskeligheder dér, men jeg ønsker i hvert fald det tyske rådsformandskab held og lykke med her at komme et skridt videre.
Endnu en bemærkning: Paradoksalt nok har jo industrien i de sidste år vist de største resultater, hvad besparelser angår, mens energiforbruget i private husholdninger og på transportområdet snarere er vokset. Det er meget tydeligt i de mellemeuropæiske lande. Energiforbruget er faldet i forhold til bruttonationalproduktet, og endda til dels drastisk, men samtidig er det vokset i de private husholdninger og i transportsektoren. Hvis man altså vil have et instrument, et økologisk instrument, til at nedsætte energiforbruget, så må man, så ondt det end gør mig, først og fremmest se på husholdningerne og transporten og konstruere et skattemæssigt instrument, som især rammer dem. Derfor er denne afgift sandsynligvis også så upopulær. Intet parti vinder et valg, hvis det sætter dette i centrum. Alligevel anser jeg det for en langsigtet opgave, som vi må påtage os, og jeg vil gerne takke alle, som medvirker ved denne absolut upopulære, men fornuftige foranstaltning.

Schmidbauer
Fru formand, det glæder mig, at jeg som medlem af Udvalget om Transport og Turisme og som ordfører for grønbogen om internalisering af de eksterne omkostninger og den nu følgende hvidbog fra Kommissionen om fair og effektive priser for benyttelse af infrastruktur i denne debat får lejlighed til at betragte det komplekse tema energibeskatning ud fra et delaspekt, nemlig fra transportpolitikken.
I sit direktivforslag om en omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter har Kommissionen fremsat et forslag for vejtransporten, som ordføreren, hr. Cox, åbenbart kun ser som en af mange uoverskuelige undtagelsesbestemmelser, som han vil fjerne fra direktivudkastet. Kommissionen foreslår i sit udkast i artikel 16, at det skal være muligt i medlemsstaterne at give rabat på afgiften for vejtransporten, hvis der samtidig på et ikkediskriminerende grundlag opkræves gebyrer, som modsvarer omkostningerne i forbindelse med infrastruktur, miljø og trafikpres.
Som De ved, har mine kolleger i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i udvalgene stemt imod denne strygning af artikel 16, og jeg skal indtrængende opfordre alle til at gøre det samme her ved afstemningen i plenum. Det, ordføreren vil stryge fra direktivudkastet, er udgangspunktet for en nyorientering af den europæiske transportpolitik, det vil sige for en miljøvenlig og effektiv transportpolitik. Kommissionen har blot været konsekvent, når den har integreret gebyrkonceptet i forslaget til energibeskatning, for det svarer til det, den har foreslået i sin grønbog og nu også i hvidbogen.
Som ordfører tilslutter jeg mig de principper, der er indeholdt i disse, og derfor vil jeg anbefale Parlamentet, at det som led i debatten om energibeskatning ligeledes er konsekvent og støtter dette nye udgangspunkt for transportpolitikken, især da vi allerede har gjort dette i Parlamentet i forbindelse med vedtagelsen af grønbogen. Jeg skal altså opfordre Dem til at muliggøre en effektiv og bæredygtig transportpolitik i Europa. Stem for artikel 16 i den form, den har i kommissionsforslaget.

Rübig
Fru formand, mine damer og herrer. Fru Schmidbauer har sagt det præcist. Modellen med effektive priser på transportområdet har vist os, at vi skal arbejde med de punkter, der er væsentlige, det vil sige, at vi bør give afkald på tværgående støtteordninger. De ikkelønrelaterede arbejdsomkostninger er en fuldstændig selvstændig blok, som det gælder om at arbejde med. På dette område har vi brug for mere konkurrence, og der må vi sørge for, at vi sænker omkostningerne tydeligt, og at der kommer mere frivilligt ansvar ind i dette system.
Et fuldstændigt andet område er energibeskatningen. Ved energibeskatningen drejer det sig i sagens kerne om at blive billigere, for at vi kan blive mere konkurrencedygtige på internationalt plan, så der skabes nye arbejdspladser. Hvis vi forøger energiomkostningerne ud over det gennemsnitlige niveau, vil det simpelthen føre til, at vi mister arbejdspladser på de energiintensive områder, f.eks. stål - vi kender jo alle disse områder. Jeg må også understrege, at vi ikke kan sætte os ud over forbrugerne. I sidste ende er det forbrugerne, der skaber arbejdspladserne, idet de afgør, hvilke produkter de køber, og hvilke serviceydelser de benytter. Disse beslutninger kan man ikke fremtvinge ved hjælp af bestemmelser i en rammelovgivning.
Derfor anser jeg også en overgrænse for energiintensive virksomheder for meget vigtig. Den skal sikre anerkendelse af de virksomheder, som allerede i den forløbne tid har bragt deres anlæg op på det nyeste tekniske niveau og dermed i stor udstrækning har tilnærmet energiforbruget til det procesteknisk minimale forbrug. Vi skal belønne dem, som minimerer anvendelsen af energi. I dette tilfælde kan vi ikke opnå højere energibesparende effekter ved hjælp af en højere energiafgift. Ud over miljøargumentet blev der også sat spørgsmålstegn ved den aflastende effekt for den menneskelige arbejdskraft. Kun virksomheder, der er konkurrencedygtige, er i stand til at opfylde dette krav. Jeg går derfor ind for en ordning med realitetssans, som også reelt er i stand til at virkeliggøre de mål, der er sat.

Monti
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne rette en varm tak til hr. Cox for hans betænkning, der er karakteriseret af klarsynethed og sammenhæng samt af de konklusioner, som hr. Cox er nået frem til i denne betænkning. Jeg er virkelig glad for, at De er helt enige i den argumentation, der ligger til grund for dette forslag, og at De også er helt enige i den måde, hvorpå denne argumentation er blevet opstillet.
Kommissionen har fremlagt et forslag for Rådet, hvis hovedformål er kravet om en modernisering af Fællesskabets beskatningssystem for mineralske olier, så anvendelsesområdet ligeledes bliver udvidet til at omfatte alle energiprodukter. Dette er nødvendigt for at forbedre det indre markeds funktion. De foreslåede foranstaltninger tager nemlig sigte på at mindske de skattemæssige forvridninger, som eksisterer på dette område i dag.
Kommissionen har ligeledes benyttet sig af den lejlighed, som dette forslag giver til at opfylde pligten til at revidere minimumsafgifterne for mineralske olier, og har samtidig efterkommet ØKOFIN-Rådets krav om at fremlægge nogle nye forslag efter det dødvande, man som bekendt havnede i med hensyn til forhandlingerne om CO2 -afgiften.
Jeg vil desuden gerne understrege, at man kan konstatere en stadig større interesse - som var meget tydelig her til morgen - hvad angår miljøkonsekvenserne af forbrændingen af fossilt brændstof, hvilket også fremgår af Rådets vedtagelse for nylig af de grænseværdier for forurenende emissioner, som det skal være vores mål at nå i Unionen. Denne vedtagelse af grænseværdier er en følge af Kyoto-protokollen. Det vil ikke blive let at nå disse mål, og som hr. Spencer og flere andre parlamentsmedlemmer sagde, er skattebestemmelserne et af de konkrete instrumenter, der kan anvendes for at nå målene. Jeg er også taknemmelig for den anerkendelse, der har været fra flere sektorers side af, at der også ud fra et miljømæssigt synspunkt er tale om det første skridt i den rigtige retning.
Kommissionen kan godkende ændringsforslag 1, 2, 4, 5 og en del af ændringsforslag 12 og 14. I sidstnævnte ændringsforslag drejer det sig navnlig om den del, der omhandler vedvarende energi. Vi kan dog ikke acceptere forslaget om at gå direkte over til den anden fase for minimumssatserne allerede fra januar 2000 og herefter at foretage en årlig forhøjelse, der er afpasset efter inflationsraten med et tillæg på 2 % for de fem følgende år. Med hensyn til afskaffelsen af den indledende forhøjelsesfase for minimumssatserne, der var planlagt til at begynde den 1. januar 1998, er det desuden hensigtsmæssigt at gøre opmærksom på, at denne frist for længst er overskredet. Drøftelserne i Rådet har dog vist, at også minimumsniveauerne ville have ført til vanskeligheder for et vist antal medlemsstater. Enhver forhøjelse af disse niveauer er derfor uacceptabel.
Samme betragtning gælder for forslaget om, at minimumssatserne årligt skal forhøjes på grundlag af inflationsraten plus 2 % i en periode på fem år. I Kommissionens forslag begrænses afgiftsforhøjelsen til inflationsraten for at komme de medlemsstater i møde, der ville blive tvunget til at foretage nogle væsentlige afgiftsforhøjelser blot for at nå det fastlagte minimumsniveau. Det er derfor uacceptabelt at tvinge medlemsstaterne til at foretage nogle forhøjelser, som endda overstiger inflationsraten.
Vi kan desuden ikke godkende afskaffelsen af størstedelen af de foreslåede fritagelser og nedsættelser, såvel de obligatoriske som de frivillige, for nogle produkter, som i øjeblikket ikke bliver beskattet. Nævnte fritagelser og nedsættelser er blevet fastlagt af nogle bestemte grunde, nemlig at nogle af dem allerede er med i den gældende fællesskabslovgivning, mens andre er nødvendige for at opfylde visse fællesskabsforpligtelser, der skyldes internationale aftaler. Endelig anses den sidste gruppe for at være uundværlig til at bevare konkurrenceevnen hos Fællesskabets industrier i forhold til deres konkurrenter i tredjelandene. Jeg behøver i øvrigt ikke at minde Parlamentet om, at det enme, vi behandler, skal vedtages enstemmigt.
Fru Thyssen og andre parlamentsmedlemmer bad om informationer om dette spørgsmåls behandling i Rådet og om tidsplanen i forbindelse hermed. Jeg kan fortælle, at Rådets arbejdsgruppe til dette formål er blevet bedt om at fremlægge en rapport på ØKOFIN-Rådets møde den 15. marts; en rapport, som herefter vil blive forelagt Det Europæiske Råd i Köln i juni. Vi vil således snart få lejlighed til konkret at konstatere, om der bliver politisk enighed eller ej. Det håber jeg meget, der bliver.
Jeg vil gerne slutte af med en bemærkning, fru formand. Vi befinder os på området for skattemæssig samordning, der opfylder det indre markeds krav samt i dette tilfælde nogle miljøkrav, og som i øvrigt efterkommer nødvendigheden af - hvilket mange har understreget - at genskabe en balance i skattebyrden, til fordel for beskæftigelsen. I løbet af de europæiske debatter, der har været for nylig, har der undertiden været en mærkelig holdning, nemlig at man ser tilbage på de hvidbøger, der har været før i tiden, som om man ikke havde gjort nogen fremskridt siden da i retning af at indføre den pågældende samordning. Ved denne lejlighed kan vi til gengæld konkret konstatere en udvikling. Her til morgen behandler vi nemlig Cox' betænkning om energi, og om lidt skal vi behandle Pérez Royos betænkning om opsparing. I mellemtiden er man ved at gennemføre adfærdskodeksen mod skadelig skattekonkurrence, og i næste uge fremlægger jeg i Kommissionen det forslag, der skal gøre det muligt for de medlemsstater, som ønsker det, at anvende en nedsat momssats for tjenesteydelser med en høj grad af arbejdskraft. Som De kan se, er de forskellige dele af et sandt maskineri af skattemæssig samordning til fordel for beskæftigelsen således sat i gang. Alle nyder godt af Parlamentets meget faste støtte; en støtte, som jeg er meget taknemmelig for.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Minimumsbeskatning af renteindtægter fra opsparing
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0040/99) af Pérez Royo for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets direktiv om sikring af en reel minimumsbeskatning af renteindtægter fra opsparing i Fællesskabet (KOM(98)0295 - C4-0404/98-98/0193(CNS)).

Pérez Royo
Fru formand, kære kolleger, det direktivforslag, som vi behandler, vedrører et vanskeligt emne, som det altid er tilfældet i Den Europæiske Union med emner eller spørgsmål om beskatning, der, som De er helt klar over, er spørgsmål, som kræver enstemmighed i Rådet for at blive vedtaget.
Tillad mig at komme med et historisk tilbageblik i forbindelse med dette direktivforslag. Det drejer sig om et forslag, som vi har ventet på i mere end 10 år. Udgangspunktet for det aktuelle direktiv var faktisk direktivet om liberalisering af kapitalbevægelserne, som blev vedtaget i 1988 inden for programmet om opbygning af det indre marked.
Dette direktiv om liberalisering af kapitalbevægelserne skabte faktisk en juridisk ramme, som var fremmende for funktionen af det indre marked med hensyn til kapitalernes placering. Men på samme tid åbnede man med dette direktiv vejen for en skattemæssig konkurrence mellem medlemsstaterne, som ville være tilbøjelige til at skabe visse skattemæssige vilkår for at tiltrække kapital fra andre medlemsstater.
Derfor var der i selve direktivet om liberaliseringen af kapitalbevægelserne fastsat en nøjagtig tidsplan for harmoniseringen af beskatningen af renteindtægter fra opsparing, som ville hindre denne skadelige konkurrence. Som De udmærket ved, mine damer og herrer, blev fru Scriveners forslag til direktiv, som blev fremsat i 1989 - altså for 10 år siden - ikke engang drøftet seriøst, og på et tidspunkt blev det trukket tilbage.
I mellemtiden vedtog medlemsstaterne regler, som gjorde forskel på valutaindlændinge og valutaudlændinge, når renteindtægterne skulle beskattes. Valutaindlændingene blev beskattet med den pågældende skatteprocent, mens betalingerne til valutaudlændingene blev betragtet som skattefrie.
Herudaf udsprang der en række farlige situationer. For det første var det en skadelig situation for selve funktionen af det indre marked, hvor kapitalerne blev placeret ud fra betragtninger, der ikke drejede sig om kapitalens rentabilitet, men ud fra skattemæssige betragtninger. For det andet gav det anledning til en stigning i skattesnyderiet, i skatteunddragelsen. For det tredje, og som følge af det forrige, til en progressiv forskydning af skattebyrden til skade for arbejdsfaktoren.
10 år senere bliver det nye forslag fremsat, og det forbedrer - det skal siges helt tydeligt - det forrige ud fra et teknisk synspunkt, men først og fremmest - og det er det vigtige - bliver det fremsat i et mere gunstigt politisk klima. Det indgår - som jeg siger - i et mere gunstigt klima, som gør det muligt - lad os håbe det - at overvinde hindringerne for dets vedtagelse.
Det er et forslag, der bliver fremsat inden for en fleksibel strategi, der er en del af en bredere pakke og i et politisk klima, hvor man har formået at inkludere begrebet om »skadelig« skattemæssig konkurrence, »usund« skattemæssig konkurrence, i de gældende regler for vores fælles sprog. Og det er klart, at vi i dette tilfælde står over for et tydeligt eksempel på skadelig skattemæssig konkurrence, som vi forsøger at få sat en stopper for med dette direktiv, der på den anden side er et minimumsdirektiv, som har nogle relativt beskedne målsætninger.
Direktivet baserer sig på en sameksistensmodel, det vil sige, at det giver medlemsstaterne mulighed for at vælge mellem to muligheder: Enten at medlemsstaten tilbageholder kildeskat i de renteudbetalinger, der foretages i dens territorium, uden at skelne mellem valutaudlændinge eller valutaindlændinge, eller at oprette en ordning for meddelelse af oplysninger med ophævelse af bankhemmeligheden, for de betalinger, der på samme måde foretages til valutaudlændinge inden for dens territorium.
Det er et fleksibelt forslag, som gør det muligt at koordinere eller harmonisere de forskellige medlemsstaters renter, og som et flertal i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har støttet, og som jeg kraftigt støtter. Der har kun været nogle isolerede ændringsforslag, der modsatte sig denne filosofi, og som det har været nødvendigt at afvise.
Der er naturligvis punkter, der er åbne for en drøftelse. Det vigtigste er problemet med tredjelande. Der er ingen, der kan være i tvivl om, at et direktiv af denne art for at fastholde konkurrencedygtigheden i den europæiske finanssektor har behov for, at der gennemføres lignende foranstaltninger i andre områder tæt på os, især hos vores handelspartnere og i de lande, hvor man kan finde europæisk kapital.
I denne forbindelse findes der to måder at tilnærme sig spørgsmålet, to filosofier. Den ene går ud på at gøre vedtagelsen af dette direktiv eller dets gennemførelse betinget af, at der opnås en aftale med disse tredjelande. En anden tilgang til problemet, som er den, Kommissionen er kommet med, og som jeg støtter, er, at man forstår, at den bedste strategi er, at Kommissionen går videre med sin egen lovgivning og på denne måde får moralsk legitimitet og endog konsensus til at pålægge forhandlinger inden for dette område - eller selv føre dem til vejs ende.
Det er på dette punkt, at vores udvalg er blevet enige, og hvor man - nu slutter jeg, fru formand - kun har vedtaget et enkelt ændringsforslag, som er af en vis betydning, om at fastsætte en nedsættelse af minimumssatsen fra 20 til 15 %. Jeg forstår, at dette er et spørgsmål, som skal drøftes i Rådet, men under alle omstændigheder vil jeg gerne allerede nu som udtryk for Parlamentets synspunkt sige, at vi på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil stemme for de 20 %.

Randzio-Plath
Fru formand, gruppen støtter ordførerens standpunkt. Jeg skal ligesom ordføreren, som jeg lykønsker, endnu en gang udtrykke min glæde over, at det 10 år efter, at forslaget led skibbrud, nu endelig er muligt at opnå fremskridt på dette område. Jeg mener, at dette også er et krav om skattemæssig retfærdighed i Den Europæiske Union. Dette krav om skattemæssig retfærdighed er også et princip, der skal respekteres i det indre marked, idet renteindtægter fra opsparing ikke skal kunne unddrages beskatning. Både direktivforslaget og ordførerens betænkning viser meget tydeligt, at favoriseringen af ikkehjemmehørende personer - et begreb, som egentlig heller ikke er foreneligt med det indre marked - nu altså hører fortiden til, fordi vi med direktivet ikke mere tillader nogen diskriminering.
Forslaget havde naturligvis den store vanskelighed, at også her gjaldt og gælder fortsat kravet om enstemmighed. Jeg skal her på dette sted endnu en gang understrege, at der ubetinget må tages initiativ til en yderligere drøftelse af spørgsmålet om flertalsafgørelse i Rådet.
Kommissionsforslaget indeholder med rette en sameksistensmodel, for jeg mener, at kun på det grundlag har det overhovedet været muligt at opnå en chance for vedtagelse, selvom jeg tror, at der på længere sigt alligevel må komme en fælles ordning.
Det er vigtigt, at dette forslag er en del af skatte- og afgiftspakken, fordi den illoyale skattemæssige konkurrence dermed hører fortiden til. Derfor kunne der heller ikke tillades undtagelser, fordi vi ellers alligevel på et bestemt delområde ville have tilladt en slags skattely. For så vidt er jeg altså nødt til at støtte kommissionsforslaget, som også inddrager euro-obligationer i ordningen.
Jeg vil imidlertid i den forbindelse kort berøre problemerne i forbindelse med, at det kun drejer sig om beskatning af renter af opsparing. Selvom dette forslag ikke på nuværende tidspunkt omfatter beskatning af renter hos juridiske personer og virksomheder, skal der dog som udtryk for yderligere skattemæssig retfærdighed og også med henblik på, at alle medlemsstater af Den Europæiske Union har mulighed for opnåelse af indtægter, fortsat overvejes, hvordan dette direktivs anvendelsesområde kan udvides yderligere.
Jeg vil også gerne kraftigt støtte ordførerens krav om, at vi holder fast ved kommissionsforslaget med hensyn til størrelsen af kildeskatten, nemlig 20 %.

Thyssen
Fru formand, det giver problemer i det indre marked, at nogle medlemsstater behandler personer, der ikke har bopæl i landet, skattemæssigt bedre end deres egne borgere. Borgerne går på skatteindkøbstur med deres sparepenge og glemmer af indlysende grunde at opgive de indtægter, som de har i en anden medlemsstat, til deres egen skatteforvaltning. Borgere, der investerer, undgår herved skatten. Medlemsstaterne går derved glip af skatteindtægter, og det forstyrrer det indre marked. Medlemsstaterne reagerer åbenbart ved at gøre deres bedste for at holde skattetrykket på den flygtige kapital nede eller sænke den, hvilket ofte foregår på bekostning af et opadgående skattetryk på arbejde.
Nu, hvor europerioden er begyndt, og valutarisikoen og inden længe også transaktionsudgifterne bortfalder, er der fare for, at denne form for skattesvig vil stige. Det belgiske skattevæsen har længe kunnet tale med herom. Mellem Belgien og Luxembourg har der ikke været nogen valutarisiko i mange år, og de såkaldte kupontog til Luxembourg er derfor altid helt fyldte.
Selvom det foreslåede direktiv kun omfatter 15 artikler, blev der indgivet ikke mindre end 89 ændringsforslag til Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik. PPE-gruppen er glad for, at der heraf kun blev vedtaget 10. Vi støttede alle 10.
Fru formand, hr. kommissær, PPE-gruppen vil holde sig så tæt som muligt til Kommissionens forslag, men kildeskattetaksten skal sænkes til 15 %. Vi håber, at dette ændringsforslag, som også er overtaget af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, vedtages af Parlamentet. Endvidere er PPE-gruppen fortsat imod en udvidelse af anvendelsesområdet til også at omfatte juridiske personer og imod udelukkelsen af euroboner fra anvendelsesområdet, og det af de grunde, som allerede har været fremme under diskussionen i udvalget.
Til sidst støtter PPE-gruppen heller ikke de ændringsforslag, som først vil realisere en aftale på OECD-plan, og som vil gøre ikrafttrædelsen af direktivet afhængig heraf. Vi mener helt bestemt, at der er argumenter for at behandle de interne og internationale kapitalbevægelser på en anden måde, bl.a. hvor det drejer som om kapitalens frie bevægelighed og en eventuel valutarisiko.
Fru formand, dette direktiv er ikke den endelige og altomfattende løsning, men det er et godt fremskridt. Vi vil fremme dette, og vi stemmer altså for Kommissionens forslag. Jeg vil dog gerne høre, hvornår kommissæren tror, at Rådet vil godkende det, og hermed slutter jeg af.

Goedbloed
Fru formand, det foreliggende forslag, som er resultatet af en grundig diskussion, som ikke førte nogen steder for 10 år siden, er kommet på ret køl igen ved hjælp af en sameksistensmodel. Jeg tror, det er en god løsning og et skridt fremad for en ophævelse af de eksisterende forskelle, især de urimelige.
Den Liberale Gruppe støtter i store træk det foreliggende forslag og glæder sig over, at udvidelsen med virksomheder, som oprindeligt var foreslået, er bortfaldet, og at det nu kun drejer sig om renteindtægterne fra privatpersoner. Vi mener, at man, når der er tale om rente fra privatpersoner, hvilket også blev nævnt i det forrige forslag, skal undersøge, om der er plads til, at beskatningen af arbejde nedsættes. Derfor har vi nu endnu en gang indgivet vores ændringsforslag for at sørge for en form for skatteneutralitet, hvorved de pågældende midler kommer tilbage til borgerne. I den sidste ende er det således, at fordi nogle mennesker, og det er ret store grupper, har været i stand til at betale nærmest ingen skat, har det haft konsekvenser for de andre borgere, fordi pengene alligevel skal betales. Hvis beskatningen indføres nu, og det sker på et fælles grundlag, skal man sørge for, at de borgere, som har betalt mere, får pengene tilbage igen i form af lavere indkomstskat.
Jeg har lige en bemærkning til artiklen og ændringsforslaget, som er godkendt i hr. Péres Royos udvalg, vedrørende salg af de pågældende værdipapirer. Jeg har tilføjet et teknisk ændringsforslag om, at hvis man gør mellemkøb, altså efter udstedelsen, skal man være opmærksom på, at netop nu hvor det ofte sker, at porteføljen omlægges på grund af udviklingen på kapitalmarkedet, skabes der også her muligheder for private.

Gallagher
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren, hr. Pérez Royo, for hans betænkning om forslaget til Rådets direktiv om beskatning af renteindtægter.
Vanskeligheden ved at forsøge at finde et system, der sigter på en minimumsbeskatning af indtægter fra opsparing i Den Europæiske Union, er man blevet mere opmærksom på, efterhånden som der er sket fremskridt med hensyn til liberaliseringen af kapitalbevægelserne. Denne liberalisering går ca. 12 år tilbage.
Det er vigtigt at erindre, at Kommissionens direktiv, der sigtede mod at indføre én enkelt ordning for hele Fællesskabet til beskatning af renter ved kilden, ikke fik enstemmig tilslutning i Rådet. Det blev taget tilbage og erstattet af de forslag, der er til drøftelse i dag.
I 1997 enedes man med Rådet om, at Kommissionen skulle bevare idéen om en sameksistensmodel for beskatning, hvilket betød, at hver medlemsstat vil have sine egne muligheder: enten at have en kildeskat eller at give andre medlemsstater oplysninger om renteindtægter udbetalt til deres borgere eller for den sags skyld en kombination af de to ting. Kommissionen foreslog en kildeskat, der skulle opkræves med minimum 20 % af den, der udbetalte indtægten. Vores udvalg har, om end med et snævert flertal, bestemt sig for en lavere sats på 15 %.
Det er vigtigt, at medlemsstaterne kunne enes om, at Unionen skulle fremme etableringen af tilsvarende foranstaltninger i tredjelande parallelt med drøftelsen af det foreslåede direktiv. Kommissionen skal rapportere tilbage til ØKOFIN-Rådet i næste måned om rådslagningerne med tredjelande. Kontakten med tredjelande og de dermed forbundne territorier må tage højde for de samme spørgsmål: med andre ord, en minimumsbeskatning efter den tilsvarende sameksistensmodel og anvendelse af metoden med betalende agenter. Jeg støtter fuldt ud behovet for kontakt med tredjelande. På dette stadium er det helt indlysende nødvendigt at begrænse de indledende kontakter med nærtliggende tredjelande, f.eks. Schweiz og Monaco.
Vores gruppe kan støtte principperne i udkastet til direktiv.

Wolf
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger. Jeg behøver ikke her at komme ind på det generelle problem med den skattemæssige konkurrence, hvor der jo i det hele taget eksisterer en konflikt mellem det demokratiske princip om lige valgret og det økonomiske princip om købekraft. Her er vi enige: Der findes en skadelig skattemæssig konkurrence i EU. Netop heri ligger den mekanisme, som bevirker det, der altid bliver malet på væggen som globaliseringstvang, nemlig at der mellem medlemsstaterne eksisterer en ødelæggende konkurrence på det indre marked, der virker som en nedadgående spiral, der undergraver det skattemæssige grundlag, den skattemæssige retfærdighed og skatternes beskæftigelsesfremmende virkning. Her kan vi skride til handling. Vi kan gribe ind i denne mekanisme og begynde hos os selv og ikke kun efter konvojprincippet vente på OECD eller globale forhandlinger.
Der er tre punkter. For det første må vi her ikke være lige så tøvende som Kommissionen. Egentlig bør vi her anvende den amerikanske model og forlange 25 %. For det andet bør vi ikke tillade en udsættelse ad calendas graecas og ikke indføre en begrænsning til fysiske personer. Hvis vi opnår det, så mener jeg, at det ikke kun er et skridt i den rigtige retning, fru Thyssen og hr. Goedbloed, men virkelig et første skridt hen mod reformen, mod den politiske union. I den forbindelse vil jeg gerne udtrykkeligt takke kommissær Monti for hans tålmodighed, hans præcision og hans udholdenhed, for i virkeligheden kan vi kun på den måde få bugt med enstemmighedsprincippet, nemlig ved at vi fremskynder beskatningen i forbindelse med det indre marked.

Castagnède
Hr. formand, som De ved, er de forskellige medlemsstater ikke helt enige vedrørende dette spørgsmål om minimumsbeskatning af renteindtægter fra opsparing i Fællesskabet, og disse meningsforskelle findes ligeledes inden for vores gruppe. Jeg udtaler mig derfor personligt og på vegne af flertallet af ARE-gruppens medlemmer, når jeg siger, at vi er for Kommissionens forslag til direktiv om en minimumsbeskatning af renteindtægterne på 20 % sammen med muligheden for meddelelse af oplysninger om de udbetalte renter til skattemyndighederne i bopælsstaten.
Vi går ind for denne ordning af to væsentlige grunde, som jeg ikke skal gå i detaljer med her. På den ene side har vi nødvendigheden af at bringe Unionens beskatningsforhold i balance - sådan som hr. kommissær Monti netop gjorde opmærksom på det - de beskatningsforhold, der i dag hviler alt for tungt på faktoren arbejdskraft. På den anden side har vi behovet for en tilnærmelse af de direkte skatter, der er kompatibel med en sund skattemæssig konkurrence, uden dog at gå så vidt som til at harmonisere disse skatter.
Vores støtte til Kommissionens forslag følges kort op af et par anbefalinger. Vi vil gerne på forhånd takke Kommissionen for dens vedholdende bestræbelser på at udvide denne minimumsbeskatning til også at omfatte lande uden for Unionen, herunder OECD-landene. Måske skulle man også sætte flere kræfter ind på at opnå enighed blandt alle medlemsstaterne omkring denne minimumsbeskatning, eventuelt ved hjælp af en passende tidsplan.
Vi mener endvidere, at det er vigtigt at nå frem til en klar skelnen mellem bestemmelserne i de skattemæssige aftaler og dette forslag om minimumsbeskatning. Målet med det ændringsforslag, vi har fremsat, og som Kommissionen har vedtaget, er følgende: At sørge for, at reglerne for minimumsbeskatning og bestemmelserne i de skattemæssige aftaler bliver klart adskilt. Det er i denne forbindelse lidt ærgerligt, at vores instrumenter til undgåelse af dobbeltbeskatning inden for Unionen i dag er baseret på bilaterale aftaler.
Lad os til slut vende tilbage til den fremragende betænkning fra hr. Pérez Royo. Vi vil ganske kort gøre opmærksom på, at vi ikke er af den opfattelse, at rentebeskatningen skal udvides til også at omfatte virksomheder. Vi er derimod for en beskatning af renter, der udbetales af institutter for kollektiv investering i værdipapirer.

Jensen, Lis
Hr. formand, i slutningen af betænkningen nævner ordføreren hensigten med denne: et væsentligt skridt henimod en tackling af skatteunddragelser og fordrejningerne af finansmarkedernes funktion på EU-plan. Det er en meget smuk hensigt, vil jeg sige, men hele tiden melder spørgsmålet sig hos mig: Er det nu tilstrækkeligt? Altså, er det tilstrækkeligt at lave foranstaltninger for skatteunddragelser af renteindtægter på EU-plan? For mig at se må svaret herpå være et klart nej. Problemet hører hjemme på det globale plan frem for på EU-plan. Det er nødvendigt, at der laves foranstaltninger på verdensplan på dette område. Jeg mener, det er unødvendigt i denne forsamling at minde om, at der er skattely i andre egne af verden end inden for EU. Mulighederne er til stede.
Kommissionen siger i punkt 8 i sit dokument: »Nærværende direktivs mål, en reel beskatning af indtægter og opsparing i hele Fællesskabet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne. Det kan derfor i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 3 B, bedre gennemføres på fællesskabsplan.« Mon det i virkeligheden ikke handler om noget andet? Det mener jeg. Det handler vel om, at efter gennemførelse af den fælles mønt, euroen, fra 1. januar 1999, kan det ikke gå hurtigt nok med yderligere harmonisering på hele skatte- og afgiftsområdet. Forståeligt nok selvfølgelig, når vi nu husker på, hvad formålet med møntunionen jo er: yderligere politisk integration. Tidligere formand for EU-Kommissionen, Jacques Delors, har udtrykt det således: ØMU'en er en affyringsrampe for den politiske union, og mere tydeligt kan det egentlig ikke udtrykkes. Men det er jo ikke ligefrem de ord, man i det daglige bruger over for den undrende befolkning i EU-landene. Hvorfor ikke spille med åbne kort og sige, at hvis møntunionen skal fungere tilfredsstillende, så betyder det, at der nødvendigvis må føres en fælles finans-, skatte- og fordelingspolitik? Så har folk i det mindste en reel mulighed for at forholde sig til, hvad det drejer sig om. Måske holder man sig tilbage, fordi man er bange for den reaktion, der vil komme fra folket, hvis den fulde sandhed bliver sagt.

Féret
At lukke dørene til skatteparadiserne for opsparing er noget, vi bør rose Kommissionen for, idet den ved samme lejlighed bringer de mest korrupte politiske partier i Europa i forlegenhed. Jeg taler her om det fransksprogede belgiske Socialdemokrati (PS) og dets flamske kloning (SP), der har fået den dårlige vane at forputte deres udbytte hos de venlige luxembourgske banker, der mod deres vilje bliver skalkeskjul for de rigelige bestikkelsessummer, Dassault og Agusta velvilligt udbetaler.
Jeg kan imidlertid ikke lade være med at have lidt ondt af den lille belgiske opsparer, der efter at have betalt en umådelig høj direkte skat af selve frugten af hans arbejde, nu må se sin lille opsparing, som han ærligt og redeligt har tjent, blive hårdt beskattet endnu en gang. Han er ikke så heldig at tjene de astronomiske summer, der vækker velvilje hos fyrsten af Monaco, hvis fyrstedømme Den Europæiske Union uden skrupler, uden dårlig samvittighed, på den mest illegale og umoralske måde har givet status af skatteparadis reserveret for de rige, lige meget hvor de har oparbejdet deres formue.

Berès
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, efter euroens indførelse ved vi godt, at kampen mod skattedumping udgør et af vores helt store arbejdsområder. Kommissær Montis initiativ er i denne forbindelse kommet på det helt rette tidspunkt. Den tekst, vi gennemgår i dag, som er udarbejdet på grundlag af den fremragende betænkning fra min kollega Pérez Royo, vedrører den ene del af dette initiativ. Den anden del af initiativet vedrører selvfølgelig renterne og afgifterne. Vi må ikke blande de to ting sammen. Jeg forstår godt bekymringen hos de personer, der ikke ønskede, at vi via denne tekst skulle komme ind på spørgsmålet om selskabernes og de juridiske personers rettigheder, der klart henhører under det andet direktivudkast. For så vidt angår de to fremlagte forslag, mener jeg, at de fortjener den ros, at de giver mulighed for hurtigere at opnå enighed i Rådet. Lad os da bruge dette kneb, hvis vi så kan komme videre.
Jeg forstår, at fastsættelsen af en minimumssats giver anledning til diskussion. Nogle har foreslået 15 %. Det ville for os være en helt uacceptabel løsning. I sit forslag lægger Kommissionen ud med en sats på 20 %. I mit hjemland er den aktuelle sats 25 %. Der er således plads til forhandling, og jeg mener, at Kommissionen er kommet med et brugbart forslag.
Spørgsmålet om euroobligationer er blevet rejst i forbindelse med direktivets anvendelsesområde. Jeg glæder mig over Kommissionens forslag, der lader euroobligationerne indgå i direktivets anvendelsesområde. For hvilken idé ville der være i at vedtage et direktiv, hvis det ikke omfattede disse euroobligationer, når vi ved, at de for visse medlemsstater udgør langt den største del af aktiviteterne på dette område? Dette direktiv giver kun mening, hvis det kan anvendes på alle aktører og operatører i samtlige medlemsstater. Hr. kommissær, det er med dette formål for øje, at Kommissionen har udarbejdet direktivet, og jeg håber, at det er med dette formål for øje, at Rådet accepterer det.
I forbindelse med denne betænkning forekommer det mig, at vi måske burde begynde at gøre nogle erfaringer med hensyn til den metode, der skal anvendes inden for harmonisering på skatteområdet. Der er to indgangsvinkler. På den ene side pragmatismen. Det direktiv, der fremlægges for os i dag, går helt klart i den retning, hvilket vi glæder os over, og vi vil gribe enhver lejlighed til at bruge det. På den anden side - en mere langsigtet løsning. I denne forbindelse ser jeg tre aspekter: Det første er klart spørgsmålet om skatteparadiserne, som vi skal have løst på et tidspunkt, for vi kan ikke underlægge os selv strenge regler inden for Unionens grænser og så samtidig se skatteparadiserne blomstre lige foran hoveddøren, eller måske endda inden for.
Det andet aspekt er spørgsmålet om kvalificeret flertal. Nogle mener, at overgangen til kvalificeret flertal i første omgang vil støde på problemet med suverænitetsoverdragelse. Dette spørgsmål er desværre mere kompliceret end som så. Der er uden tvivl en lang række spørgsmål i nogle af vores medlemsstater, der går på den suverænitetsoverdragelse, som en overgang til kvalificeret flertal ville medføre, men der er også interesseforskellene mellem de stater, der er med i zonen, og dem, der står uden for.
Til slut, hr. formand, er der det tredje aspekt vedrørende de eksterne spørgsmål. I denne forbindelse er det forslag, som vores ordfører har fremlagt omkring muligheden for at indgå multilaterale aftaler med vores vigtigste handelspartnere, U.S.A. og Schweiz, fuldstændig troværdigt og realistisk på længere sigt, uden at det dog gøres til en uomtvistelig betingelse.

Secchi
Hr. formand, jeg vil også gerne på PPE-gruppens vegne sige noget om dette meget vigtige forslag fra Kommissionen, der, som man allerede har gjort opmærksom på, er en del af en større pakke med det formål at iværksætte en skattemæssig samordningsproces mellem medlemsstaterne på alle de områder, hvor den alt for store skattekonkurrence har nogle meget tydelige negative konsekvenser, man således må gøre noget ved. Jeg vil dog gerne understrege, at vores gruppe er af den faste overbevisning, at det er lige så vigtigt at fortsætte i denne retning som at begrænse sig til de situationer, hvor de skadelige virkninger er tydelige, så det ikke går ud over fordelene ved en sund skattekonkurrence, der kan skabe konvergens mellem skattesystemerne, navnlig i retning af et lavere skattetryk, hvilket vil være en stor fordel for det europæiske systems konkurrenceevne.
Hvad angår direktivet og det forslag til direktiv, som vi behandler i dag, tilslutter jeg mig det, som min kollega Thyssen sagde, og jeg tilslutter mig også alle dem, der har lykønsket ordføreren, hr. Pérez Royo, for hans arbejde, selvom vi ikke er enige i visse af hans forslag. Vi er i stor udstrækning enige i Kommissionens forslag, bortset fra nogle af de tekniske forbedringer, som Økonomiudvalget har foreslået. Vi er især overbeviste om, at forslaget skal begrænses til at gælde for fysiske personer, der ikke er bosiddende i det pågældende land, således at selskaberne - der allerede beskattes ud fra regnskaberne - ikke medtages. Vi bifalder sameksistensmodellen, og med hensyn til den foreslåede sats mener vi, naturligvis med forbehold for Rådets rettigheder, at forslaget om at starte med at sætte den ned fra 20 % til 15 % også kan tjene til at undgå risikoen for kapitalflugt til lande uden for Unionen. Vi har faktisk insisteret på, at Kommissionen snarest muligt indleder nogle forhandlinger, navnlig med landene nærmest EU, med det formål at udvide de bærende principper i direktivet til også at omfatte deres afgiftssystemer på området. Vi er dog klar over, at det ikke bliver nogen let proces, selvom vi ikke ønsker, at der er nogen form for betingethed i det arbejde, vi beder Kommissionen om for at undgå, at dette direktivs ikrafttrædelse bliver udsat på ubestemt tid. Vi håber tværtimod, at Rådet giver sit samtykke så hurtigt som muligt. Det er vigtigt, at hele pakken bliver iværksat snarest muligt, hvilket også vil gøre det muligt at opnå en erfaring, så man kan påbegynde arbejdet på andre områder. Her vil jeg nøjes med at nævne virksomhedsbeskatningen og beskatningen af grænseoverskridende arbejde, som vores forhåbninger også gælder for ud fra denne betragtning.
Vi bifalder Økonomiudvalgets ændringsforslag 1-10, mens vi er modstandere af alle de andre. Vi ser dog med venlige øjne på Den Liberale Gruppes ændringsforslag 23 og 24 samt Socialdemokraternes ændringsforslag 25, som vi således vil støtte.

Weber
Hr. formand, jeg udtaler mig som økolog og luxembourger. Jeg vil gerne påvise sammenhængen mellem Pérez Royo-betænkningen og Cox-betænkningen, som vi netop har diskuteret.
En skattereform inden for Den Europæiske Union, der kan leve op til en sådan betegnelse, skal nødvendigvis ske via en afbalancering af skattetrykket til fordel for miljø og arbejdskraft, og jeg mener ikke, at indførelsen af kildeskat af opsparing har denne effekt. Jeg er enig i indførelsen af energiafgifter for at fremme energiens effektivitet, og jeg vil i den forbindelse gerne understrege, at jeg også taler som repræsentant for et land, der inden for rammerne af Kyoto-protokollen har forpligtet sig til at nedsætte sine emissioner med 28 %. Det er helt sikkert, at vi i Luxembourg skal til at gøre noget med hensyn til energiafgifter.
Jeg mener i øvrigt ikke, at indførelsen af en ens beskatning af renteindtægter fra opsparing på 20 % for alle, hvad enten de har bopæl i eller uden for EU, er en god idé, ganske enkelt fordi det bliver middelklassen, der kommer til at betale regningen. For dem er opsparing en måde at sikre sig et supplement til pensionen på. Disse opsparere, der ofte ikke er omfattet af store, flotte pensionsordninger, fortjener ikke at blive straffet ved indførelse af en generel beskatning af renteindtægter fra opsparing. De kan være forvisset om, at de store selskaber, de multinationale selskaber, vil forstå at sende deres kapital i ly uden for Unionen. Jeg er ikke sikker på, at vi ville gøre vores bankvirksomheder i Den Europæiske Union en tjeneste ved at tillade noget sådant.
Kort sagt, hr. formand: Ja til en skattereform, der sker via en afbalancering til fordel for miljø og arbejdskraft, nej til beskatning af renteindtægter fra opsparing.

Fayot
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er enig i den grundlæggende holdning, der indtages af langt størstedelen af dette Parlaments medlemmer, som går ud på, at et samlet økonomisk og monetært område kræver en vis grad af skattemæssig koordination, og at vi uden en sådan er på vej mod skattemæssig og social dumping. Jeg er endvidere enig med dem - og jeg tror, det er langt størstedelen af Parlamentets medlemmer - der vil afbalancere beskatningen af arbejdskraft, kapital og naturlige ressourcer for at fremme arbejdsløshedsbekæmpelsen. Jeg vil også gerne insistere på, at skattepakken, der - og det vil jeg gerne understrege - blev pakket ind under det luxembourgske formandskab, gennemføres i sin helhed.
For at vende tilbage til det direktiv, vi behandler i dag, så vil det uden tvivl blive genstand for lange forhandlinger i Rådet, hvor der kræves enstemmighed. Jeg vil gerne sige, at det skattemæssige instrument sammen med en lang række lovgivnings-og forskriftsmæssige bestemmelser er af afgørende betydning for udviklingen af de finansielle tjenesteydelser i Europa. Man kan ikke anvende dette instrument uden at tage sig af sine nærmeste konkurrenter og naboer, idet man ellers risikerer at forringe denne vigtige servicesektor i Den Europæiske Union. Jeg hilser derfor de ændringsforslag, der i denne forbindelse er blevet vedtaget i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, velkommen.
Jeg vil også gerne spørge kommissæren, hvor langt man er nået med forhandlingerne med de tredjelande, der inden for den finansielle servicesektor er direkte konkurrenter til bankvirksomhederne i Den Europæiske Union. Er der blevet taget rigtigt hul på forhandlingerne? Hvordan vil de blive gennemført? Hvornår kan man forvente resultater? Svaret på disse spørgsmål er efter min mening altafgørende for sagens udvikling, især for Rådets forhandlinger.
Jeg mener, at det kun ved indgåelse af tvingende aftaler om et adfærdskodeks inden for skatteområdet er muligt at etablere et fælles europæisk beskatningssystem for renteindtægter fra opsparing i Den Europæiske Union. Man siger, at vi først skal starte med Den Europæiske Union, og at de andre lande vil følge efter. Det tror jeg ikke rigtig på. Jeg tror nærmere, at der vil opstå en vis uro, at kapitalen vil blive flyttet andre steder hen, til steder med bedre skattemæssige betingelser, og at den finansielle servicesektor vil lide under det.
På den anden side ser man, at de faglige miljøer er forholdsvis tilbageholdende, når det gælder det i direktivet foreslåede dobbelte system. Den Europæiske Bankforening accepterer en minimumssats på 10 % for forlods fradrag på indtægter fra værdipapirer, men afviser ordningen for meddelelse af oplysninger. Det er korrekt, at denne ordning er et teknisk set tungt instrument, der endog risikerer at blive bureaukratisk. Den har imidlertid den fordel, at den letter koordineringen af opsparingsbeskatningen og kan medvirke til at opnå enstemmighed i Rådet, sådan som fru Berès netop udtrykte det.
Efter min mening ville et beskatningsniveau på omkring 10 % med frigørende virkning sikre, at det indre kapitalmarked, og jeg understreger begrebet det indre marked, ville fungere godt, og at servicesektoren ville blomstre op. Når jeg lægger så stor vægt på disse aspekter, hr. formand, er det fordi, udviklingen af en servicesektor med et stort beskæftigelsespotentiale i mit eget land såvel som i alle landene i Den Europæiske Union er af allerstørste vigtighed for mig.

Langen
Hr. formand, De ser, at der her står en hel række kolleger fra Luxembourg på talerlisten. Debatten må på en eller anden måde have noget at gøre med Luxembourg. Jeg husker udmærket, at Luxembourgs premier- og finansminister Jean-Claude Juncker allerede gentagne gange har sagt, at han i et sameksistenssystem absolut ser en chance for i dette vigtige spørgsmål at komme til en nogenlunde tålelig harmonisering af beskatningen af renter. For det drejer sig, fru kollega Randzio-Plath, ikke kun om indtægter af opsparing, men om indtægter af enhver art for fysiske personer. Derfor lød forslaget i udvalget også på at medtage euroobligationer, for at Storbritannien og London som finansielt centrum i størst mulig udstrækning ikke er undtaget.
Det andet kritiske punkt i Parlamentet, i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, var størrelsen af den afgiftssats, som skal vælges ved denne sameksistensmodel. Kommissionen har foreslået 20 %, kollega Fayot 10 %. Men jeg ser intet forslag, der lyder på 10 %. Jeg har ikke set det, selvom jeg har læst dem allesammen. Vi foreslog 15 %, og jeg mener, det er en fornuftig vej. Kollega Pérez Royo har som ordfører mærkværdigvis netop talt om 20 % - det tilkommer ham overhovedet ikke. Vi har vedtaget betænkningen med 15 %, og ordføreren er forpligtet til også at fremføre det her. Jeg vil derfor plædere for, at vi fuldt og helt enes om det kompromis, som blev fundet i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, nemlig en minimumsafgift på 15 %, med en opfordring til som led i forhandlinger med tredjelande på OECD-plan at tilstræbe yderligere harmoniseringer, og med bevidstheden om, hr. kommissær Monti, at Deres fortjenstfulde arbejde i forbindelse med skatteharmoniseringen omsider for en gangs skyld har brug for et resultat, der er værd at vise frem. Det ønsker vi for os og for Dem. Jeg håber, at det trods kravet om enstemmighed vil lykkes at finde en fornuftig løsning.

Metten
Hr. formand, forslaget om en minimumsbeskatning af renteindtægter er virkelig meget beskedent. De fleste medlemsstater beskatter nemlig den rente, som deres egne borgere opnår, men ikke den som borgere fra andre medlemsstater modtager. Det er naturligvis en invitation til skatteunddragelse, hvilket der i høj grad gøres brug af. Hvis beskatningen af bevægelige indtægtskilder er så let at undgå, skal vi ikke være overraskede, hvis skattetrykket på arbejde, som ikke er så let at undvige, stiger. De, som vil ændre forholdene - og det vil vi bestemt - skal altså sørge for, at bevægelige indtægtskilder kan beskattes.
Kommissionsforslaget om en sameksistensmodel gør ikke mere end det. Medlemsstaterne kan enten udveksle information om rentemodtagelser med skatteforvaltningen i sparerens hjemland, så der kan opkræves skat, eller de opkræver selv en kildeskat uden at udveksle information om spareren. Dette forslag, som er bedre end ingenting, er naturligvis langt fra perfekt. For selvom kildeskatten teroretisk ikke er en fritagelse, altså i princippet stadigvæk skal modregnes i indkomstskatten i hjemlandet, kan den i praksis nemt virke som en fritagelse, fordi informationen om den betalte kildeskat ikke udveksles. En obligatorisk informationsudvekslingsmodel ville være bedre. Fordi forslaget ikke er perfekt, er det vigtigt, at kildeskatten bliver så høj som mulig, fordi det i højere grad tilskynder til modregning med de hjemlige skattemyndigheder.
Forslaget om at sænke kildeskatten til 15 %, som blev vedtaget i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik med et lille flertal, er derfor helt utroværdigt. Det lugter snarere af en opfordring til at beskatte renteindtægterne i hele Europa lavere i stedet for højere. Argumentet om, at sparere ellers undviger til Schweiz eller Østeuropa, kan ikke overbevise mig. Over for alle disse lande har Unionen en så stærk forhandlingsposition, at skatteflugt til disse lande kan undgås, hvis Unionen selv har en troværdig ordning. Valutarisikoen vil i øvrigt afskrække de fleste sparere.
Til sidst, det britisk-luxembourgske forslag om at undtage euroboner er uacceptabelt. For så vidt borgerne gør brug af dette, er der tale om ren skatteunddragelse. De, som i Parlamentet går ind for undtagelse af euroboner, burde tænke sig bedre om. Dette forslag skal med alle sine begrænsninger støttes, men kildeskatten skal være højere end 15 %.

Cassidy
Hr. formand, lad mig begynde med at sige, og det vil ikke være nogen overraskelse for kommissæren, at jeg ikke ser behovet for dette direktiv, fordi jeg tror, at idéen om skadelig skattekonkurrence er det rene vrøvl. Vi i Parlamentet tror på konkurrence som noget, der er godt for forbrugeren, når det gælder varer og tjenesteydelser. Hvad er der så galt med skattekonkurrence? Min konklusion er, at nogle medlemsstater skader sig selv ved at have alt for høje skattesatser, mens de i virkeligheden burde lette skattebyrden for deres borgere. På grund af tidsnød her kan jeg ikke gå nærmere ind på, hvordan det kan gøres, men De er velkommen til at tale med mig bagefter.
Men jeg støtter i høj grad det udmærkede arbejde, som ordføreren har gjort, i én henseende. Desværre kunne hverken jeg eller resten af min gruppe give ham ret, da han foreslog, at direktivet skulle udstrækkes til selskaber. Det ville have skadet Europas borgere utrolig meget, da det f.eks. ville have haft en negativ effekt på foretagender, der er ansvarlige for handel med omsættelige værdipapirer foruden at skade potentialet i grænseoverskridende pensionsfonde. Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik gjorde ret i at afvise ordførerens ændringsforslag, og fra det synspunkt er jeg faktisk mere tilfreds med, hvad Kommissionen foreslår.
Jeg forstår, at nogle medlemsstater har forbehold angående detaljer. Kan kommissæren ikke fortælle os lidt om disse medlemsstater og deres tekniske forbehold? For det andet forstår jeg, at formandskabet, Kommissionen og det tidligere formandskab har taget foreløbig kontakt med tredjelande om muligheden for at udvide dette. For det tredje, et spørgsmål henvendt til Den Socialdemokratiske Gruppe - er det denne gruppes politik at støtte ændringsforslag 25 af Hendrick, som opfordrer til en harmonisering af kapitalvindingsskatten i Europa?

Willockx
Hr. formand, kære kolleger, skattemæssig koordination har stor betydning, om man nu vil det eller ej. Det er kommissær Montis fortjeneste, og jeg kan bevidne, at der på ny sker noget i denne sag. Adfærdskodeksen om selskabsskat er operationel. I dag foreligger der to direktiver, hvoraf dette om kapitalindtægter.
Det skal være klart: Denne debat er grundlæggende set fra tre synsvinkler. For det første enhedsmarkedet, som fru Thyssen talte om. For det andet de tilstrækkelige bugetmidler, som Fællesskabet stiller til rådighed. Til sidst brydningen af den fatale spiral, der fortsætter med at øge beskatningen af arbejde og sænke skatterne på kapitalindtægter og andre bevægelige beskatningskilder.
Sameksistensen er ikke et optimalt system. Det var på kort sigt den eneste mulighed for at nå til et kompromis. Det er fortsat mit håb og min overbevisning, at vi under beslutningstagningen i ØKOFIN-rådet måske kan komme frem til ét system, og det vil da højst sandsynligt blive kildeskattesystemet.
Det er klart, at modstanderne af sameksistensen har ret på ét punkt, nemlig at systemet aldrig må munde ud i støtte til de medlemsstater, der har den stærkeste bankhemmelighed, nemlig de medlemsstater, der har flest ikkebosiddende borgere, som de opkræver kildeskat af. Det skal modregnes, og derfor slår jeg til lyd for en integration af denne diskussion i debatten om EU?s egne midler. Det er den holdning, som Belgien for tiden indtager i diskussionen om de egne midler. Jeg tror, at det er en holdning, som skal overvejes grundigt.
Til sidst er jeg overbevist om, at vi ikke skal begynde på takstmodulation. Skatteprocentens størrelse står og falder f.eks. med, om den har fritagende virkning. Jeg tror, at dette arbejde skal overlades til finansministrenes sidste kompromisrunde. Dette er igen en prøve på enstemmighedsreglens holdbarhed. Jeg håber og går ud fra, at intet land tør gøre brug af vetoretten til at blokere det, som flertallet i den europæiske befolkning ønsker, nemlig omlægning af beskatningen fra arbejde til kapital.

Lulling
Hr. formand, først vil jeg gerne have lov til at minde om, at det var under det luxembourgske forsæde, at det historiske gennembrud for en harmonisering af de direkte skatter fandt sted, den 1. december 1997. Ved denne lejlighed blev der fastholdt fire punkter, der kunne udgøre grundlaget for et direktivforslag inden for beskatningen af renteindtægter fra opsparing. Et af disse punkter er sameksistensen af en ordning for tilbageholdelse ved kilden og en ordning for meddelelse af oplysninger.
Desværre er den i direktivforslaget planlagte ordning for kompliceret og kostbar for de betalende aktører, hvis man vil have ordningen til at fungere. Attestproceduren, der blev foreslået i forbindelse med tilbageholdelsesordningen, er yderst kompliceret og gør det nærmest umuligt at styre sameksistensordningen og maltrakterer den. Bortset fra disse administrative uhyrligheder ville det foreslåede niveau for tilbageholdelse ved kilden på 20 % være destabiliserende for Unionens finansielle markeder. 15 % er stadig uacceptabelt, og for mig er en tilbageholdelse af 10 % med frigørende virkning et maksimum. Desuden medfører den brede definition af rentebegrebet, der er forskellig fra de definitioner, der nævnes i aftalerne mod dobbelt beskatning, konflikter mellem og diskrimination af finansielle produkter, der ligner hinanden som to dråber vand.
Ved at lade institutter for kollektiv investering i værdipapirer omfatte af direktivets anvendelsesområde i henhold til direktivet fra 1985 vil disse definitivt blive jaget ud af Den Europæiske Union, hvis de da ikke allerede er flygtet, undskyld udtrykket, ud af Europa som følge af det tunge administrative system, der er en konkurrencemæssig ulempe med hensyn til udgifterne til intern ledelse. Institutterne for kollektiv investering er således allerede dødsdømte, ligesom det er tilfældet med den forlods tilbagebetaling af euroobligationer, hvis marked vil blive etableret uden for Europa. Man kan ikke engang trøste sig med, at kun få fysiske personer er indehavere af euroobligationer, og at de store kapitalister vil vide at flytte deres planer ud af Fællesskabet. Det ville være det samme som at acceptere, at tilbageholdelse ved kilden kun gælder for de små opsparere.
Når nu tingene er, som de er, ville en vedtagelse af denne intetsigende tekst, der blot slår til lyd for indgåelse af aftaler med de tredjelande, der tilbyder et særligt interessant miljø for personer, der ikke har bopæl i de pågældende lande, være at se fuldstændig igennem fingre med, at f.eks. Schweiz, der allerede gnider sig i hænderne, ikke skelner mellem personer med og uden bopæl i landet, når det gælder beskatning af indtægter fra opsparing. Det er med alle tredjelandene med et stort potentiale for tiltrækning af Unionens kapital, der skal indgås aftaler for således at gennemføre foranstaltninger, der svarer til dem, der vedtages i et direktiv. Der kan ikke være tale om, at direktivet, hvis det nogensinde ser dagens lys, ikke skal finde anvendelse på de områder, der er afhængige af eller tilknyttet medlemsstaterne. Hr. formand, jeg må sige, at dette fupmarked ikke bliver til noget med vores gode vilje.

Ettl
Hr. formand, jeg beundrer igen og igen hos kommissær Monti den tålmodighed, hvormed han forsøger at rydde de europæiske bremseklodser af vejen, når det gælder om at koordinere skatte- og afgiftspolitikken. Det fortjener han virkelig den allerstørste respekt for. Men hvis man vil koordinere skatte- og afgiftspolitikken, gælder det først og fremmest om at begrænse forskydningerne og forvridningerne på kapitalmarkederne. Det drejer sig om at reducere den skadelige skattemæssige konkurrence mellem medlemsstaterne, og til lige økonomiske muligheder hører netop, at investorer i det mindste tilnærmelsesvist er underkastet en ensartet skattemæssig byrde. Set på den måde er Kommissionens forslag absolut et skridt i den rigtige retning, og i det væsentlige underbygges det også tilsvarende af vores ordfører, hr. Pérez Royo.
Men netop fordi man her i Parlamentet er enige, i det mindste verbalt, om principperne, er de ændringsforslag, der er vedtaget af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, delvist mere end en abstrakt bremse eller forsigtighedsforanstaltning i videreudviklingen af den europæiske skatte- og afgiftspolitik. Men at ville reducere kildeskatteprocenten i forhold til Kommissionens forslag til 15 % eller 10 % hører hjemme i kategorien »tilbage til begyndelsen«. Man skal i den forbindelse ikke glemme, at der er lande i Den Europæiske Union, som har en afgiftssats på 25 %. Mit land hører også med hertil. I sidste ende gælder det jo også om at formindske uligevægten mellem beskatning af lønindkomster på den ene side og af kapitalindkomster på den anden side. Det har vi sat os som vores mål.
Derudover - og det skal også nævnes - ville en skattemæssig udelukkelse af euroobligationer, som det er forudset eller ønsket af adskillige finanscentre i Europa, være en væsentlig favorisering af værdipapirmarkedet i forhold til andre sparemuligheder og en væsentlig begrænsning af direktivets anvendelsesområde. Under mottoet »kan det ikke være en smule mindre?« kan vi ikke sætte gang i koordineringen af skatte- og afgiftspolitikken. De må væbne Dem med tålmodighed, hr. kommissær.

Caudron
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, som fransk socialdemokrat er jeg særlig glad for, at vi i dag kan vedtage et direktivforslag, der endelig sætter en stopper for denne situation, hvor der i en lang række tilfælde ikke finder beskatning sted af renteindtægterne fra opsparing, og dette inden for Den Europæiske Union. Jeg vil gerne takke kommissær Monti og hans hold. Jeg vil naturligvis også gerne takke vores kollega og ordfører Pérez Royo mange gange for hans store og seriøse arbejde med denne sag.
Kære kolleger, i en tid, hvor den fælles valuta favoriserer kapitalbevægelser mellem medlemsstaterne, var denne tekst mere end en nødvendighed. Den er ganske enkelt af vital betydning for Unionens samhørighed. Som de fleste andre er jeg selvfølgelig imod udelukkelsen af euroobligationerne fra direktivets anvendelsesområde. Dette ville være forbundet med en omfattende risiko for skatteunddragelse og konkurrenceforvridning. Jeg er naturligvis også imod, at direktivets vedtagelse betinges af dens samtidige indførelse i tredjelande.
Til slut vil jeg gerne nævne et meget vigtigt og ivrigt debatteret emne her til formiddag, nemlig kildeskattetrykket. Jeg ville personligt have foretrukket en sats på 25 %, men jeg kan i kompromisets og forhandlingsvillighedens ånd sammen med ordføreren og den socialdemokratiske gruppe acceptere de 20 %, Kommissionen foreslår.
Jeg håber nu, hr. kommissær, kære kolleger, at denne sag som forventet afsluttes senest i Helsinki i december 1999, og at skatteharmoniseringen derefter endelig vil komme rigtig i gang.

Rübig
Hr. formand, også jeg hilser dette forslag om koordineringsbestræbelser velkomment. Jeg mener, at det drejer sig om at finde fælles definitioner og skabe rammebetingelser, som muliggør en fair konkurrence.
Mit spørgsmål lyder: Findes der allerede en undersøgelse eller en simuleret beregningsmodel over virkningerne af de fremlagte beslutninger eller forestillinger? Hvordan vil konkurrencen udvikle sig i den Europæiske Union på grundlag af de ændrede bestemmelser, og hvordan vil Den Europæiske Union kunne klare sig i den internationale konkurrence?
Jeg mener også, at det er vigtigt til stadighed at gøre opmærksom på, hvilken forskel der er mellem beskatning af virksomheder og virkningerne heraf og beskatning af forbrugerne. I sidste ende drejer det sig jo for os generelt om at sænke skattebyrden for at blive mere konkurrencedygtige eller for at sikre forbrugerne en højere personlig indkomst.
Mit sidste spørgsmål: Hvornår bliver disse forslag afstemt med OECD-landene, og foregår der drøftelser med Schweiz og Liechtenstein?

Monti
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Pérez Royo for den glimrende betænkning, der er et resultat af hans store kompetence, og for hans støtte til en hurtig vedtagelse af direktivet. Jeg vil også gerne takke de andre medlemmer af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik samt alle parlamentsmedlemmerne for deres bidrag til debatten og for den tilfredshed, de har ønsket at tilkendegive over for Kommissionen.
Nærværende forslag er en del af en pakke, der, som alle mindede om, blev vedtaget under det luxembourgske formandskab, og hvis første del, nemlig adfærdskodeksen, hurtigt blev gennemført under det britiske formandskab. Jeg vil derfor gerne understrege, at Luxembourg og Det Forenede Kongerige - der kan have nogle forbehold på visse punkter - fuldt ud deltager i denne proces mod skadelig skattekonkurrence. Det er en proces, der, som hr. Secchi og andre af talerne mindede om, ikke har til formål at skabe en generel harmonisering, men derimod at modvirke skattekonkurrencens skadelige konsekvenser. Målet er ikke at øge skattetrykket i Europa, men tværtimod at muliggøre en gradvis og systematisk skattenedsættelse. Målet er naturligvis også at genskabe en balance i skattebyrden, som i øjeblikket tynger arbejdet i alt for høj grad.
Jeg godkender det ændringsforslag fra ordføreren, der tager sigte på at forbedre den nuværende tekst til artikel 5 c) ved at belyse identifikationskriterierne for fælles investeringsfonde. Jeg mener allerede nu at kunne sige, dog med forbehold for eventuelle forbedringer med hensyn til den tekniske udarbejdelse, at Kommissionens tjenestegrene er positivt stemt over for at medtage dette ændringsforslag samt ændringsforslaget om skattekonkurrence, det vil sige den nye betragtning 7a, i det ændrede forslag til direktiv. Selvom jeg bifalder tankegangen i de andre ændringsforslag, der er fremsat om direktivets anvendelsesområde, mener jeg, at de på nuværende tidspunkt mere skal betragtes som et nyttigt bidrag til debatten end som et direkte bidrag til lovgivningsteksten. Her tænker jeg navnlig på problematikken med nulkuponobligationer, der er genstand for indgående drøftelser i Rådet. Vi kan godkende tankegangen, men ikke formuleringen, i hr. Goedbloeds ændringsforslag 24, og vi vil gøre en indsats for, at det bliver godkendt i Rådet.
Med hensyn til udstedelsen af euroobligationer har Kommissionen følgende holdning: Vi er imod generelle fritagelser, og vi er meget villige til at undersøge nogle løsninger, der gør det muligt at holde de administrative udgifter til mellemmænd nede og på en fornuftig måde at tage fat på problematikkerne i forbindelse med de værdipapirer, som allerede er i omløb. Hvad beskatningen angår, mener Kommissionen stadig, at en sats på 20 % er et passende kompromis, som i alle medlemsstaterne kan opfylde kravet om at sikre en reel minimumsbeskatning af renteindtægter.
Jeg bemærkede, at man lagde stor vægt på kontakten med tredjelandene, hvilket jeg i øvrigt er helt enig i. Der blev ikke stillet nogen spørgsmål i den forbindelse, men jeg kan sige, at med de beføjelser, ØKOFIN-Rådet har givet, er det tyske formandskab, det tidligere østrigske formandskab og det kommende finske formandskab samt Kommissionen i færd med at tage kontakt, såvel på teknisk som på politisk plan, med Schweiz, Liechtenstein, Monaco, San Marino og Andorra. Vi er blevet anmodet om at berette herom på ØKOFIN-Rådets møde den 15. marts. Med hensyn til direktivets samlede emner vil der blive fremlagt en rapport på ØKOFIN-Rådets møde i maj, og hvad angår tidsplanen for aftalen på dette område, fru Thyssen, blev man på Det Europæiske Råds møde i Wien enig om, at rådsmødet i Helsinki skulle være målet.
Jeg vil slutte af med to punkter. Det er ikke en ny skat - det ville være en stor misforståelse. Der er ikke tale om et forslag til en ny skat, men om nogle vilkår for samarbejdet mellem medlemsstaterne, så den beskatning, der eksisterer i dag, ikke systematisk bliver undgået gennem indførelsen af en slags femte frihed ved siden af det indre markeds fire friheder, nemlig friheden til ikke at betale skat takket være grænseoverskridende bevægelser.
Med hensyn til de finansielle tjenesteydelser vil jeg svare hr. Fayot og andre parlamentsmedlemmer, at Kommissionen er meget lydhør over for kravet om at styrke industrien for finansielle tjenesteydelser i Europa. I den forbindelse fremhævede Kommissionen for nylig, inden for rammerne af aktionen for de finansielle tjenesteydelser, at visse moderate samordninger af skattesystemerne kan gavne de finansielle tjenesteydelser i stedet for at gå ud over dem.
Endelig var jeg glad for Deres bidrag her i dag, hr. Cassidy, og jeg er i øvrigt altid glad for Deres indlæg, også for de kritiske indlæg. Jeg har sagt, at vi ikke går ind for en bekæmpelse af enhver form for skattekonkurrence, men kun for en bekæmpelse af de skadelige og illoyale former. Men hvis vi accepterede, at enhver form for konkurrence mellem landene er hensigtsmæssig, så måtte vi for at være konsekvente - eftersom konkurrence er positivt - også acceptere, at landene konkurrerer kraftigt med hinanden ved hjælp af statsstøtte. Jeg tror ikke, at det er en holdning, der generelt er accepteret.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Transport af flydende brændstof
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0495/98) af Camisón Asensio for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 70/221/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende beholdere for flydende brændstof og afskærmning bagtil mod underkøring på motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil (KOM(98)0097 - C4-0257/98-98/0071(COD)).

Camisón Asensio
Hr. formand, som det er bekendt, så er målsætningen med dette direktiv at introducere nye bestemmelser for plastbeholdere til køretøjer, at udvide overskriften og anvendelsesområdet for direktiv 70/221 til beholdere for ikkeflydende brændstoffer - f.eks. luftformige brændstoffer - og ændre dette direktiv ved at tilpasse det til den tekniske udvikling, således at man kan indføre tekniske bestemmelse for alle typer beholdere og ændre dem ved hjælp af komitéproceduren.
Det er på den anden side en god idé at tilpasse direktivet til de tekniske krav i det regulativ, der er vedtaget af FN's Økonomiske Kommission for Europa, om godkendelse af køretøjer, for så vidt angår forebyggelse af brandrisici. Det er almindelig kendt, at der i stadig større omfang anvendes flydende brændstoffer til fremdrift af køretøjer, ikke mindst af økologiske årsager. Det er derfor på sin plads også at inkludere bestemmelser for beholdere til ikkeflydende brændstoffer. Nævnte direktivs overskrift og anvendelsesområde skal derfor ændres, så man af hensyn til kohærensen kan indføre tekniske specifikationer om beholdere til luftformige brændstoffer.
På grund af forslagets følger for sektoren er de foranstaltninger, der overvejes, absolut nødvendige for at nå denne målsætning, der i virkeligheden er en EU-typegodkendelse af køretøjer. Det er på den anden side umuligt for medlemsstaterne at nå denne målsætning isoleret eller hver for sig.
Kommissionen foreslår, at disse nye bestemmelser anvendes fra og med oktober 1999 for alle nye typer køretøjer, og fra og med oktober 2000 for alle fabriksnye køretøjer. Disse frister er tydeligvis for korte, hvorfor vi ændrede dem i vores betænkning.
Man bør huske, at ændringerne til nærværende direktiv udelukkende berører brændstofbeholdere af plast, hvorfor det ikke er nødvendigt at annullere de eksisterende typegodkendelser, som er blevet givet i henhold til dette direktiv. Og heller ikke for at forhindre registrering, salg eller ibrugtagning af fabriksnye køretøjer med metalbeholdere til flydende brændstoffer, som er godkendt i overensstemmelse med disse typegodkendelser.
På baggrund af disse argumenter stillede vi i Økonomiudvalget otte ændringsforslag, som blev vedtaget, og som udgør grundlaget for vores lovgivningsmæssige forslag. I et af ændringsforslagene foreslog vi, at de nødvendige ændringer med henblik på at tilpasse kravene i bilagene til det tekniske forslag blev vedtaget i overensstemmelse med en mere passende procedure, et andet omhandler de omtalte frister, et andet definerer begrebet masse i ubelastet tilstand mere rationelt, to andre giver også udtryk for rationalitet ved at afgrænse, at udsivning af brændstoffer fra beholderen til kabinen udelukkende skal gælde under normalt brug - det vil sige, at det drejer sig om at hindre, at man beder industrisektoren om det umulige, et andet forenkler spørgsmålet ved at tolke det således, at alle henvisninger til beholderen naturligvis indbefatter alt tilbehøret, og de sidste to understreger, at uforsætligt spild af brændstoffer på vejbanen - især dieselolie - udgør en betydelig risikofaktor for førere af motorcykler og cyklister, hvilket var en stor mangel ved Kommissionens forslag.
Vi mener kort sagt, hr. formand, at man med dette forslag tager et vigtigt skridt fremad i tilnærmelsen af medlemsstaternes lovgivning om beholdere til flydende brændstof og om bestemmelser om afskærmning bagtil på motorkøretøjer og anhængere, hvormed det vil være mere rationelt at typegodkende køretøjerne med hensyn til forebyggelse af brandricisi, herunder især brændstofbeholdere af plast til køretøjer af klasse M1, der er dem, der bruges til personbefordring, og som ud over førersædet har højst otte siddepladser.
Den generelle målsætning i Kommissionens forslag forekommer os meget fornuftig, og vi finder derfor, at situationen for den berørte industrisektor vil forbedres, når først bestemmelserne på europæisk plan er blevet harmoniseret med disse bestemmelser.
De tekniske ændringer, der er foreslået af Kommissionen i forbindelse med overskriften og anvendelsesområdet for at gøre det muligt at medtage luftformige brændstoffer, skaber heller ingen problemer for den berørte industri, og forslaget om at ændre bilag 1 til nævnte direktiv og indføre skrappere forsøg synes heller ikke at skabe problemer for den berørte industri, eftersom disse bestemmelser allerede er med i FN's regulativ, som vi allerede har omtalt.
Med hensyn til det ændringsforslag, der er blevet foreslået i forbindelse med den komitologiprocedure, som skal anvendes for tilpasningerne af dette direktiv til den tekniske udvikling, er vi dog ikke enige i Kommissionens synspunkt. Vi mener, at det er mere fornuftigt at anvende procedure 2A (forvaltningskomitéen), hvilket ville betyde, at Kommissionen kunne udskyde gennemførelsen af disse forslag, når de ikke er i overensstemmelse med den udtalelse, der kommer fra komitéen, i et tidsrum på højst en måned.
På den anden side bidrager forslaget til tilnærmelsen af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser, som har til formål at fastlægge og sikre funktionen af det indre marked. Inden for denne ramme forsøger Kommissionen - og vi støtter den - at sikre et højt beskyttelsesniveau inden for sundhed, forbrugerbeskyttelse, miljøbeskyttelse og sikkerhed.
Man respekterer også subsidiaritetsprincippet, eftersom den af Kommissionen foreslåede foranstaltning er fornuftig, idet medlemsstaterne ikke ville være i stand til at opfylde målsætningen med direktivet tilfredsstillende, hvis de optrådte hver for sig.
Jeg slutter, hr. formand, med at opsummere, at det drejer sig om foranstaltninger af rent teknisk karakter, som ikke vil få nogen negativ indvirkning på virksomhedernes konkurrenceevne eller beskæftigelsen, og som også vil bidrage til færdselssikkerheden. Derfor anmoder vi om, at man stemmer for forslaget.

Bangemann
Hr. formand, vi vil gerne takke ordføreren for det arbejde, han har udført med dette temmelig tekniske forslag. Selvom det drejer sig om teknik, har han imidlertid også ret, når han siger, at det egentlig drejer sig om sikkerhedsspørgsmål, om miljøspørgsmål, altså om vigtige mål for vores politik. Naturligvis ønsker vi med vores forslag også at opnå, at der sikres et velfungerende indre marked, og at det ved en fælles typegodkendelse bliver enklere for producenterne at overholde bestemmelserne.
Af de forskellige ændringsforslag, som er indgivet, kan vi godtage fire, nemlig ændringsforslagene 3, 4, 5 og 6. Ved de øvrige fire ændringsforslag er det vores opfattelse, at det til dels ikke er det rigtige sted, hvor bestemmelserne skal findes, men vi kan henvise til andre enten allerede eksisterende bestemmelser, eller til bestemmelser, som endnu ikke er vedtaget, og derfor mener vi ikke, at vi kan godtage disse ændringsforslag. Men da vi befinder os ved førstebehandlingen, hr. ordfører, mine damer og herrer, vil vi med sikkerhed kunne komme tilbage til enkeltheder, og muligvis er en fælles enighed endnu mulig.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Bangemann.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.
Mødet udsat kl. 11.25 indtil afstemningstiden og genoptaget kl. 11.30

Afstemning
Lulling
Hr. formand, for et øjeblik siden, efter afslutningen af forhandlingen om Pérez Royo-betænkningen, meddelte Deres formandskollega, at afstemningen ville finde sted i morgen. Den er imidlertid allerede opført på dagsordenen for i dag, til trods for at vi netop har afsluttet forhandlingen. Ville det ikke være bedre at udsætte afstemningen til i morgen?

Formanden
Fru Lulling, De har ganske ret. Betænkningen af Pérez Royo er til afstemning i dag, som De ganske rigtigt sagde, og hvis tiden tillader det, håber jeg, at vi kan stemme om den i dag.

Lulling
Nej omvendt, hr. formand. Deres forgænger sagde for et øjeblik siden - det er ikke engang 20 minutter siden, vi blev færdige med forhandlingen - at denne betænkning skulle sættes under afstemning i morgen. Jeg anmoder derfor om, at den rent faktisk sættes under afstemning i morgen, sådan som formanden meddelte det.

Formanden
Fru Lulling, måske har min forgænger i formandsstolen lavet en lille fejl. Betænkning af Pérez Royo er til afstemning i dag, og som jeg sagde, hvis tiden tillader det, stemmer vi om den i dag.
Forslag fra Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om Rådets afgørelse om den holdning, Fællesskabet skal indtage i Associeringsrådet, der blev oprettet ved Europaaftalen indgået den 19. december 1994 mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Slovakiske Republik på den anden side, med hensyn til en forlængelse for en yderligere femårig periode i overensstemmelse med Europaaftalens artikel 64, stk. 4, litra a) (11544/98 - C4-0633/98-98/0073(CNS))(Procedure uden betænkning)
Kommissionens forslag godkendtes

Riis-Jørgensen
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag, der går ud på at fjerne ordene: »i henhold til Amsterdam-traktaten«. Jeg vil altså anmode om, at disse ord bliver slettet. Den dybere mening bliver ikke ændret med dette ændringsforslag, men det giver mere mulighed for at sikre den fremtidige udvikling.

Formanden
Fru Riis-Jørgensen, Deres forslag er helt tydeligt.
Har Parlamentet noget imod, at vi sætter det mundtlige ændringsforslag til afstemning?
Parlamentet vedtog, at punkt 17 med det mundtlige ændringsforslag sattes til afstemning
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Ford
Hr. formand, til forretningsordenen. Kan De minde de tilstedeværende embedsmænd om, at det ikke er deres arbejde at vikariere for medlemmerne ved at angive, hvordan afstemningen bør forløbe? Damen på plads nr. 301 synes at fortælle resten af sin gruppe, hvordan de skal stemme.

Formanden
Hr. Ford, jeg takker for bemærkningen. Jeg tror ikke, at de ærede Europa-Parlaments medlemmer har brug for råd fra hvem som helst, og vi vil naturligvis ikke opfordre dem til at tage imod råd.
Forslaget til beslutning vedtoges

Barros Moura
Da det er i Europa og hele den internationale situations interesse, støtter vi den fempunktstrategi, som Kommissionen har foreslået, og som Rådet har bifaldet (29. juni 1998).
Vi glæder os over de bedre relationer mellem EU og Kina, som er i befolkningernes interesse, og som også må styrke EU's vægt i verdenspolitikken i kraft af et mere uafhængigt forhold til USA. EU bør således støtte Kinas optagelse i WTO under forbehold af Kinas respekt for de multilaterale principper. Men - uden at benægte, at der er sket nogle fremskridt i forbindelse med genoptagelsen af dialogen om menneskerettighederne således som ratificeringen af de to FN-konventioner (om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og om borgerlige og politiske rettigheder) - mener jeg, at EU ikke bør handle, som om Kina faktisk var blevet en retsstat, der respekterer de grundlæggende frihedsrettigheder. Dét er Kina så langt fra.
Visse medlemsstaters økonomisk-finansielle interesser kan ikke legitimere en realpolitik, der ser bort fra sandhed og retfærdighed, og som betyder, at man ved at anvende forskellige kriterier i éns situationer kræver mindre af Kina end af andre og svagere lande, som EU har aftaler med, der er baseret på »menneskerettighedsklausulen«.
De seneste alvorlige krænkelser af de grundlæggende frihedsrettigheder i Kina, med forfølgelse af den politiske opposition og menneskerettighedesaktivister eller af de nationale mindretal, må ikke passere uden en alvorlig påtale fra EU's side. Det samme gælder den manglende respekt for lønarbejdernes rettigheder (navnlig dem, der er blevet afskediget) og mangelen på organisationsfrihed, kollektiv forhandling og strejkeret.
Jeg kommenterer særligt afsnittene om Macau.
Forslag til beslutning:
«Ønsker, at Macaus integration i Kina sker under fuld overholdelse af aftalen af 13. april 1987, og at den vil gøre det muligt at udvikle et demokratisk og rigt samfund«.
Begrundelse:
«Macau: en anden bro mellem Europa og Kina.
Endvidere må man nært følge udviklingen i situationen på Macau, som Kina får tilbage i december 1999 i henhold til en aftale, der blev indgået den 13. april 1987.
Macau repræsenterer en latinsk kultur, det vil sige den ene af de grundlæggende bestanddele af europæisk civilisation. Macau kan derfor bidrage til at forbedre forbindelserne med Kina ved at give kineserne en bedre forståelse for os europæere i vores forskelligartethed.«
Det er min opfattelse, at ordføreren har forstået den rolle, som Macau på grund af dets historie og særlige karakteristika kan spille i fremtiden som Kinas »åbne dør« til Europa og Vesten generelt og som »bro« mellem Europa, i dets forskelligartethed, og Kina.
EU bør følge Macaus integration i Kina, der vil finde sted den 20. december i år, meget opmærksomt og stille krav hertil, som ikke bør være mindre end dem, som blev stillet vedrørende Hongkong, trods forskellige størrelsesforhold og problemer - således at princippet om »ét land, to systemer« kan sikres i fremtiden.
Der er stadig rettigheder og principper i den bestående retsorden, og som garanteres i den portugisisk-kinesiske fælleserklæring, der skal konsolideres i den lokale lovgivning. EU kan støtte de to parter og territoriets myndigheder særligt med henblik på at:
sikre, at Kina respekterer forbuddet mod dødsstraf; -sikre, at Kina overholder aftalen om ikke at udstationere tropper i territoriet; -sikre, at Kina, som det har pligt til, kontrollerer grænsen med henblik på at forhindre adgang for kriminelle, der kan skabe utryghed i Macau; -lovfæste og sikre de grundlæggende frihedsrettigheder, navnlig tros-, forsamlings-, forenings- og fagforeningsfrihed og strejkeret; -lovfæste brugen af territoriets to officielle sprog: kinesisk og portugisisk; -løse nationalitetsspørgsmålet på en ligeværdig og human måde; -skabe et uafhængigt retssystem med en lokal højesteret.EU bør både nu og i fremtiden støtte udviklingen af det civile samfund, støtte menneskerretigheds- og andre foreninger, støtte kulturelle aktiviteter og den akademiske udveksling med Kina, støtte Instituttet for Europæiske Studiers virksomhed, befordre udvekslingen af jurister, der kan fremme kendskabet til kontinentaleuropæisk ret i Kina, især gennem EU-organernes Oversættelsescenter og Embedsmandsuddannelsescentret.
Jeg anmoder Kommissionen om, at den i lighed med, hvad den gjorde vedrørende Hongkong, udarbejder en meddelelse om de fremtidige forbindelser EU-Macau og allerede nu garanterer, at den vil udfærdige jævnlige rapporter om udviklingen efter suverænitetsoverdragelsen.
EU's ansvar over for Macau fordrer, at der en aktiv og kompetent delegation for Kommissionen og EU til stede i territoriet. Jeg vil derfor gerne spørge Kommissionen om, hvilke foranstaltninger den vil tage for at sikre, at dette bliver tilfældet.
Over for Kommissionen giver jeg samtidig endnu en gang hele EP/Kina-delegationens utilfredshed til kende over, at Kommissionens delegation til Hongkong og Macau tillod sig hverken at være til stede eller lade sig repræsentere under Europa-Parlamentets sidste besøg i Macau. Jeg så meget gerne, at så alvorlige, upassende, inkompetente og ynkelige forteelser ikke gentager sig i fremtiden.

Vaz da Silva
Udviklingen i Kina er afgørende for udviklingen i vores egne samfund. Den vil påvirke ikke blot vores økonomier, men også og især perspektiverne for demokratiet på verdensplan.
Jeg mener, at Den Europæiske Union har hovedansvaret for at trække Kina over i den demokratiske lejr, og at den skal gøre det på en hørbar, sammenhængende og effektiv måde, især i dens støtte til begrebet »ét land, flere systemer«.
Europa behandler ikke Macau og Taipei med den opmærksomhed, som deres status af demokratiets forposter i Østen berettiger dem til. Den Europæiske Union er her nødt til at vise en anden beslutsomhed. Vi har brug for:
repræsentationer for Den Europæiske Union i Macau og i Taipei (ikke flove kontorer, men virkelig operationsdygtige repræsentationer); -en utvetydig støtte til både Kinas og Taipeis optagelse i WTO; -politisk handling af alle afskygninger fra Europa-Parlamentets medlemmer, der kan støtte Portugal i denne »slutspurt«, hvor der i aftalen med Kina forsøges skabt sikkerhed for Macaus demokratiske og sinoeuropæiske identitet.Jeg havde gerne i Bernard-Reymond-betænkningen, som jeg støtter, set appellen til Den Europæiske Union om at være sig sit ansvar bevidst udtrykt med større styrke.

Porto
Jeg ønsker Kommissionen og fru Caroline Jackson tillykke med initiativet og med betænkningen, der udtrykker en bekymring, som ingen kan være ligegyldig over for. Særlig bekymringen over livskvaliteten i byområderne kommer her til udtryk, og man forstår, at der skal være en minimumsafstand mellem deponeringsanlæg og boligområder og rekreative områder.
Af mange grunde, og fordi der indlysende nok er behov for adskillige kilometers afstand, er det en bekymring, som de forskellige regeringer selvfølgelig må tage alvorligt - hvad den portugisiske regering dog ikke gør - ved forbrænding eller medforbrænding af giftigt affald. Det er nemlig ganske uacceptabelt, at menneskers liv og helbred skal bringes i fare, hvor man ikke alvorligt kan sige, at der ikke skulle være nogen risiko.
Betænkning af Castricum (A4-0025/99)

Bernardini
Princippet om, at erhvervskøretøjer skal underkastes en årlig teknisk kontrol i godkendte kontrolcentre, fremgår af direktiv 96/96/EF.
I sit direktivforslag åbner Kommissionen mulighed for, at hver enkelt medlemsstat kan gennemføre uanmeldte kontroller af de pågældende køretøjer på vejene. Efter vores mening afspejler dette initiativ et ønske om at øge brugernes sikkerhed, men når vi kigger nærmere på den stigende internationale trafik, viser de udarbejdede statistikker, at en stor del af køretøjerne kører mere end 150.000 kilometer om året! En teknisk kontrol om året er således ikke længere nok til at garantere køretøjernes sikkerhed og pålidelighed.
Vores ordfører støtter dette forslag om uanmeldt kontrol på vejene, og det er vi glade for. For at give initiativet størst mulig gennemslagskraft er det imidlertid nødvendigt at etablere et veritabelt kontrolsystem med motorsagkyndige, der har gennemført en længerevarende teknisk uddannelse. Endvidere skal medlemsstaterne indgå i et samarbejde med Kommissionen for at opnå en styrkelse af godkendelsesprocedurerne.
Endelig må transportselskaberne ikke udelukkende se det repressive aspekt i dette tiltag. Den kendsgerning, at køretøjet kan pålægges øjeblikkeligt køreforbud i tilfælde af manglende godkendelse ved en uanmeldt kontrol, er en følge af den alvorlige risiko, køretøjet udgør for brugerne. Vi kan af indlysende årsager ikke tillade os at have rullende bomber kørende rundt på vores veje.
Betænkning af Camisón Asensio (A4-0010/99)

Bébéar
Hvad ville alle vores anstrengelser for at nedbryde grænserne og hindringerne for den fri bevægelighed være værd uden en ambitiøs og seriøs politik på transportområdet? Hvordan skulle vores bestræbelser på at sikre økonomisk og social samhørighed og regional udvikling kunne føres ud i livet uden den vitale infrastruktur? Hvad ville en beskæftigelsespolitik kunne bruges til uden virkelig vilje til at kommunikere?
I dag er koordination af vores nationale tiltag af største vigtighed, ligesom samarbejdet mellem de private og de offentlige sektorer er af afgørende betydning. De opnåede resultater inden for gods- og persontransportområdet har hidtil været ret beskedne. Der er mere end nogensinde brug for en ny dynamik. Alt for mange projekter er vage, deres tidsplaner udefinerede, deres finansiering usikker.
Europa-Parlamentet er i stand til at overvåge denne fremgang, især når det gælder lokal og regional finansiering. Tilskuddene fra det offentlige viser sig i virkeligheden at være helt afgørende på trods af de aktuelle restriktioner. Alle tiltag falder til jorden uden denne aktive rolle, for som på mange andre områder er det de finansielle spørgsmål, der er centrum for debatten.
Jeg er således for Camisón Asensio-betænkningen og beklager de alvorlige forsinkelser og uoverensstemmelser, der præger gennemførelsen af langt de fleste af de projekter, der blev udarbejdet i Essen i 1994. Jeg beklager endvidere, at Europa-Kommissionen ikke har foreslået nogle foranstaltninger, der har kunnet imødekomme denne situation, men blot har accepteret tingenes tilstand. Vi er derfor nødt til at minde Kommissionen om dens opgaver og anmode om et møde i Ministerrådet for således at finde en løsning på de netop nævnte problemer.

Escolá Hernando
Med nærværende stemmeforklaring vil jeg gerne give udtryk for, at jeg stemmer for betænkningen af Camisón Asensio, først og fremmest på grund af den udtrykkelige anmodning om, at der er behov for at fremme de 14 forslag fra Essen.
Det er rent faktisk af vital betydning for udviklingen af Den Europæiske Unions økonomiske og sociale samhørighed, at de prioriterede forslag fra Essen hurtigt bliver afsluttet, da de sammen med resten af de transeuropæiske transportnet er en styrkelse af det indre marked og et vigtigt grundlag for at skabe beskæftigelse.
For at opnå dette er det nødvendigt at skabe samhørighed i Fællesskabets strukturpolitik med transeuropæiske transportnet til fremme af en afbalanceret og bæredygtig udvikling af EU og for at få mindsket de regionale forskelle, der findes i dag.
Størstedelen af de prioriterede forslag, der blev udvalgt på Essen-topmødet, er blevet temmelig forsinkede under deres gennemførelse. Det skyldes bl.a. mangelen på finansiering til udviklingen af nævnte forslag. En god fællesskabspolitik til opfyldelse af de omtalte finansieringsbehov ville være at støtte de offentlige-private organisationer og en finansiel indsats fra medlemsstaternes side, hvilket i allerhøjeste grad ville bidrage til at få relanceret såvel de forslag, der er blevet forsinkede i deres gennemførelse, som resten af de transeuropæiske transportnet.
Betænkning af Soltwedel-Schäfer (A4-0044/99)

Andersson, Lööw, Palm, Sandberg-Fries og Theorin
Vi vil fremhæve betydningen af, at der i udformningen af euroen tages hensyn til de specifikke krav, som funktionshandicappede stiller. Euroen er en valuta, som nødvendigvis skal være udformet, så den kan anvendes sikkert af alle borgere.
Hvad angår ordførerens specifikke forslag om en 100-euromønt i guld, mener vi, at der sandsynligvis ikke er nogen tydelig begrundelse for at indføre en sådan mønt. Vi har dog i afstemningen valgt at følge den bedømmelse, som vores partigruppe foretog i udvalgsbehandlingen.

Berthu
Andenbehandlingen af udkastet til Rådets forordning om vedtagelse af tekniske specifikationer for euromønter giver mig anledning til at minde om, at det er fuldstændig ubetimeligt at ville trække alle nationale valutaer ud af omløb pr. 1. januar 2002.
Dette ville være psykologisk smerteligt for borgerne og kun en ideologisk tilfredsstillelse for dem, der ønsker at udviske nationernes selvstændighed. Derimod kunne man udmærket fortsætte med den aktuelle sameksistens mellem på den ene side euroen, sådan som den fungerer i dag, en valuta, der er forbeholdt børsmarkederne og de internationale finansielle aktiviteter, og på den anden side de nationale valutaer, der fortsat ville være i omløb. Under alle omstændigheder ville det være meget uforsigtigt at fjerne de nationale valutaer fuldstændigt, da vi ikke ved, hvad fremtiden bringer. Vi ved ikke, om vi om kort tid bliver offer for en asymmetrisk krise, hvor vi måske ville være glade for at kunne ændre parikurserne mellem euroen og visse nationale valutaer for således at indføre en vis smidighed i systemet og ikke pålægge vores medborgere flere opofrelser end nødvendigt.
På denne måde, det vil sige, hvis vi fastholder sameksistenssystemet med to valutaniveauer, et på europæisk og et på nationalt plan, ville vi få et system tæt på den fælles valuta, som I-EDN-gruppen altid har været fortaler for. Denne løsning ville sikre fremtiden, uden unødig risiko for vores medborgere. Jeg håber derfor, at Rådet lytter til visdommens stemme, og at ministrene ikke blot hovedløst følger harmoniseringsmanuskriptet til punkt og prikke.
For at retfærdiggøre denne fremgangsmåde vil nogle personer uden tvivl gemme sig bag det juridiske argument i artikel 109 L, stk. 4, der fastslår, at »På datoen for indledning af tredje fase vedtager Rådet ... til hvilken uigenkaldeligt fastlåst kurs ecuen træder i stedet for disse valutaer (de deltagende staters valutaer) ... og træffer efter samme fremgangsmåde også de andre foranstaltninger, som er nødvendige for en hurtig indførelse af ecuen som disse medlemsstaters fælles valuta«.
Men dette argument vejer ikke tungere end andre juridiske argumenter. I tilfælde af force majeure ændres teksten lynhurtigt, eller man finder en ny fortolkningsmulighed. Man kunne f.eks. sige, at hvis euroen skulle erstatte de nationale valutaer på datoen for indledning af tredje fase, det vil sige den 1. januar 1999, så er det allerede sket, og vi taler ikke mere om det. Regeringerne burde overveje dette seriøst.

Trizza
På Den Nationale Alliances vegne vil jeg gerne insistere på, at det er nødvendigt at fremstille en guldmønt med en pålydende værdi på 100 euro. På denne måde vil man ikke blot øge den fælles valutas symbolske styrke, men også gøre guldprisen stabil, så reserverne bliver stadig mindre nødvendige.
Endelig er jeg enig i ordførerens forslag om at begrænse omkostningerne ved metallet og den egentlige fremstilling af mønterne til mønternes pålydende værdi.
Betænkning af Bernard-Reymond (A4-0479/98)

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt i overensstemmelse med en linje, som indebærer en skarpere kritik af Kinas krænkelse af menneskerettighederne, end hvad der står i beslutningsforslaget. Selvom det er vigtigt at fremme EU's handelsforbindelser og politiske forbindelser med Kina, må de økonomiske interesser ikke skjule målet med denne vigtige kritik af krænkelsen af menneskerettighederne i Kina. EU bør konsekvent følge en sådan linje, også når det drejer sig om andre stater, f.eks. Colombia og Peru.

Palm
Selvfølgelig er jeg positiv over for den udvikling og åbning, der sker i Kina. Med åbenhed man knække et totalitært system og give frihed til det kinesiske folk. Jeg stiller mig derimod meget tvivlende over for den glorificering af markedsøkonomiske løsninger, som betænkningen giver udtryk for.
Vi er nødt til at lære af de fejltagelser, der er begået i f.eks. de tidligere kommunistlande i Østeuropa. De søgte frihed og åbenhed, men de fik den mest barske form for kapitalisme, som i sidste ende fører til nederlag og social elendighed.
I et udvidet samarbejde med Kina bør der lægges vægt på den sociale situation og de dele af den, hvor vi kan støtte en udvikling, såsom udvekslingsprojekter for unge, uddannelser og ikkestatslige organisationers muligheder for at vokse. Desuden er vi, som det tydeligt fremgår i betænkningen, nødt til konstant at presse på, for at menneskerettighederne respekteres.

Rovsing
Kommissionen har i sin meddelelse meget rigtigt bemærket de store forandringer, som i øjeblikket finder sted i Kinas økonomi og civile samfund. Men det er også vigtigt at understrege, at grundlæggende menneskerettigheder fortsat undertrykkes af styret i Kina. Derfor har Udenrigsudvalget i sin betænkning også rejst meget positive krav om inkorporering af en menneskerettighedsklausul i EU's aftale med Kina. For at muliggøre et økonomisk samarbejde med Kina er det af afgørende betydning, at en sådan klausul respekteres fuldt ud. De supplerende krav, som udvalget stiller til de af Kommissionen prioriterede områder, kan være med til at bringe udviklingen i Kina i den rigtige retning.

Souchet
Betænkningen fra hr. Bernard-Reymond har til hensigt at fremme udviklingen af EU-medlemsstaternes økonomiske og kulturelle forbindelser til Kina, som han anbefaler ud fra en forestilling om, at en sådan intensivering af forholdet automatisk ville give demokratiet bedre levevilkår og fremme overholdelsen af menneskerettighederne i landet.
Jeg mener imidlertid, at denne strategi, der muligvis kan være effektiv i nogle tilfælde, netop i dette tilfælde, med Kina, vil blive mødt af realiteter, der ikke må undervurderes.
Det er nu snart 15 år siden, at Kina gennemførte sin økonomiske modernisering, og inden for dette område har landet gennemgået en hidtil uset udvikling. Vestlige statsoverhoveder, virksomhedsledere og engrosopkøbere haster til Peking og Shanghai for at indgå forskellige kontrakter.
Det skal imidlertid bemærkes, at Kina i 15 år, til trods for at landet har gennemført en omfattende liberalisering af sin økonomi, kun har gjort meget begrænsede fremskridt, når det gælder borgerlig og religiøs frihed. Sinopolitikken i Tibet, som dog er genstand for et massivt vestligt pres, er ikke på nogen måde blevet mildere i de senere år.
På et mere overordnet plan burde vores ordfører have lagt større vægt på de meget alvorlige problemer, der er forbundet med den manglende overholdelse af religionsfriheden i Kina.
Indførelsen af en politik om obligatorisk registrering af alle religiøse tilholdssteder i 1991 har givet grobund for den største bølge af antireligiøs undertrykkelse, der er set siden Kulturrevolutionen.
Denne nye politik giver de kinesiske myndigheder fuld kontrol over de religiøse aktiviteter på materielt og spirituelt plan. Den kinesiske stat har f.eks. gennemført kontrol med indholdet af de forskellige kristne trosartikler og egenhændigt valgt dem ud, der synes acceptable, mens andre blev forkastet. De civile myndigheder har således forbudt trossandheder som dommedag, de helliges samfund, skabelsesberetningen og det evige liv.
På grund af dette slutter mange troende kinesere sig til skyggekirker , heriblandt den hemmelige katolske kirke. De risikerer således at blive udsat for politiets forfølgelse, konfiskering af ejendele, indespærring og tortur. Præstestanden er genstand for særlig hård tortur. Disse totalitære fremgangsmåder tilhører ikke en svunden tid. De er en del af den kinesiske befolknings hverdag, og det må vi ikke lukke øjnene for.
Europa-Parlamentet plejer normalt at være mere opmærksom, når det gælder overholdelse af menneskerettighederne. Hvorfor skal vi udvise særlig overbærenhed med kommunismens Kina?
Betænkning af Azzolini (A4-0412/98)

Bernardini
Meddelelsen fra Kommissionen, der ligger til grund for betænkningen fra vores kollega, afspejler en politisk prioritering af anvendelsen af de konkurrencepolitiske regler i forhold til de strukturfondspolitiske bestemmelser.
Kommissionen ønsker at finde en perfekt overensstemmelse mellem statsstøttekortet og strukturfondskortet. Vi støtter princippet om en overvejelse på dette område, idet der tages højde for de forskellige regioners særpræg, der sikrer dem retten til fællesskabsstøtte.
Vi må erkende, at undtagelser fra princippet om fri konkurrence såsom statsstøtte kun finder deres berettigelse i nødvendigheden af at bevare den økonomiske og sociale samhørighed.
Medlemsstaterne skal sammen med de lokale myndigheder nyde godt af større fleksibilitet. Denne fleksibilitet hænger sammen med visse regioners udviklingsproblemer, og jeg tænker her specielt på regioner, der er dækket af mål 1 og 2. Det er ikke ønskeligt, at de konkurrencepolitiske regler anvendes i blinde med risiko for at bringe effektiviteten af den på fællesskabsplan og nationalt plan ydede indsats i fare.
Efter min mening er rapporten fra Udvalget om Regionalpolitik, der er blevet finpudset med de af PSE-gruppen fremlagte ændringsforslag, et skridt i den rigtige retning. Der blev i øvrigt taget højde for ønsket om større fleksibilitet ved Rådets (almindelige anliggender) seneste møde, idet det blev vedtaget, at medlemsstaterne i samarbejde med Kommissionen og landenes lokale myndigheder fastsætter de økonomiske og sociale kriterier, der er kendetegnende for de forskellige regioner, og som giver anledning til undtagelser.

Darras
Europa-Kommissionens initiativ, der har til hensigt at finde en bedre koncentration og samordning af de nationale og europæiske støtteordninger med regionalt sigte med henblik på at styrke effektiviteten, er uden tvivl et prisværdigt og nødvendigt initiativ.
Det drejer sig om at identificere de hårdest ramte regioner og få den strukturelle støtte på europæisk plan til at indgå i sammenhæng med den nationale støtte med regionalt sigte. Kommissionen vil på denne måde vise sig fra sin pragmatiske ... måske endda lidt for pragmatiske side!
Hidtil er zonerne under mål 1 blevet vedtaget af Rådet med enstemmighed på baggrund af et forslag fra Kommissionen (NUTS-regioner, hvor bruttonationalproduktet pr. indbygger er mindre end 75 % af gennemsnittet i Fællesskabet). Zonerne under mål 2 og 5b er blevet vedtaget af Kommissionen på baggrund af socioøkonomiske kriterier på fællesskabsplan og nationalt plan efter aftale med medlemsstaterne.
Kommissionen er i øvrigt enekompetent, når det gælder statsstøtte. I dette nye forslag foreslår Kommissionen endvidere at lade planen om støtte i mål 2 høre ind under planerne om statsstøtte (artikel 92, stk. 3, litra c). Det er det samme som at sige, at Kommissionen udelukkende vil medtage de regioner under det nye mål 2, som medlemsstaterne opfører på listen over støtteberettigede regioner i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c. Kommissionen foreslår ligeledes, at de regioner, der medtages under mål 1, skal opfylde kravet om, at bruttonationalproduktet pr. indbygger er mindre end 75 % af gennemsnittet i Fællesskabet, så disse regioner er de samme som dem, der bliver undtaget fra bestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a, det vil altså sige dem, der er berettiget til at modtage national støtte. Det hele skal være defineret senest den 31. marts 1999.
Denne definition forekommer os at være lidt for streng til umiddelbart at kunne accepteres af regeringerne, vores gruppe og Parlamentet, al den stund hver enkelt stat kræver en fleksibilitetsmargen i valget af den førte støttepolitik, definitionen af de territoriale kompetencer. Jeg tror, at samordningen af zoneopdelingen skal forblive et politisk mål på medlemsstatsplan uden krav om resultater. Af denne grund har PSE-gruppen fremlagt flere ændringsforslag, herunder et nyt afsnit efter punkt Q og et nyt ændringsforslag 6, der kræver større fleksibilitet. Ændringsforslag, som jeg håber, Parlamentet vil tage vel imod.

Deprez
Meddelelsen fra Kommissionen og betænkningen, som vi debatterer i dag, skal have ros for igen på nærmest paradigmatisk vis at sætte fokus på de uoverensstemmelser, der er forbundet med den europæiske konstruktion, som sætter de europæiske politikker op mod hinanden, og de pågældende politikkers selvmodsigende virkninger.
Politikken for økonomisk og social samhørighed, der på pragmatisk og til tider endog fejlagtig vis er blevet ført i over 20 år for at imødekomme de gentagne udvidelser af Den Europæiske Union og de forskellige kriser, der har rystet den økonomiske og sociale struktur i medlemsstaterne, har helt sikkert behov for at blive analyseret og rationaliseret for at kunne stå mål med de nye udfordringer og leve op til politikkens egne mål.
Ud fra denne betragtning støtter jeg de muligheder, ordføreren fremlægger. Jeg skal derfor koncentrere mit indlæg om to af de nye tiltag, der foreslås som led i reformen af politikken om social samhørighed.
Idet den skal mindske forskellen på de forskellige europæiske områders udviklingsniveauer, vil den i realiteten øge forskellene mellem de rigeste og de dårligst stillede områder.
En nedsættelse af Den Europæiske Unions samfinansiering ville forværre fænomenet yderligere, idet en sådan beslutning ville tvinge medlemsstaterne til at yde større finansiel støtte, hvilket nødvendigvis ville veje tungest hos de dårligst stillede.
Der er således en uoverensstemmelse mellem de fastsatte mål for politikken for social samhørighed og de forventede resultater af de foranstaltninger, der skulle realisere dem.
Endvidere mener jeg, at den tidsbegrænsning for nedtrapning af støtten (phasing out) , der anvendes for de regioner, der ophører med at være mål 1-regioner, er for hård for de endnu vaklende økonomier.

Lindqvist (ELDR)
Det er ingen grund til, at regionalpolitisk støtte fra EU skal være en forudsætning for national støtte. Det er en uacceptabelt stor indskrænkning af den nationale handlingsfrihed. Jeg støtter derfor udvalgets forslag om, at mål 6-støtten skal fritages fra denne sammenhæng. Mål 6-støtten, som blev fastlagt ved medlemskabsforhandlingerne, vil ifølge Agenda 2000 i fremtiden indgå i mål 1. Dette kan accepteres, under forudsætning af at kriterierne overføres uforandret fra den tidligere mål 6-støtte til mål 1, samt at ressourcerne for mål 6-regionerne ikke mindskes.

Rovsing
Kommissionen har i sin meddelelse givet nogle forslag til en bedre sammenhæng mellem regionalpolitikken og konkurrencepolitikken i EU. Det er et uhyre interessant og vigtigt initiativ. Med de nuværende regler for støtte til fattige og dårligt udviklede områder er der stor risiko for konkurrenceforvridning. Det er der desværre set eksempler på. Det er således afgørende, at den områdeopdeling, der fremover vil gælde for medlemsstaternes mulighed for tildeling af regionalstøtte, bliver defineret på en sådan måde, at risikoen for negative konsekvenser for den frie konkurrence mindskes mest muligt. Jeg tilslutter mig derfor fuldt ud den analyse, som er fremsat i udvalgets betænkning.

Schiedermeier
Der er ingen tvivl om, at der stadig trods alle anstrengelser er store forskelle i udvikling mellem EU's regioner.
Men ved en streng anvendelse af det princip om koncentration af midlerne, som skal tilstræbes for at realisere målet om at samle de disponible midler, må det på den anden side ikke overses, at nationale støtteforanstaltninger uden for disse regioner fortsat skal være tilladt inden for subsidiaritetsprincippets rammer.
De såkaldt rige lande skal især i de svagt udviklede grænseregioner, der støder op mod tredjelande, have mulighed for rettidigt at iværksætte fornuftige støtteordninger.
Jeg stemmer for denne betænkning, fordi mit ændringsforslag 1 åbner op for den ovennævnte mulighed.

Souchet
Betænkningen fra hr. Azzolini, der behandler regionalpolitikken og konkurrencepolitikken, berører også spørgsmålet om statsstøtte med regionalt sigte.
Den udviser særlig bekymring over bestemmelserne i de nye retningslinjer, ifølge hvilke den tilladte intensitet af statsstøtten i forhold til tidligere bliver væsentligt reduceret: 40 eller 50 % alt afhængig af den pågældende regions udviklingsniveau for mål 1-zonerne, 10 eller 20 % for mål 2-zonerne. Den rejser endvidere spørgsmålet om, hvorvidt denne udvikling ikke blot er en forløber for den progressive forsvinden og på længere sigt det fuldstændige forbud mod statsstøtte med regionalt sigte.
Betænkningen fra Udvalget om Regionalpolitik forsvarer endnu en gang egnsplanlægningspolitikkens overgang til at være en politik, der skal føres på fællesskabsplan. Denne systematisering kan vi ikke tilslutte os, på trods af at vi mener, at harmonisering og tæt samarbejde på visse områder er en nødvendighed, som f.eks. inden for de transeuropæiske transportnet og økologisk sensible områder. Men medlemsstaterne skal fortsat, hvis de finder det nødvendigt, have fuld frihed til at yde offentlig støtte til opretholdelse af den territoriale balance og kompensation for den skævhed, visse fællesskabspolitikker i nogle tilfælde kan medføre, herunder f.eks. frihandelspolitikken, hvis konsekvenser endnu ikke er blevet fastlagt.
Jeg vil i denne forbindelse gerne minde om, at betænkningens punkt C er baseret på et ændringsforslag fra vores gruppe, der er blevet vedtaget i udvalg. Det henviser til, at konkurrencepolitikken udgør en væsentlig faktor for Den Europæiske Unions konkurrenceevne, dog på betingelse af at denne konkurrence foregår loyalt, især fra visse af Unionens handelspartneres side, og at den ikke medfører, at vi må ofre vores sociale og miljømæssige normer.
Denne tekst viser forkasteligheden af det forbud, Kommissionen for nylig har pålagt Frankrig mod at yde støtte til landets tekstilindustri, der er offer for særdeles omfattende virksomhedsflytninger. Dette er et slående eksempel på, at konkurrenceregler udarbejdet som et dogme anvendes i blinde uden hensyntagen til sociale aspekter og egnsplanlægning, noget som vores gruppe er stærkt imod.
Betænkning af Read (A4-0386/98)

Caudron
Allerførst vil jeg gerne takke Imelda Read for hendes seriøse og overskuelige arbejde, der har dannet grundlag for en god debat.
Ud over disse indledende bemærkninger om betænkningens form vil jeg gerne give min uforbeholdne støtte til de henstillinger, vores kollega fremkommer med. Det vedvarende ønske om at garantere lige adgang for alle og først og fremmest for de svageste i vores samfund stemmer overens med det, en universel tjeneste bør være.
Jeg mener ligesom Imelda Read, at Unionens medlemsstater på grundlag af en varespecifikation burde indføre et prisniveau for de laveste indkomstgrupper. Hvis nogle mener, at et sådant tiltag er uretfærdigt, hvad mener de så om, at et flertal blandt forbrugerne yder tilskud til enkelte forbrugeres langdistanceopkald? Hvorfor skulle man, blot fordi man er mindre velstillet eller arbejdsløs, kun bruge telefonen til lokalopkald til den høje takst? Vi må ikke glemme, at telefonen også er et nyttigt redskab i jobsøgningsprocessen.
Endvidere kalder udbredelsen af Internettet på indførelse af et prisniveau, der er afpasset både efter de enkelte brugere og de institutioner, der anvender Internettet i undervisningsøjemed. Jeg har allerede sagt det, men gentager, at Internettet ikke må være forbeholdt en lille, velstillet minoritet!
Jeg vil derimod advare vores konservative kolleger mod de ændringsforslag, de ønsker vedtaget. Jeg mener, at disse ændringsforslag på sigt vil true den lige adgang til de pågældende kommunikationsmidler. Forslagene er farlige både for telekommunikationssektoren og for den universelle tjenestes fremtid generelt.
Endelig håber jeg, at højrefløjen tager mod til sig og kommer frem med deres intentioner inden for de nærmeste måneder, inden for dette såvel som inden for andre områder. Enhver politikers første handling er at forsvare sine idéer. Hvis I således mener, at liberaliseringen af tjenesterne skal gå hånd i hånd med ulige adgang for alle, så kom dog frem og sig det til vores medborgere.

Deprez
Garantien om, at alle skal have adgang til vigtige tjenester til en overkommelig pris og på kvalitetsmæssigt tilfredsstillende betingelser, er den altafgørende forudsætning for, at liberaliseringen af det, der for nylig blev døbt den offentlige tjeneste, bliver en social og vedvarende succes. Derfor er denne første tilsynsrapport om forsyningspligten på teleområdet, som vi debatterer i dag, af største vigtighed.
Jeg vil gerne nævne, at denne første rapport beskriver en langtfra tilfredsstillende situation, som vidner om utilstrækkeligheden af markedskræfternes frie spil og den frie konkurrence, når det gælder om at sikre alle lige muligheder for deltagelse i informationssamfundet og lige adgang til kommunikationsteknologien.
Denne første rapport sætter helt sikkert fingeren på en del problemer, der hurtigst muligt skal afhjælpes. Jeg har især hæftet mig ved mangelen på en bestemmelse, der forpligter operatørerne til at fastsætte én pris for én tjeneste i ét samlet område, hvilket er en stor trussel mod en veritabel universel tjeneste.
Udtalelsen om, at taksterne i visse medlemsstater globalt set udvikler sig i opadgående retning, er ligeledes foruroligende. Den er så meget desto mere foruroligende, eftersom den vedrører de forbrugere, der oftest ringer til lokal takst, herunder de mindre velstillede forbrugere.
Jeg er ligesom vores ordfører af den overbevisning, at der hurtigst muligt skal gøres en stor indsats for at forbedre vilkårene for de dårligst stillede forbrugere, herunder de handicappede.

Rovsing
Liberaliseringen af telesektoren i EU har medført, at medlemsstaterne er forpligtede til at sikre, at et minimumssæt af teletjenester bliver tilbudt af alle operatører, og at der skrides ind, hvis disse krav ikke overholdes. Kommissionen har konstateret, at der er taget skridt til at sikre denne minimumsadgang til teletjenester for forbrugerne, men indsamlingen af data har ikke været helt tilstrækkelig i alle tilfælde. Det er derfor rigtigt, når det i betænkningen understreges, at det er vigtigt at afhjælpe disse mangler og at sikre, at de relevante oplysninger om teletjenesternes overensstemmelse med minimumskravene er til rådighed.

Wolf
Betænkningen af Read har vist, at de fremskridt, der blev opnået ved gennemførelsen af de universelle postbetjeninger, må gives en blandet bedømmelse. Som helhed er de nærmest utilfredsstillende. Derfor er øgede anstrengelser på dette område nødvendige. Gruppen De Grønne støtter dette i betænkningen af Read.
Men derudover er det nødvendigt at undersøge, om det ikke er nødvendigt med yderligere instrumenter til at styrke de offentlige interesser, til at sikre postbetjeningernes kvalitet og med henblik på de sociale og samfundsmæssige virkninger af nye posttjenester (f.eks. cahier de charges , graduerede former for statsligt tilsyn osv.). Sådanne instrumenter er til dels allerede fastsat i medielovgivningen og kan anvendes som forbillede.
Betænkning af Tappin (A4-0394/98)

Andersson, Lööw, Palm, Sandberg-Fries og Theorin
Vi vil takke ordføreren for et velgennemført arbejde med en vigtig betænkning. Vi vil med denne stemmeforklaring understrege betydningen af muligheden for at tilpasse sociale kriterier og målsætninger i overensstemmelse med det, som også fremgår af især punkt 10 og 11 i udvalgets forslag til betænkningen samt i ændringsforslag 5 og 6 fra ordføreren og Van Lancker. Vi mener, det er væsentligt, at et mere åbent offentligt indkøb til gavn for beskæftigelsen og en øget konkurrence gennemføres med en nødvendig balance mellem sociale og miljømæssige målsætninger.

Rübig
Angående de forhøjelser af tærskelværdierne, der er foreslået i betænkningen, viser de hidtidige erfaringer, at antallet af firmaer, der deltager i offentlige licitationer, er så meget større, desto lavere tærskelværdierne ansættes. Men dermed er antallet af virksomheder, der får del i kagen, ikke tilsvarende større. Og dermed stiger også det samlede beløb af de såkaldte frustrerede omkostninger.
Men da jeg personligt principielt er imod en forhøjelse af tærskelværdierne, har jeg hverken stemt for eller imod de pågældende punkter.
Betænkning af Thomas Mann (A4-0475/98)

Bernardini
Ved indgangen til det nye årtusinde kan vi ikke acceptere, at vi har mere end 18 millioner arbejdsløse i Den Europæiske Union. Det er vores ansvar at bekæmpe denne plage, og sporene i den betænkning, der ligger foran os, går i den rigtige retning.
Allerede på topmødet i Luxembourg kunne vi med indførelsen af retningslinjer i hver enkelt medlemsstat konstatere, at medlemsstaterne er yderst engagerede i denne kamp. Men kampen skal ligeledes føres på europæisk plan.
I denne henseende kan vi i første omgang koncentrere vores indsats om de potentielt jobskabende sektorer. Jeg tænker på turismen og beklager Ministerrådets blokering af Philoxenia-programmet. Dette program udgør en fremragende handlingsramme, og et stort antal operatører og aktører venter fortsat på dets ikrafttræden. Vi må heller ikke glemme de lokale og personrelaterede tjenesteydelser. Ofte har de lokale myndigheder svært ved at videreføre foreningernes jobskabende tiltag.
Det er endvidere muligt at indlede en undersøgelse af en ny organisering af arbejdsmarkedet. For øjeblikket kan vi konstatere, at flere medlemsstater bevæger sig hen imod en nedsættelse af arbejdstiden, der aftales med arbejdsmarkedets forskellige parter. Vi skal passe på, at denne løsningsmodel ikke bliver et nationalt fænomen. Der skal også gennemføres en fælles indsats på europæisk niveau.
Kort sagt fremlægger vores ordfører en række fremragende anbefalinger. Vi må ikke skuffe vores medborgeres forventninger.

Caudron
Jeg har i flere måneder efterlyst en debat om de sociale konsekvenser af den teknologiske udvikling. Jeg glæder mig derfor over betænkningen fra vores kollega Thomas Mann, der svarer på et af hovedspørgsmålene i denne forbindelse.
Det er helt sikkert vigtigt, at vi i Parlamentet fremmer skabelsen af disse nye job, der lader til at være et stort potentiale for. Jeg vil gerne understrege, at jeg i vidt omfang deler de bekymringer og er enig i de forslag, ordføreren fremlægger.
Jeg vil imidlertid gerne komme med nogle forbehold og kommentarer til forskellige punkter, der dog ikke på nogen måde ændrer grundlæggende ved forfatterens oprindelige tekst.
Selvom jeg ligesom Thomas Mann mener, at samfundet skal sætte ind økonomisk for generelt at tilpasse uddannelserne til disse nye jobmuligheder, vil jeg komme med to bemærkninger.
Allerførst mener jeg, at disse investeringer skal være omfattende, især for så vidt angår skabelsen af job med stor værdistigning. Det er et krav, når man tænker på de midler, der skal til for at sammensætte en uddannelse af høj kvalitet. På den anden side ser jeg til min glædelige overraskelse, at vores konservative kolleger er blevet bevidst om, at der er visse samfundsmæssige behov, som initiativerne i den private sektor ikke kan opfylde.
Jeg glæder mig ligeledes over viljen til at forankre den livslange uddannelse lovmæssigt ved at indføre den i loven om ret til årlig uddannelsesorlov. Dette tiltag er et vigtigt skridt fremad i bestræbelserne på at anerkende denne ret, der skal give alle ansatte bedre karriere- og jobmuligheder.
Jeg kan ikke slutte af uden at nævne visse risici for krænkelse af de ansattes rettigheder. Disse rettigheder skal efter min mening ikke tilpasses efter de nye teknologier, men i stedet sigte efter at sikre alle en acceptabel livskvalitet. Jeg tror ikke, at vores medborgere vil acceptere en stadig forringelse af denne livskvalitet, der for en mindre del af os er alvorligt truet.

Darras
Hvordan kan man undlade at stemme for denne betænkning, der med udgangspunkt i tingenes tilstand - en arbejdsløshed på næsten 11 % i Den Europæiske Union, hvoraf 22 % er unge, og kvindernes prekære situation - fremkommer med en lang række fornuftige forslag?
Fornuftige forslag, eftersom de lægger stor vægt på de små og mellemstore virksomheder, hvor det største potentiale for jobskabelse ligger, men som i kraft af den stigende globalisering skal have gunstige betingelser for at udvikle sig. Kommissionen har allerede gennemført adskillige handlingsprogrammer til fordel for disse virksomheder. De skal styrkes og opmuntres. Fornuftige forslag, eftersom de fokuserer på fremtidens sektorer: turisme, kultur, ny teknologi, forskning, medier - områder, der kan forbedre vores lokalsamfund, hvis vi forbereder adgangen og uddannelserne til de fremtidige fag korrekt. Fornuftige forslag, eftersom de anmoder medlemsstaterne om at indføre de retningslinjer, der blev vedtaget i Luxembourg i 1997.
Endvidere fornuftige forslag, eftersom de kræver et uddannelsessystem baseret på vedvarende uddannelse, som er tilpasset den konstante udvikling inden for informations- og kommunikationsteknologien. Et system, der kan følge den ansatte gennem hele dennes professionelle liv, således at den ansatte kan udvikle sig i takt med de teknologiske ændringer.
Stadig fornuftige forslag, eftersom de ikke udelukker de dårligst stillede befolkningsgrupper, ikke isolerer de allerede dårligt stillede områder yderligere. Dette viser sig i et ønske om udvikling af transport- og telekommunikationsinfrastrukturer, der giver adgang til de globale markeder, således at de forskellige regioner og deres indbyggere ikke udelukkes fra fremtidens arbejdsmarked.
Endelig fornuftige forslag, eftersom de kræver anerkendelse af de i Amsterdam-traktaten indeholdte principper, især princippet om ligebehandling af kvinder og mænd. Her kunne nogle af vores franske senatorer i øvrigt godt hente lidt inspiration!
Til slut, der er intet revolutionerende i denne beslutning, der analyserer vores samfund, dets ændringer og fremtidsperspektiver, men hvis den virkelig bliver efterlevet, vil det være starten på en bedre verden.

Deprez
Der er ingen her i salen, der vil benægte, at jobskabelse er en af de grundlæggende problematikker, på baggrund af hvilken den offentlige mening vurderer den europæiske konstruktions globale positive eller negative virkning på vores medborgeres dagligdag.
Vi kan derfor endnu en gang glæde os over, at man i Amsterdam-traktaten har taget denne udfordring op og indføjet et beskæftigelsesafsnit. Denne bevidsthed skal nu munde ud i en konkret, positiv virkning for vores medborgere, især for de svageste grupper, nemlig de unge og kvinderne.
Jeg støtter fuldstændig de af vores ordfører foreslåede analyser og anbefalinger, og jeg stemmer derfor for nærværende betænkning uden nogen form for forbehold.
Jeg vil ikke desto mindre gerne understrege den kendsgerning, at ændringen af den måde, hvorpå arbejdsmarkedet er organiseret, i forhold til de muligheder, multimedieudviklingen tilbyder, kan være en væsentlig gevinst for den økonomiske balance i hele samfundet og livskvaliteten for et stort antal arbejdere, der herefter ikke længere er tvunget til at foretage de kedsommelige rejser frem og tilbage hver dag.
En sådan ændring, der ville aflaste adgangsvejene til de store byer, ville endvidere give mulighed for på sigt at omfordele væsentlige menneskelige og budgetrelaterede ressourcer, der således kan anvendes til udvikling af kommunikationsinfrastrukturer i de dårligst stillede regioner og sektorerne med størst jobskabelsespotentiale.
Jeg vil endvidere gerne understrege den kendsgerning, at budgetmæssigt set lidet kostbare og i grunden relativt let gennemførlige foranstaltninger endvidere vil kunne medvirke til hurtig jobskabelse. Jeg kan f.eks. nævne en rationalisering og lettelse af de forskellige administrative byrder, der pålægges de små og mellemstore virksomheder, eller tilrådighedsstillelse af et effektivt markedsanalysenetværk og formidling af de således indsamlede oplysninger.

Palm og Theorin
I virkeligheden er det her en god betænkning. Den fremhæver bekæmpelsen af arbejdsløsheden og kampen for arbejde til alle. Ingen bliver udelukket fra begrebet alle - f.eks. er kvinder helt klart inkluderet. I betænkningen er der mange spændende tanker om fremtidens arbejdsmarked. Det er glædeligt, at Unionen anerkender problemerne og er villig til at løse dem. Desværre har to rigtigt dårlige punkter dog sneget sig ind i denne gode betænkning.
For det første er beskatning et nationalt anliggende. Derfor bør Europa-Parlamentet ikke »anbefale«, at »byrder« som skat skal sænkes, som man gør i punkt 41.
Endnu mere oprørende er imidlertid den uvidenhed, som punkt 23 giver udtryk for. Det, som ordføreren kalder »afgift på arbejde« er intet andet end arbejdstagernes penge. De penge, som arbejdsgiveren indbetaler til staten til forvaltning under betegnelsen arbejdsgiverafgift, er penge, som vi har afstået fra at få i lønstigninger. I stedet for får vi bl.a. sygedagpenge, pension og arbejdsløshedsdagpenge for disse midler.
Arbejdsgiverafgifterne er arbejdstagernes afståede lønstigninger, som de har valgt at betale det fælles velfærd med. Systemet med at administrere disse udgifter samlet er desuden det mest effektive og retfærdige.

Sornosa Martínez
Dette er en yderst vigtig og belejlig betænkning, eftersom beskæftigelsesspørgsmålet står i centrum af de europæiske borgeres bekymringer. Overvejelsen om fremtiden gør det muligt for os nu at lægge grunden til kampen mod arbejdsløsheden, som har nået et uacceptabelt niveau, som truer samhørigheden i vores samfund.
Den centrale målsætning er kampen mod arbejdsløsheden ved oprettelse af tilstrækkelig mange kvalitetsarbejdspladser, hvor man tager hensyn til de nye behov i et samfund, som har ændret sig, og som vil ændre sig endnu mere i fremtiden.
Informationsteknologien, kommunikationen, demografien, bæredygtigheden, fritiden, den fortsatte udvikling af turismen og ikke mindst kvindernes indtræden på arbejdsmarkedet, som har givet en større lighed og ligestilling, gør, at dette nye samfund har nye behov, sådan som jeg har sagt det i min ordførerudtalelse, som fortjener et modigt, politisk, seriøst og realistisk forslag, som - uden at tabe disse store muligheder for skabelse af beskæftigelse af syne, og som giver svar på de nye krav - ikke betyder en anden form for diskriminering af kvindenes arbejde eller en større usikkerhed og deregulering. Vi bør virkelig støtte og hilse de nye initiativer til beskæftigelsesfremme velkommen og udbrede den sociale beskyttelse af arbejderne og deres rettigheder, som sikrer den fulde beskæftigelse for kvinder og mænd samt den sociale samhørighed.
Betænkning af Fitzsimons (A4-0052/98)

Hyland
Der er brug for medlemsstaternes fulde samarbejde, hvis Den Europæiske Union fuldt ud skal tage del i reduktionen af drivhuseffekten.
Vi skylder de kommende generationer at tage de langsigtede implikationer af de ukontrollerede udledninger af CO2 og indvirkningen heraf på miljøet alvorligt. Det er unødvendigt, at visse medlemsstaters regeringer ikke samarbejder om opdatering og rapportering af nye data, og det har kun den virkning at underminere forsøgene på at gennemføre effektive kontrolprogrammer, sådan som det forudses i Kyoto-protokollen.
Medmindre vi træffer passende foranstaltninger, er det umuligt at overvåge effektiviteten af kontrolprogrammerne eller den fulde udstrækning af truslen fra global opvarmning for kommende generationer. Nu at ignorere det, der ses som en reel trussel, vil kun gøre den endelige løsning endnu vanskeligere at finde.
Jeg glæder mig over, at miljøministrene er enedes om at reducere udledningen i EU af seks drivhusgasser med 8 % mellem år 2008-2012. De tal, man er enedes om, vil kun gøre det muligt for Irland at forøge udledningen med 13 % i forhold til 1990-tallene.
Parlamentet har arbejdet hårdt på at få indført lovgivning, som skal nedsætte brugen af CO2 -gasser. F.eks. tvinger EU's nye direktiv om regulering af forurenende stoffer olieselskaberne til at forsikre, at svovlindholdet i benzin bliver beskåret med det tredobbelte, og at svolvindholdet i diesel bliver beskåret med det syvdobbelte inden udgangen af år 2005.
Hvis de samlede sociale, menneskelige og miljømæssige fordele ved frisk luft skal sikres, så må de normer, der for nylig er fastlagt i EU's direktiv om udledning fra køretøjer og brændselskvalitet, strengt fastholdes.
Der må være det størst mulige samarbejde mellem medlemsstaternes regeringer og alle berørte organer, sådan at en reduktion af anvendelsen af CO2 kan blive til virkelighed i meget nær fremtid.

Souchet
Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa har stemt for alle de ændringsforslag, der giver mulighed for at forbedre Rådets forslag om en overvågningsmekanisme for emissionen af CO2 .
Denne overvågningsmekanisme bør udgøre én af de væsentlige grundpiller i Den Europæiske Unions samlede strategi til stabilisering af CO2 -emissionerne på 1990-niveauet. En sådan stabilisering giver mulighed for at forbedre energieffektiviteten, samtidig med at den giver os mulighed for at opfylde vores forpligtelser inden for FN's rammekonvention om klimaændringer. Overvågningen af CO2 -emissionerne er imidlertid ikke tilstrækkelig. Der skal endvidere indledes en overvågning og stabilisering af emissionerne af methan (CH4 ) og nitrogenoxid (N20 ), to gasser, der har direkte indflydelse på luftkvaliteten, samt af emissionerne af gasser, der har en negativ effekt på ozonlaget (perfluorcarboner - PFC, hydrofluorcarboner - HFC og svovlhexafluorid - SF6 ).
Denne udvidelse af overvågningen til også at omfatte gasser, der ikke oprindeligt var omfattet af forslaget, gør det muligt at foretage en mere pålidelig undersøgelse af alle de elementer, der forstyrrer vores atmosfære. Jeg vil dog gerne minde om, at hvis Den Europæiske Union gennemfører håndgribelige foranstaltninger til opretholdelse af luftkvaliteten, skal der indføres tilsvarende foranstaltninger i alle de udviklede lande. Vores anstrengelser ville være forgæves, hvis de øvrige lande ikke får kontrol over deres egne emissioner af drivhusgasser. Derfor er medlemsstaternes arbejde for at indlede denne debat på verdensplan uhyre vigtigt.
Betænkning af Hautala (A4-0002/99)

Lindqvist (ELDR)
Forsuringen er et af de alvorligste miljøproblemer i Norden. England, det europæiske fastland og Østeuropa bidrager ligesom vi selv til problemet. Kommissionens forslag om begrænsning af svovlindholdet i tunge fuelolier og gasolier er et skridt i den rigtige retning. Muligheden for dispensationer og ret til at vedtage strengere regler i medlemslandene er også et skridt i den rigtige retning.
Forslaget er dog for vagt. Udvalgets krav om, at målsætningen skal være at fjerne svovl fuldstændigt som luftforurening, er en klar forbedring. Parlamentets krav om, at direktivet også bør omfatte bunkerolie og motorbådsdieselolie, har Rådet accepteret. I andenbehandlingen stiller udvalget krav om en hurtigere gennemførelse ved at flytte tidsfristen for fuelolier frem. Jeg støtter udvalgets forslag samt forslaget om, at den lavere grænseværdi for gasolier bør gælde fra 2004 i stedet for 2008.
Betænkning af Virgin (A4-0001/99)

Blak og Kirsten Jensen
Affald er den ene dag værdiløst og den næste dag pludselig meget værdifuldt. Det skift har tidligere særlig vist sig, når affald fra EU blev eksporteret til tredjelande. Disse lande har muligvis kunnet udnytte en smule af de metaller, der var i affaldet, men det har ikke været en særlig god forretning for miljøet. Der har også været eksempler på, at tredjelandene slet ikke har kunnet bruge det affald, de modtog, men at de blot har fået penge for at være modtagerland. Med andre ord har vi brugt disse tredjelande som lossepladser, fordi de har været billige alternativer i forhold til de europæiske miljøkrav.
De nye regler har givet anledning til megen forvirring og bekymring blandt humanitære organisationer, der samler ind til folk i nød. Lad os slå fast, at indsamling af tøj, som foræres til mennesker i tredjelande, der har brug for det, fortsat kan lade sig gøre. Men det nye er, at modtagerlandene aktivt skal meddele Kommissionen, at de ønsker at modtage affaldet. Det er den eneste måde, vi i EU kan sikre os, at modtagerlandene virkelig tager stilling til, om de ønsker det affald, vi sender ind over grænserne til dem. Det er en garanti for, at landene kan håndtere det på en ordentlig måde efter deres egne regler. Alt egentligt affald skal vi beholde hos os selv, og det skal behandles efter vores regler på miljørigtige affaldsanlæg.

Caudron
Betænkningen fra vores kollega Ivar Virgin forsøger at give et fyldestgørende svar på eksport af visse typer affald til en række lande, der ikke er medlemmer af OECD.
Jeg deler i det store og hele ordførerens synspunkter, især for så vidt angår afvisningen af en ny liste over affaldstyper, der er omfattet af eksportforbud. En sådan ny liste ville efter min mening kun være med til yderligere at komplicere den eksisterende lovgivning.
Jeg mener ligesom Ivar Virgin, at begrebet affald skal omdefineres. Det er i denne henseende nødvendigt, at Kommissionen hurtigt fremkommer med et initiativ.
Jeg deler således de velgørende organisationers bekymring om, at forordningen kan vanskeliggøre eksport af visse affaldstyper, herunder brugt tøj.
Ud over at give disse landes befolkninger en højere grad af velvære sikrer disse aktiviteter vores dårligst stillede medborgere en effektiv social integration. Hvis eksporten af tøj forbydes, vil det have konsekvenser for de pågældende organisationers levedygtighed.
Betænkning af Jackson (A4-0028/99)

Caudron
Jeg har med glæde modtaget denne betænkning fra vores kollega Caroline Jackson. Jeg kan imidlertid ikke afholde mig fra at sige, at teksten har været alt for længe undervejs.
Dette misfornøjede udbrud er ikke henvendt til betænkningens forfatter, men derimod til Kommissionen, der efter min mening har udvist stor skødesløshed med hensyn til dette vigtige miljøpolitiske emne.
Som følge af stigningen i mængden af affald fra byområder er det, som ordføreren understreger, nødvendigt at træffe nogle foranstaltninger for at mindske den mængde affald, der skal deponeres. Det ville i denne forbindelse være glædeligt, om Kommissionen tog nogle håndfaste initiativer for at promovere alternativerne: kompostering og biogasproduktion på basis af bionedbrydeligt affald.
Endvidere støtter jeg forslaget om indførelse af en afgift på affald, der føres til deponering. Man kan vel dårligt forestille sig, at man kan blive ved med at få plads til alle deponeringsanlæggene? Hertil kommer de sundhedsmæssige aspekter. Ingen kan benægte, at disse deponeringsanlæg er potentielt farlige, ikke blot for miljøet, men også for menneskene.
Endelig kan jeg kun støtte den hierarkisering, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse foreslår for affaldsbehandlingen. Men når først dette hierarki er blevet indført, skal Kommissionen tage hensyn til det i forbindelse med udarbejdelsen af fællesskabsprogrammer, der vedrører disse problematikker.
Der skal udvises stor arbejdslyst inden for dette område, for vi kan ikke tillade, at de fremtidige generationer skal leve med konsekvenserne af vores passivitet!

Jensen, Lis
Som ved førstebehandlingen af Jackson- betænkningen vælger jeg at støtte betænkningen, fordi dens grundlæggende synspunkter er velovervejede og fornuftige. Dog vil jeg fortsat gøre opmærksom på, at den største trussel mod medlemslandenes muligheder for at etablere nationale affaldsbehandlingssystemer, der går videre end de regler, det er muligt at få vedtaget i EU, stadig er EU's indre marked. Så længe affald i EU's terminologi stadig er at betragte som en vare, vil der være et incitament for store affaldsproducenter fra EU-lande med strikte regler for affaldsbehandling til at transportere deres affald til anlæg i EU-lande, der kun overholder EU's mindsteregler.
Hvis det ikke bliver muligt, ikke blot i princippet, men også i realiteten, at stoppe denne affaldsturisme ved de interne EU-grænser, vil miljøet stadig lide skade. Samtidig skal man heller ikke glemme de negative økonomiske konsekvenser for de affaldsbehandlingsanlæg, der ligger i de miljøprogressive EU-lande. Deres anlæg vil måske miste en del affald til nabolandet og dets billigere løsninger.

Nicholson
Det glæder mig at kunne støtte fru Jacksons betænkning. Deponering af affald bør, som ordføreren siger, være en sidste mulighed. Deponering er nødvendig i nogle tilfælde. Det må vi acceptere. Problemet er, at det i mange medlemsstater er blevet en let løsning med skrækkelige følger for miljøet. Det er nødvendigt med strengere kontrol. Folk i boligområder bør ikke skulle finde sig i grimme og potentielt farlige lossepladser i nærheden. Samtidig bør vi i alle medlemsstater have langt bedre programmer til at støtte folk, der vil skille sig af med affald under større hensyntagen til miljøet. Jeg ved, at der i nogle lande allerede er ordninger til sortering af husholdningsaffald for at forøge genbruget. Jeg stoler på, at dette efterhånden vil blive normen i alle medlemsstater.
Det er medlemsstaternes ansvar at forbedre ordningerne for skrald, således at de benytter alternativer til deponering uden at straffe skatteborgerne. Deponeringsafgiften i mit land er et godt eksempel på, hvordan en dårligt udtænkt idé, som ikke tager fat på de reelle problemer, kan føre til, at skatteborgerne må betale. Uden en strategi fra regeringen til genovervejelse af affaldsordninger, betyder deponeringafgiften simpelthen, at de lokale myndigheder ikke har andet valg end at lade omkostningerne gå videre til skatteborgerne. Hvordan det bidrager til at mindske afhængigheden af deponering, må guderne vide.
Jeg stoler på, at vi i fremtiden får en langt bedre holdning til renovation i EU. Det er af afgørende betydning, at deponering så vidt muligt bliver noget fortidigt. For at nå dette, er det afgørende, at man retter sig efter lovgivningen. Medlemsstaterne må støtte denne lovgivning, hvis den skal have nogen virkning.

McKenna
Rådets fælles holdning til et forslag om direktiv angående affaldsdeponering har til formål at forhindre eller reducere skader på miljøet og risiko for sundheden på grund af deponering. Men desværre har det mangler på en række nøgleområder.
Dette direktiv vil få stor betydning for renovationen i hele EU og særlig i Irland, hvor forvaltningen af renovation har haft tendens til udelukkende at fokusere på deponering. Til trods for, at deponering anses for den mindst gunstige løsning til bortskaffelse af affald i Europa, ligger Irland øverst på listen for EU med hensyn til anvendelsen af deponering for at slippe af med dets enorme bjerge af affald.
Dette er det andet forsøg på at få et EU-direktiv om deponering. Kommissionen forelagde først et forslag i 1991, som blev trukket tilbage, efter at Parlamentet under pres fra miljøgrupperne havde afvist Rådets fælles holdning i 1996.
Skønt forslaget i nogle henseender er langt bedre end det, der blev forelagt i 1996, er jeg bekymret over et antal aspekter af lovgivningen, som er meget svage og kunne føre til, at regeringerne finder måder, hvorpå de kan unddrage sig deres forpligtelser med hensyn til bortskaffelse af affald og beskyttelse af folkesundheden.
Et væsentligt problem er muligheden for, at lossepladser, der er blevet lukket på det tidspunkt, hvor dette direktiv bliver ændret, vil blive udelukket fra lovgivningens område. Myndighederne planlægger allerede at lukke et betragteligt antal lossepladser, der er aktive i øjeblikket i Irland, i løbet af de næste to år. Nogle af disse pladser er yderst problematiske. Eftersom efterbehandling er en vigtig del af direktivet, er det af afgørende betydning, at disse pladser, der skal lukkes, kommer ind under direktivet.
Jeg er meget skuffet over Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelses holdning, når det ikke insisterer på, at der skal etableres en minimumsafstand mellem udkanten af en losseplads og boligområder.
Kommissionen havde oprindelig krævet en minimumsafstand på 0, 5 km fra skel mellem lossepladser og boligområder, men Ministerrådet fjernede dette fra teksten til direktivforslaget.
Spørgsmålet om afstand er yderst vigtigt for miljøgrupper i hele EU. I særdeleshed siden forskning (publiceret i The Lancet , august 1998) har vist, at børnedødelighed og medfødte defekter vokser med op til 33 % i områder, der ligger nærmere end 3 km fra en losseplads.
Denne undladelse af at fastsætte en minimumsgrænse, hvorved lokalsamfundene kan beskyttes mod farerne ved deponering, strider mod forsigtighedsprincippet og hensynet til beskyttelsen af folkesundheden.
Gruppen De Grønne har stillet et ændringsforslag om dette spørgsmål og vil anmode om afstemning ved navneopråb, sådan at lokalsamfundene hjemme kan se, hvor alvorligt medlemmerne tager beskyttelsen af folkesundheden. Vi finder det utroligt, at så mange medlemmer vil afvise foranstaltninger, der kan sikre en beskyttelse af folkesundheden.
Det er også værd at påpege, at der i det oprindelige forslag fra Kommissionen var medtaget en minimumsafstand fra boligområder, og at denne senere blev fjernet af Rådet. Kommissionen burde have fastholdt sin oprindelige holdning, og Socialdemokraterne burde heller ikke have foretaget en kovending i dette spørgsmål. De har i høj grad svigtet deres ansvar for at beskytte folkesundheden.

Souchet
Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa er gunstigt stemt over for en harmonisering på fællesskabsplan af foranstaltningerne vedrørende affaldsdeponering. Hvis en medlemsstat har en slap lovgivning på dette område, kunne man blive vidne til en flytning af affaldet. Det vil sige, at medlemsstater med en strammere lovgivning ville transportere deres affald til medlemsstater med en mere slap lovgivning.
Vores gruppe minder dog om, at medlemsstaterne skal beholde deres suverænitet med hensyn til fastsættelse af afgifter eller gebyrer. Det er grunden til, at vi har stemt imod de ændringsforslag, der sigter mod indførelse af en europæisk afgift på affaldsdeponering.
På det tekniske plan har vi stemt imod det ændringsforslag, der erstatter begrebet inert affald med begrebet ikke farligt affald. Jeg ved af erfaring, at flertallet i Europa-Parlamentets Udvalg om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse foretrækker begrebet ikke farligt affald. Hvornår kan man betegne en affaldstype som værende ikke farlig? Nogle vil gerne i første omgang indføre et begreb, der er tilstrækkelig vagt til, at man senere kan indføre mere og mere strenge, ja endog urealistiske standarder, der har væsentlige økonomiske konsekvenser både for de erhvervsdrivende og for de territoriale samfund.
Endelig har vores gruppe stemt imod det ændringsforslag, der sigter mod en nedsættelse af direktivets anvendelsesperiode. Det er vigtigt at give de territoriale samfund og deponeringsanlæggenes operatører tid til at sikre, at anlæggene er i overensstemmelse med de fremsatte krav. Jeg vil gerne minde om, at alle standarder og beslutninger kun kan gennemføres, hvis de er realistiske og retfærdige.
Til slut vil jeg gerne sige, at vores gruppe naturligvis har stemt for indstillingen ved andenbehandling og for de ændringsforslag, der giver mulighed for at tilskynde til anvendelse af bionedbrydeligt affald, som er den mest miljøvenlige affaldsform.
Betænkning af Cox (A4-0015/99)

Tappin
Hr. formand, vi befinder os nu i en meget vanskelig situation omkring denne betænkning. Hele betænkningen er blevet sendt til fornyet udvalgsbehandling. Jeg håber, at Parlamentet nu vil se på gennemførelsen af beskatningen af de produkter, der bliver fremstillet under anvendelse af energi. I særdeleshed inden for keramiksektoren har vi en politik i Fællesskabet, der går ud på at støtte beskæftigelse, og det vil blive vanskeligt at træffe en beslutning, der ensidigt vil beskatte én sektor. Vi har nu mulighed for at bide til bolle én gang mere. Jeg forbeholder mig retten til at vende tilbage til dette, når det kommer tilbage til udvalget.

Andersson, Lööw, Palm, Sandberg-Fries og Theorin
Den svenske socialdemokratiske gruppe mener, at en skatteombytning med henblik på et bedre miljø og på flere arbejdspladser bør gennemføres med et højt grundniveau i minimumsbeskatningen. Vi vælger derfor at stemme for den højest mulige minimumsbeskatning på el og brændsel. I spørgsmålet om at fritage den energikrævende industri ser vi både fordele og ulemper i Kommissionens forslag. Der kan være en risiko for, at en alt for høj beskatning af den energikrævende industri indebærer, at konkurrencesituationen for denne industri over for tilsvarende industri uden for Unionen forværres. Samtidig mener vi bl.a., at man bør tænke på, at den energikrævende industri er et vigtigt område for denne beskatning, hvis man skal opnå de miljømæssige mål med en skatteombytning.
Desuden mener vi, at man bør være opmærksom på, at dispensation for den energikrævende industri kan give konkurrencemæssige ulemper for virksomheder inden for det samme konkurrencesegment som den energikrævende, men som ikke fremstiller produkter eller materiale ved energikrævende metoder. I spørgsmålet om beskatning af den energikrævende industri har vi i vores stillingtagen valgt at vægte disse synspunkter mod hinanden.

Blak og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater har stemt for, at EU reviderer minimumsafgiftssatserne for beskatning af mineralolier. Kommissionens oprindelige forslag havde en lang række komplicerede undtagelsesmuligheder, men Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har foreslået en bedre løsning. Den indebærer, at de virksomheder, som kan påvise, at de vil lide et konkurrencemæssigt tab som følge af afgifterne, kan blive fritaget for at betale afgiften. Forslaget er i forlængelse af EU's aktive beskæftigelsespolitik om en fornuftig tilskyndelse til at omlægge skattesystemerne, så beskatningen af arbejdskraft reduceres, samtidig med at afgifterne på forbrug af naturressourcer stiger. Dette er en grøn politik med et beskæftigelsesmæssigt sigte.

Blokland
Vi har med glæde støttet betænkningen af hr. Cox. Den viser en modig og original indstilling i en sag med mange fælder. Kommissionsforslaget forsøgte at gå uden om alle forhindringer, men det indviklede resultat af denne manøvre blev i virkeligheden til en stranding på status quo-sandbanken. Det kan EU ikke tillade sig. Den skal holde de aftaler, som blev lavet i FN-rammekonventionen om klimaændringer.
Ordføreren vælger med rette det udgangspunkt, hvor forurenerne betaler. Det drejer sig ikke om at pålægge skatteyderen ekstra byrder, men om at konfrontere forureneren med følgerne af hans handlinger. Vores endelige mål er at formindske skadelige emissioner og at forbedre miljøet og folkesundheden. Medlemsstaterne skal derfor gøre et alvorligt forsøg på at formindske de sekundære arbejdsudgifter.
Fritagelsesmulighederne skal efter vores mening så vidt muligt udfyldes af medlemsstaterne, således at en medlemsstat på den ene side kan føre en gennemsnitlig strengere miljøpolitik, og på den anden side kan den føre sin egen fritagelsespolitik. Denne politik må naturligvis ikke forbigå målsætningerne i den fælles ordning.
Vi har stemt imod ændringsforslag 37 og 38, fordi disse bryder konsistensen i ordførerens forslag. Man skal desuden tænke på, at priserne for transport generelt ligger på et for lavt niveau i forhold til de eksterne virkninger, som trafikken forårsager. Ændringsforslag 29 fik vores støtte. Den internationale fritagelse af flybrændstof skal ophæves så hurtigt som muligt. Så længe en aftale herom ikke er inden for rækkevidde, er en EU-ordning om en overflyvningsafgift en god, midlertidig foranstaltning.
Til sidst mener vi, at denne ordning vil møde større forståelse, hvis mindstetaksterne fastsættes for en periode på fem år. Virksomhederne ved så i tide, hvordan landet ligger. Den af hr. Cox foreslåede pristalsregulering af minimumstaksterne er et godt middel til at gøre ordningen enkel og pålidelig.

Deprez
Jeg er helt enig med vores ordfører, når han siger, at en god afgift skal være let at forstå, nem at opkræve og vanskelig at unddrage sig. Forslaget til Rådets direktiv med de aktuelle ændringer er helt i overensstemmelse med denne definition. Jeg bifalder også den rettesnor, vores ordfører vælger, når han taler for en håndfast gennemførelse af princippet om, at forureneren betaler.
Det er endvidere vigtigt, at gennemførelsen af skattemæssige foranstaltninger, der har til formål at sikre en bedre miljøbeskyttelse, følges op af en tilsvarende sænkelse af afgifterne på arbejdskraft. Via princippet om afgiftsneutralitet vil den bedst mulige miljøbeskyttelse have en positiv effekt på kampen mod arbejdsløshed og skabelsen af de job, som vi alle har brug for. Og dette uden at bringe finansieringen af den sociale sikkerhed, der er den europæiske udviklingsmodels stolthed, i fare.
Desværre viser det sig til slut, at vores ordfører kun delvist tager højde for spørgsmålets forskellige økologiske aspekter. Han går således - med rette - ind for en skattemæssig særbehandling til fordel for de mest miljøvenlige transportformer, men han skelner ikke mellem de energikilder, der er forholdsvis eller fuldstændig uskadelige for klimaet, og dem, der er skadelige for klimaet.
Forslagets »implikation ... er, at den fælles minimumssats uden forskel vil gælde såvel for elektricitet og varme genereret ved sol-, vind- eller kombineret varmekraftenergi som for elektricitet og varme genereret ved hjælp af kul«. Man kan sammen med Miljøudvalget mene, at der her er et hul, der hurtigst muligt skal fyldes, hvis Unionen og dens medlemsstater skal opfylde deres internationale forpligtelser med hensyn til beskyttelse af klimaet.
Forslaget burde efter min mening gå videre i den retning.

Jensen, Lis
Jeg kan ikke støtte Cox-betænkningen, ikke fordi jeg ikke deler dens synspunkter om, at brugen af energi og brændstof skal beskattes, i hvilken forbindelse jeg først og fremmest tænker på ikke-fornybar energi og brændstof. Årsagen til min manglende støtte er, at jeg ikke vil være med til at beslutte en stadig stærkere EU-bestemt skatte-og afgiftspolitik. Der kan være mange gode grunde til, at lande skal forhandle fælles minimumsregler for beskatning af eksempelvis energiforbrug - af hensyn til miljøet, men også af hensyn til en fair konkurrence mellem lande - i forskellige internationale regier som FN, Europarådet, OECD, WTO osv.
For mig er Cox-betænkningen og det forslag til direktiv, som ligger bag, først og fremmest et eksempel på den snigende harmonisering af medlemslandenes skatte- og afgiftspolitikker, der for øjeblikket sker i EU-regi. En harmonisering, der først og fremmest sker af hensyn til det indre marked, men i stadig stigende grad vil ske af hensyn til ØMU'en og den fælles mønt euroen. En logisk og rigtig harmonisering, hvis man er tilhænger af ØMU'en og euroen. Jeg er hverken tilhænger af euroen, ØMU'en eller det indre marked - derfor støtter jeg ikke Cox-betænkningen.

Lindqvist (ELDR)
Kommissionens forslag er det første skridt mod skatteombytning fra skat på arbejde til skat på energi via minimumsregler. Kommissionens forslag indeholder dog alt for mange dispensationer fra beskatning af de energikrævende sektorer, altså netop de sektorer, som bør beskattes. Det gør lovgivningen indviklet, vanskelig at forstå og svær at praktisere.
Udvalgets forslag udvider skattegrundlaget ved, at de fleste dispensationer fjernes. Udvalget foreslår, at medlemslandene skal have ret til at give virksomheder en tidsbegrænset dispensation for skat, hvis de kan bevise, at det indebærer en konkurrencemæssig ulempe. Generelle dispensationer skal kun bevilges for vedvarende energikilder som bioenergi og sol-og vindkraft.
Udvalget foreslår en automatisk opskrivning af skattesatserne med inflationen plus 2 % årligt for at hjælpe industriens planlægning. Det er en god metode. Jeg har dog stemt for en forhøjelse af niveauerne til 4 %, for at det skal være muligt at opfylde erklæringerne om mindskede drivhusgasudslip fra Rio, Kyoto og Buenos Aires.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
Mødet udsat kl. 13.15 og genoptaget kl. 15.00

Gensidig anerkendelse af telekommunikationsudstyr
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0055/99) af Read for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse (3635/98 - C4-0024/99-97/0149(COD)).

Read
Hr. formand, jeg er glad for at se, at der er kommet et par kolleger. Jeg var fristet til at begynde mit indlæg med et citat fra Gray's Elegy Written in a Country Churchyard : »Full many a flower is born to blush unseen /And waste its sweetness on the desert air « (Mangen en blomst må blomstre uset, og spilde sin sødme på ørkenens luft). Jeg håber, at tolkene kan klare det. Det er lidt anmassende at sammenligne sig med en blomst, men som så ofte er de, der har arbejdet meget hårdt på denne brik i puslespillet af liberalisering af telekommunikationsmarkedet, her for at tage del i debatten.
Jeg glæder mig også over at kunne rapportere om en succesrig afslutning af dette arbejde. Kommissionen og andre kolleger vil huske, at vi for 7-8 år siden forsøgte at gøre dette ved hjælp af et system med vurderingsorganer for typegodkendelse af udstyr til telekommunikationsterminaler. Af forskellige grunde, som vi ikke behøver at gå ind på her, lykkedes det ikke særlig godt, og Parlamentet og udvalget havde den opfattelse, at Kommissionen gjorde ret i at se på muligheden for at bevæge sig i retning af et system, hvor fabrikanterne kontrollerer sig selv.
Vi har løst en række vigtige spørgsmål, særlig i Forligsudvalget. Et af dem var spørgsmålet om muligheden af, at terminaludstyr ville skade Nettet. Jeg vil henlede medlemmernes opmærksomhed på den fælles erklæring fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, der kom ud af forligsprocessen, for den er meget fornuftig og siger, at Kommissionen vil udføre en løbende vurdering og evaluere, om denne risiko opstår tit. Jeg gjorde mig betydelig umage med at forsøge at finde ud af, hvor hyppig denne risiko ville blive. Jeg er glad for, at Kommissionen vil påtage sig dette arbejde.
I Forligsudvalget vedtog vi også nogle styrkende ændringsforslag om hele spørgsmålet om forbrugerrettigheder, som vi blev gjort opmærksom på af nogle medlemsstater, men i særdeleshed af Portugal. Dette direktiv er nu så meget stærkere på grund af dette arbejde.
Under arbejdet i udvalget og Parlamentet har vi også forhandlet med Kommissionen om nødvendige krav og om handicappedes rettigheder, hvilket også styrker forslaget.
Der er også bestemmelser om effektiv anvendelse af radiospektret og nødfrekvenserne. Alt i alt håber jeg, at vi kan lykønske os selv med at have gjort et meget værdifuldt stykke arbejde. Jeg anbefaler både Parlamentets opfattelse og konklusionerne fra Forligsudvalget til Dem.

Paasilinna
Hr. formand, fru kommissær, jeg synes, at slutresultatet fra fru Read er meget godt. Jeg har heller ikke tidligere været klar over, at hun er så god en diplomat med hensyn til politik og tele- og radiosektoren. Det er lykkedes for hende at forene alle disse områder, som er ganske fremmede for hinanden, og på min egen gruppes vegne er jeg glad for, at vi er nået til enighed.
Nu er der taget hensyn til faktorer, som Parlamentet synes er vigtige, som egnethed til anvendelse for de handicappede, hvilket er en sag, som der er grund til at tage højde for i alle tekniske spørgsmål. Standarderne står stærkere end før, og der er også taget hensyn til spørgsmålet om radioamatører. Fabrikantens og forhandlerens ansvar er også fremført. Det er vigtigt af den grund, at når denne metode overgår til bredere kredse, så er ansvaret meget længere væk, og i det øjemed er det helt rigtigt af Parlamentet at fremhæve dette. Hvad angår ureglementeret udstyr og nødsituationer er der fundet en passende metode, og som altid har Parlamentet selvfølgelig pointeret vigtigheden af behovet for åbenhed.
Vi har konstateret, at der er taget højde for de fleste af Parlamentets krav, og det er på den måde et godt kompromis opstår. I så fald kan kunderne og forbrugerne trygt stole på udstyr, mens sanktionerne og udførelsen af disse ligger i de rette hænder. Hermed betragter jeg den opnåede aftale som værende god og som et eksempel på, hvilken fremgangsmåde man skal anvende i den type af processer og til sidst blive enige, som man skal. Hvordan det går, viser praksis os så måske, og hvis der opstår mangler, skal vi tage dem op til fornyet behandling.

Hoppenstedt
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer. Jeg står her mere eller mindre af sympati for dette emne, for det, der kan siges om indholdet, er allerede sagt. Af sympati, også fordi dette emne har spillet en så stor rolle her siden 1992. I den sidste fase af vedtagelsen er det jo Parlamentet og Rådet, der er de aktive, men i den tidligere fase har Kommissionen og alle tjenestegrene deltaget meget intensivt. Jeg siger især dette, fordi man - først og fremmest hvad den tematik, der i dag mest handler om radiotjenesterne, angår - ikke tidligt nok kunne arbejde for, at denne tematik fik en sådan afslutning, at den også er effektiv. Netop dette område af udviklingen har særlig betydning for os. Når man tænker på, at en stor del af de fremtidige terminaler skal fungere via radio, altså via trådløs transmission, forstår man, hvor vigtigt hele dette emne er, og hvor vigtig hele diskussionen har været.
Når man hører eksperterne sige, at ét år i den tekniske udvikling i dag er det samme som syv år i den tidligere udvikling, så kan man forestille sig, hvor presserende nødvendig denne beslutning var. Jeg kan kun lykønske os alle - Parlamentet, Rådet og også Kommissionen - med, at vi er nået frem til denne forligsprocedure og dermed har afsluttet dette fremadskuende emne.

Bangemann
Hr. formand, hvis fru Read føler sig lidt ensom her ved plenarmødet, kan hun trøste sig med Shakespeares ord: »Vi få, vi lykkelige få, vi brødre« (og, vil jeg tilføje, søstre ). Det, at der er mange til stede, er ikke altid et tegn på, at emnet er vigtigt eller alvorligt. Både Kommissionen og jeg personlig har altid påskønnet Deres arbejde meget. Ved at udvikle den europæiske lovgivning og på denne måde forsvare borgernes interesser vil jeg sige, at De er et af de mest effektive medlemmer af Parlamentet. Jeg håber blot, at mine bemærkninger ikke vil skade Deres chancer for genvalg.
Desværre påskønner borgerne ikke altid selv det gode, der bliver gjort for dem, særlig her. Både Parlamentet og Kommissionen må vise, at de effektivt bekæmper bureaukrati og overregulering. Der hersker den fordom, at vi producerer stadig flere regler, men faktisk erstatter den lov, som vi har udarbejdet her - og som vi takket være Deres anstrengelser har været i stand til at gøre færdig og overbevise Rådet om nødvendigheden af - mere end 1.000 nationale bestemmelser.
Jeg er sikker på, at vi lytter til hinanden. Folk med fordomme vil ikke lytte til os. De vil gentage, hvad de altid gentager, nemlig at Europa-Parlamentet og i særdeleshed Kommissionen kun er ude på at lave nye bestemmelser for disses egen skyld. I betragtning af de fordele, som dette skaber for små og mellemstore virksomheder, ville jeg gerne se nogle af deres foreninger rose fru Read. Det er noget, der gør livet lettere for dem. Jeg vil sige til vores handelspartnere, i særdeleshed USA og Japan, der altid angriber Europa og siger, at vi er Fort Europa, at vi nu er det mest åbne marked for disse produkter i hele verden. Vi kan kun håbe - og vi vil gøre vores yderste for at sikre - at vores handelspartnere følger vores eksempel.
Så mange tak til fru Read og alle, der har taget del i arbejdet. Kommissionen er helt tilfreds, og vi tilslutter os Parlamentets og Rådets udtalelse om, at der kunne tænkes at komme nogle negative virkninger af indførelsen af disse ting.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Ophavsret i informationssamfundet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0026/99) af Barzanti for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (KOM(97)0628 - C4-0079/98-97/0359(COD)).

Barzanti
Hr. formand, intellektuel ejendomsret er ikke tyveri. Ophavsret og beslægtede rettigheder giver ikke anledning til hindringer eller til kompensation uden grund. Desuden er det kun en streng beskyttelse af de forskellige former for intellektuel ejendomsret, der kan give sikkerhed og selvstændighed til de forfattere, kunstnere, udøvere, virksomheder og distributører, som i Europa er involveret i skabende aktiviteter, kunstudvikling og kulturproduktion.
Hvis informationssamfundet i urimelig grad domineres af de store telekommunikationsvirksomheder, og hvis det kommer til at følge den udbredte tendens til en deregulering i en sådan grad, at der til sidst ikke længere er nogen regler, vil det ikke også kunne være et vidensamfund, og vil det ikke fremme en mere flydende og fri bevægelighed for autentiske idéer, genkendelige billeder og identificerbare budskaber. Der er alt for mange, der mener, at man for at få succes bare skal stole på teknologien uden at kontrollere den, lede den på vej og styre den.
De vanskelige og komplekse problemer, der kommer af kravet om at sikre ophavsretten og beslægtede rettigheder i denne nye situation, hvor de digitale teknologier er ved at vinde indpas, hører med til denne vigtige debat. Der er ikke tale om tekniske spørgsmål af marginal betydning, men om et væsentligt kapitel med hensyn til administrationen af informationssamfundet.
Som bekendt er der allerede fem grundlæggende direktiver om disse emner, som er trådt i kraft. Det er direktiver, hvis udarbejdelse Parlamentet har bidraget til med hurtighed og mod. Det direktiv, der er på dagsordenen i dag, omhandler nogle aspekter, som endnu ikke blevet taget op, nemlig reproduktionsretten, retten til offentliggørelse og retten til tilrådighedsstillelse for offentligheden, distributionsretten samt retten til beskyttelse af tekniske metoder til at identificere og beskytte værkerne og således bekæmpe den udbredte piratkopiering. Det direktiv, vi behandler, er ligeledes nødvendigt med henblik på en konsekvent gennemførelse, hvor de nationale lovgivninger harmoniseres med principperne og retningslinjerne i de to nye traktater, der blev underskrevet i slutningen af 1996 inden for Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret.
Europa må ikke komme bagud. Også nu er der mange misforståelser i forbindelse med den debat, vi beskæftiger os med. Jeg vil gerne slå fast, at ophavsretten er en garanti for skaberne og rettighedshaverne, og den er en garanti for kvalitet og ægthed. Det nytter ikke noget at beklage sig over, at de store edb-net bliver brugt til forkerte formål og skadelige handlinger, som er etisk krænkende og tilsidesætter lovene, hvis vi ikke i mellemtiden kæmper for at anskaffe os nogle klare og strenge regler og få bugt med piratkopiering og ulovlighed.
Cyberspace må ikke være et ingenmandsland, hvor de opnåede og anerkendte rettigheder ikke længere gælder. Den betænkning, jeg fremlægger for Retsudvalget, er i sin helhed velafbalanceret og tager højde for både ophavsretten og de beslægtede rettigheder, aktørernes rimelige krav og borgernes ønske om viden. Jeg vil nøjes med at understrege visse kritiske punkter og meget omstridte spørgsmål, og jeg vil begynde med omformuleringen af artikel 5, stk. 1. Den mere stringente og nøjagtige omformulering finder man i ændringsforslag 33, som er fremsat af Retsudvalget. Det er et ændringsforslag, der har givet anledning til mange indsigelser og meget polemik, og jeg vil gerne understrege, at det blev vedtaget i udvalget med et meget stort flertal. Jeg spørger mig selv, hvad der kan være af indviklet eller mærkeligt i at bede om, at anvendelsen af et værk med henblik på at tage midlertidige kopier heraf - som er uundværlige set ud fra et teknisk synspunkt - bliver godkendt eller tilladt af loven, hvis det som sådan ikke har nogen økonomisk betydning for rettighedshaverne, det vil sige ikke medfører nogen skade for dem. Er det ikke en nyttig bestemmelse for at skabe gennemsigtighed? Er det ikke en tilstrækkeligt sikker metode til at garantere en korrekt og samvittighedsfuld brug af værkerne fra forfattere og udgivere, store som små? Er det forargeligt at bede om, at man i det mindste ved, hvem der råder over et billede, et musikstykke eller et audiovisuelt værk, så man kan kontrollere dets forløb og sikre dets identificerbarhed?
Der er også andre spørgsmål, såsom sondringen mellem analog kopi og digital kopi. Den digitale kopi er faktisk en klon. I betænkningen anføres det, at det er nødvendigt, at der for begge typer kopier gives en rimelig kompensation, på en måde som den enkelte stat bestemmer. I øvrigt gælder der allerede en sådan ordning i 11 medlemsstater. Det er klart, at hvis der eksisterer nogle tekniske metoder til at beskytte de værker, som ikke må misbruges, vil der ikke ske nogen kopiering, i det mindste ikke i et stykke tid. Dette må dog ikke gå ud over adgangsretten, og det gør det faktisk heller ikke. Det forhindrer blot, at værkerne bliver anvendt uden vederlag.
Jeg vil gerne gentage, at ophavsretten ikke er tyveri, og den behørige kompensation er ikke en urimelig afgift.
Der tages desuden højde for nogle passende undtagelser til fordel for biblioteker, arkiver, undervisnings- og uddannelsesinsitutioner samt kulturelle institutioner og pressens redegørelser, journalistiske referater, undervisningsaktiviteter og videnskabelige forskningsaktiviteter.
Der er taget særligt hensyn til handicapforeningerne, hvor jeg stadig mener, at ændringsforslag 17 og 42 er de mest klare og formålstjenlige. Det er nødvendigt at gøre en indsats for at styrke kampen mod piratkopiering og ulovlige handlinger samt med hensyn til offentliggørelsen, handlen og de redskaber, der benyttes hertil. Ud fra den betragtning mener jeg, at navnlig omformuleringen af artikel 6 er nyttig i den forbindelse. Der eksisterer nemlig en mærkelig alliance mellem dem, der går ind for anarki, og dem, der ønsker at nyde godt af den størst mulige frihed, hvad angår regler og rettigheder. Det er rimeligt, at det bliver mere sikkert at surfe på Internettet. Det bør være et mål, som de fleste er enige om, og det håber jeg, at det er. Jeg opfordrer Dem derfor til at stemme ja til ændringsforslagene fra Retsudvalget, som også har overtaget visse forslag fra andre udvalg, navnlig fra Kulturudvalget. Jeg er derimod ikke enig i størstedelen af de ændringsforslag, der er indgivet herefter, med undtagelse af ændringsforslag 82. Jeg mener dog - og her kan jeg ikke lade være med at komme med en personlig vurdering - at ændringsforslag 30, 32, 48 og 56 er selvmodsigende, undvigende eller farlige.
Man er ikke i stand til at gøre særligt meget for at få det bedste ud af kulturen og tilføre nyt liv og ressourcer til de europæiske programmer. Unionen bør derfor fremme nogle fornuftige bestemmelser - sådan som den til dels har gjort hidtil - på et område, der er stadig mere udsat for banalisering og økonomisk udnyttelse, og som domineres af planer og projekter, der i alt for høj grad kun sætter markedstankegangen i centrum. Men denne tankegang må ikke vende op og ned på de rettigheder og den praksis, som er en vigtig del af vores kontinents historie. De forskellige lobbyers aktivitet har med hensyn til dette direktiv været voldsom og alt for påtrængende. Der er kommet en enorm mængde faxer med mange ordrer om, hvordan der bør stemmes. Ærede kolleger, øjeblikket er efter min mening inde til, at vi glemmer de indtrængende opfordringer eller tendentiøse forklaringer. Jeg håber, at den enkelte vil træffe sine egne valg uden at lade sig påvirke, og vi må ikke glemme, at det gælder spørgsmål af afgørende vigtighed, først og fremmest respekten for intellektuelt arbejde og kunstnerisk opfindsomhed samt disses selvstændige funktion og deres mulighed for uafhængighed. Hvis ikke vi sikrer ressourcerne og rettighederne, vil hele kulturen i vores Europa blive meget skrøbeligere, og hovedaktørerne i en indsats, som er vanskelig og spændende, vil blive mere udsatte.

Cassidy
Hr. formand, lad mig først og fremmest sige, hvor meget jeg som medlem af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder påskønner det arbejde, hr. Barzanti har gjort. Hans ansvar som ordfører for dette meget komplicerede spørgsmål har ikke været let at leve op til. Jeg taler nu som den, der har udarbejdet udtalelsen fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, og jeg har en hel del sympati for det, han har været igennem. Dette er det bundt breve fra lobbyister, faxer og e-mails jeg har modtaget i denne uge i Strasbourg om dette spørgsmål. Jeg formoder, at hr. Barzanti sandsynligvis har fået en stak, der er endnu større.
Det er et højst kontroversielt spørgsmål. På den ene side har man de værdigt trængende kunstnere. Her i eftermiddag vil vi inden længe blive udsat for lobbyvirksomhed fra Jean-Michel Jarre og et par andre prominente folk fra musikverdenen. Men bag dem har man også de meget magtfulde pladeselskaber, hvoraf de fleste er amerikanske. Jeg har også opdaget via breve, jeg har modtaget i denne bunke, at mange organer har legitime interesser i dette spørgsmål, særlig folk, der har en interesse i de økonomiske resultater af det, Kommissionen foreslår.
Jeg har i den tid, jeg har arbejdet med dette, været forbløffet over at finde ud af, hvor mange forskellige interesser, der er involveret i dette projekt: ikke bare de udøvende og pladeselskaberne, men de, der fremstiller elektroniske produkter til forbrugerne, udbyderne af internetservice, repræsentanter for telekommunikationsselskaberne og de handicappede - jeg har her et brev fra den europæiske union for blinde, som er meget foruroligede over konsekvenserne for dem af nogle af de ændringsforslag, der er stillet af Retsudvalget.
Her må jeg komme med en tilståelse. Som vi siger på engelsk, så er det godt for sindet at tilstå! Jeg må indrømme, at jeg som medlem af Retsudvalget stemte for hr. Barzantis udtalelse. Jeg indrømmer også, at det var en så kompliceret afstemning, at jeg mistede overblikket over nogle af de ændringsforslag, som mit udvalg - Økonomiudvalget - har været ansvarlige for. Nogle af dem - i særdeleshed de, der påvirker radiospredning - blev medtaget i udtalelsen fra Retsudvalget, men mange af dem blev ikke. Hvis jeg har en kritik af udtalelsen fra Retsudvalget, så er det, at den er for ensidig. Den stiller sig for stærkt på rettighedsindehavernes side og glemmer de andre grupper, som jeg nævnte: de handicappede, producenterne af forbrugerelektronik, udbyderne af internetservice, telekommunikationsselskaberne osv.
Hverken Kommissionen eller Retsudvalget i Parlamentet ønsker at gøre livet alt for svært for folk. Men sagen er, at vi - som jeg i al ydmyghed antyder - har involveret os alt for meget i detaljerne af Retsudvalgets udtalelse. Det, jeg håber, er, at vi som følge af afstemningen i morgen vil finde frem til noget, der er klarere, teknologisk neutralt og i det mindste lige så godt for industrien som den amerikanske lovgivning, og tilstrækkeligt til at være i overensstemmelse med de traktatlige forpligtelser, vi har indgået med Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret.

Whitehead
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere min kollega, Roberto Barzanti, som altid har været en elegant og veltalende bidragyder til vores debat. Eftersom jeg næsten er jævnaldrende med ham, er jeg lidt alarmeret over at høre, at han føler, at dette bør være hans sidste parlamentsperiode, hvilket naturligvis betyder, at dette vil være hans sidste betænkning. Jeg vil gerne komplimentere ham for alt det, han har gjort på dette område.
Han er naturligvis blevet fanget i kraftfeltet mellem alle de store interesser, der er involveret her, og som hr. Cassidy har nævnt, og han er også fanget af, at de regler, vi prøver at indføre her, skal passe sammen med den nye verden af kryptering og elektronisk handel såvel som med alle de andre områder, hvor copyright og ejendomsret er af afgørende betydning. Jeg ville ønske, jeg kunne sige, at alt var lyst og klart i denne debat. Men det har desværre ikke været tilfældet, og der hersker tvivl, som må komme til udtryk.
Jeg vil gerne opregne bare nogle få punkter i det korte minut, jeg har til rådighed. Mange af os er ikke sikre på, at vi bør gå ud fra, at verden er totalt ændret på grund af den digitale teknologi. Vi kan se af denne betænkning, at Kommissionen indtager en mere forsigtig holdning end ordføreren, og med rette. Digital kopiering gør naturligvis en stor forskel for nogle, i særdeleshed når det gælder reproduktion af musik, hvilket vi må tage hensyn til og beskytte så godt vi kan. Det er også nødvendigt, at vi håndterer piratvirksomhed med den yderste strenghed. Men når man bruger jernnæven må man være meget forsigtig med, hvad man knuser, og mange af os har stillet ændringsforslag, der yder en vis beskyttelse over for andre interesser, der på det nye digitale område kan tabe, hvad de traditionelt har nydt godt af på det analoge område, på grund af implikationerne af nogle af ordførerens forslag.
Jeg nævner i særdeleshed de grupper, der er dækkede af sådanne undtagelser under retten til kopiering, og som kan miste dem: alle de forskellige kategorier af handicappede, der ikke specielt og tilstrækkeligt er nævnt af ordføreren samt de læreanstalter, der også har med handicappede at gøre. Ændringsforslag 89-96, som jeg og et antal andre kolleger har stillet, forsøger at styrke deres stilling, ikke fordi vi har noget imod definitionen af copyright og beskyttelsen af rettighedsindehaverne, men fordi vi også tager hensyn til andre kulturelle forhold.
Den sidste tvivl, jeg kan gøre opmærksom på i denne korte redegørelse, drejer sig om ytringsfriheden, der hænger tæt sammen med beskyttelsen af retten til at citere, kritisere og anmelde. Vi må være sikre på, at den ikke forsvinder under hævdelsen af copyright. Jeg må erklære en personlig interesse som rettighedsindehaver for visse tv- og radioprogrammer, men jeg taler ikke her i dag i denne egenskab. Jeg taler imod mine egne interesser og til fordel for forbrugernes og borgernes mulighed for adgang, som også må tages meget alvorligt med i overvejelserne, når vi drøfter dette direktiv.

Günther
Hr. formand, også jeg vil gerne tilslutte mig lykønskningerne til ordføreren, også på vegne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, for jeg mener, at betænkningsudkastet, sådan som det er afstemt i det korresponderende udvalg, virkelig udgør en effektiv tilpasning af lovgivningen til de nye tekniske realiteter. Jeg skal kort komme ind på de allerede nævnte aspekter vedrørende artikel 5, som har været særlig omstridt i de seneste måneders diskussion, og som også er genstand for de bjerge af breve, der hober sig op hos os alle i kontorerne.
Skal undtagelserne i artikel 5 være forpligtende eller frivillige for medlemsstaterne? Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og også Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder besluttede sig her for en ikkeforpligtende ordning, da de også i henhold til subsidiaritetsprincippet ville indrømme medlemsstaterne et vist spillerum for udformningen. Men hvis medlemsstaterne fastsætter undtagelser inden for denne ramme, skal de også sikre, at rettighedshaverne får del i indtægterne eller modtager en vis kompensation i en form, der skal fastsættes af medlemsstaterne.
Kulturudvalget går også ud fra, at sådanne ordninger enten kan bestå i et engangsvederlag eller kan ske analogt med de metoder, som også i medlemsstaterne regulerer beskyttelsen af intellektuel ejendomsret.
Et yderligere punkt var derefter, hvordan den private kopiering skal reguleres i de digitale omgivelser. Jeg mener, at en undtagelse kun bør tillades for mangfoldiggørelse foretaget af enkeltpersoner, hvor denne mangfoldiggørelse udelukkende er bestemt for disse personers egen, private og ikkekommercielle anvendelse og under udelukkelse af enhver yderligere spredning til tredjemand. Hvis det ikke er muligt ved tekniske foranstaltninger at forhindre misbrug, bør det efter min mening sikres ved hjælp af et vederlagssystem, f.eks. en afgift på hardware eller mediet, at der ydes i det mindste en delvis kompensation til rettighedshaveren, sådan som det jo allerede er tilfældet på det analoge område i 11 af de 15 medlemsstater.
Dette standpunkt ser ved første øjekast ud til at være i konflikt med forbrugernes og hardwareindustriens interesser, for disse grupper kræver, at de eksisterende bestemmelser på det analoge område udvides til også at gælde for digitale kopier. Jeg anser dette for et forståeligt krav set fra de nævnte gruppers synsvinkel, men jeg mener alligevel, at undtagelser fra den eksklusive ophavsret kun kan retfærdiggøres af en overordnet samfundsmæssig interessse, som så igen skal begrundes så præcist som muligt. Det skal hilses særdeles velkomment, at brede kredse har adgang til de nye informationsteknologier. Men vi må ikke glemme, at på langt sigt kan også hardwareproducenterne og forbrugernes ønsker kun tilfredsstilles, hvis den indholdsmæssige mangfoldighed er sikret. Denne indholdsmæssige mangfoldighed forudsætter, at de, der kan give den, også er beskyttet.
Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har på prisværdig måde overtaget en række af idéerne fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, således at vi derefter også anbefaler, at der stemmes for betænkningen i den form, hvori den er forelagt af Retsudvalget. Jeg anser den for afbalanceret, selvom der her i dag er fremsat en smule kritik af dette begreb. Det er et direktiv, som tjener beskyttelsen af ophavsmændene, som tjener beskyttelsen af den intellektuelle ophavsret. Derfor vil det, hvad enten man nu ønsker det eller ej, til en vis grad lægge hovedvægten på dette område. Det gør det efter min mening med rette.

Rothley
Hr. formand, det er en kulturel opgave for Europa-Parlamentet at beskytte kunstnerne, at fremme kreativiteten, at styrke de skabende kræfter og derved udtrykke sin respekt for intellektuelle præstationer. Det er vores kulturelle opgave, som ordføreren på storartet måde har levet op til. Derfor vil Den Socialdemokratiske Gruppe støtte dette standpunkt.
Kommissionens forslag bærer alle tegn på at være et kompromis. Naturligvis er det ved så forskellige interesser meget vanskeligt at finde en fælles linje, og naturligvis er der ting i forslaget, som kunne forbedres. Jeg vil gerne nævne to punkter, som for mig er meget vigtige. Det første angår de begrænsninger af ophavsretten, ved hvilke vi konsekvent foreslår et vederlag. Begrænsning af ophavsretten er ikke ensbetydende med et afkald på vederlag. Jeg ved, at også en del af Kommissionen har set sådan på det. Jeg ville være meget taknemmelig, hvis Kommissionen som helhed ville følge disse forslag.
Det andet angår den berømte artikel 5, stk. 1. Her forstår jeg overhovedet ikke Kommissionen. For det, Kommissionen her gør med sin artikel 5, stk. 1, er at lade kunstnerne i stikken. Den gør dem forsvarsløse mod piratvirksomhed. Man støtter jo simpelthen ulovlig spredning af værkerne, når man gør kunstnerne forsvarsløse. Når man på denne måde rent faktisk begunstiger dem, der udfører spredningen, så handler man ikke længere objektivt.
Jeg mener ikke, at det, vi har hørt i den offentlige debat om dette punkt, er rigtigt. Det påstås, at Internettet ville bryde sammen, eller at tjenesterne ikke ville kunne arbejde uden forstyrrelser. Det passer med sikkerhed ikke. Derfor beder jeg indtrængende: Lad os, også i det ændrede forslag fra Kommissionen, foretage en korrektur af dette punkt, som er det farligste. Lad os sige nej, vi vil udstyre kunstnerne, rettighedshaverne, med de frem for alt tekniske redskaber, hvormed de kan forsvare sig mod piratvirksomhed. Kommissionen kan ikke i dag sige, hvordan den egentlig vil gøre det. Jeg mener, at vi i Europa-Parlamentet skal stå på kunstnernes, på rettighedshavernes side, og at vi dermed skal yde vores bidrag til den åndelige videreudvikling af Den Europæiske Union.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, der er mindst tre store interessegrupper, der mødes i dette direktiv, med interesser, der er om ikke modsatrettede, så dog heller ikke sammenfaldende.
For det første er der kunstnerne. Et af identitetskendetegnene ved den europæiske kultur er netop, at den for længe siden har skabt den intellektuelle ejendomsret, kunstnerens ejendomsret, at den kollektivt har forstået, at man skulle belønne kunsten på grundlag af en kollektiv anerkendelse - en kollektiv anerkendelse, som i sidste instans sker i form af et vederlag. Der er altså for det første denne interessegruppe, og vi har ikke glemt den, for den er et kendetegn for den europæiske kulturs identitet.
For det andet er der forbrugerne.
Og for det tredje er der den store interessegruppe, som udgøres af formidlerne, selvom de også har forskellige interesser.
Hvis vi, hr. formand, altså ønsker at drage en konklusion, så er det, at der ikke er nogen, der er tilfreds med Parlamentets betænkning. Og det ville - det er i det mindste min erfaring som advokat - være et godt tegn, for når der ud af tre parter, der mødes, ikke er nogen af de tre, der er enig i løsningen, så er det sandsynligvis, fordi vi har fundet en god ligevægt mellem dem.
I denne forbindelse vil jeg gerne lykønske ordføreren, da ikke alene hans gode indsigt i det behandlede emne, men også hans gode arbejde har været af afgørende betydning i denne sag. Og jeg bør sige, selvom det er kontroversielt såvel i vores gruppe som i Deres, at Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil støtte denne betænkning, såvel som alle ændringsforslagene, inklusive, hr. Barzanti, nogle, som De har påpeget, De ikke ønsker, som faktisk er ukorrekte i nogle tekniske detaljer, og det kan være, de bliver meget problematiske, f.eks. 30, 31 eller 48.
Vores gruppe, hvis samlede overvejelse er af mere politisk end teknisk karakter - vi ved, at denne betænkning teknisk set er meget problematisk, men det er det, man har andenbehandlingen til, det er det, man har Kommissionens arbejde til - vil komme med et politisk budskab: Vi støtter denne betænkning, og jeg tror, at det har været et godt signal, at ingen af de to store politiske grupper har fremsat ændringsforslag til plenarforsamlingen som gruppe.
Hr. formand, tillad mig også at sige, at vi i denne betænkning følger det budskab, der blev udsendt fra Kommissionen. Dette direktiv stræber ikke efter at blive et absolut harmoniseringsdirektiv. Man taler om »harmonisering af visse forhold«, og ikke mindst er det et direktiv, der ønsker at ajourføre fællesskabslovgivningen i forhold til andre direktiver, som allerede findes, f.eks. direktivet om leje eller direktivet om databaser eller direktivet om edb-programmer. Og først og fremmest i forhold til to store WIPO-aftaler fra 1996. Man bør derfor respektere denne struktur, og jeg tror, at denne betænkning fra Udvalget om Retlige Anliggender på bedste vis respekterer den vanskelige balance, som Kommissionens forslag allerede har bragt frem, og som er en harmonisering, der baserer sig på tre grundlæggende principper - reproduktion, kommunikation og distribution - med en artikel, som giver aktionsmargener, som fastholdes, for at de forskellige medlemsstater kan formulere de forskelle, som ofte er med i bagagen fra tidligere, og som ikke er noget problem for, at det indre marked fungerer godt. Jeg finder, at dette er et vigtigt direktiv, og at det i denne forstand er en pioner inden for disse »rammeharmoniseringsdirektiver«, som kun vil harmonisere i det omfang, det er nødvendigt, og ikke ned i sidste detalje.
Derudover skriver jeg, hr. formand, under på alt det, som ordføreren har sagt, og jeg håber, at hans holdning i morgen vil blive bakket op af et overvældende flertal, for jeg vil gerne gentage, at det er en afbalanceret holdning og et meget tydeligt signal til Kommissionen.

Thors
Hr. ordfører, hr. kommissær, gentagne gange har vi her i Parlamentet og i EU sagt, at vi har brug for internationale regler for informationssamfundet, og at vi skal sikre konkurrenceevnen for vores lande inden for de nye brancher, som vokser op netop i informationssamfundet.
Kære kolleger, hvis vi godkender direktivet i den form, som udvalget har foreslået, er jeg bange for, at vi ikke kan efterleve det, som vi har sagt i andre sammenhænge. Vi skaber et system, som gør det sværere for mange aktører at operere inden for informationssamfundet. Vi har uklare regler om fordelingen af ansvarsbyrderne. Derfor tror jeg, at en stigende del af virksomhederne flytter fra Europa til andre steder - «det bedste bliver den godes fjende«.
Under behandlingen af direktivforslaget har jeg gang på gang stået over for det eksistentielle spørgsmål: Ville det ikke være bedre at ratificere WIPO-konventionen hurtigt og vedtage direktivet om elektronisk handel? Behøver vi andet? Er direktivet ikke et produkt af en tid, før vi havde forslaget om elektronisk handel færdigt, før vi i vores begrebsverden havde gjort os klart, hvordan ansvarsproblemer på Nettet skulle håndteres?
Det er vigtigt, at WIPO-konventionen ratificeres hurtigt. Det efterlyser alle inden for denne sektor. Det er ikke sikkert, at vi behøver dette direktiv. Jeg tror faktisk, at direktivet forsinker ratificeringen. Er det i nogens interesse?
Vi er mange i Europa, som har en allemandsret, altså en ret for alle og enhver til at betræde en andens jord, når bare det ikke skader eller er urimeligt. Det er min overbevisning, at den allemandsret, der er i dele af Europa, også skal gælde for den digitale verden. Kommissionens forslag respekterede det til en vis grad, men det gør ordførerens forslag ikke. Derfor har vi fremlagt nogle ændringsforslag, som tager udgangspunkt i denne »digitale allemandsret«. Jeg støtter det, som Whitehead sagde: Vi skal ikke lave alt for store forskelle mellem den digitale og den analoge verden.
Vi har kulturelle forskelle. Jeg forstår ikke, hvorfor dispensationen ikke skal være obligatorisk. Men listen over dispensationer fra ophavsretten skal på den anden side være udtømmende.
Det er vigtigt, at vi bekæmper piratkopiering. Vi skal gøre det sammen med lande, som vi handler med og har associeringsaftaler med. Vi skal imidlertid også opmuntre aktørerne til at skabe en teknik, som er teknologisk neutral. Den skal forhindre piratkopiering, men den må ikke hindre åbenhed eller skabe lukkede systemer. Dette er, hvad vi behøver. Jeg er glad for, at Cassidy er vågnet op på dette punkt.
Kære kolleger, samtidig er det også vigtigt, at vi ikke berøver almenheden de rettigheder, som direktivet kan give.

Crowley
Jeg vil også slutte mig til dem, der komplimenterer ordføreren for hans særdeles kyndige håndtering af et kommissorium og en betænkning, der er meget vanskelige. Selvom jeg ikke kan tilslutte mig alle de forslag, ordføreren har stillet, tror jeg personlig, at han er nået frem til en meget velafbalanceret holdning til løsningen af problemet.
Men jeg er uenig med nogle medlemmer, der siger, at Internettet og den nye teknologi, som den digitale kommunikation giver, ikke repræsenterer en fare eller indebærer en stor forandring i fremtiden, for vi kan allerede her ved den spæde begyndelse se, at den digitale teknologi, Internettet og det nye informationssamfund har ændret den måde, vi handler og kommunikerer på. I fremtiden vil de også ændre den måde, vi får vores underholdning på - hvad enten det drejer sig om musik, skuespil, fjernsynsprogrammer, film eller bøger. Derfor er det af afgørende betydning for os nu at komme frem til en afbalanceret holdning til, hvordan vi bedst kan beskytte ophavsmændenes rettigheder.
Ofte ler man ad folk, der har at gøre med musik, kunst eller litteratur, fordi de ikke har nogen forretningssans. De bryder sig ofte mere om deres kunst og den offentlige fremførelse heraf end om de kommercielle realiteter eller det forretningsmæssigt nødvendige. Derfor påhviler det os, når vi nyder godt af det materiale, disse mennesker fremstiller, at indføre en beskyttelse, der garanterer, at deres rettigheder ikke bliver taget fra dem af pirater eller lignende.
For nogen tid siden drøftede vi, hvordan man kan give rettigheder til kunstnere, der sælger deres kunstværker. Der var en masse debat her i Parlamentet om, hvorvidt kunstværker, der blev solgt på auktion, ville gå til Amerika snarere end til Europa, hvis vi vedtog denne lovgivning. Siden denne lovgivning blev til, har der ikke været nogen nævneværdige forskelle. Der findes en rimelig afbalanceret måde at få de rettigheder på, som alle her ønsker at sikre.
Mens forbrugerne også fortjener beskyttelse af deres rettigheder - så det sikres, at de får den bedst mulige adgang til informationer til den mest fornuftige pris (sommetider gratis) - så påhviler der også forbrugeren et ansvar for at betale for nogle af disse rettigheder. Dette ansvar må også afbalanceres i forhold til ophavsmændenes og skabernes rettigheder for at sikre, at disse rettigheder bliver beskyttet.
Jeg har stillet en række ændringsforslag til betænkningen for at sikre, at der ikke sker nogen reduktion af udbredelsen af information gennem folkebiblioteker, uddannelsesinstitutioner osv., at den lokale kultur bliver bevaret og udviklet, at de handicappedes rettigheder ikke undermineres af denne lovgivning, og at man beskytter den kulturelle og sociale betydning af større sportsbegivenheder. Alt i alt vil min gruppe støtte Barzanti-betænkningen, men vi opfordrer til, at vores ændringsforslag bliver vedtaget.
Endelig vil jeg gerne spørge kommissæren, om der i nærmeste fremtid kommer et andet forslag fra Kommissionen med hensyn til copyright og dermed beslægtede rettigheder i informationssamfundet?

Ullmann
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger. På grund af digitaliseringen er reproduktionsteknikken kommet så vidt, at den kan få forskellen mellem original og kopi til at forsvinde. Hvis man ikke vil sætte landvindingerne inden for ophavsretten på spil, må man i den digitaliserede kommunikations tidsalder formulere den på ny på en måde, der også lever op til de krav, der gælder for den nye teknik og den industri, der udnytter den.
At det foreliggende udkast lever op til disse krav, også ved at det lægger hovedvægten på ophavsretten, kan man dels takke Kommissionens forarbejder for, men i ikke mindre grad også ordførerens omtanke og målrettethed og hans tålmodighed. For at disse landvindinger ikke skal sættes på spil, er det særdeles vigtigt at vedtage ændringsforslagene 33, 34 og 37 og også tænke på følgevirkningerne, sådan som de er formuleret i ændringsforslagene 97 og 95.
Jeg håber, vi alle er enige om, at vi ikke vil tilbage til en tid, hvor den berømte komponist Johann Nepomuk Hummel, Chopins lærer, for første gang overhovedet måtte gennemtrumfe ophavsrettigheder for komponister, og den store filosof Schelling tabte en retssag mod ulovlig reproduktion af hans tekster, fordi der slet ikke fandtes beskyttede rettigheder.

Sandbæk
Hr. formand, JuniBevægelsen betragter den frie adgang til information som selve hjørnestenen i demokratiet. Befolkningen skal bevare retten til oplysning og uddannelse på biblioteker og andre offentligt støttede institutioner. I den forbindelse skal der tages hensyn til de svage grupper i samfundet. Derfor har JuniBevægelsen stillet ændringsforslag, som vil sikre, at folk med f.eks. synshandicaps vil have samme frie adgang som alle andre til bibliotekernes materialer, når formålet ikke er kommercielt.
Et andet hovedsynspunkt er, at kunstnere skal have alle rettighederne med hensyn til udnyttelsen af deres arbejde. De skal selv kunne forhandle størrelsen af deres vederlag, og hvilke rettigheder de overdrager til en producent. I de nordiske lande har vi en lang tradition og gode erfaringer med at løse vanskelige rettighedsspørgsmål ved hjælp af aftalelicens. Denne model skal vi bevare.
Til slut vil jeg gøre opmærksom på ændringsforslag 56, som på helt urimelig vis forlanger, at journalister skal have samme rettigheder som forfattere, når dagbladene udnytter deres artikler. Et sådant princip strider mod både ophavsret og aftaler og vil betyde en urimelig erhvervsmæssig risiko for dagbladene. Også dette er et spørgsmål om den demokratiske adgang til information. I øvrigt vil jeg sige med hensyn til dette direktiv, at jeg er fuldstændig enig med fru Thors.

Hager
Hr. formand, direktivforslaget har retningsgivende betydning. Det har man kunnet aflæse allerede af reaktionen i offentligheden. Kunstnernes ret til beskyttelse af deres værker skal også være sikret i Internettets tidsalder. Der skal skabes de retlige rammebetingelser herfor, og det har ordføreren formået. De fleste af de ændringer, der er foreslået af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, er jeg enig i. Ud over de bestemmelser, som tjener kunstnernes interesser, vil jeg først og fremmest fremhæve de foreslåede ordninger angående anvendelse af arkivproduktioner. Jeg mener, at man skal tilbyde en tillokkende ordning, for at mange producenter - producenter af fonogrammer og radiostationer - kan tilbyde deres produktioner online, både dem, de selv har fremstillet, og dem, der er lavet på bestilling. Film- og lydmateriale, som nu er oplagret i kældre, kan ved hjælp af en ny teknisk mulighed tilbydes til et langt større publikum.
Men lad mig afslutningsvist gøre en kritisk bemærkning om forslagets sproglige kvalitet. Jeg ser her i visse afsnit et eksempel på vanskeligt forståelig lovgivning, som skaber afstand til borgerne og derfor ikke opfylder kravet om gennemsigtighed.

Berger
Hr. formand, i den tid, jeg har været medlem af Europa-Parlamentet og dets Udvalg om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, har jeg aldrig før oplevet en tilnærmelsesvist så kompleks lovgivningsprocedure som denne om tilpasning af ophavsretten til informationssamfundets krav. Så meget desto mere vil jeg takke ordføreren for, at han har forsøgt at vise os en vej gennem vildnisset af mangfoldige og ofte modstridende interessser og at fastlægge en konsistent linje. Måske er man er ikke enig i denne linje på alle enkelte punkter, men den er blevet tegnet op og kan derfor tjene som rettesnor både for Rådet og for Kommissionen.
Et punkt, hvor der i hvert fald var enighed i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, er kravet om en europæisk model for informationssamfundet, hvori kulturelt og kunstnerisk højtstående værker udgør et centralt indhold, og de nye teknologier ikke misbruges til at udhule de eksisterende rettigheder. I betragtning af den universelle karakter af indhold og teknologier rejser der sig imidlertid det spørgsmål, om dette mål ikke bedre kan nås ved hjælp af et i international sammenligning højere beskyttelsesniveau, eller om vi ikke dermed gør livet så surt for andre aktører i det europæiske informationssamfund, at dette i sidste ende også får negative virkninger for rettighedshaverne.
Hvis vi ønsker mere indhold af høj kvalitet, så må vi heller ikke gøre det alt for vanskeligt eller endda umuligt for content providers - som det nu hedder - herunder især også for fjernsyns- og radiostationer, at sprede dette indhold og åbne nye publikationskanaler. Også forbrugerne forventer af informationssamfundet, at det skal give dem et større tilbud af lettilgængeligt indhold, og ikke, at de i fremtiden i højere grad skal til at betale for ydelserne. Dette gælder først og fremmest for forbrugergrupper, som især bør beskyttes, herunder især de handicappede. Jeg vil derfor gerne endnu en gang appellere til ordføreren om at afsvække de forbehold, han har taget til ændringsforslag 30, 32 og 48, der er vedtaget af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Jeg takker også for den støtte hertil, jeg har modtaget fra talerne i Parlamentet.

Perry
Hr. formand, jeg vil begrænse mig til bare to punkter. Det første er, at vi her i Europa trænger til tilskyndelse til brugen af Internettet og ikke til at blive afskrækkede herfra. Ligeledes må vi erkende, at den nye teknologi kræver moderne tænkning, og en digital kopi er simpelthen ikke det samme som en analog kopi. Det er en klon. Det frembyder en risiko for musikindustrien, hvis en sådan kloning foretages helt uden begrænsninger.
Vi bør ikke undervurdere de unge i Europa og deres foretagsomhed og evne til at frembringe disse kloner. Så sent som i dagens Financial Times har jeg set en henvisning til et produkt fra et fransk selskab, som har sendt en alsidig cd-brænder på markedet. Ved at trykke på en knap kan man få en eksakt kopi af den originale cd. Jeg nærer slet ingen tvivl om, at den langsigtede løsning på alt dette ligger i ny teknologi, men der må også indføres juridiske restriktioner, hvor dette er nødvendigt.
Den anden ting, jeg vil tage fat på, er det forslag, der er indeholdt i en række ændringsforslag, herunder mit eget, om muligheden for at få mægling, hvor der måtte opstå uenighed mellem producenterne og forhandlerne. Vi kommer til at se en hel del retssager som følge af denne lovgivning, og det vil uden tvivl være til fordel for advokaterne. Vi må have et system, hvor man i de lande, som er parate til at give tilladelse hertil, kan få ret til at klage til en uafhængig mægler, der kan høre historien fra begge sider og nå til en objektiv løsning, der ikke koster enorme beløb, som de små brugere, producenter og individuelle musikere og den slags ikke har mulighed for at betale.
Det er kun en lille ting, men en ting, som jeg håber, at ordføreren og Kommissionen vil have sympati for som en måde, hvorpå man kan hjælpe nogle af dem, der vil blive påvirket af denne lovgivning.

Monfils
Hr. formand, betænkningen fra hr. Barzanti er fremragende og perfekt afbalanceret. Den forsvarer den lovfæstede ophavsret, men den tager endvidere højde for ønsket om at stille alle værker til rådighed for flest mulige mennesker. Dette er vigtigt, eftersom nogle i denne tekniske og komplicerede debat forsøger at bilde os ind, at forbrugerrettighederne krænkes. Det er helt forkert. Hverken ophavsretten eller vederlaget for værkernes anvendelse udgør nogen hindring for tilrådighedsstillelse for offentligheden.
Hvis nogle medlemsstater mener, at der af kulturpolitiske årsager skal være gratis adgang til værkerne, er det op til dem at finde de nødvendige midler. Det er ikke kunstnerne, der skal betale regningen. Kunne man f.eks. forestille sig, at man i undervisningssektoren krævede, at underviserne gav afkald på halvdelen af deres løn til betaling af den offentlige undervisningstjeneste? Det er selvfølgelig en absurd tanke. I øvrigt mener jeg, at den frygt, som fjernsynsselskaberne og producenterne af elektronisk udstyr giver udtryk for, er grundløs.
Ophavsretten har aldrig været og bliver heller aldrig en hindring for den tekniske udvikling, og sådan har det i øvrigt været lige siden bogtrykkerkunstens begyndelse. Derimod kan den tekniske udvikling, hvis man ikke passer på, undergrave ophavsretten og således sætte en stopper for de skabende aktiviteter.
Endelig synes jeg, at det af Retsudvalget foreslåede system med hensyn til digital privatkopiering er godt, eftersom der, inden der kan gennemføres eventuelle tekniske foranstaltninger til beskyttelse af rettighedsindehavere, skal være finansiel opbakning, et rimeligt vederlag, sandsynligvis efter den model, der i dag anvendes på det analoge område.
Kære venner, kære kolleger, vi har ikke kun til opgave at udstikke rammer for et teknologisk område med fri konkurrence og fri handel. Vi skal også, hr. Rothley har allerede sagt det, sørge for at opretholde og udvikle diversiteten af de europæiske kulturelle skabelsesaktiviteter. Dette direktiv med dets ændringsforslag bekræfter den europæiske ophavsretsmodel, idet den gennemføres generelt, uden at forhindre værkernes udbredelse. Derfor stemmer jeg og en del af ELDR-gruppen for betænkningen fra hr. Barzanti.

Svensson
Hr. ordfører, både Kommissionens forslag og betænkningen viser manglerne i Unionens lovgivningsteknik. Der burde her have været en multinational ekspertkomité, som grundigt havde forberedt de store problemer med ophavsretten og offentlighedsretten. Dette burde være blevet fulgt af en bred offentlig diskussion, inden lovgivningen blev vedtaget.
Nu har vi fået lovtekster, som er uklare, og som ikke er tilstrækkeligt professionelle. Alt for mange ord skaber nemlig ikke en øget klarhed i lovgivningen. Specielt beklageligt er uklarhederne i forholdet til de nordiske landes regler om borgernes ret til at tage del i de offentlige handlinger og opgaver. På dette og på andre områder er der fremover brug for en betydelig dybtgående analyse af problemerne.

De Clercq
Hr. formand, Tony Blair sagde engang, at kulturindustrien i hans land er en større indtægtskilde end stålindustrien, men den digitale teknologi giver uanede muligheder for at krænke ophavsretten. Det anslås, at der dagligt stjæles ca. 1 million cd?er fra Internet. Det er altså på høje tid, at der lovgives på dette område. Det gælder ikke kun for musik, men for alle audiovisuelle kunstformer. Vi skal sørge for at give forfatteren eller den rethavende eneret til reproduktion, distribution eller meddelelser, som gives til offentligheden om hans arbejde. Det er den eneste mulighed for at skabe gode forhold, der fremmer kreativiteten og investeringerne.
Beskyttelse af ophavsretten hen over grænserne giver store fordele. På det økonomiske område skal den sørge for en udvidelse af markedet. På det sociale område skaber denne udvidelse af markedet større beskæftigelse, og sidst, men ikke mindst er der den kulturelle dimension. Forbrugerne skal sikres god kvalitet, kreativitet og kunstnerisk fornyelse, for lad os ikke glemme, at det er kunstnernes indtægtskilde. For at bevare og berige vores kunstneriske egenart skal vores kunstnere stimuleres. Vi skal især tage vare på de unge talenter, der nu arbejder med noget, som i morgen måske er populært, men ubeskyttet.
Det forventes, at vi sørger for en god en ordning. Også på vegne af dem, der endnu ikke har et navn. Det er op til os, som europæiske lovgivere, at sørge for dette. Derfor stemmer jeg for betænkningen af hr. Barzanti, som jeg hermed lykønsker.

Lindholm
Hr. ordfører, direktivet omfatter tre niveauer, nemlig et teknisk, et retsligt og et politisk niveau, hvilket gør det komplekst. Udvalget og ordfører Barzanti har alligevel gjort et fortræffeligt arbejde. Jeg opfordrer dog Parlamentet til at stemme imod ændringsforslag 48, hvori der foreslås en tvangslicens, en såkaldt lovsformodning.
De nordiske lande har en lang og positiv erfaring med aftalelicenser og kollektive aftaler. Disse gælder selv for ophavsmænd uden for den aftalesluttende organisation og garanterer rettigheder og erstatningsniveauer. Denne model, som gavner alle parter, må kunne bevares og må ikke erstattes med en tvangslicens. Det ville stride imod Bern-konventionen og WIPO-konventionen.
Faktisk er dette en kulturpolitisk sag. Det gælder imidlertid også om at varetage de offentlige institutioners rettigheder, f.eks. hospitaler, skoler, biblioteker, museer, arkiver og fængsler og sidst, men ikke mindst de handicappedes muligheder og rettigheder. En fri og lige adgang til information, kultur og offentlige handlinger er nødvendig for en demokratisk samfundsudvikling. Direktivet må sikre dette.

Oddy
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans gode humør og udholdenhed med hensyn til at tackle denne vanskelige betænkning. Vanskelig for det første fordi den må finde en balance mellem ophavsmændenes rettigheder og forbrugernes behov, og for det andet fordi teknologien ændres så hurtigt, hvilket gør det vanskeligt at foregribe lovgivningsmæssige problemer i denne forbindelse. Jeg vil gerne pege på tre spørgsmål: handicaprettigheder, nødvendigheden af at kommunikere parlamentariske og juridiske forhandlinger, og spørgsmålet om en passende kompensation.
Med hensyn til spørgsmålet om rettigheder for handicappede har jeg stillet et ændringsforslag for den britiske Labour-gruppe, som lobbyen af handicappede foretrækker, fordi det er obligatorisk i stedet for frivilligt som i det ændringsforslag, Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har vedtaget. Philip Whitehead og jeg har også stillet et ændringsforslag om at tillade frie referater af parlaments- og retsmøder.
Spørgsmålet om en passende kompensation, og her taler jeg for de britiske Labour-medlemmer, frembyder et problem for Det Forenede Kongerige. Selvom undtagelserne er frivillige og kan tilpasses national lovgivning efter medlemsstaternes ønske, så vil ændringsforslagene, sådan som de er formuleret i øjeblikket, indføre en pligt til at yde en rimelig kompensation. I Storbritannien er folk blevet vant til at optage deres yndlings-tv-program og se det, når det passer dem, på det tidspunkt, hvor det passer dem bedst. Det er en ret, som ikke har finansielle konsekvenser. Den britiske offentlighed vil blive meget ked af det, hvis denne rettighed bliver beskåret ved, at der skal betales. Derfor kan min gruppe ikke acceptere denne idé.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, spørgsmålet om ophavsret begrænser sig ikke kun til, hvem vederlaget tilhører, og hvordan det mest effektivt kan opkræves. I betænkningen af Barzanti burde der essentielt være tale om en fri udvikling af telenet og principperne for den kommercielle udnyttelse af disse, det vil sige forbrugernes mulighed for at anvende Internet med lavest mulige omkostninger.
En fælles interesse for alle aktører er beskyttelsen af ophavsret, men ikke absolut på betingelser af dem, som i forvejen står stærkest. Det er spørgsmål om, hvilket formål der prioriteres højest: styrkelse af rettighederne for indehaverne af ophavsret eller internetbrugernes friheder og serviceudbydernes handlemuligheder. Med hensyn til informationssamfundets fremtid er det sidstnævnte formål, som er det mest centrale.
Betænkningens grundtanke, at den digitale ophavsret bedst kan beskyttes ved at forbyde midlertidig kopiering af materialer, hvilket er nødvendigt for formidlingen, strider fuldstændig imod Internettets bredt accepterede funktionsprincipper. Såfremt forbud mod den midlertidige kopiering og de tekniske monopoler bliver en realitet, kan f.eks. surfing på Internet forbydes og en almindelig computer fortolkes som ulovligt udstyr, som går uden om ophavsretlige beskyttelsessystemer.
Ét af de vigtigste formål i betænkningen af Barzanti er at forbedre mulighederne for udgivelse af de europæiske rettighedshaveres produkter. Alligevel er 80 % af rettighederne for de eksisterende musikprodukter, som sælges i Europa, i ikkeeuropæiske hænder. En stramning af de elektroniske ophavsrettigheder vil føre til en endnu mere mærkbar centralisering af handlen til fordel for Hollywoods megaselskaber. Dette vil imod opfattelsen i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier ikke forbedre mulighederne for europæiske kunstnere for at udgive og sælge deres værker.

Ryynänen
Hr. formand, i det digitale netværks verden er beskyttelsen af ophavsret et essentielt formål. Ulovlig kopiering er en trussel mod rettighedshavernes berettigede interesser og dermed mod hele indholdsproduktionen og det kreative arbejdes rentabilitet. Lige så berettiget og vigtig er dog borgernes ret til information og udviklingen af et informationssamfund, som er åbent for alle.
I mange medlemsstater er det lykkedes at opbygge et fungerende ophavsretligt miljø, som på en afbalanceret måde sikrer både en fleksibel anvendelse af materialet og rettighedshavernes interesser. EU's direktiv om ophavsret og specielt dets i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder opstrammede form udgør en trussel mod den fungerende balance. I den foreliggende form vil direktivet mærkbart begrænse informationens frie udbredelse og de offentlige serviceinstitutters muligheder for at tjene borgerne.
En ophavsretlig balance forudsætter, at der som modvægt mod den fælles stærke beskyttelse af ophavsret også lovgives om obligatoriske mindsteundtagelser, som omfatter adgang til information, uddannelse, forskning, og som er anerkendt og godkendt i alle sektorens internationale aftaler. Ud over de obligatoriske undtagelser skal man nationalt på basis af egen tradition og kultur kunne lovgive om passende praksis i f.eks. overenskomstaftaler.
Det er særdeles skæbnesvangert, hvis dette direktiv medfører, at bibliotekernes service udelukkende bliver afhængig af eventuelle tilladelser fra indehaverne af ophavsret. Retten til viden må ikke være afhængig af tilladelser i et samfund med livslang uddannelse i en tid, hvor fjernundervisning og virtuel netservice er ved at blive almindelig. Vi ønsker vel ikke at havne i en underudviklet tilstand, hvor der ikke må ses i, bladres i eller kopieres elektronisk materiale uden særlig tilladelse eller afgift. I et demokratisk samfund er det hensigtsmæssigt at sikre kopiering til uddannelses-, forsknings- og privatbrug netop gennem biblioteker, idet bibliotekerne, arkiverne og museerne har pligt til at sikre bevaringen af og adgangen til kulturmateriale og traditioner også i elektronisk form.

Tongue
Hr. formand, mange tak til hr. Barzanti. Han har afbalanceret forskellige interesser på udmærket vis. Intellektuel skabervirksomhed er vital for vores økonomis fremtid, men også selve nerven i vores samfund, hvad enten det drejer sig om musik, film, fotografier, bøger eller software. Vi får at vide, at vi skal afbalancere interesserne, men helt ærligt, så er alle interesser ikke lige stærke. De store telekommunikationsselskaber vil altid overleve, men hvis vi kvæler individuelle ophavsmænd og bringer dem til tavshed, så får vi dem aldrig tilbage. Sorte skærme vil ikke berige vores samfund.
Vi må også sikre, at ophavsmænd får tilstrækkelig tilskyndelse til og belønning for deres arbejde. Et stærkt copyrightsystem, som foreslået af Kommissionen og hr. Barzanti vil sikre værdighed, uafhængighed og overlevelse for ophavsmændene. Alt for mange må fortsat hutle sig igennem i en slags tagkammertilværelse som i La Bohème . Kun 7 % af forfatterne i Frankrig tjener mere end minimumslønnen. Det må vi ikke glemme. Jeg har venner, der er forfattere, og som overlever fra hånden og i munden af royalties og må sælge deres egne ejendele for at skrive næste bog eller lave næste film. Jeg kan derfor under ingen omstændigheder støtte et ændringsforslag, der går ud på at tvinge ophavsmændene til at overføre deres rettigheder til andre.
Det er af helt afgørende betydning at få undtagelser for de handicappede, uddannelsessektoren, forskningen, arkiverne og opsøgende journalistik og biblioteker. Nogle vil mene, at der kan være en fair brug uden fair kompensation. Hvorfor forlanger vi af vores forfattere og vores kunstnere, hvad vi ikke forlanger af andre arbejdere i vores økonomi? Systemer med fair kompensation gennem en afgift på tomme bånd findes i 11 ud af 15 lande. Alle ophavsmænd i Det Forenede Kongerige og deres fagforeninger støtter en sådan afgift. Alt, hvad jeg siger til de britiske medlemmer af Parlamentet, er, stem ikke imod ændringsforslag 34, 36, 37 og 41. Tillad ophavsmænd og andre i Det Forenede Kongerige at få en fair debat om, hvorvidt vi skal indføre en afgift på tomme bånd.
Lad mig gøre det klart, at dette ikke er obligatoriske undtagelser. At stemme for disse ændringsforslag vil ikke tvinge den britiske regering til at indføre en afgift på tomme bånd. Lad os sikre, at vi ud af dette får en kulturel regnskov, som vores store forfatterinde Maureen Duffy har sagt.

Ebner
Hr. formand, det er efter mine begreber en særdeles afbalanceret betænkning, kollega Barzanti har udarbejdet. Hvor som helst de rettigheder, der tilkommer indehaverne af intellektuel ejendomsret, konfronteres med dem, der har adgang til informationen, er der konflikter. Jeg mener, at spørgsmålet om ejendomsret er principielt og ikke et spørgsmål om, hvilket transportmiddel der anvendes til informationerne. Af den grund mener jeg, at de principper, som ordføreren Barzanti har indflettet og peget på i sin betænkning, er rigtige. Naturligvis er der behov for undtagelser, men det skal netop være undtagelser, som er begrænsede, og som også skal bekræfte regelen, nemlig beskyttelse af intellektuel ejendomsret.
Det er aldrig før sket i mit snart 20-årige virke som parlamentsmedlem - både nationalt og også her - at jeg i en sag er blevet bearbejdet så massivt af interessegrupperne. Jeg håber ikke, at Parlamentet ved afstemningen skal hjælpe de nye medier - som har deres berettigelse og også skal varetage denne - til et nyt eldorado på bekostning af ophavsmændene.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, der er tre erhvervsgrene, som har interesse i et stærkt og klart copyrightdirektiv, nemlig indholdsindustrien, telekommunikations- og serviceleverandørerne og leverandørerne af forbrugerelektronik. Endvidere er der naturligvis også forbrugerne, bibliotekerne, skolerne osv.
I betænkningen af hr. Barzanti er balancen klart til fordel for indholdsindustrien, og det på bekostning af de andre erhvervssektorer og især forbrugerne. Indehaverne af ophavsretten får jo en absolut ret til beskyttelse, hvorved f.eks. kopiering til privat brug forbydes. Nu forsøger amerikanske virksomheder at lave lovgivningen i Europa således, at den går langt videre end i USA, hvor man netop helt har forkastet en absolut ret. Amerikanske virksomheder skubber dermed med vilje Europa bagud, og Europa accepterer det, hvis vi vedtager betænkningen af hr. Barzanti. Vi, og især industrien, kommer bagud, og det koster beskæftigelse.
Hr. formand, hr. kommissær, især Retsudvalget er i gang med en bagtropskamp, hvor den etablerede industri gennem dette direktiv forsøger at opretholde sin markedsposition i de gamle medier på bekostning af de nye medier. Ny teknologisk udvikling, som Internet, bremses af direktivet, og kunstnerne lader sig derved manipulere og spænde for den industriens vogn, hvor der anvendes tungt artilleri, f.eks. Claudia Cardinale. Men den nye generation af kunstnere, som spreder og sælger deres produkter via Internet, bliver tilbage i kulden.
Jeg har til sidst et spørgsmål til kommissær Monti. Hvordan forholder ophavsretsdirektivet sig til direktivforslaget for den elektroniske handel? Med andre ord: Hvis der er forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til beskyttelsen af ophavsretten, gælder så princippet om oprindelses- eller beskyttelseslandet? For i det foreliggende direktiv om elektronisk handel er oprindelseslandet udgangspunktet. Jeg anmoder hr. Monti om at svare på dette spørgsmål.

Mann, Erika
Kære kolleger, vi har et vanskeligt direktiv liggende her foran os, og jeg er glad for den måde, hvorpå kollega Roberto Barzanti har organiseret dette. Jeg er ikke ligefrem henrykt for alt, det ved han, og mange kolleger her i Parlamentet ved det. Vi er ved førstebehandlingen - mange ting kan vi stadig råde bod på - og jeg håber, at vi befinder os på en god vej.
Men lad os dog venligst gøre os én ting klart og uden at gøre os illusioner. Det er ikke en kulturkamp, vi fører her. Det drejer sig jo ikke om de fattige kunstnere. Carol, du ved, i hvor høj grad jeg støtter dit standpunkt imod de store telekommunikationsselskaber. Det drejer sig jo ikke om software-industrien, om Microsoft mod europæiske virksomheder. Det drejer sig jo ikke om, at den ene industri her spilles ud mod de andre. Lad os være ærlige. Det drejer sig om, hvem der erobrer dette elektroniske marked, og der foregår en hård kamp derude. Vi står midt imellem de forskellige interesser, vi kan jo se det på alle de publikationer, vi modtager hvert øjeblik.
Sørg blot venligst for, at ingen får os på glatis, idet vi følger den ene industri og tror, at vi dermed gør noget for kunstnerne og for artisterne, at vi følger en god europæisk tradition og så lander i en amerikansk blindgyde. Lad os venligst ikke begå den fejltagelse, det plæderer jeg for. I USA er der i mange henseender fundet et kompromis, som er acceptabelt. Lad os ikke i Europa stå tilbage for dette kompromis. Lad os se på loven, det plæderer jeg for. Den gyldne middelvej ligger nu engang et eller andet sted imellem. Den ligger i Kommissionens forslag. Den ligger i det forslag, Roberto har fremsat. Den ligger i det forslag Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har stillet, og som jeg er med til at støtte - I ved, at jeg har indgivet mange forslag. Den vil ligge i andenbehandlingen, og den vil ligge i det, som Rådet endvidere kommer med. Blot venligst ingen forkert vej, ingen illusioner, men en meget realistisk pragmatisk vej, som fører den europæiske industri ind på den rigtige vej, som beskytter ophavsmændenes interesser, som beskytter alles interesser på dette marked - de små og de store, også telekommunikationsindustrien og også internetudbyderne. Den vej plæderer jeg for, og derfor beder jeg, lad os endnu en gang se fornuftigt på ændringsforslagene, også til i morgen, især venligst artikel 5 og 6, artikel 6. Vær med til også at sikre den europæiske industris interesser.

Vaz da Silva
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, der er meget få områder, hvor den europæiske integrationsproces' kvalitet og fremtid står på spil. Ophavsretten er et af dem. Den fælles landbrugspolitik eller det transeuropæiske transportnet kan synes vigtigere. Det er de ikke.
Den europæiske ophavsretspolitik drejer sig nemlig også om fødevarer og transport. Den drejer sig om fremstilling og handel med bøger og aviser, musik, audiovisuelt materiale og multimedier. Hvis disse fødevarer mangler, eller hvis de mister kvalitet, vil det betyde den visse død for Europa. Det europæiske samfund vil ikke kunne hævde sin egenart, vil ikke kunne styrke sin vitalitet, vil ikke kunne skabe ligevægt på handelsbalancen, så længe det ikke har formået at erobre den del af kulturmarkedet, som det har en naturlig adkomst til. Med Internettet og den digitale teknologi og alt det andet, der kommer, og som vi endnu ikke kender, med markedets globalisering og EU's udvidelse, med stadig flere multilaterale traktater, er ophavsretspolitik en europæisk nødvendighed. Også fordi vores skabende kunstnere er vores antenner rettet mod fremtiden, vores kritiske bevidsthed og vores visitkort. Det er derfor i vores allesammens interesse, at de trives og bliver til flere.
Hvad er det altså, der står på spil? Først og fremmest at lette udvekslingen af værker, sørge for, at alle parter i processen får et passende vederlag, både dem, der skaber, og dem, der investerer, og undgå piratkopiering. Hvad er opgaven? At skabe en permanent aftalestruktur mellem medlemsstaterne, at sikre, at den europæiske lovgivning er i overensstemmelse med internationale konventioner, og at den til stadighed er tidssvarende, at automatisere mest muligt vederlagssystemerne og at styrke anvendelsen af beskyttelsesteknologi.
Barzantis betænkning er fremragende, fordi den ud over at have et kulturelt perspektiv konstant understreger, at »overensstemmelse« og »harmonisering« er feltråbet. Det er nemlig den eneste måde, hvorpå de modsatrettede interesser kan varetages. At vise såvel medlemsstaterne som kunstnerne og brugerne, at de alle er i samme båd og er nødt til med energi at ro i takt, så båden kan nå i havn.

Garosci
Hr. formand, i forslaget i dag om ophavsret tager man sig med rette af beskyttelsen af forfattere og kunstnere, men også af pladeproducenterne og radiostationerne, som ligeledes bør få et logisk vederlag. Nu beder man dog Parlamentet om at godkende en lovgivning, som begrænser de europæiske aktørers adgang til Internettet, hvilket afviger fra det, der står i den nye traktat fra Verdensorganisationen for Intellektuel ejendomsret og også i den amerikanske lov kaldet Digital Millennium Copyright Act . Dette sker netop for at beskytte ophavsretten, men det sker under pres fra de store multinationale pladeselskaber, der efterhånden alle sammen er amerikanske, om ikke af oprindelse så i det mindste med hensyn til de økonomiske interesser.
Retsudvalget går ind for en tilladelse til tekniske kopier, og jeg kan ikke se, hvordan den kan styrke ophavsretten. Denne ret er nemlig allerede i høj grad beskyttet i direktivets artikel 2, der fastlægger princippet om, at ingen kan sende værker ud på Nettet uden at have fået tilladelse fra rettighedshaveren. På hvilken måde kan denne yderligere tilladelse styrke ophavsmændene? Det er ikke sådan, man bekæmper piratkopiering, i det mindste ikke ifølge amerikansk lov, der betragter procedurerne med at anmelde og lukke de mistænkte steder som den mest effektive måde at bekæmpe denne plage på. Når man pålægger netaktørerne at kontrollere alle de »pakker«, som tjenesteudbyderne sender, betyder det, at deres antal vil blive reduceret, og at de vil blive samlet på få hænder. Det er ikke det, den uafhængige europæiske pladeindustri ønsker. Det er den samme industri, som investerer i størstedelen af de indspilninger, der foretages i Europa; som skaber beskæftigelse og udvikling, og som tror på de unge kunstnere og eksporterer den europæiske musik til udlandet. Dem, der ønsker alt dette, har oversøiske interesser. Dem, der beder os om at lukke for internetadgangen, importerer musik i Europa, der er produceret andre steder. Også den ringe andel af musikken, som er produceret i Europa, anvender nogle handelsstandarder, der kræver et meget stort salg, som opnås via nogle meget dyre reklamekampagner. Disse har myndighederne i Italien for nylig dømt i deres dom over The Big Five , det vil sige de fem store musikindustrier.
Jeg vil gerne afslutte mit indlæg med at minde om, at den uafhængige pladeindustri og managerne, der er de egentlige repræsentanter for kunstnerne, beder os om at slå bremserne i, før det er for sent. Jeg foreslår, at vi følger deres råd, og at vi stemmer ja til ændringsforslagene fra vores kolleger hr. Cassidy og fru Thors. Det er ændringsforslag, som er mere i tråd med kunstnernes krav. På denne måde vil vi også virkeligt kunne beskytte informationssamfundets, musikkens og brugernes fremtid.

Paasilinna
Hr. formand, betænkningen af Barzanti er vigtig, og der skulle meget behændighed til, før den var klappet og klar! Det er sandt, at vi er i gang med førstebehandlingen, og at vi senere kan rette mange fejl, som eventuelt begås her. Jeg vil dog påpege, at man i mange medlemsstater, f.eks. i mit eget land, uden direktiver gennem aftaler er nået til et meget afbalanceret resultat.
Tre forhold virker modstridende. Det første er borgernes ret til information, hvilket betyder biblioteker, den livslange uddannelse og så videre. Den må vi ikke skade, det er det vigtigste princip. Det andet og næstvigtigste er ophavsretten til eget produkt. Det tredje er at skabe og opretholde forudsætninger for elektroniske markeder, fordi det udgør et europæisk beskæftigelsesspørgsmål. Disse tre forhold skal kunne forenes.
Vi synes alle, at piratisme er en forbrydelse, og den skal vi modarbejde. Derfor, synes jeg, at vi bør vente og se næste fase af direktivet efter afstemningen, og det er den, hvor vi ud fra beskæftigelsesperspektivet drøfter rettighedshavernes funktion på den ene side og industriens funktion på den anden side, så der bekæftigelsesmæssigt såvel i forhold til ophavsret som industri, altså i forhold til radio- og fjernsynsvirksomhed samt anden elektronisk virksomhed, kan opnås en optimal europæisk model.
I øjeblikket virker det som om, at vi skændes temmelig meget indbyrdes, og den europæiske beskæftigelsessituation og den europæiske indholdsproduktion, som begge er vigtige anliggender, som vi nu finder løsninger for, med andre ord den europæiske identitet, kultur og beskæftigelse, lider under det.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, for at afslutte denne diskussion vil jeg gerne tale om noget, man ikke plejer at omtale, nemlig nogle betragtninger. Jeg har tidligere sagt, at denne betænkning kom med en politisk retningslinje, men teknisk set kan den forbedres. Det er der tre meget tydelige eksempler på i betragtningerne. Der er betragtninger, som ikke svarer til noget ændringsforslag i afsnittet med bestemmelser, og som ud fra denne synsvinkel teknisk set er forkerte, men som politisk set kommer med tre tydelige retningslinjer: Den første - den har hr. Barzanti nævnt - er den om de oprindelige folk og de oprindelige folks kulturelle rettigheder, den anden - som er blevet nævnt af hr. Perry - siger, at WIPO har gjort meget for at fremme mægling som konfliktløsning, og der er to ændringsforslag - 82 og 91 mener jeg - til betragtning 21, som Det Europæiske Folkepartis Gruppe derfor vil støtte, og den sidste tydelige retningslinje drejer sig om et punkt - som man har lagt til side, til trods for at det har givet anledning til megen kontrovers - og som jeg nu vil omtale.
Det er rigtigt, at dette direktiv har forbindelse med et andet vigtigt direktiv, som er under behandling for øjeblikket - direktivet om elektronisk handel - og endog med et direktiv om ansvar i generelle vendinger, men det har sin egen personlighed. Det har sin egen personlighed, og det skal gå sin gang og vedtages snarest muligt. Der er dog fremlagt et ændringsforslag, som Det Europæiske Folkepartis Gruppe også støtter, som går ud på at sige, at selvom hvert af disse direktiver har deres egen personlighed, burde de gå hånd i hånd, og de burde træde i kraft så hurtigt som muligt.
Som afslutning vil jeg gerne sige, hr. formand, at jeg har glædet mig meget over at lytte til en så anset person som fru Mann og høre hende komme med et afbalanceret indlæg over for den modsætningsfyldte og ofte demagogiske holdning, som kommer til udtryk mellem den europæiske industri og den amerikanske industri, og jeg skriver under på hendes ord. Jeg finder, at dette er et afbalanceret direktiv. Man skal forsøge at forbedre det ved andenbehandlingen, men her har vi givet et politisk signal. Nu er det Kommissionen, der skal spille ud.

Amadeo
Hr. formand, de italienske virksomheder tegner sig for ca. 80 % af den europæiske produktion, mens de store multinationale selskaber har 80 % af markedet, idet de importerer produkter fra lande uden for Europa, og navnlig fra USA. I begyndelsen udvikler næsten alle de største europæiske pladesucceser sig med en uafhængig producent, der tror på dem. Først derefter kommer disse succeser i stald hos et multinationalt selskab, hvilket skyldes distributionskravene. Vores indfaldsvinkel til direktivet afviger derfor fra de store multinationale pladeselskabers indfaldsvinkel. De har skabt en smal distributions- og reklamepassage, hvor de kontrollerer enhver adgang til forretningerne, medierne og hitlisterne.
Internettet er efter vores mening en effektiv måde at slippe uden om denne passage på. Det, der egentlig står på spil i denne kamp, er ikke beskyttelsen af ophavsretten, som jo allerede sikres i direktivets artikel 2, men derimod en bevarelse af den nuværende situation med fri adgang til Internettet for alle og ikke kun for de store koncerner.
Den pligt til at tillade tekniske kopier, som Parlamentets Retsudvalg har godkendt, ville i stedet få den konsekvens, at de multinationale selskabers overherredømme ville blive udvidet til ikke bare at omfatte den traditionelle musikdistribution, men også den digitale. Vi mener derfor, at det er nødvendigt at omformulere artikel 5, stk. 1, så man ikke reelt begrænser de uafhængige aktørers adgang til Nettet. Vi mener desuden, at det er hensigtsmæssigt at fremme de uafhængige adgangsudbyderes investeringer, da disse udbydere er de europæiske uafhængige musikproducenters naturlige dialogpartnere. I virkeligheden har de europæiske producenter først og fremmest brug for fri og billig adgang til Nettet, så de kan sælge den musik, som de store multinationale selskaber betragter som uøkonomisk efter deres handelsstandarder. Når de går på Internettet, skal virksomhederne også kunne benytte systemer, der er kompatible med de interfaces, som brugerne anvender mest, da de ikke kan løbe den risiko at investere i web-steder, som herefter måske ikke er kompatible med de nye softwareversioner, der er fremherskende. For det andet har de europæiske producenter brug for støtteprogrammer magen til dem, der anvendes til audiovisuelt materiale i medierne. Endelig har de behov for strategiske forsknings- og udviklingsprogrammer, der gør det muligt for musikindustrien og teknologiindustrien i Europa at aftale nogle standarder for en sikker og effektiv handel med musik, som et alternativ til de tilsvarende amerikanske standarder.
Af disse årsager mener Den Nationale Alliance, at situationen bør genovervejes, og vi anmoder derfor om en fornyet udvalgsbehandling af direktivet.

Monti
Hr. formand, at skabe og innovere kommer til at spille en vigtig rolle for udviklingen af informationssamfundet. Dette forslag til direktiv udgør en væsentlig del af de juridiske rammer, der i øjeblikket er ved at blive udarbejdet på europæisk plan og på verdensplan for at sikre en harmonisk udvikling af informationssamfundet. Informationssamfundet udvikler sig nemlig globalt. I 1996 fik det internationale samfund to traktater under Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret, hvoraf den ene drejer sig om ophavsret, mens den anden drejer sig om kunstnere, udøvere og fonogrammer.
Jeg vil gerne minde om, at Den Europæiske Union har spillet en afgørende rolle ved udarbejdelsen af disse to traktater. Unionen kan i dag tilslutte sig traktaterne som Det Europæiske Fællesskab og være en af de første, der ratificerer dem. USA har allerede opfyldt deres forpligtelser. Der skal indgives 30 ratificeringer, før traktaterne træder i kraft. Den Europæiske Union repræsenterer 42 ratificeringer som følge af aftalerne med EØS-landene samt de øst- og centraleuropæiske lande og som følge af associeringsaftalerne med andre lande igen. Fællesskabets og dets medlemsstaters ratificering af traktaterne medfører, at bestemmelserne skal implementeres i de nationale lovgivninger. Denne implementering i fællesskabslovgivningen er i øvrigt genstand for nærværende forslag.
Foruden overholdelsen af de internationale forpligtelser er forslagets grundlæggende målsætning at skabe nogle harmoniserede juridiske rammer for ophavsretten og beslægtede rettigheder. Vi forventer os, at en større juridisk sikkerhed - der sikrer investeringerne i skabende og innoverende aktiviteter og i nettenes infrastruktur - vil fremme den europæiske industris vækst og konkurrenceevne samt skabe flere arbejdspladser. Det er vores opgave at sørge for dette store økonomiske og kulturelle potentiale ved at skabe nogle passende juridiske rammer.
Ved udarbejdelsen og vedtagelsen af dette forslag - der, som De husker, opstod som følge af en bred høring allerede i 1994 - har Kommissionen været meget opmærksom på at bevare en retfærdig balance mellem de forskellige rettigheder og interesser, der er tale om, og som ofte er i åben konflikt med hinanden. Jeg ved, at dette også har været målsætningen i Parlamentets arbejde. På Kommissionens vegne vil jeg gerne takke Deres ordfører, hr. Barzanti, for at have udført sin opgave så effektivt. Han har forstået at kombinere det indgående kendskab til problemet, som han også har fået gennem sit tidligere arbejde med grønbogen fra 1995 og med meddelelsen fra 1996, med den store beslutsomhed, der er nødvendig, når man behandler nogle så vanskelige forslag.
Der er blevet fremsat 58 ændringsforslag, hvoraf de 30 vedrører teksten og de 28 betragtningerne. Ud af disse 58 ændringsforslag kan Kommissionen godkende 28 og tage 14 i betragtning, men vi må forkaste 16 af ændringsforslagene. Kommissionen kan godkende følgende ændringsforslag: 1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12, 17, 18, 20, 21, 24, 29, 31, 34, 35, 36, 37, 38, 41, 42, 43, 44, 45, 55 og 57.
Kommissionen vil tage følgende ændringsforslag i betragtning, dog med visse ændringer, der for det meste drejer sig om formuleringen: 9, 11, 16, 22, 33, 39, 46, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 58 og de nye ændringsforslag 82 og 91.
Med hensyn til betragtningerne forkaster Kommissionen ændringsforslag 3, som efter vores opfattelse forveksler beskyttede værker med information generelt, og som er i modstrid med principperne i acquis communautaire ; første del af ændringsforslag 13, der går imod traktaten fra Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret, mens vi godkender ændringsforslagets anden del; ændringsforslag 14, som efter vores mening ikke når målsætningen om at definere begrebet »almenheden«, og vi mener, at dette er medlemsstaternes opgave, da de er bedre i stand til at give dette begreb med variabel geometri en betydning; ændringsforslag 19, der ikke stemmer overens med de ændringsforslag, som fremsættes i forbindelse med artikel 5, stk. 2, litra b); ændringsforslag 23, fordi det sætter spørgsmålstegn ved forslagets indfaldsvinkel med hensyn til undtagelserne; ændringsforslag 27 og 28, der allerede er dækket af forslagets tredje betragtning; og ændringsforslag 15, 25 og 26, da de fjerner sig for meget fra forslagets anvendelsesområde.
Hvad artiklerne angår, forkaster Kommissionen ændringsforslag 30, da det behandlede spørgsmål tages op i artikel 5, stk. 1; ændringsforslag 32 og 48, der tager sigte på at indføre nye undtagelser til fordel for radiostationerne; ændringsforslag 56 til artikel 5, stk. 1, som jeg gerne vil behandle særskilt om et øjeblik; ændringsforslag 40, eftersom der i stor udstrækning tages højde for årsagen til dette ændringsforslag i artikel 5, stk. 3, litra c) - et ændringsforslag, som De har fremsat - og ændringsforslag 47, fordi spørgsmålet behandles i forbindelse med betragtning 27, der ændres af ændringsforslag 20.
Kommissionen retter sig efter betænkningen med hensyn til de ændringsforslag, der er indgivet under denne mødeperiode, da de enten afspejler nogle synspunkter og interesser, der allerede er taget hensyn til i Retsudvalgets betænkning, eller er ændringsforslag, som er blevet forkastet af Retsudvalget. Ud af de nye ændringsforslag kan vi derfor kun tage nr. 82 og 91 i betragtning. De vedrører mægling, som er et punkt, hr. Perry og fru Palacio var inde på.
Alt i alt kan Kommissionen således følge Parlamentet på mange punkter. Jeg vil gerne gentage, at vi forkaster 16 ændringsforslag, tager 14 i betragtning og godkender 28.
Jeg vil gerne slutte af med to bemærkninger til to særlige punkter. Hvad radiostationerne angår, foreslår De, at vi tilføjer tre nye undtagelser til fordel for disse. Jeg vil gerne minde Dem om, at vi er interesserede i at bevare balancen mellem de rettigheder og interesser, der står på spil. Kommissionen godkender ændringsforslag 39, der indfører en undtagelse for radiostationerne med hensyn til særlige reproduktionshandlinger, der er nødvendige for at transmittere lovlige radioudsendelser, eftersom der er tale om et reelt teknologisk krav. For at skabe en balance mellem de interesser, der står på spil, må Kommissionen til gengæld forkaste ændringsforslag 32 og 48. Førstnævnte ændringsforslag tager sigte på at indføre en undtagelse, der vil gøre det muligt for radiostationerne efter anmodning at stille nogle programmer til rådighed, som hovedsagelig består af fonogrammer.
Lad os nu tage fat på artikel 5, stk. 1, som giver anledning til så meget polemik. Hvad er formålet med bestemmelsen? Det er at fastlægge en undtagelse fra reproduktionsretten med hensyn til visse tekniske reproduktionshandlinger, der er en del af en teknologisk proces, og som udelukkende foretages med det formål at muliggøre en anden anvendelse af det beskyttede materiale. Det drejer sig om den eneste obligatoriske undtagelse i hele forslaget, og den er derfor formuleret meget præcist. Denne bestemmelse vil give telekommunikationsoperatørerne og tjenesteudbyderne mulighed for at udøve deres aktiviteter i forbindelse med udnyttelsen af tjenesterne på Nettet, der ofte er af international karakter, med den nødvendige juridiske sikkerhed.
Vi har foretaget en underopdeling af Deres forslag på dette område, og vi er i stand til at tage nogle af dem i betragtning.
Hvad angår definitionen af undtagelsernes anvendelsesområde, kan vi godkende medtagelsen af ordene »forbigående« og »lejlighedsvis« som en specificering af begrebet »midlertidig«, der står i vores forslag, og af ordet »vigtig«, som yderligere betegner handlingens tilhørsforhold til den tekniske transmissionsproces. Vi forkaster derfor ændringsforslag 65 og 88, der svækker sidstnævnte forhold.
Vi kan til gengæld ikke godkende begrebet »økonomisk betydning« for rettighedshaveren. Henvisningen til vores begreb »selvstændig økonomisk værdi« er i tråd med undtagelsens formål og er således hensigtsmæssig til den praktiske anvendelse af undtagelsen. Man skal dog huske, at der er taget højde for at beskytte rettighedshaveren mod en uberettiget økonomisk skade i artikel 5, stk. 4.
Endelig kan vi ikke overtage indskuddet om, at anvendelsen skal godkendes eller være tilladt i henhold til loven. Ved at tilføje dette, ville den planlagte undtagelse kun gælde i forbindelse med indhold, hvis anvendelse er blevet godkendt af rettighedshaverne eller tilladt af loven. Vi er bevidste om rettighedshavernes bekymringer. De frygter, at Nettet ender med at blive et redskab for overførslen af ulovligt kopieret indhold - piratkopiering - men for præcist at nå målsætningen må man på forhånd spørge sig selv, hvilken metode der er den mest hensigtsmæssige og den mest formålstjenlige. Når man leder efter en sådan metode, skal man efter vores mening sikre en korrekt balance mellem rettigheder og undtagelser fra disse rettigheder.
Endelig vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på en meget vigtig gruppe ændringsforslag, nemlig dem om privatkopiering. I Deres ændringsforslag stadfæstes to vigtige principper, nemlig rettighedshavernes ret til en rimelig kompensation og sondringen med hensyn til digital privatkopiering. Det første princip anerkender beskyttelsen af et krav om retfærdighed, og det er et passende fremskridt i bestræbelserne på at opnå juridisk sikkerhed på dette område. Kommissionens godkendelse af ændringsforslaget om digital privatkopiering hører med til den tankegang, der allerede blev givet udtryk for i betragtning 26 og 27 i vores forslag. Det er netop i lyset af det, der står i disse passager i forslaget, at Kommissionen godkender anerkendelsen af princippet om, at det i digital sammenhæng stadig skal være muligt at lave en privatkopi, uden at dette går ud over de effektive og funktionelle tekniske metoder, der kan beskytte rettighedshavernes interesser. Vi retter os derfor efter den løsning, De har foreslået, under forudsætning af, at ændringsforslaget omformuleres, så princippet fremstilles korrekt.
De forbinder ikke blot analog og digital privatkopiering, men også undtagelserne for undervisning og i forbindelse med reprografi, med princippet om en rimelig kompensation til rettighedshaverne. Der er tale om en fremgangsmåde, som muliggør en større harmonisering, og som respekterer traditionerne og praksisen i medlemsstaterne. Kommissionen kan også følge Dem i den retning og godkender derfor ændringsforslag 36 og 37 samt ændringsforslag 35 og 41.
Beskyttelsen af de teknologiske foranstaltninger er genstand for forslagets artikel 6, som Deres ændringsforslag 49, 50, 51, 52, 53 og 54 i stor udstrækning har ændret. Vi kan tage disse ændringsforslag i betragtning med forbehold for visse nærmere angivelser, som er vigtige for Kommissionen.
Jeg vil gerne lykønske hr. Barzanti for hans grundige og beslutsomme arbejde, og jeg glæder mig over, at De støtter Kommissionens forslag, både med hensyn til den overordnede indfaldsvinkel og med hensyn til det, som jeg virkeligt mener er forslagets vigtigste elementer. Parlamentet har allerede tidligere haft en afgørende indflydelse på vedtagelsen af de fem direktiver, der gælder i øjeblikket. Samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen er på området for ophavsret og beslægtede rettigheder en konstant faktor, og det glæder jeg mig inderligt over.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, jeg vil gerne stille et præcist spørgsmål om foreneligheden af dette copyrightdirektiv med tilhørende ændringsforslag med forslaget til direktiv om elektronisk handel, som Kommissionen har fremsat over for Parlamentet og Rådet. I forslaget om elektronisk handel er oprindelseslandet den vigtigste komponent. I copyrightdirektivet kunne det være modtagerlandet. Det er grunden til, at jeg har stillet mit spørgsmål, og kommissæren har ikke besvaret det.

Monti
Hr. formand, jeg er helt klar over, at jeg ikke svarede. Det var af tidsmæssige årsager, men jeg vil nu svare ganske kort. Kommissionen fremlagde sit forslag om en juridisk ramme for elektronisk handel sidste år. Begge forslag er uafhængige, og hvert af dem har sin egen afgørende betydning. Ifølge forslaget om elektronisk handel er oprindelseslandet uden betydning for copyright- og patentrettigheder, i overensstemmelse med eksisterende international lov.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fælles markedsordning for vin
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0046/99) af Philippe-Armand Martin for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for vin (KOM(98)0370 - C4-0497/98-98/0126(CNS)).

Martin, Philippe-Armand
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, den fælles markedsordning for vin er uden tvivl den mest komplicerede af alle de fælles markedsordninger, for ud over de aspekter, der vedrører beherskelsen af vinmarkerne og drueproduktionsbetingelserne, er der endvidere alle bestemmelserne om de ønologiske fremgangsmåder, det vil sige vinfremstillingsmetoderne, samt bestemmelserne om etikettering.
Selve tekststrukturen i den fælles markedsordning »vin« viser, at vin er et landbrugsprodukt og ikke et industrielt produkt. Jeg vil ikke i den tid, jeg har fået tildelt, nævne alle de 248 ændringsforslag, som min betænkning indeholder efter udvalgsafstemning om næsten 600 ændringsforslag, der er indkommet fra alle mine kolleger. Jeg vil gerne på dette sted i mit indlæg takke først og fremmest alle tjenestemændene i Landbrugsudvalget samt alle de kolleger, der har hjulpet mig i mit arbejde, og som har gjort det muligt for mig at udarbejde en sammenhængende betænkning.
Hvad er hovedlinjerne i min betænkning? Først og fremmest drejer en stor del af ændringsforslagene sig om afgørelsesproceduren. Kommissionen ville i sit forslag have tildelt alle beføjelser til ændring af bestemmelserne. Vi har i min betænkning anmodet om en genindførelse af den såkaldte artikel 43-procedure, det vil sige, at Rådet træffer en afgørelse på baggrund af Kommissionens forslag og Parlamentets udtalelse. Jeg mener personligt, at denne procedure, selvom den er tung, giver mulighed for at bevare en specifik lovgivning for vin, der favoriserer vinens status som et landbrugsprodukt. I forhold til vin fra tredjelande og visse forbigående ønsker om at producere vin, som vi allerede kender, skal europæisk vin bibeholde sin status som et regionalt produkt af høj kvalitet. I denne forbindelse har Landbrugsudvalget vedtaget et ændringsforslag, som jeg havde fremlagt, der forbyder vinfremstilling på basis af ugæret druemost importeret fra tredjelande. Hvis Rådet vedtager dette forslag, sådan som vi har vedtaget det, vil de europæiske vine opretholde deres image som produkter af høj kvalitet.
På det strukturelle plan har vi i Landbrugsudvalget vedtaget princippet om ret til vækst med en forøgelse af vinarealet på 3 %, mens plantningsrestriktionerne opretholdes. Vinproducenter med et marked i fuld udvikling kan opnå andre rettigheder på betingelse af, at medlemsstaterne og eventuelt også de respektive regioner har en reel kontrol over deres rettigheder. Det er grunden til, at vi har vedtaget et specifikt ændringsforslag vedrørende opretholdelse af de informatiserede rammebestemmelser om vin.
Plantningsrettighedernes levetid er blevet forlænget for at sikre jordbunden den nødvendige hvileperiode. Der er blevet vedtaget yderligere foranstaltninger vedrørende udskiftning og fornyelse af vinmarkerne. I denne forbindelse har vi vedtaget en række foranstaltninger vedrørende vinfremstillingsredskaber. Hvis vi finansierer foranstaltninger, der skal sikre en forbedring af druernes kvalitet, skal også vinfremstillingsredskaberne tilpasses for at sikre, at vinens kvalitet forbedres tilsvarende. Endelig har Landbrugsudvalget, der er bekymret for vinbranchens fremtid, ønsket, at alle strukturforanstaltninger primært rettes mod de unge, enten i forbindelse med deres etablering eller i forbindelse med bedriftens vækstperiode efter den første etablering.
Med hensyn til markedsforvaltningen vil vi gerne indføre en destillationsordning for konsumalkohol for at sikre, at den europæiske vindyrkning kan bevare dette dens eget marked. Endvidere har vi vedtaget et ændringsforslag for så vidt angår krisedestillation, der understreger, at den skal være obligatorisk og ikke frivillig under forudsætning af, at den udelukkende rettes mod regioner og producenter med overskudsproduktion. Budget- og retfærdighedshensyn taler til fordel for vores forslag. For så vidt angår producentsammenslutningerne har vores udvalg kun ændret lidt på Kommissionens forslag. Udvalget har dog slettet foranstaltningerne vedrørende en udvidelse af Kommissionens beføjelser og udelukkende tildelt Kommissionen de opgaver, som den oprindeligt blev tildelt.
For så vidt angår de såkaldte »brancheorganisationer«, har vi foretaget en gennemgribende ændring af Kommissionens forslag, der forekom os at være bedre egnet til frugt og grønt-sektoren. På foranledning af mig selv og vores udvalgsformand, hr. Colino Salamanca, har Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Forskning gennemført en undersøgelse af brancheorganisationernes rolle i vinsektoren.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på det fremragende arbejde, der er blevet udført under de herrer Ramsay og Angelidis' vinger. Det er dette arbejde, der har gjort det muligt at udarbejde en artikel 42, der præciserer princippet om kompetencefordeling samt brancheorganisationernes rolle. Jeg mener, at det ændringsforslag, vi har vedtaget, tilgodeser alles interesser, det vil sige både de vinproducerende og de ikke vinproducerende medlemsstaters interesser, mens det bevarer alle reglerne om konkurrence og det indre marked.
For så vidt angår de ønologiske fremgangsmåder, har vi, hr. formand, vedtaget en række ændringsforslag, der sikrer en genindførelse af hele den gældende fællesskabslovgivning. Vi er i vores udvalg på vagt over for gennemførelsesbestemmelser, der kan vise sig at være for slappe. Endelig vil vi, for så vidt angår kontrolaktiviteterne, etablere et kontrolorgan på fællesskabsplan med tilstrækkelige menneskelige ressourcer med det formål at kontrollere, at medlemsstaternes kontrolorganer gennemfører fællesskabsbestemmelserne på retfærdig og harmonisk vis.
Hr. formand, for at slutte af med min betænkning vil jeg gerne understrege, at jeg som ordfører stemmer for alle de i Landbrugsudvalget vedtagne ændringsforslag med undtagelse af ændringsforslag 121, der er i modstrid med ændringsforslag 124. Jeg mener, det er nødvendigt at bevare produktionen af brændevin, både Bourgogne- og Gewurztraminer-brændevin. Derfor stemmer jeg for ændringsforslag 124 og imod 121. Der er endvidere nogle kolleger, der har indgivet nogle ændringsforslag. Jeg er for dem, der supplerer min betænkning 100 %, sådan som den blev vedtaget i udvalget.
Derfor stemmer jeg for visse ændringsforslag, herunder ændringsforslagene 250 og 251 af hr. Arias Cañete, ændringsforslagene 256, 257, 259, 261 og 268 fra GUE-gruppen samt ændringsforslag 273 fra ARE- og V-gruppen og ændringsforslag 274 fra ARE- og I-EDN-gruppen. Jeg stemmer imod ændringsforslag 249, da vi ikke kan kende udviklingen på markedet for konsumalkohol. Jeg stemmer ligeledes imod ændringsforslagene 252, 253, 260, 262, 264, 265, 266, 267 og 269, der er i modstrid med enten princippet om status quo, som vores udvalg har vedtaget med henblik på forædling og chaptalisering, eller et ændringsforslag vedtaget af Landbrugsudvalget.

Görlach
Hr. formand, som start på mit indlæg vil jeg først gerne sige hjertelig tak til hr. Martin. Med meget arbejde og stor vilje til kompromis er det lykkedes ordføreren at tilvejebringe et godt kompromis mellem de enkelte regioner i Europa - hvilket naturligvis også afspejles inden for vores gruppe. Jeg understreger, et godt kompromis. Der findes jo også kompromiser, som strikkes sammen i huj og hast, fordi man ikke kan nå frem til en afslutning, og blot med det formål i første omgang at få problemerne ekspederet af vejen. Det er ikke tilfældet her. Derfor min hjertelige tak til hr. Martin.
Ved vindyrkningen i Europa skal vi først og fremmest være opmærksomme på, at vinen og de regioner, hvor der dyrkes vin, ikke kun skal ses ud fra slutproduktet. Det gør virkelig en forskel, om jeg kun ser vinen som et produkt - direkte aftappet eller i flaske - eller som en hel kultur, en hel region, forbindelsen med det bagvedliggende landskab. Derfor mener jeg, at det betaler sig, hvis Europa beskæftiger sig særligt intensivt med sin vin. Netop på dette punkt vil jeg gerne takke hr. Martin - ganske vist taler jeg her for min gruppe, men jeg kommer fra et nordligt medlemsland - fordi han har demonstreret en fornemmelse for de forskellige regioners egenart, hvordan vindyrkningstraditionerne og også de ønologiske fremgangsmåder i praksis har udviklet sig gennem århundreder, og fordi vi med hans forslag faktisk har kunnet glemme den strid, vi i meget lang tid har haft mellem Nord-, Syd- og Mellemeuropa. Der vil stadig være problemer, nye vil komme til. Når jeg tænker på de mængder af koncentreret rektificeret druemost, som først og fremmest i stigende grad kommer udefra til Den Europæiske Union, er det nødvendigt, at vi appellerer til Kommissionen om at interessere sig for det.
Jeg finder det særligt positivt, at fleksibiliteten på området nyplantningsrettigheder er bevaret, og at der her er fundet et retfærdigt kompromis. Indtil år 2010 er der vedtaget en udvidelse af vinarealerne på 3 %. Ganske vist havde mange gerne set mere, men for andre er det allerede for meget. På området destillation er den retning, som også blev fastlagt af Kommissionen, absolut rigtig, nemlig at vi skal skære ned på tvangsdestillationen, og at vi også her i højere grad skal indføre markedskræfter, men at vi også i fremtiden skal bibeholde den som instrument dér, hvor den er nødvendig.
Særligt positiv - både i Kommissionens forslag og i de forslag, der er diskuteret og vedtaget hos os i udvalget - er den målrettede og - da dette er nødvendigt - noget favoriserede støtte til unge vinavlere. Det, der er nødvendigt på området aktiv støtte til unge landmænd, er særligt vigtigt, når det gælder unge vinavlere. Jeg vil gerne allerede nu sige, at min gruppe naturligvis vil støtte ordføreren, dels ved overholdelsen af de kompromiser, der er fundet i udvalget, dels ved den årvågne granskning af alle forslag, som ville kunne ødelægge dette kompromis. Der er en række forslag, som er i samme ånd som kompromiset, men der er også et betydeligt antal forslag, som igen ville kunne ødelægge dette kompromis.
Vores gruppe støtter det gerne, således at vi derefter ville kunne krone dette lange arbejde i udvalget sammen med hr. Martin med et stort flertal ved afstemningen i Parlamentet. Det er en støtte for Kommissionen, og Rådet ville gøre klogt i også at tage dette gode kompromis fra Parlamentet med i grundlaget for sine drøftelser, for i tre år og endnu længere endda har det jo ikke fået udrettet noget som helst.

Langen
Hr.formand, også jeg vil gerne begynde med en tak til ordføreren og hans medarbejdere, for her er der virkelig gjort et godt stykke arbejde. Vi har med dette nye forslag fra Kommissionen betrådt en anden vej end i 1994/1995. Dengang var Parlamentet splittet. Forslaget var desuden langt fra at være lige så godt som det nuværende, hr. kommissær Fischler. Rammebetingelserne har ændret sig på nogle punkter, andre er stadig de samme. Overskuddene viser en faldende tendens i forhold til 1980'erne. Forbruget pr. indbygger er desværre faldet i hovedproducentlandene Italien og Frankrig. På grund af GATT-runden har vi nye konkurrenter på kvalitetsvinenes område, og vi har opnået - og det er det egentlige fremskridt under ordføreren hr. Martins ledelse - at vi omsider her i Parlamentet har accepteret de forskellige regioners egenart, som er karakteristisk for vindyrkningen i den sydlige og nordlige del af Europa. Det er det egentlige fremskridt, som er lykkedes. Derfor har min gruppe, PPE, ikke som gruppe indgivet ændringsforslag til Landbrugsudvalgets forslag og i forhold til hr. Martins kompromiser.
Jeg skal endnu en gang kort skitsere, hvorfor vi har gjort sådan. Jeg mener, at det med dette nye forslag er lykkedes os at mildne de kritiske punkter i den tidligere markedsordning for vin. Det er for det første emnet destillation. Den tidligere obligatoriske tvangsdestillation har ikke vist sig anvendelig. Det er rigtigt at satse på frivillighed. På den anden side er det også rigtigt - derfor har vi også stemt for forskellige kompromiser - at sikre konsumalkoholmarkedets forsyninger med vin, f.eks. til cognac, til den tyske Weinbrand og til andre produkter, som er udtryk for traditionel regional egenart.
Vi har for det andet for første gang et retsgrundlag for producentorganisationer og brancheorganisationer. Vi vil gøre det lidt mindre kompliceret end kommissionsforslaget. Derfor støtter vi Landbrugsudvalgets krav om at skabe en rammeordning. Der er - det er vi blevet enige om i vores gruppe - kun ét punkt, hvor vi vil afvige fra kompromiset. Det drejer sig om det første punkt i ændringsforslag 179. Hr. ordfører, vi er blevet enige om, at vi, sådan som vi hidtil har drøftet det, vil vedtage spørgsmålet om den obligatoriske aftapning i dyrkningsområdet i betænkningen af Lulling og ikke nu på forhånd, og at vi først og fremmest vil afvente EF-Domstolens afgørelse i dette spørgsmål. Her vil vi stemme imod det første led.
Men vi har især i alle andre spørgsmål støttet fornuftige kompromiser, hvad status quo ved saccharose angår, hvad de ønologiske fremgangsmåder angår, hvad mangfoldigheden af traditioner angår. Jeg tror, vi kan stemme for dette betænkningsudkast som helhed. For første gang er det opnået, at Parlamentet i dette særdeles omstridte spørgsmål har mulighed for at tale med én stemme og dermed først og fremmest at øve indflydelse på Kommissionen og Rådet (landbrugsministre).
Bifald

Vallvé
Hr. formand, jeg finder, at vi denne gang har opnået en positiv fælles markedsordning inden for en så kompliceret sektor som vinsektoren. Jeg finder også, at Kommissionens forslag - som er godt - er blevet væsentligt forbedret af Parlamentets betænkning.
Vi står i en situation med en vinproduktion, der finder sted i bestemte områder, hvor man traditionelt dyrker vinplanter, hvor den kun vanskeligt kan erstattes af andre typer produktioner, med nogle producenter, der laver denne vin, og med et forbrug, der i mange år var borgernes traditionelle og praktisk talt eneste alkoholiske drik, men i dag i det globaliserede samfund er dette fuldstændig ændret.
Denne fælles markedsordning har til formål at regulere produktionen i forhold til markedet, og i denne forstand forekommer den mig at være positiv. Jeg synes, det er positivt at give tilladelse til en lille stigning i nye beplantninger og jeg synes, at det er positivt, at der kommer foranstaltninger til at inddrage nye personer, de unge, i fremstillingen af dette traditionelle produkt.
Jeg vil ikke komme ind på spørgsmålet om systemerne til ønokologisk produktion, som der i nogle medlemsstater er en årelang tradition for. Hvert sted har sin egen måde at lave vin på.
Jeg mener, at der er et fundamentalt aspekt i vores samfund: Det der drejer sig om forbrugerne. Det er ikke tilstrækkeligt at stille vinen til rådighed på markedet. Der er behov for kommunikation, forskning i vins positive virkninger og en uddannelse i et fornuftigt forbrug af dette produkt. Vin har en gavnlig indvirkning på helbredet, og det er et produkt, der bør betragtes som et levnedsmiddel. Vin og sundhed er efter min mening en god definition, men det kan ikke alene være et resultat af traditioner; det skal derimod være producentorganisationerne, der står for denne forbrugerinformation.

Jové Peres
Hr. formand, det sker ikke så tit, at dette Parlament behandler den samme sag to gange i løbet af den samme valgperiode. Heldigvis er det scenarie, der omgiver reformen af den fælles markedsordning for vin ved denne lejlighed radikalt anderledes end det, der var tilfældet ved begyndelsen af denne valgperiode.
Forskellen mellem de to scenarier skal findes i Kommissiones forslag. Det forslag, som vi behandlede ved begyndelsen af valgperioden, var baseret på hypotesen om nogle overskud, som jeg ville kalde akopalyptiske.
Ifølge Kommissionen kunne denne risiko kun afværges ved at gribe til en massiv rydning af vinstokke. Nævnte forslag formåede at fremprovokere modstridende holdninger i selve Rådet, hvorved sagen blev blokeret.
Fem år senere er situationen en ganske anden, og det er den, fordi Kommissionens forslag er helt anderledes. Virkeligheden er stædig, og i løbet af de fem år er de frygtede overskud ikke blevet til noget, og Kommissionens meget strenge forslag er derfor blevet meningsløse. Denne slags forslag er for resten hyppige i Kommissionen, når vi behandler reformer, der primært berører landene i Syden.
Men i dag er det fundamentale den stringens og den kvalitet, der kan kræves af de analyser, der foretages af Kommissionen, som er den kompetente institution til at stille lovgivningsmæssige forslag. Dette forhold bliver af allerstørste betydning, når man diskuterer den landbrugsreformpakke, der er indeholdt i Agenda 2000, og problemet skal i mange tilfælde ikke blot findes i de foretagne analyser, men også i det, der ikke siges eller ikke foretages.
Jeg håber ikke, at Kommissionens forslag i dag får de negative virkninger, som reformen i 1992 fik i form af nedlæggelse af landbrugsbedrifter og ødelæggelse af beskæftigelsen inden for landbruget.
Med hensyn til betænkningen af hr. Martin vil jeg gerne anerkende det fremragende arbejde, han har udført. Hans betænkning udmærker sig ved at være sammenhængende, og det er vigtigt, da den på korrekt vis har behandlet en lang række ændringsforslag. Men jeg vil også gerne - med al min lovprisning, og det ved han udmærket - pege på et grundlæggende problem, som stadig findes: Man ønsker fortsat at tillade berigelse med sakkarose, og vi kan forpasse en værdigfuld lejlighed til at erstatte sakkarose med koncentreret most. En sådan substitution ville gøre det muligt at respektere de traditionelle ønokologiske fremgangsmåder og at fremstille en vin med udgangspunkt i vinmarken.
Endelig vil jeg gerne, hr. Martin, minde Dem om og takke Dem hjerteligt for en rejse, De foretog til mit land, hvor De fik lejlighed til at mødes med landbrugsorganisationerne, og jeg vil gerne på dette tidspunkt minde om dette, og jeg er Dem evigt taknemmelig. Jeg finder, at det på sin vis var en meget nyttig rejse.

Rosado Fernandes
Hr. formand, jeg håber ikke, at det er vinens indflydelse, der har gjort, at vi her i Parlamentet har kunnet opnå så stor en enighed. Men hvis Dionysos har hjulpet os til at finde et punkt, hvor vi alle er enige, så meget desto bedre! Faktum er, at hr. Philippe-Armand Martins betænkning samtidig med, at den forsvarer status quo, også formår at modernisere den, at tilpasse den, tilpasse den til de nye omstændigheder, som markedsglobaliseringen skaber, at gøre den fleksibel, og også at befri den for den nærmest medfødte dirigisme, der findes i Kommissionen, og på én gang at gøre medlemsstaterne og producentorganisationerne, vindyrkerne og vinfremstillerne, ansvarlige, altså produktionen og medlemsstaternes regeringer.
Den har også taget hensyn til, at vi er nødt til at øge vores vinproduktion, såfremt markedet tillader det, men samtidig at gøre dem, der tillader noget sådant, ansvarlige for en større samordning i den enkelte medlemsstat. Til dét formål er jeg ikke i tvivl om, at vi har brug for nogle meget enkle midler, nemlig registrering, som ikke findes. På den anden side må svindelen med den koncentrerede druemost forhindres, og der må derfor vises ringe overbærenhed i visse forhandlinger med tredjelande og over for den svindel, der foregår dér. Hvad angår den obligatoriske destillation, må man vise større fleksibilitet, men selvfølgelig under forudsætning af stor ansvarlighed hos dem, der ifølge markedet skal destillere. Blot det ikke bliver en obligatorisk destillation, hovedløs og uden retning. Meget vigtigt er det også, at vinprodukternes identitet og de forskellige regioners fremstillingsmetoder bliver respekteret, og at man undgår tvister, der ikke fører til noget. Jeg må erkende, at jeg er træt af tvister, der bestemt ikke har virket befordrende for forståelsen mellem de europæiske vinproducenter.
Også andre spørgsmål synes jeg er vigtige - og jeg erkender, at Portugal er særdeles følsomt på disse felter - nemlig spørgsmålet om aftapning på flasker og spørgsmålet om kvalitetsvin, der jo ofte er navne kendt verden over. Derfor er vi ikke enige i ændringsforslag 171 og 179, og vi, i det mindste de, der står mig nærmest, vil stemme imod. Derudover finder jeg denne betænkning særdeles positiv, fordi vi uden at være nået til en fælles opfattelse alligevel er kommet frem til en god enighed. Og det er dét, der betyder noget: en fælles opfattelse er et forstadie til forræderi, enighed er det ord, man giver, eighed betyder en aftale, der er i alles interesse.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, også ved reformen af markedsordningen for vin er EU nødt til at løse problemerne ved kilden i stedet for altid først at gribe ind, når oversvømmelsen er indtruffet. Destillation og rydningspræmie er typiske end of the pipe -løsninger. De burde egentlig afskaffes, for destillation indbyder til masseproduktion af vin af lavere kvalitet, og rydningspræmien begunstiger flytning af dyrkningsområder fra regioner, der er arbejdsmæssigt vanskelige, men vigtige for den landlige kultur, til en rationaliseret, eksportorienteret produktion. Overproduktionen imødegår vi nu ved hjælp af nye, omfattende kvalitetskriterier. Jeg advarer mod nu også at tro, at genteknologien kan hjælpe os videre her.
Vi ønsker at bevare de historiske kulturlandskaber og at sikre vinbønderne en rimelig indkomst. Men det kan på langt sigt kun ske via kvaliteten. Dette ligger mig særligt på sinde, fordi jeg tror, at vi i den næste WTO-runde kun kan forsvare vores europæiske vinkultur, hvis vi kan kaste hensynet til miljøet, sociale forhold og kvalitet i vægtskålen, for amerikanerne vil gerne have vores oprindelsesbetegnelse bragt ud af verden og i stedet forhandle om mærkevarer. Det ville betyde, at Coca Cola køber mærket Bordeaux og derefter ville kunne videresælge de billigste vine i verden under dette mærke. Det ønsker vi virkelig ikke. Vi skal altså have gode argumenter for, hvorfor oprindelsesbetegnelserne skal indebære mere end alkohol, grader og farve.
Den meget omtalte EU-landbrugsmodel får kun vægt og betydning, hvis vi kan sætte navn på hver vins regionale, sociale og økologiske særegenhed og også føre det passende offensivt frem i forhandlingerne. Vi støtter vores kollegas betænkning, og vi siger én ting: Kvalitet i stedet for kvantitet!

Chesa
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, allerførst vil jeg gerne takke vores ordfører Philippe Martin mange gange for den høje kvalitet, der præger hans betænkning om de europæiske vinarealer.
I starten af august mødtes han på mit rådhus i Carcassonne med repræsentanter for vinproducenterne og handelslivet i regionen Languedoc-Roussillon. Det er med stor tilfredshed, at jeg kan konstatere, at der er blevet taget højde for vores fagfolks væsentligste krav både i betænkningen og ved Landbrugsudvalgets afstemning.
Hvad er disse væsentligste krav? For så vidt angår vinproduktionspotentialet, er det nødvendigt at fastholde princippet om restriktion af plantningsrettighederne ved at tillade en vækst på 3 % på kort sigt med mulighed for yderligere stigning i forhold til markedets behov efter en reel opgørelse af plantningsrettighederne.
Med hensyn til forbedringen af vinproduktionsarealerne vil jeg gerne understrege vigtigheden af denne strukturelle foranstaltning. Som folkevalgt i Europas største vinregion, hvor vinsektoren har gennemgået en omfattende renovering, kan jeg, hr. kommissær, skrive under på, at vinsektorens fremtid er baseret på kvalitet.
Det er grunden til, at vi har anmodet om, at foranstaltningen omlægning er åben over for en fornyelse af vinarealerne og vinfremstillingsmetoderne. Alle disse strukturelle foranstaltninger, både for så vidt angår vinfremstillingspotentialet og forbedringen af vinarealerne, skal først og fremmest rettes mod de unge vinproducenter.
Med hensyn til markedsforvaltningen skal destillationsforpligtelsen for underprodukter opretholdes, og dette ud over de aktuelle undtagelser. Disse alkoholprodukter skal kunne afsættes på markedet for konsumalkohol for dermed at mindske de med denne foranstaltning forbundne budgetomkostninger.
Med hensyn til krisedestillation skal denne for at være effektiv forblive obligatorisk i regioner med overskudsproduktion.
Med hensyn til godkendelse af brancheorganisationer skal producentsammenslutningernes mission og funktion anerkendes, og dette uden mulighed for udvidelse af regelens anvendelsesområde. På dette punkt tilgodeser betænkningen i den form, hvori den blev vedtaget i Landbrugsudvalget, alle mine ønsker.
Med hensyn til de ønologiske fremgangsmåder skal der udarbejdes en udtømmende liste over de tilladte fremgangsmåder, og princippet om status quo skal bevares med henblik på støtte til vinfremstilling på basis af koncentreret druemost.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed specielt på ændringsforslag 274 vedrørende fremstilling af hedvin. Med hensyn til etikettering er det også her nødvendigt at bevare en positivliste over de obligatoriske betegnelser.
Endelig, hr. formand, med hensyn til handlen med tredjelande skal de aktuelle bestemmelser om forbud mod vinfremstilling på basis af druemost fra tredjelande opretholdes. Hvis dette forbud ophæves, således som Kommissionen foreslår det, er der stor risiko for, at der vil blive sat spørgsmålstegn ved kvaliteten af de vine, der produceres inden for Den Europæiske Union, og at kvaliteten reelt vil blive forringet, hvilket er i modstrid med den fælles markedsordnings mål.
Til slut vil jeg gerne nævne den procedure, Kommissionen foreslår vedrørende forvaltning af plantningsrettighederne, angivelse af de ønologiske fremgangsmåder på etiketterne og markedsforvaltningsforanstaltningerne. I modsætning til Kommissionens forslag er det nødvendigt at opretholde den eksisterende procedure, den såkaldte artikel 43-procedure.

Barthet-Mayer
Hr. formand, jeg ser meget gerne, at alle mine kolleger stemmer for størstedelen af ændringsforslagene fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som er kompromiser indgået efter vores kollegas store indsats for at finde frem til en retfærdig, realistisk og åben løsning. Jeg vil gerne takke ham for det store stykke arbejde.
Det drejer sig hovedsageligt om bevaring af vin som et landbrugsprodukt med en styrket definition, om forbud mod import af druemost fra tredjelande, om muligheden for at udvide vinarealerne i forhold til markedets behov, om status quo for de ønologiske fremgangsmåder, herunder chaptalisering, om krisedestillation, som kun er obligatorisk i regioner med overskudsproduktion. Eftersom teksten ikke nævner hedvin direkte, har jeg i samarbejde med andre kolleger indgivet ændringsforslag 274 for at nævne hedvinene udtrykkeligt, hvilket er nødvendigt for at bibeholde vores fælles logik om at give plads til regional diversitet, kvalitetsforbedring og de europæiske vines særpræg.
Jeg vil gerne slutte af med at sige til hr. Martin, at jeg tillader mig at fremsætte to eller tre ændringsforslag, især vedrørende GMO, i håbet om at denne nye formulering stemmer overens med ordførerens og vores øvrige kollegers holdning.

Martinez
Hr. formand, vi har nu arbejdet med denne vinsag i seks år. Det viser, hvor vigtig sagen er, ja jeg vil endda sige ekstra vigtig. Vigtig først og fremmest fordi vores vinproducenter er vigtige: 7 % af landbrugets bruttonationalprodukt mod kun 2, 5 % af budgetudgifterne, hvilket vil sige, at en vinproducent giver godt og koster lidt. Vigtig endvidere for den generelle økonomi, eftersom vinsektoren er en nøglepost på vores handelsbalance. Og i øvrigt netop på dette punkt, handelsbalancen, er jeg bange for, at Deres udkast, hr. kommissær, bringer os lidt i fare.
Vi kender alle Kommissionens udkast. Det tager i øvrigt som alle andre tekster inden for landbruget udgangspunkt i en løgn om overproduktion. Ved indgangen til år 2000 skulle der ifølge Dem produceres 180 millioner hektoliter vin. Heraf drikkes de 150 millioner hektoliter. Der skulle således være en overproduktion på 30 millioner hektoliter vin, hvilket ligger til grund for de foranstaltninger, De foreslog i 1993: grøn høst, vinkvoter - kort sagt alle de overdrivelser, vi kender.
Heldigvis ved man i dag, at 1998 var et afbalanceret år, og De ser lidt lysere på tingene. Teknisk set er der således sket nogle positive ændringer. Jeg tror imidlertid, at Kommissionens filosofiske perversiteter lurer lige under overfladen.
Først de positive ændringer. Det er rigtigt, at vi fra Sierra Bardaji-betænkningen i 1993 over Fantuzzi-betænkningen i 1998 til den aktuelle Martin-betænkning via en række ændringsforslag - 600 - har forbedret tingenes tilstand: ændringsforslagene om den nu obligatoriske destillation, den nye stigning i plantningsrettighederne på 3 %, fornyelsen af vinarealerne, hvileperioden, der sikrer jordens sundhed, konsumalkohol, støtte til koncentreret druemost - og ikke udelukkende i CIII-regionen, hvilket bekymrede mine egne og Raymond Chesas vinproducenter i Languedoc-Roussillon. Endvidere har vi set ændringsforslag vedrørende kontrolorganerne, eftersom vi kun havde to inspektører i hele Europa, og måske også vedrørende brancheorganisationerne, der har rødder helt tilbage til marskal Pétain og understøttes af venstrefløjen. Men det er ikke det, der er det vigtigste. Man har måske også gjort fremskridt med henblik på chaptaliseringens religionskrig.
Jeg er imidlertid bange for, at der under de tekniske indrømmelsers honningsødme skjuler sig bitre, filosofiske strømninger. Jeg kan se fire filosofiske strømninger, filosofiske perversiteter: malthusianismen, integrismen, globaliseringen og afhumaniseringen. Først malthusianismen. Som det er tilfældet med kød, korn, mælk og endda kul og stål, har De hver gang kun et eneste forvaltningsinstrument: en amputering af udbuddet. Man prøver aldrig i stedet med en udvikling af efterspørgselen. Det er rigtigt, at vinsektoren skal forberedes på åbningen mod øst, konkurrencen med de ungarske, rumænske og bulgarske vinproducenter og Verdenshandelsorganisationen i år 2000 med vores australske, californiske og sydafrikanske venner.
Integrismen ... det er Nordeuropas skattemæssige anti-vin-integrisme med en forbrugsafgift på EUR 3, 00 pr. liter vin i Danmark og Storbritannien. Det er den sundhedsmæssige integrisme i Sverige og Finland, der er slap, når det gælder sprøjten, men puritansk når det gælder flasken, til trods for at vin er et sundhedsprodukt med en positiv indvirkning på kredsløbet. For slet ikke at tale om den positive mentale indvirkning, de øldrikkende hooliganer på Heisel burde have afprøvet.
Globaliseringen ... det er importen af 6 millioner hektoliter, en toldafgift på EUR 0, 10 og den famøse koncentrerede druemost fra tredjelande, som De var i færd med at godkende. Heldigvis faldt Kommissionen ikke for fristelsen. Der manglede ellers blot at blive givet grønt lys for import af uemballeret vin og en slækkelse af kravet om aftapning i fremstillingsregionen, og globaliseringen ville have været fuldstændig, hvilket fører mig videre til den sidste strømning, afhumaniseringen, der vil, at vin skal være et industrielt produkt og ikke et landbrugsprodukt. Her har vi konflikten mellem Nordeuropa, det øldrikkende folk, og vinens Europa, og jeg er nervøs over Ministerrådets sammensætning. Men jeg vil gerne minde vores kolleger om, at hvis der nogensinde havde været en vinmark i Saudi Arabien, ville det have ændret verdens strategiske udseende. Jeg er bange for, at der dér ville være en sammensvorenhed mellem integrismen i nord og integrismen i syd. Under alle omstændigheder drikker de ikke vin.

Formanden
Vi afbryder forhandlingen nu og går over til spørgetiden. Forhandlingen bliver genoptaget kl. 21.00.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-0020/99).

Formanden

Spørgsmål nr. 38 af Paul Rübig (H-1252/98):
Om: Overgang til euroer i skolebøgerne Hvor gnidningsløst indførelsen af den fælles valuta forløber, og i hvilket omfang de europæiske borgeres accepterer den, vil også i vid udstrækning afhænge af, hvor hurtigt og i hvilket omfang der orienteres om den inden for undervisningssektoren. Her tænkes især på de skoler og fag, hvor der generelt lægges stor vægt på valutaaspekter, som f.eks. handelsskoler og bogføring eller omkostningsberegning.
Kommissionens repræsentant bedes oplyse, hvor langt man er kommet med omstillingen inden for undervisningssektoren og navnlig med nye udgaver af lærebøger og andet undervisningsmateriale?
Fru Cresson, jeg byder Dem velkommen og beder Dem besvare hr. Rübigs spørgsmål. Jeg giver Dem ordet, fru Cresson.

Cresson
Kommissionen er opmærksom på det omfattende arbejde, som overgangen til euroen medfører inden for undervisningssektoren. Børnene spiller en central rolle i bestræbelserne på at lette forældrenes tilvænning til den fælles valuta. Med hensyntagen til medlemsstaternes enekompetence på dette område understøtter Kommissionen inden for rammerne af Sokrates-programmet flere projekter, der har til formål at udbrede oplysninger om euroen i undervisningsmiljøet og integrere dette emne i de forskellige undervisningsdiscipliner.
En lang række konkrete foranstaltninger fortjener at blive nævnt her. Der er blevet nedsat en arbejdsgruppe under navnet »L'éducation et l'euro« (uddannelse og euroen). Den omfatter repræsentanter for undervisningsministrene og de nationale Sokrates-kontorer. Gruppen arbejder for at fremme initiativer af pædagogisk karakter omkring euroen og udsende oplysninger og gode idéer til fremgangsmåder i denne henseende.
Gruppens arbejde har især udmøntet sig i gennemførelsen af en opgørelse over de pædagogiske initiativer og værktøjer omhandlende euroen såvel på nationalt som på fællesskabsplan. Opgørelsen findes på Internettet på den side på Europa-serveren, der hedder »L'euro à l'école« (euro i skolen). Endvidere er der en håndbog under udarbejdelse omkring medlemsstaternes initiativer på dette område, især for så vidt angår uddannelse af undervisere og tilpasning af undervisningsprogrammer og -bøger. Dette dokument vil ligeledes være at finde på Internettet og sendes ud til de omhandlede aktører.

Rübig
Fru kommissær, jeg havde endnu et tillægsspørgsmål, nemlig følgende: Hvis det tilbydes i Internettet, og der dermed i sidste ende også stilles multimediamateriale til rådighed, ser De så en mulighed for, at man her med learning entertainment eller learning adventure gør det til en glæde for folk at sætte sig ind i denne tematik, fordi det i sidste ende også gælder om, at børnenes forældre forstår, hvilke muligheder der er her i fremtiden?
Vedrørende programmet for forskning ville følgende interessere mig: Findes der på forskningsområdet programmer, som beskæftiger sig med, hvordan man bedst kan indføre euroen, og hvilke problemer der i det hele taget kunne opstå i forbindelse med indførelsen, for igen at kunne bekæmpe disse ved hjælp af tidlig indlæring?

Cresson
Denne aktivitet eller denne handling vedrører ikke direkte forskningssektoren, men nærmere undervisningssektoren, og som jeg allerede har nævnt, udsender vi oplysninger via Internettet, der er rettet mod skolebørn, og som derfor præsenteres så spændende som muligt. Det er slet ikke udelukket, at vi finder på nye ting med hensyn til software og undervisningsspil.
Jeg vil i øvrigt gerne nævne, at vi hvert år deltager i aktiviteter for udbredelse af Internettet og andre multimedier i den såkaldte net days -uge. Jeg anbefaler stærkt, at vi ved den kommende net days -uge, der finder sted efter skolernes sommerferie, anvender euroen som emne i de udvekslinger, der finder sted mellem de europæiske skoler, på en sådan måde, at dette højaktuelle emne kan komme med i de programmer, der etableres i denne anledning.
På den anden side mener jeg, at det er af afgørende betydning, at underviserne gøres bevidst om emnet. Denne bevidsthedsgørelse startede allerede for tre år siden på mit initiativ omkring anvendelse af multimedier og Internet. Eftersom det dog drejer sig om at præsentere euroen, kan der også gennemføres aktiviteter i opadgående retning, mod underviserne. Det er alt, hvad jeg har at sige om denne type aktiviteter.
For så vidt angår forskningsaktiviteterne har opbygningen af det femte rammeprogram for forskning på min foranledning og efter mit forslag været genstand for en gennemgribende ændring i forhold til det fjerde rammeprogram, og blandt dette femte rammeprograms kapiteloverskrifter finder man det andet kapitel, der vedrører informationsteknologier. I dette kapitel om informationsteknologier er der som i rammeprogrammets øvrige kapitler en række nøgleaktiviteter, det vil sige horisontale aktiviteter, der vedrører rent videnskabelige discipliner, men som på samme tid vedrører humanistiske discipliner. Med hensyn til emnet undervisningssoftware og multimedier ville muligheden for at anmode om støtte og indhente tilbud omkring euroen ligeledes være en god idé, så vi kan få respons på vores forslag og anvende de svar, der er gode.

Formanden

Spørgsmål nr. 39 af Richard Stuart Howitt (H-0094/99):
Om: Gebyrer for internationale bankoverførsler og det indre marked for finansielle ydelser Er Kommissionen enig med en af vælgerne i min valgkreds, Vaughan, fra Rochford, at det er urimeligt, at de britiske banker kræver helt op til 20 £ for direkte overførsler til banker i andre EU-lande, når den samme transaktion foretages af den nederlandske bank ABN/AMRO for kun 15 gylden (6, 50 £)? Da vi i Unionen forsøger at fjerne barrierer for handel og den frie bevægelighed for arbejdskraft, vil disse høje omkostninger i forbindelse med overførsel af penge fra den ene medlemsstat til den anden da ikke gå imod Kommissionens principper og aktivt afskrække borgerne fra at udføre arbejde og gøre forretninger i andre lande? Vil Kommissionen overveje, om de britiske banker ikke på denne måde er ansvarlige for en konkurrencefjendsk adfærd i strid med traktatens artikel 85, og om dette rent faktisk ikke er en overtrædelse af bestemmelserne vedrørende det indre marked, for så vidt angår finansielle tjenester?
Hr. Van Miert, jeg byder Dem velkommen og beder Dem besvare hr. Howitts spørgsmål. Jeg giver Dem ordet, hr. Van Miert.

Van Miert
Det ærede medlem har først og fremmest spurgt om niveauet for de gebyrer, som britiske banker kræver for internationale pengeoverførsler inden for Den Europæiske Union, kan være en overtrædelse af artikel 85 i Rom-traktaten. Denne berømte artikel forbyder aftaler eller samordnet praksis mellem virksomheder, for så vidt som den hæmmer konkurrencen og påvirker handlen mellem medlemsstaterne. Så længe den pågældende prisfastsættelse er resultatet af en uafhængig, ukoordineret beslutning fra individuelle banker, sker der ingen overtrædelse af artikel 85. Men hvis der foregår noget andet, så kan der meget vel tænkes at være et reelt problem.
For det andet spørger det ærede medlem om, hvorvidt størrelsen af de pågældende gebyrer er en overtrædelse af reglerne for det fælles marked inden for finansielle tjenesteydelser. I sin meddelelse om lettere betaling over grænserne fra 1992 gav Kommissionen udtryk for den opfattelse, at man kun kan få den fulde fordel af det fælles marked og den økonomiske og monetære union, hvis det er muligt for virksomheder og enkeltpersoner at overføre penge hurtigt, pålideligt og billigt fra én del af Fællesskabet til en anden, som det nu er muligt internt i de fleste medlemsstater.
Det er fortsat Kommissionens opfattelse. Men der er intet juridisk grundlag i traktaten for at indføre lovgivning til at eliminere de højere omkostninger, som bæres af de brugere, der overfører penge over grænserne, i forhold til dem, der gør det inden for det enkelte land.
Men indirekte har Kommissionen udøvet pres mod de pågældende bank- og betalingssystemer, i særdeleshed ved at stille forslag til direktiv om overførsler over grænserne. Dette direktiv er vedtaget og træder i kraft den 14. august 1999. Dette forslag har tilskyndet bankerne til at se på deres systemer og gøre dem mere effektive for at kunne leve op til kravene i direktivet, særlig i henseende til gennemskuelighed, garanterede tidsfrister for overførsel og tilbagebetalingsgaranti. Der er noget, der tyder på, at nogle banker har nedsat prisen i de sidste fem år, siden forslaget kom på Kommissionens dagsorden. Men prisfastsættelsespolitikken er i sidste instans noget, der henhører under de enkelte bankers autoritet, hvad enten overførslerne bliver foretaget inden for et enkelt land eller mellem forskellige lande.
Endelig har Kommissionen i sin grønbog om indførelsen af en fælles valuta gentaget sin appel til bankerne om at behandle indførelsen af euroen som en førsteklasses mulighed for at bevæge sig i retning af ét enkelt betalingsområde, i det mindste for så vidt angår betalinger i euro. Kommissionen ser i øjeblikket på sin politik med hensyn til detailbetalinger over grænserne, for bl.a. at kunne tage sig af spørgsmålet om, hvad der er væsentligt højere priser.
Situationen, sådan som den nu foreligger, er bestemt ikke tilfredsstillende. De kan stole på, at Kommissionen fortsat vil arbejde på at råde bod herpå.

Howitt
Jeg takker kommissæren for et meget udtømmende svar og for at være enig med mig i, at dette er utilfredsstillende. Vil han gå endnu videre og sige, at det fremgik af oversigten i 1992, at de fleste medlemsstater - men ikke alle - har billige og effektive betalingssystemer? Afslører undersøgelsen fra Vaughan fra min valgkreds - der viser, at de engelske banker opkræver op til tre gange mere end deres nederlandske kolleger - ikke, at vi har et særligt problem i Storbritannien? Vil vi De love at se særligt på dette problem?
Når De siger, at De vil fortsætte med frivillige bestræbelser, vil De så også tage hensyn til Deres egen kollegas, hr. Montis, løfte, efter at han mødte Den Europæiske Bankforening den 29. januar, hvor han sagde: »Jeg agter i en meddelelse at undersøge, hvad der endnu mangler at blive gjort for at forbedre den måde, detailbetalingssystemerne virker på inden for det fælles marked«. Ligeledes udstedte kommissær de Silguy en advarsel til Europas finansielle institutioner den 7. maj 1998, hvori han opfordrede dem til at se på sagen igen. Får vi gjort noget mere, og ikke bare mere af det samme?

Van Miert
For så vidt angår sidste del af spørgsmålet, er svaret ja, men lad det være op til os at benytte de instrumenter, vi har, så godt som muligt og i henhold til reglerne. Der bør ikke være tvivl om, at vi er besluttede på at gøre dette i alle henseender. For så vidt angår første del af spørgsmålet, bør dette også rettes til de britiske myndigheder, så de opfordres til at finde ud af, hvad der sker i Storbritannien. I det omfang, det kan volde Kommissionen bekymring, herunder i dens egenskab af konkurrencemyndighed, er vi bestemt parat til at se på det.

McIntosh
Må jeg byde kommissæren velkommen til salen her i aften. Må jeg spørge ham, om han ikke er enig med mig i, at det faktisk er meget vanskeligt at sikre gennemskueligheden af omkostningerne ved overførsel, indtil euroen bliver anvendt i alle medlemsstater? Er han ikke også enig med mig i, at der mangler valgmuligheder med hensyn til finansielle mellemmænd i Det Forenede Kongerige, når man skal have adgang til risikovillig kapital, særlig for små og mellemstore virksomheder? Jeg føler mig meget bekymret, og det vil jeg gerne have ført til protokols, for at der ved lån gennem Den Europæiske Investeringsbank kun er én valgmulighed af mellemmand i Det Forenede Kongerige. Er der noget, kommissæren eller de britiske myndigheder kan gøre for at stimulere konkurrencen på dette område?

Van Miert
For så vidt angår formidlerne, vil vi, hvis De kan give os flere oplysninger, være parat til at se på det. Det har også relation til min kollega Mario Montis ansvarsområde, men vi vil bestemt se fordomsfrit på det og se på de oplysninger, De måtte give os.
I øvrigt forbløffer det mig at høre, at der er så stor forskel mellem overførselsgebyrerne, der stadig anvendes i Det Forenede Kongerige og i visse andre europæiske lande. Det må der være en forklaring på, selvom det, så vidt jeg kan se, vil være vanskeligt at finde en tilfredsstillende forklaring. Der må gøres noget ved det. Som jeg tidligere nævnte, er det også en grund til, at de britiske myndigheder enten skal gøre noget eller se på, hvad det er, der foregår. Men der bør ikke herske nogen tvivl om, at den nuværende situation, som vi ser den, stort set er utilfredsstillende.

Formanden

Spørgsmål nr. 40 af Willy C.E.H. De Clercq (H-0091/99):
Om: De store nationale forskelle i godkendelse, godkendelsesprocedure, definition og kontrol af lægemidler På lægemiddelområdet er gennemførelsen af det indre marked endnu langtfra tilendebragt. Virksomheder støder på vanskeligheder i forbindelse med godkendelsen af nye lægemidler i de forskellige medlemsstater som følge af forskellene med hensyn til godkendelse, procedurer og definitionerne af, hvad der betragtes som lægemiddel eller ej.
Dette er ikke alene en ulempe for virksomhederne, men også for forbrugerne. Patienter kan anvende et lægemiddel i én medlemsstat, men ikke i en anden. Desuden skaber de forskellige kontrolforanstaltninger i medlemsstaterne ofte en usikker retsstilling og en mangelfuld beskyttelse. Patienternes sikkerhed er heller ikke fuldstændig garanteret.
Kan Kommissionen oplyse, hvor langt man er kommet med gennemførelsen af et ensartet og harmoniseret marked i EU for lægemidler, og hvilke foranstaltninger den agter at træffe på kort sigt?
Hr. Papoutsis, jeg byder Dem velkommen og beder Dem besvare hr. De Clercqs spørgsmål. Jeg giver Dem ordet, hr. kommissær.

Papoutsis
Hr. formand, udviklingen af det indre marked for lægemidler er betydelig. Det billede, som det ærede medlem af Parlamentet, hr. De Clerq, tegnede, svarer til virkeligheden, sådan som den var for en del år siden. Men fra 1995 og fremefter er det sandt, at der er sket en betydelig fremgang for dette indre marked. Den tekniske harmonisering er næsten fuldbragt. I grove træk følger opbygningen af dette område tre strategiske retninger: Udviklingen af en europæisk procedure for udstedelse af godkendelse, udviklingen af et højt niveau af beskyttelse af ophavsret og udviklingen af selve markedet for lægemidler.
Angående godkendelse af lægemidler blev der i 1995 indført to nye EU-procedurer, der i dag tillader en hurtig udbredelse over det samlede europæiske marked gennem blot en eneste procedure, der baserer sig enten på den fælles, centrale vurdering fra Organisationen til Vurdering af Lægemidlers side eller på en gensidig anerkendelse medlemsstaterne imellem, der ender i en række harmoniserede nationale godkendelser.
Hvad angår ophavsret må jeg sige, at Europa via den lovgivning, der er vedtaget af EU's organer, nu råder over verdens bedste bestemmelser om medicinske produkter. Den lovgivning, der i 1998 blev vedtaget af EU's organer skabte mulighed for at sikre nyskabelser inden for det bioteknologiske område ved hjælp af patenter og afsluttede på den måde en uafklaret situation af vital betydning på dette specifikke område. Udstedelsen af godkendelserne beskytter yderligere de data, der anvendes i udstedelsesansøgningerne, i seks eller mere generelt i 10 år.
Den tredje del af strategien for udviklingen af et indre marked for lægemidler er selve udviklingen af det indre marked og nærmere bestemt udviklingen af principperne for fri bevægelighed og konkurrence inden for rammerne af den økonomiske justering af dette område, hvor produkterne er underlagt streng kontrol inden for prisfastsættelse og tilbagelevering. I maj 1998 godkendte Rådet (det indre marked) konklusionerne for udviklingen af et indre marked for lægemidler. Kommissionen udsendte en udtalelse om disse spørgsmål sidste november, og i denne udtalelse forsøges et tilbageblik på den hidtidige fremgang inden for opbygningen af et indre marked for lægemidler.
Naturligvis, hr. formand, sætter det ærede medlem, hr. De Clercq, spørgsmålstegn ved, om der findes visse planer for den nærmeste fremtid for at få dette indre marked til at fungere bedre. På det punkt vil jeg gerne forsikre Dem om, at Kommissionen er fremkommet med forslag for de såkaldte »forældreløse lægemidler«, det vil sige lægemidler mod sjældne sygdomme, ligesom også for det mest effektive regelsæt for kliniske forsøg. Desuden vil debatten om det indre marked for lægemidler fortsætte. Kommissionens udtalelse sidste år understregede betydningen af, at der bliver tilstræbt en mere rationel tilgang, baseret på markedet, til regelsættet for det medicinske område. Målet er netop at forbedre de syges tilgang til kvalitetslægemidler og at bedre medicinalindustriens konkurrencevilkår.

De Clercq
Tak for svaret. Jeg kontrollerer det hos dem, der bad mig stille spørgsmålet.

Formanden

Spørgsmål nr. 41 af Ludivina García Arias (H-0080/99):
Om: Neutraliteten hos Kommissionens generaldirektør for energi Mener Kommissionen ikke, at der, såfremt Kommissionens spanske generaldirektør for energi i forbindelse med diskussionen i Den Europæiske Energifond om gennemførelsen af eldirektivet i Spanien, har været involveret i de dokumenter, der udmønter og fortolker artikel 24 i direktiv 96/92/EF om overgangsordninger til konkurrencevilkår, kan rejses alvorlig tvivl om hans neutralitet hvad angår lovligheden af udgifterne til den spanske elsektors overgang til konkurrencevilkår?
Hr. Papoutsis, jeg beder Dem besvare fru García Arias' spørgsmål.

Papoutsis
Hr. formand, som svar på det spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem, fru Ludivina García Arias, stillede, vil Europa-Kommissionen gerne præcisere, at generaldirektøren for energi har forsikret os om, at de dokumenter, der omhandler de udtalelser, han fremkom med inden for rammerne af det møde, som Den Europæiske Energifond arrangerede med repræsentanter for industrien, ikke svarer til indholdet i hans taler. Følgelig mener Europa-Kommissionen ikke, at der skal rejses tvivl om generaldirektøren for energis neutralitet.
Om selve emnet, selve det spørgsmål, som fru Garcia har stillet, vil Europa-Kommissionen gerne påpege at:
For det første er udgifterne til overgang til konkurrencevilkår både i Spanien, men også i de andre medlemsstater, der har angivet lignende udgifter, i dag genstand for analyser fra Kommissionens tjenester på basis af artikel 24 i direktivet om det indre marked for elektricitet.-For det andet må vi præcisere, at Kommissionen indtil dags dato ikke har modtaget nogen officiel indstilling om de omtalte udgifters natur angående sandsynlige afvigelser fra artikel 24 i direktivet om det indre marked for elektricitet eller om eventuel statsstøtte.-For det tredje er Kommissionen forpligtet, i overensstemmelse med direktivets bestemmelser og på basis af medlemsstaternes udtrykkelige beslutning, til strengt at overholde fortrolighedsprincippet, når den gennemfører de pågældende analyser.Processen med indførsel af direktivet om det indre marked for elektricitet i Spanien har indtil i dag udviklet sig i en tilfredsstillende grad, den grad markedet har åbnet sig på, antallet af kunder, der har valgt det, skabelsen af en markedsadministrator og en selvstændig administrator af forsyningsnettet, ligesom også dekretet i forbindelse med samproduktion og vedvarende energikilder. Inden for disse rammer bør de udtalelser ses, som generaldirektøren for energi er fremkommet med, og som det ærede parlamentsmedlem omtalte.

García Arias
Hr. formand, hvad angår den første del af Deres svar, er jeg bange for, at det ikke svarer til det, der virkelig skete. Jeg var selv med til middagen i Den Europæiske Energifond sammen med andre journalister, og på grund af nogle af de ting, der blev sagt der, tog jeg afsted med det indtryk, at jeg som spanier var ved at begå landsforræderi. Men tilstedeværelsen af andre journalister er en garanti for det, man rent faktisk har fået at vide, og jeg - som var til stede - skriver under herpå.
For det andet har dette betydet, at jeg alvorligt betvivler generaldirektøren for energis neutralitet, upartiskhed og objektivitet ved behandlingen af denne sag, for ved dette møde garanterede han ved sin tilstedeværelse og sit indlæg for lovligheden af de spanske udgifter ved overgangen til konkurrencevilkår. Men jeg stiller Dem et konkret spørgsmål, fordi spørgsmålet om ansættelsen ikke har givet anledning til en enstemmig holdning i Spanien. Der har tværtimod været en stor diskussion herom, der foreligger en klage over forfatningsstridighed og klager fra forbrugerorganisationerne for at sikre, at denne fremgangsmåde bliver objektiv. Vil kommissæren være indstillet på at mødes med alle disse repræsentanter for forbrugerne og de politiske partier i Spanien, som er imod den fremgangsmåde, der er valgt for denne støtte?

Papoutsis
Hr. formand, det vil jeg også gerne holde fast på. Udgifterne til overgang til konkurrencevilkår er en sag, som Europa-Kommissionens tjenester faktisk undersøger under fuld fortrolighed, og jeg vil ikke under nogen omstændigheder, hverken jeg eller nogen anden i Europa-Kommissionen, udtale os om dette resultat, idet vi netop respekterer aftalens bestemmelser, der netop insisterer på fortrolighed i denne proces.
Af den grund vil vi bruge vores anstrengelser med henblik på at opnå den mest objektive, neutrale og realistiske vurdering af den specifikke sag. I forløbet er vi alle, både naturligvis kommissærerne og generaldirektørerne og alle lederne i Europa-Kommissionen, forpligtet til at holde os neutrale og objektive i de forskellige sagers bedømmelse. Jeg vil gerne forsikre alle Spaniens politiske partier om, at Europa-Kommissionen i hvert fald arbejder i den retning.

Estevan Bolea
Udgifterne til overgangen til konkurrencevilkår vil ikke komme fra de offentlige budgetter. De vil blive betalt af forbrugerne og udgøre endnu en del af prisen for en kw/t.
Mit spørgsmål drejer sig om udgifternes art, men jeg vil gerne sige til Dem, at i tråd med det, som fru García Arias har sagt, så var jeg også til stede ved denne middag, og jeg er fuldstændig enig med Dem, hvad angår generaldirektørens neutralitet. Det er meget almindeligt, at højtstående embedsmænd fra Kommissionen deltager i middage. Det skulle lige mangle, at De ikke ville give dem lov til det! Vi vil gerne lytte til Dem. Og jeg er også overbevist om, at De udfører Deres arbejde fornuftigt og fortroligt.
Men mit spørgsmål er, om de udgifter, vi taler om, er offentlig støtte? Eller er det endnu en del af prisen for en kw/t, der indregnes som en hvilken som helst anden omkostning, eftersom den hidrører fra nogle investeringer, der er blevet foretaget for at sikre elkraften, for at sikre forsyningerne på nogle markeder, der er meget regulerede, meget kontrollerede?

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil gerne forsikre Dem om, at den spanske regering efter den kontakt, den har haft med Europa-Kommissionen, såvel med mig som med min kollega hr. Van Miert, accepterer at bekendtgøre det spanske tilfælde, og på den måde tillade vores tjenester at undersøge, sådan som det bør sig ifølge principperne, om disse udgifter er virkelige udgifter, som har forbindelse med de offentlige tjenesters forpligtelser, som de offentlige myndigheder førhen pålagde deres virksomheder, og som nu, i frigørelsesprocessen, er i fare for at skabe tab for de interesserede virksomheder.
Dette er netop den ramme, som spørgsmålet begrænser sig til. Men i øjeblikket kan jeg ikke sige mere, og jeg kan i hvert fald ikke på forhånd udtale mig om det resultat, som vores tjenester kommer til. Men en ting kan jeg endnu en gang forsikre Dem om, nemlig at vores tjenester i vurderingsprocessen er fuldstændigt neutrale og udelukkende vurderer de objektive data. Jeg vil også gerne forsikre Dem om, at denne proces, eftersom det er en proces, der nu er indarbejdet i det indre marked for energis virke, skal være en prøve på systemets troværdighed. Derfor har Kommissionen også en yderligere grund til at fastholde sin objektivitet i denne proces.

Pérez Royo
Om de såkaldte udgifter ved overgangen til konkurrencevilkår er reelle udgifter og vil blive indregnet i elregningen, eller om de kan betragtes som statsstøtte, er noget, som Kommissionen må se nærmere på. Og jeg benytter lejligheden til at sige, at regeringen, allerede før denne diskussion startede, havde nægtet at forelægge spørgsmålet for Kommissionen.
For det andet har jeg stillet et spørgsmål, der ligner fru García Arias' i forbindelse med hr. Benavides' holdning, som jeg finder helt utilstedelig. Jeg føler mig berørt. Hr. Benavides talte om politisk ekshibitionisme i en hentydning, som ikke kunne opfattes som andet end en hentydning til enten medlemmer af det spanske parlament eller medlemmer af dette Parlament, og jeg finder en sådan hentydning helt utilstedelig.
Og jeg benytter denne lejlighed til at sige følgende til hr. Papoutsis: I løbet af kort tid vil energispørgsmålet - og dette spørgsmål nærmere bestemt - falde ind under Kommissionens kompetenceområde, når det indre marked for energi bliver iværksat. I den forbindelse vil jeg gerne gøre opmærksom på den kendsgerning, at hr. Benavides efter min mening - efter vores mening - har mistet den absolut nødvendige objektive upartiskhed for at kunne behandle en sag af denne karakter.

Papoutsis
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang forsikre det ærede medlem såvel som hele Parlamentet om, at såvel jeg personligt som mine tjenester i Europa-Kommissionen vil påtage os enhver mulig anstrengelse, således at ikrafttrædelsen af direktivet om liberalisering af det indre elmarked sker på den mest neutrale og objektive måde. Jeg vil gentage, at det er et spørgsmål om selve troværdigheden i det system, som det indre marked fungerer på, og det ansvar, som Europa-Kommissionen har påtaget sig for indførelsen af dette direktiv. På grundlag af det beder jeg Dem altså også vurdere det svar, jeg før gav om generaldirektøren for energi.
Hr. formand, i overensstemmelse med Parlamentets bestemmelser og de vilkår, der styrer dets virke, får det ærede medlem det samme svar, som jeg gav fru García Arias skriftlig, sådan som reglementet foreskriver.

Formanden
Mange tak, hr. Papoutsis. Vi takker for Deres svar og tilstedeværelse.

Formanden

Spørgsmål nr. 42 af Jan Andersson (H-0020/99):
Om: Forudsætningerne for svensk deltagelse i den fælles valuta Da euroen blev indført ved årsskiftet, indebar dette, at debatten i Sverige om en eventuel kommende deltagelse i den fælles valuta fik et ekstra skub. Et af de store debatemner drejer sig om det mulige tidspunkt for en eventuel deltagelse i euroen. I denne sammenhæng er det væsentligt at klarlægge, hvilke formelle krav, der gælder for en tilslutning til euroen.
Kan Kommissionen redegøre for, hvordan det nuværende tidsmæssige krav for et EMS-medlemskab skal fortolkes? Er det tidsmæssige krav om EMS-medlemskabet et uigenkaldeligt og absolut krav, eller findes der omstændigheder, der kan gøres gældende for at muliggøre en svensk deltagelse i euroen tidligere, end hvad det tidsmæssige krav om EMS-medlemskab foreskriver?
Hr. de Silguy, jeg beder Dem besvare hr. Anderssons spørgsmål.

de Silguy
For at svare på hr. Anderssons spørgsmål vil jeg gerne indlede med at sige, at der i traktaten ikke er fastsat noget tidsmæssigt krav for en medlemsstats overgang til tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union. Jeg minder om, at Kommissionen og Den Europæiske Centralbank i henhold til artikel 109 K, stk. 2, der omhandler proceduren for indtrædelse i Den Økonomiske og Monetære Union for lande, der ikke allerede er medlem af unionen, aflægger beretning til Rådet mindst en gang hvert andet år eller på anmodning af den pågældende medlemsstat.
For således at træde ind i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union skal medlemsstaten have opnået en høj grad af vedvarende konvergens. Det siger traktaten. For at gøre dette undersøger Kommissionen følgende kriterier: en høj grad af prisstabilitet, holdbare offentlige finanser, hvad enten det drejer sig om underskud eller gæld, overholdelse af de normale udsvingsmargener i det europæiske monetære systems valutakursmekanisme i mindst to år. Den varige karakter af den konvergens, medlemsstaten har opnået, samt dens deltagelse i det europæiske monetære systems valutakursmekanisme afspejles i øvrigt i de langfristede rentesatser.
For så vidt angår Sverige, vurderede Kommissionen i sin beretning af 25. marts 1998, at landet ikke opfyldte de nødvendige betingelser for indførelse af den fælles valuta. For det første var den nationale lovgivning i Sverige, herunder den nationale centralbanks statut, ikke forenelig med artikel 107 og 108 i traktaten, ej heller med ESCB-statutten. For det andet opfyldte Sverige ikke kriteriet vedrørende valutakursstabilitet. Den svenske krone har aldrig deltaget i valutakursmekanismen, og i løbet af de to år, Kommissionen undersøgte, 1996 og 1997, udviste den svenske krone udsving i forhold til de valutaer, der deltager i valutakursmekanismen, hvilket bl.a. afspejlede et manglende mål for valutakursen.
Angående kriteriet vedrørende valutakursstabilitet, der henhører under tredje led i traktatens artikel 109 J, stk. 1, vurderede Kommissionen i sin beretning fra marts måned sidste år, at den finske og den italienske valuta, på trods af at de først trådte ind i valutakursmekanismen i henholdsvis oktober 1996 og november 1996, havde, og jeg citerer, »fait preuve d'une stabilité suffisante au cours des deux années écoulées « (udvist tilstrækkelig stabilitet i de forløbne to år).
Til slut vil jeg gerne sige, at der ikke er noget tidsmæssigt krav, og minde om, at indtrædelsesbetingelserne for de lande, der i dag er førtiltrædelseslande, er de samme som for de lande, der i dag er medlem af Den Økonomiske og Monetære Union.

de Silguy
Jeg har allerede haft anledning til at udtale mig om dette emne og minde om, at der kun er to lande, der i henhold til traktaten, nyder godt af opting-out -muligheden, nemlig Danmark og Det Forenede Kongerige. Det er klart, at man ikke gennemtvinger den fælles valuta ved hjælp af militæret i lande, der ikke ønsker at indføre den fælles valuta.
I øvrigt er det mit ønske og håb, at de økonomiske og politiske fordele, man i dag kan konstatere er forbundet med indførelse af den fælles valuta, kan ændre holdningen i de lande, der endnu ikke har indført den. Jeg håber på hurtige holdningsændringer, og i denne forbindelse er det fremragende stabilitetsprogram, som den svenske regering fremlagde i går, og som blev godkendt af Ministerrådet, en stor opmuntring.
Jeg vil imidlertid gerne tilføje, at valutakurskriteriet er vigtigt. Det er et kriterie med juridisk virkning, og som således anvendes under præcis de samme betingelser. Jeg fremsender gerne en kopi af mit indlæg fra i går omkring den svenske regerings konvergensprogram til parlamentsmedlemmet, såfremt han måtte ønske det.

Sandberg-Fries
Jeg ville bare sikre mig, at vi har opfattet svaret rigtigt. Baggrunden er, at den franske europaminister i en stor artikel i en svensk avis forleden skrev om sit syn på Sveriges forhold til euroen. Overskriften var: »Euroen bliver stærkere, hvis Sverige er med«. Han skriver også, at Sverige har udnyttet sin ret til på nuværende tidspunkt ikke at indføre euroen.
Som min kollega fra Sverige tidligere sagde, er der altså sket et stort skred. Jeg tror, at det er meget vigtigt, at den nu positive svenske offentlighed også fornemmer, at der i de lande, som deltager i eurosamarbejdet, er en interesse for, at også vi svenskere deltager og er velkomne.
Jeg vil bare sikre mig, at svaret på spørgsmålet skal forstås således, at der er overensstemmelse mellem kommissærens opfattelse og den franske europaministers opfattelse af dette punkt.

de Silguy
Det tilkommer ikke mig at kommentere de udtalelser og artikler, ministrene i Den Europæiske Union kommer med, lige meget hvilke ministre der er tale om. Det, jeg kan sige, er, at Kommissionen naturligvis ønsker, at Sverige som de øvrige lande, der ikke er med i Den Økonomiske og Monetære Union, kommer med i eller kan komme med i eurozonen hurtigst muligt, da det i henhold til vores undersøgelse er i såvel landenes som Unionens interesse.

Formanden

Spørgsmål nr. 43 af Astrid Thors (H-0042/99):
Om: Target-betalingssystemet Det nye Target-system for betalingstransaktioner mellem europæiske banker blev taget i brug i forbindelse med overgangen til euroen i begyndelsen af dette år. I løbet af de indledende faser har systemet fungeret særdeles mangelfuldt og forårsaget betydelige forsinkelser i betalingsstrømmene mellem bankerne i EU. Forsinkelserne i betalingerne kan let føre til mærkbare tab for bankerne.
Hvilke foranstaltninger er efter Kommissionens mening aktuelle for at sikre, at det nye Target-system letter bankernes betalingstransaktioner i stedet for at vanskeliggøre dem, som det nu er sket?
Hr. de Silguy, jeg beder Dem besvare fru Thors' spørgsmål.

de Silguy
Hr. formand, Target-betalingssystemet hører ind under det europæiske centralbanksystem. Det er derfra, systemet styres. Det er således ikke Kommissionens område at besvare spørgsmål om selve Target-systemets funktion, og det tilkommer mig heller ikke at rådgive det europæiske centralbanksystem om emnet.
Kommissionen er dog bekendt med de forskellige beretninger om systemets startvanskeligheder. Jeg vil gerne understrege, at disse problemer er sjældne, at de er begrænsede, og at man under ingen omstændigheder kan tale om fejlbehæftet funktion.
Efter Kommissionens oplysninger har Target-systemet selv praktisk taget ikke voldt problemer og synes at have fungeret normalt lige fra dag ét. De nævnte problemer er snarere en følge af visse bankers manglende erfaring, hvilket forekommer mig at være normalt, når man begynder at arbejde med et nyt system. Disse banker har f.eks. indført data, der ikke stemte overens med systemet. Andre gange har visse banker af gammel vane koncentreret størstedelen af deres operationer sidst på eftermiddagen og dermed forårsaget flaskehalsproblemer.
Endelig er der den nødvendige indkøring af tilslutningerne - især de computerrelaterede - af de nationale betalingssystemer til Target, hvilket ligeledes forklarer nogle af de konstaterede opstartsvanskeligheder. Når man tager systemets omfang og komplicerede karakter i betragtning, er disse problemer imidlertid meget små. Det europæiske centralbanksystem synes i dag at have fået rettet fuldstændig op på dem. I sin pressemeddelelse fra den 21. januar skriver Den Europæiske Centralbank, at de første dages problemer på eurozonens valutamarked med hensyn til internationale pengeoverførsler var blevet løst i væsentligt omfang, og at integrationen af det omtalte marked i store træk blot tre uger efter dets oprettelse var at betegne som tilfredsstillende.

Thors
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er enig med Dem. Jeg synes, De har forklaret godt, at det var startvanskelighederne, mit spørgsmål vedrørte.
Det, som jeg tror er vigtigt at pointere, er, at en del af problemet er opstået, fordi visse systemer ikke var tændt hele dagen, hvilket indebar, at betalinger blev samlet til sidst på arbejdsdagen. Er Kommissionen bekendt med, at sådanne problemer fortsat skulle eksistere? Ifølge den information, jeg har fået, var situationen i slutningen af januar, at visse banker stadigvæk ikke var koblet til Target-systemet hele dagen. Derfor opstod der problemer.
Samtidig vil jeg spørge, om Kommissionen har deltaget i en diskussion om reglerne for de erstatningssager, som er opstået i forbindelse med disse forsinkelser. Jeg har forstået, at der i visse sammenhænge er talt om, at disse sager bør tages op. Jeg vil i øvrigt takke kommissæren for et brev om en anden sag, som jeg modtog i dag.

Formanden
Hr. de Silguy, da vi arbejder med tolkning, har det vist sig, at fru Thors' indlæg på svensk endnu ikke var færdigt, i det mindste i den spanske kabine, og som det er naturligt, var jeg interesseret i at få det hele med. Jeg beder Dem derfor om, at De venter, indtil jeg giver Dem ordet, ikke for at understrege min autoritet, men for at vores arbejde skal fungere godt. Jeg giver Dem ordet, så De kan besvare fru Thors' spørgsmål.

de Silguy
Det beklager jeg, hr. formand, der er måske nogle tolke, der arbejder hurtigere den ene vej end den anden. Under alle omstændigheder vil jeg gerne give fru Thors en kompliment for sit franske. Jeg er ganske ude af stand til at udtrykke mig på svensk eller finsk.
Vedrørende de to spørgsmål, De rejser, vil jeg gerne understrege, at det var et ekstremt kompliceret og ekstremt tungt system, og at de registrerede problemer var minimale i forhold til, hvad der kunne være sket, selvom alt var forberedt. Endnu en gang er det en vanesag. De hentyder til betalingerne sent på eftermiddagen. Her er det også et spørgsmål om at vænne sig til det nye system, og efterhånden som markedet bliver harmoniseret og kørt ind, vil alle disse problemer blive løst af sig selv. Jeg mener, at der i dag kun af og til opstår små tekniske og elektriske problemer, og at de bliver løst meget hurtigt, bedst muligt for alle. Systemet fungerer under alle omstændigheder!
Anden kommentar ... i forbindelse med systemets ibrugtagen blev Kommissionen draget ind i visse aspekter, der henhører under Kommissionens kompetenceområde, herunder konkurrencerelaterede spørgsmål, der f.eks. kunne volde problemer ved systemets indførelse. Disse ting er nu blevet afklaret, og jeg understreger endnu en gang, at det henhører under Den Europæiske Centralbanks kompetenceområde. De kan stille spørgsmålet til hr. Duisenberg ved en af de kommende høringer.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 44.

Formanden

Spørgsmål nr. 45 af Anna Terrón i Cusí (H-0082/99):
Om: Urimelige gebyrer i de spanske banker Har Kommissionen kendskab til, at de spanske banker efter indførelsen af euroen kræver urimelige gebyrer, omkring 3 %, for veksling af valuta fra De Elleve, og at de kræver indtil 10 % i gebyr for veksling af beløb under 30.000 pesetas? Tror Kommissionen, at sådanne foranstaltninger vil skabe begejstring hos borgerne for indførelsen af euroen?
Hr. kommissær, jeg beder Dem besvare fru Terróns spørgsmål.

de Silguy
De to spørgsmål hænger utrolig tæt sammen, og det er svært at skille dem ad, eftersom de med rette gør opmærksom på problemet omkring de gebyrer, der er forbundet med banktransaktionerne ved euroens indførelse. Det er en vigtig sag, som er af afgørende betydning for Kommissionen, da det er Kommissionens ansvar at få alle borgere til at acceptere euroen.
Man skal for overskuelighedens skyld skelne mellem de nationale og de internationale banktransaktioner i eurozonen. For så vidt angår de nationale operationer, vedtog Kommissionen den 15. april en henstilling, hvori det bestemmes, at euroen og den nationale valuta skal behandles på lige fod, og at de obligatoriske operationer skal være gratis. I henhold til dette princip skal der være ét gebyr for én og samme bankydelse, hvad enten kontoen er en eurokonto eller en konto i den nationale valuta. På dette punkt er det forholdsvis sjældent, at henstillingen ikke overholdes.
Når vi derimod taler om internationale transaktioner, er situationen en helt anden. Her er der på den ene side de manuelle valutaforretninger, sedler mod sedler, og på den anden side de internationale overførsler. Kommissionen vurderer i begge tilfælde, at det er yderst vigtigt med en klar og detaljeret præsentation af niveauet og sammensætningen af bankernes gebyrer for at fremme konkurrencen og dermed nedsættelsen af den opkrævede kommission. Dette er i allerhøjeste grad i forbrugernes interesse.
Med euroens indførelse er kursrisikoen i princippet forsvundet. Omregningsforholdet mellem valutaerne i eurozonen er blevet uigenkaldeligt fastsat, hvilket forbyder spread -fremgangsmåden, det vil sige forskellige købs- og salgskurser. Men med euroen falder ikke alle gebyrer bort, herunder heller ikke visse håndterings- eller transaktionsgebyrer.
I henhold til vores beregninger svarer euroens indførelse til en gennemsnitlig besparelse på i alt 20 % af transaktionsomkostningerne i forhold til før euroens indførelse. Denne besparelse skal naturligvis overføres til kunden.
For så vidt angår specielt systemet for international betaling af mindre beløb, medfører euroens indførelse ikke en automatisk forening af disse systemer. De fortsætter således selvstændigt i henhold til de nationale strukturer uden forbindelse til hinanden. Problemet med manuel veksling løses pr. definition endeligt den 1. januar 2002. Med hensyn til overførsler er der ingen automatisk udvikling. Derfor skal målet være hurtigst muligt at indføre et Target for borgerne, så disse overførsler af mindre beløb, der vedrører privatpersoner - det Target-system, vi talte om tidligere, vedrører bankerne - så disse internationale overførsler mellem lande i eurozonen opnår et sikkerhedsniveau, et tilsvarende hastighedsniveau og et omkostningsniveau, der svarer til niveauet for nationale overførsler.
Sådan ser det ud i dag. Kommissionen har derfor truffet en række foranstaltninger, der skal tilskynde bankerne til at lette anvendelsen af euroen ved at sænke de alt for høje bankgebyrer. For det første anmodes bankerne om at øge gennemsigtigheden. I denne forbindelse skal de offentliggøre sammensætningen af de bankgebyrer, de anvender fra den 1. januar 1999. På dette punkt har især Irland gået foran ved at offentliggøre meddelelser i den nationale presse, og jeg mener, at det er et eksempel at følge for de øvrige lande.
De europæiske bankorganisationer skal fremlægge en fuldstændig tilstandsrapport for Kommissionen senest den 31. marts, hvorefter Kommissionen foretager en fuldstændig undersøgelse af situation.
For det andet har Kommissionen netop indført et fax- og e-mail-system under navnet euro-signal , hvor borgerne kan henvende sig direkte. Kommissionen har i pressen offentliggjort adresserne til disse elektroniske spørgekasser, hvor man kan aflevere beskeder, der alle vil blive besvaret.
For det tredje anmodes medlemsstaterne om hurtigst muligt at indføre de euroobservatorier, som Kommissionen har anbefalet. Endelig har Kommissionen netop tilskyndet bankerne til at udvikle de internationale betalingssystemer, jeg nævnte for Dem for et øjeblik siden - sikre, hurtige, effektive og til en fornuftig pris.
Kommissionen udgiver til foråret en meddelelse, hvori vi opsummerer alle disse tiltag og foreslår en ramme til gennemførelse af et fælles område for betalinger. I denne meddelelse undersøges både de eksisterende betalingsmidler - kort, check - og fremtidens betalingsmidler, og jeg tænker her på den elektroniske tegnebog.
Mit mål er, at alle turister - og guderne skal vide, at dem er der masser af i Europa - forstår, at det i 1999 med euroen er blevet billigere for dem at rejse til et andet europæisk land, at veksle penge, end det var sidste år. Kommissionen har ikke ligget på den lade side. Vi er fast besluttet på at opnå en reel forbedring af situationen, der allersenest kan ses tydeligt til sommer.

Terrón i Cusí
Hr. kommissær, tak for Deres udtømmende oplysning om, hvordan tingene skal udvikle sig inden for euroområdet, men jeg spurgte Dem helt præcist om, hvorvidt De ved, at man i Spanien efter den 4. januar har observeret, at samtlige finansinstitutter på samme tid er begyndt at tage høje gebyrer for køb af valutaer, som er med i euroen.
Denne kendsgerning, og det forhold, at det er sket samtidig og i alle institutter, vækker mistanke om, at der ligger en form for aftale bag denne politik, en aftale som ville være imod de grundlæggende regler for markedet.
I modsætning til det De siger, hr. kommissær, om, at turisterne til sommer vil finde ud af, at det er blevet billigere at rejse i euroområdet, så vil de turister, der kommer til Spanien og ønsker at veksle deres lommepenge, kunne kom ud for, at de har op til 10 % færre penge, end de vekslede, uden at de er blevet informeret om dette på forhånd.
Har De kendskab til dette, og vil De gøre noget konkret ved det?

de Silguy
Hvis De ønsker yderligere oplysninger, vil jeg tillade mig at gøre opmærksom på, at hr. Van Miert kommer og taler for Valutaunderudvalget i næste uge. Jeg er sikker på, at han kan give Dem alle de oplysninger, De ønsker, i den pågældende sag, og som det overhovedet er muligt at give. Jeg vil i øvrigt gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen vedkender sig sit fulde ansvar og anvender de beføjelser, den er blevet udstyret med, og som den skal anvende i forbindelse med traktaten. Endelig har vi i de sidste halvanden måned været i løbende, direkte kontakt med bankerne netop med henblik på at sikre tingenes udvikling. Jeg mener allerede, de har taget fat på denne udvikling. Rom blev ikke bygget på én dag. Jeg tror, at hele banksystemet fra nu af er bevidst om problemerne, og at tingene allerede i mange tilfælde er blevet forbedret. Jeg håber, at denne situation spreder sig i de kommende uger og måneder.

Pérez Royo
Hr. formand, De vil erindre, at da dette Parlament vedtog betænkningen om euroen og forbrugerne - som jeg var ordfører for - vedtog det en henstilling gående ud på, at Kommissionen skulle foreslå et lovgivningsmæssigt initiativ for at få sat en stopper for eller begrænse denne slags praksis. Det skete desværre ikke, og desværre giver historien os ret, og nu er vi tvunget til at tale og hæve stemmen i protest på vegne af forbrugerne på grund af den forskellige praksis, der findes i de forskellige lande, og som kort sagt er medvirkende til, at borgeren, forbrugeren ikke opfatter, at euroen allerede er her, og at omkostningerne som følge heraf burde forsvinde.
I Spanien tog Banco de España et prisværdigt initiativ, idet banken har tilbudt at veksle alle valutaerne i eurozonen gratis, men desværre har Banco de España et meget lille filialnet, og dens initiativ forhindrer ikke, at de øvrige banker - nemlig de private banker - er ved at gennemføre en politik, som sandsynligvis er en aftalt politik - hr. Karel Van Miert ville sikkert have noget at sige i denne sag - som bekræfter vores frygt for mulige misbrug på området.

de Silguy
For det første mener jeg, at det er farligt at generalisere situationer, der kunne være opstået. For det andet skal man tænke på, at Kommissionen ikke har de nødvendige lovgivningsmæssige beføjelser til at forpligte bankerne og vekselbureauerne til at veksle pengesedler uden gebyr eller til at lægge loft over gebyrerne. Dette gælder ligeledes for gebyrerne for internationale overførsler. Kommissionen sørger for, at bankerne opfylder de eksisterende lovhjemlede forpligtelser: gebyrfri veksling mellem euroen og den nationale valutaenhed, gebyrfri omlægning af konti til eurokonti, ingen diskrimination mellem euroen og den nationale valutaenhed med hensyn til gebyrfastsættelse for identiske ydelser.
I øvrigt er vi i kraft af vores aktiviteter ved at ændre på tingene. Jeg har allerede sagt det, men jeg siger det igen: Jeg mener, at det, der skete i starten, sandsynligvis er blevet overmediatiseret. Man må ikke overføre denne situation på hele Den Europæiske Union. Man skal passe på. Det er derfor, vi bliver ved med at lægge pres på bankerne. Dette pres skal udmønte sig i handling. Hvis man efter et fornuftigt tidsrum kan se, at der rent faktisk ikke er sket nogen ændringer, må man eventuelt overveje andre løsninger. Men jeg mener ikke, at vi befinder os på det stadie i dag. Resultaterne af de seneste ugers aktiviteter giver grund til at tro, at tingene udvikler sig.
Det har taget 40 år at få indført denne fælles valuta, og man må ikke forvente, at alle de hindringer og problemer, vores medborgere, vores forbrugere støder på, forsvinder med det samme. Disse hindringer har i øvrigt generelt intet at gøre med valutaen og hænger sammen med andre faktorer. Jeg tænker især på sammenkoblingen af banksystemerne.
Jeg kan således endnu en gang forsikre Dem om, at Kommissionen er opmærksom på problemerne. Kommissionen passer på. Vi arbejder tæt sammen med bankerne og forbrugerne. Vi har endvidere oprettet et nummer, hvor folk kan ringe til med deres klager og de vanskeligheder, de støder på, og vi besvarer alle opkald.

García Arias
Jeg tror på opbygningen af det nye Europa ligesom Dem, og jeg finder, at vi faktisk har taget et historisk skridt. Og vi bruger jo millioner af euro på oplysningskampagner over for borgerne om det, der vil ske, og hvilke fordele det vil betyde for dem i løbet af to år. De er imidlertid begyndt at lide under tilsynekomsten af bankernes gebyrer fra den første bankhverdag og kan desuden have en underlig fornemmelse af, at bankerne var blevet enige om dette, hvilket er meget let, da der ikke er så mange.
Jeg finder derfor ikke, at man kan sige, »at der har været et par tilfælde«, og der er for meget tvang i denne forbindelse. I praksis vil den almindelige borger opdage, at man tvinger ham til at betale et gebyr, når han skal ud at rejse.
Synes De ikke, hr. kommissær, at De burde komme med et offentlig opråb? For jeg forstår, at De har haft samtaler med bankerne, men kunne De ikke være mere tydelig til gavn for de borgere, der har indgivet klager?

de Silguy
Jeg mener, jeg allerede har besvaret alle de spørgsmål, fru Terrón i Cusí bragte på bane, undtagen ét. De spørger, om jeg ikke kan gøre det offentligt. Det har vi allerede gjort. Den 5. februar udsendte vi en yderst detaljeret meddelelse, der vedrører de rejste spørgsmål. Jeg vil straks uddele denne meddelelse til hele Parlamentet for at vise, at vi gør noget ved problemet.
Jeg ser trods alt - eftersom denne debat er af særlig stor interesse for mig - at man fra spansk side er særdeles opmærksom på sagen.

Formanden

Spørgsmål nr. 46 af Christine Margaret Oddy (H-0002/99):
Om: Amnesty International og EU's menneskerettighedspolitik Er Kommissionen klar over, at Amnesty International har markeret 50-året for verdenserklæringen for menneskerettigheder med offentliggørelsen af en rapport om EU's menneskerettighedspolitik? Hvad gør Kommissionen for at evaluere denne rapport med henblik på at bruge dens vigtigste henstillinger til at konkretisere EU's menneskerettighedspolitik?
Hr. van den Broek, jeg byder Dem velkommen og beder Dem besvare fru Oddys spørgsmål. Jeg giver Dem ordet, hr. kommissær.

van den Broek
Jeg vil gerne bekræfte, at Kommissionen har modtaget den rapport, som det ærede medlem henviser til. Denne rapport fra Amnesty indeholder enkelte interessante forslag, som der skal ses nærmere på. Kommissionen har derfor inviteret Amnesty International og andre menneskerettighedsorganisationer til at drøfte dette med medlemmerne af interservicegruppen fra Menneskerettighedsudvalget, hvor der er repræsentanter fra alle involverede generaldirektorater.
På foranledning af dette spørgsmål vil jeg endvidere bemærke, at der med hensyn til den eksterne menneskerettighedspolitik, som vi har drøftet adskillige gange i Parlamentet, bestemt er tale om en meget aktiv menneskerettighedspolitik i EU. Jeg tror, at intensivering er nødvendig, når det drejer sig om forslag om større opmærksomhed om menneskerettighedssituationen i EU.
I den forbindelse vil jeg endnu en gang pege på Amsterdam-traktaten. Under forhandlingerne blev der også talt meget om menneskerettighedsparagraffer. Jeg vil også pege på det tyske formandskabs forslag, som i øjeblikket cirkulerer, om et menneskerettighedscharter. Vi drøfter også dette i morgen med repræsentanter fra Europarådet, især for at undersøge hvordan dette initiativ forholder sig til den eksisterende Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Jeg vender lige tilbage til den eksterne menneskerettighedspolitik for at minde Dem om den vigtige erklæring, som blev givet af Ministerrådet i Wien i anledning af 50-året for Verdenserklæringen om Menneskerettighederne. Også i denne erklæring nævnes nogle initiativer og undersøgelser med hensyn til menneskerettighedspolitik, hvoraf jeg især vil nævne ét, og det er forslaget om at undersøge, om EU kan opstille en årsberetning om menneskerettigheder, hvilket Parlamentet ofte har fremsat ønske om.
Til sidst vil jeg dertil bemærke, at Kommissionen mener, at det er meget vigtigt, hvis man vil iværksætte sådan et berigende initiativ, at vælge en årsberetning, som behandler et bestemt antal menneskerettighedsemner, og at det i mindre grad skal dreje sig om en årsberetning, som omfatter hele verdensgeografien. Bortset fra de menneskelige og finaniselle hjælpemidler, som ville være nødvendige, udgives der allerede sådan en årsberetning af det amerikanske State Department . Jeg er bange for, at man ellers hurtigt kommer til at kopiere hinanden.
Alle disse initiativer drøftes i øjeblikket, og det glæder vi os over. Jeg vil også sige til fru Oddy: Vi mærker helt klart, at interessen for menneskeretttighedsproblematikken ikke blot breder sig, men også uddybes i EU, og det er glædeligt.

Oddy
Jeg takker kommissæren for hans venlige svar. Da dette er et så bredt emne, vil jeg bare se på et enkelt område. Findes der i EU's adfærdskodeks for våbenhandel en generel liste over det militære udstyr, der er dækket af denne kodeks? Hvor mange lande har nægtet eksportlicenser til våben? Og hvordan overvåger De, at medlemsstaterne udfører deres pligter ordentligt under denne kodeks?

van den Broek
Fru Oddy skal huske på, at der under det britiske formandskab blev opnået enstemmighed om en adfærdskodeks for våbeneksport, som naturligvis var resultatet af et kompromis mellem medlemsstaterne om dette vanskelige emne, som faktisk er blevet drøftet i mange år. Husk endvidere på, at det tyske formandskab har besluttet at undersøge, om man kan skærpe adfærdskodeksen og forhøje ambitionsniveauet for kontrol med våbeneksport. Vi må afvente resultatet, men Kommissionen støtter naturligvis dette.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Jeg vil gerne holde Deres opmærksomhed fast ved dette spørgsmål. Jeg giver hr. Truscott ordet for et tillægsspørgsmål.

Truscott
Idet jeg glæder mig over de ændringer, der for nylig er sket i lovgivningen i Letland og Estland for at fremme muligheden for, at folk, der er født i disse lande, men ikke har borgerret, kan få dette, mener Kommissionen så, at der er behov for yderligere foranstaltninger i henhold til menneskerettighedskriterierne fra København for at tillade fuld integration af russisktalende i Letland og Estland?

van den Broek
Også Rådet og Kommissionen glæder sig over den lovgivning, som for nylig blev vedtaget i såvel Estland som Letland for at lette adgangen til statsborgerskab. Jeg tror, jeg kan sige, at de krav, som vi i sin tid stillede om, at man skal opfylde de anbefalinger, som blev givet af OCSE's højkommissær for nationale mindretal, på dette punkt er blevet opfyldt, især med hensyn til statsløse børn. Det, vi i øjeblikket undersøger nærmere, sammen og i en god og konstruktiv dialog med disse lande, er særligt, hvordan forholdene er med hensyn til mindretalssprogene og de krav, der stilles med hensyn til sprogkundskaber ved opstilling til politiske embeder på lands- og regionalt plan. Men jeg tror, at der er god grund til optimisme, for de politisk vanskelige beslutninger, som er truffet på dette område, har heldigvis, og især også i Letland, fået bred støtte gennem en folkeafstemning, der blev afholdt i den forbindelse.

van den Broek
Det er et interessant spørgsmål, og det er også grunden til, at jeg tidligere sagde, at det er nødvendigt at undersøge præcist, hvad dette charter kan betyde for en styrkelse af menneskerettighederne i Unionen. For det ærede medlem har helt ret. Bortset fra medlemsstaternes grundlove, som generelt giver tilstrækkelig beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og friheder, er der også Den Europæiske Menneskerettighedskonvention fra Europarådet, som er enestående, fordi det faktisk er den eneste menneskerettighedskonvention i verden, som har en aftvingningsmekanisme, der gør det muligt at appellere til den særlige Domstol i Strasbourg om at udtale sig om krænkelser af konventionen.
Alt dette taget i betragtning skal det ærede medlem også huske på, at der dengang blev ført en stor diskussion om muligheden for Det Europæiske Fælleskab for at tiltræde Den Europæiske Menneskerettighedskonvention som juridisk person. Domstolen i Luxembourg har bestemt, at det ikke er muligt på grundlag af den nuværende EU-traktat. Når det altså ikke er muligt, hvordan kan man så varetage beskyttelsen af menneskerettighederne på Unionsplan med en eventuel kompentence til Domstolen i Luxembourg?
Det er den diskussion, som er i gang i øjeblikket, men endnu en gang, dette drøftes også med Europarådet. Vi informerer gerne Parlamentet om disse møder.

Formanden

Spørgsmål nr. 47 af Giorgos Dimitrakopoulos (H-0007/99):
Om: Sikkerhed i Cypern Hvordan mener Kommissionen, at Cypern kan forbedre sin sikkerhed, i betragtning af at EU og især nogle medlemsstater havde gjort indvendinger mod den cypriotiske regerings oprindelige plan om at placere et overflade-til-luft-raketsystem bestående af S-300-raketter på øen og derefter udtrykt stor tilfredshed med regeringens beslutning om at sløjfe planen?
Hr. kommissær, jeg beder Dem besvare hr. Dimitrakopoulos' spørgsmål.

van den Broek
Mine sagkyndige medarbejdere har forberedt et langt svar på hr. Dimitrakopoulos' spørgsmål. Med respekt for de sandheder, som står i det, hvilke hr. Dimitrakopoulos også kender, vil jeg dog forsøge at give et mere spontant svar, for jeg er helt enig med ham i, at udviklingerne på Cypern har fået en positiv impuls, og at præsident Clerides' beslutning om at afstå fra stationering af raketter på øen har ydet et betydeligt bidrag til at mindske spændingen på øen, og ikke kun på øen, men også til at mindske spændingen mellem Grækenland og Tyrkiet, som også var ved at eskalere, hvilket let kunne have vanskeliggjort forholdet mellem EU og Tyrkiet.
Derudover ved vi, at vi er med i en intensiv samarbejdsproces med Cypern vedrørende tiltrædelsen. Jeg tror, at denne kloge og modige beslutning af præsident Clerides bidrager til, at processen finder sted i en bedre atmosfære.
For det tredje, og det er ikke uvæsentligt, det ærede medlem er sig bevidst om, at Unionen, Rådet og Kommissionen intensivt støtter FN's generalsekretærs indsats, og særligt den særlige repræsentant Herkus, der i øjeblikket bor på øen, i at forsøge at bringe en politisk løsning på Cypern nærmere.
Også her må vi konstatere, at processen ikke blev lettere, så længe truslen om en konflikt om raketterne hang i luften. Det positive skridt, som præsident Clerides tog - ikke uden at fremkalde interne spændinger inden for hans egen regering - var ikke kun en klog, men også modig handling. Hvad betyder det nu for hele den politiske udvikling på Cypern som sådan? Selvom jeg ikke er særlig optimistisk - vi har ikke tilstrækkelige positive anvisninger om, at den politiske proces under FN's tilsyn giver konkrete resultater inden for en overskuelig periode - må man i hvert fald sige, at mulighederne for, at f.eks dialogen om sikkerheden og den militære situation på øen, som gennem en form for fortroligt diplomati gennemføres af FN, er blevet større. Hvor vi ser, at mulighederne udvikler sig, kan det ærede medlem være sikker på, at EU gennem formandskabet, kontakter i medlemsstaterne og Kommissionen vil forsøge at yde et bidrag.
Jeg afslutter mit svar med at sige, at vi alle ved, at det ville være et stort bidrag til integrationen af Cypern i EU, hvis man fandt en løsning på øens grundlæggende politiske problemer.

Dimitrakopoulos
Jeg vil gerne takke kommissæren og naturligvis hans medarbejdere for hans spontane svar.
Jeg har to yderligere spørgsmål:
For det første om kommissæren er i stand til at give os nogle om blot indicier på de gestus, vi kan vente fra den anden side, det vil sige fra Tyrkiet, og som førhen var i Kommissionens udtalelse i forbindelse med spørgsmålet om S-300, og for det andet eftersom kommissæren brugte hypotetisk tale - hvis, hvis, hvis - så vil jeg gerne spørge ham om, hvis alt det, han nævnte, ikke sker, hvilken kurs vil Kommissionen så følge, for at de politiske løsninger, som Kommissionen anser for nødvendige for Cyperns sikkerhed, kan realiseres?

van den Broek
Mit svar er altid - når jeg udtaler mine forventninger - betinget af, at der af de to parter kan forventes en positiv indsats, når det drejer sig om løsningen af politiske konflikter. Jeg har klart angivet, hvordan præsident Clerides har bidraget til en løsning. Man må altså også forvente, at sikkerhedssituationen på øen - og her tænker jeg på militarisering eller demilitarisering - har haft stor indflydelse på præsident Clerides beslutning, så der er god grund til at opfordre det tyrkisk-cypriotiske fælleskab og altså også Ankara til netop på dette punkt at tage gøre fremskridt.
Det er også den indsats, hr. Herkus har gjort i den forløbne tid for at undersøge, om man ikke gradvist kan opnå en form for demilitarisering af øen, også i betragtning af den meget positive atmosfære, som det ville skabe for de resterende politiske samtaler, der i øjeblikket befinder sig i et dødvande, hvilket det ærede medlem udmærket er klar over.
Endnu en gang, der, hvor EU inklusive Kommissionen under kontakterne med den tyrkiske regering har mulighed for at fremme denne proces, vil den bestemt gøre det. Jeg tror, at vi også skal være så realistiske at erkende, at Tyrkiet i øjeblikket står foran et parlamentsvalg, hvilket generelt ikke er en periode, hvori politikken gennemfører sine mest modige handlinger i praksis. Men lad os håbe, at der åbner sig nye muligheder, når valget er ovre.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Jeg fastholder Deres opmærksomhed, for hr. Hatzidakis har i henhold til forretningsordenen bedt mig om ordet for et tillægsspørgsmål, og jeg giver ham ordet i et minut. Med ham vil vi afslutte spørgetiden til hr. van den Broek.

Hatzidakis
Hr. kommissær, jeg vil gerne spørge Dem om to ting.
1.Fandtes der tidligere noget forslag fra den cypriotiske regering om fuld demilitarisering af øen, hvilket bliver afvist af tyrkisk-cyprioterne - uheldigt efter min mening - men ikke desto mindre er det et faktum, at de afviser det. Findes der noget nyt forslag fra den cypriotiske regering om indsættelsen af en NATO fredsbevarende styrke samtidig med en tilbagetrækning af de tyrkiske besættelsestropper og den græske styrke, der findes på øen? Hvad er Deres indstilling til dette?2.Med den cypriotiske regerings positive gestus som et faktum, med det faktum, at planen om opstilling af S-300-raketter er standset, med det faktum, at der er foreslået deltagelse af tyrkisk-cyprioter i optagelsesgruppen, en deltagelse, som tyrkisk-cyprioterne siger nej til, og med den cypriotiske regerings forsonlighed som et faktum generelt, mener De så ikke, at Kommissionen og Rådet tydeligt bør udtale, at Cypern, uafhængigt af tyrkisk-cyprioternes indstilling, deres deltagelse eller ej i forhandlingerne, bør optages i EU?
van den Broek
Det er ikke umiddelbart Kommissionens opgave at udtale sig om, hvorvidt det er ønskeligt, at den nuværende FN-styrke på Cypern udskiftes med en større fredsstyrke, men jeg er overbevist om, at det bestemt vil komme på tale i Sikkerhedsrådet, hvis parterne på et givet tidspunkt kan blive enige om betingelserne for demilitarisering, og hvis den særlige repræsentant fra FN's generalsekretariat finder det nyttigt og nødvendigt at opfylde ønsket om en FN-fredsstyrke. Så skal der på et givet tidspunkt træffes sådan en beslutning. Jeg tror altså ikke, at det skyldes manglende vilje i det internationale fællesskab til at yde et bidrag i en eller anden form. Men der skal selvfølgelig være en principiel basisaftale mellem parterne.
Med hensyn til forhandlingerne kender De Kommissionens holdning, for vi har flere gange sagt - forhandlingerne har været i gang i 9-10 måneder - at tiden endnu ikke er inde til at drøfte, hvilken situation der vil opstå, hvis forhandlingerne afsluttes på et tidspunkt, hvor der endnu ikke er fundet en politisk løsning på delingen af øen. Alle spekulationer herom er i øjeblikket efter vores mening ikke særlig produktive, og derfor gør vi det ikke. Samtidig har i hvert fald Kommissionen gjort alt, hvad der er nødvendigt for at holde farten oppe i forhandlingerne, og det vil den også fortsætte med, hvis situationen, som den nu er, opretholdes.

Formanden
Mange tak, hr. van den Broek.
Mine damer og herrer, som tidligere nævnt har vi hermed afsluttet spørgetiden til hr. kommissær van den Broek. Spørgsmål nr. 48-56 vil derfor blive besvaret skriftligt.

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 57 og 58.

Formanden

Spørgsmål nr. 59 af Alex Smith (H-0045/99):
Om: Dårlig forvaltning af nukleart affald Har Kommissionen behandlet rapporten om dårlig forvaltning af atomaffald ved nukleare anlæg i Det Forenede Kongerige, som er udarbejdet af Nuclear Installations Inspectorate og offentliggjort i december 1998, og hvori det påpeges, at den inkompetente forvaltning af fast radioaktivt affald ved Dounreay og Sellafield vil kunne påvirke britiske borgeres helbred og miljøet i andre EU-medlemsstater som følge af radioaktivt udslip i havet?
Fru Bjerregaard, jeg giver Dem ordet til at besvare hr. Smiths spørgsmål.

Bjerregaard
Hr. formand, Kommissionen var ikke bekendt med, at Nuclear Installations Inspectorate i december 1998 offentliggjorde en rapport om spørgsmålet om fast radioaktivt affald i Dounreay og Sellafield. Kommissionen har bedt de britiske myndigheder om at få denne rapport. Det er ikke klart, om den rapport, hr. Smith henviser til, kun drejer sig om anlæggenes sikkerhed, eller om den også beskæftiger sig med følgerne for miljøet i tilfælde af radioaktivt udslip i havet. Hvis det sidste er tilfældet, vil behandlingen af rapporten dreje sig om overholdelsen af de grundlæggende sikkerhedsnormer for beskyttelse af befolkningen mod ioniseret stråling, og det skal eventuelt ske på grundlag af en kontrol i henhold til Euratom-traktatens artikel 35. Kommissionen planlægger at foretage fornyet kontrol i henhold til Euratom-traktatens artikel 35 i marts 1999 i Dounreay og sandsynligvis i år 2000 i Sellafield.

Smith
Jeg noterer mig, at hr. Fitzsimons faktisk er til stede i salen. Måske vil kommissæren også svare på hans spørgsmål.
Jeg må tilstå, at jeg er helt overrasket over, at Kommissionen ikke var opmærksom på denne rapport i betragtning af, hvor følsom den er, netop nu. Det er faktisk muligt, at den taler om de ting, som kommissæren taler om, eller muligvis taler den om noget helt andet. Men det vigtige er følgende: Jeg ville have antaget, at Kommissionen i betragtning af dens forpligtelser i henhold til artikel 35 ville være opmærksom på denne sag. Jeg er helt ærligt ved at blive lidt træt af, at Kommissionen kommer her og fortæller os forskellige ting. Når vi nærmer os Rådet angående disse spørgsmål, siger Rådet altid, at det henhører under Kommissionen, det er Kommissionens ansvar. Så kommer vi her og stiller et spørgsmål til Kommissionen, hvorpå Kommissionen siger: »Det er vi ikke opmærksomme på«.
Så jeg har ikke noget supplerende spørgsmål, jeg vil bare gerne protestere.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg er til gengæld meget forbavset over den kommentar, der kom fra hr. Smith, for på baggrund af hr. Smiths spørgsmål er jeg naturligvis forpligtet til at forklare over for Parlamentets plenarforsamling, at vi ikke kendte den rapport, og at vi, så snart vi blev gjort opmærksomme på den, bad de britiske myndigheder om at få denne rapport. Vi går selvfølgelig ud fra, at vi får den, og så vil vi behandle den, som jeg sagde, i henhold til artikel 35 i Euratom-traktaten. Eftersom vi ikke havde hørt om denne rapport, ville det jo være meget vanskeligt for mig at svare på en anden måde, end jeg har gjort her i dag.

Sandbæk
Jeg vil gerne spørge Ritt Bjerregaard, om der er en så dårlig kommunikation mellem miljøministrene og Kommissionen, at Kommissionen heller ikke er klar over det, som Nuala Ahern gør opmærksom på i sit spørgsmål, nemlig at de nordiske miljøministre i december 1998 klagede til den britiske regering over den radioaktive forurening, som også rammer de nordiske have, og om det på den baggrund ikke er meget længe at vente til år 2000 med at iværksætte en undersøgelse, og om det ikke var mere relevant straks at sende det undersøgelseshold til Dounreay, som Nuala Ahern beder Kommissionen om at gøre.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg skal gerne give det svar, som er forberedt til fru Ahern, som ikke er til stede her i dag, til fru Sandbæk i stedet for, for det var jo det, spørgsmålet vedrørte, sådan som jeg opfattede det.
Kommissionen har heller ikke kendskab til, at de nordiske miljøministre skulle have indgivet klager over havforurening, som skyldes radioaktive udledninger fra oparbejdningsanlæggene i Sellafield og Dounreay. Det undrer os egentlig ikke så meget, for der er tale om forhold, som hører hjemme under de bi- eller multilaterale forbindelser mellem disse lande og UK, og fru Sandbæk sagde jo også, at man havde henvendt sig til UK. Men Kommissionen er selvfølgelig bekendt med, at der er konstateret høje technetium 99-koncentrationer ved de nordiske landes kyster og i De Arktiske Have. Kommissionen har taget aktiv del i det ministermøde, der blev afholdt i Sintra i juli 1998. Ved denne lejlighed, hvor jeg i øvrigt selv var til stede, blev spørgsmålet om radioaktive udledninger drøftet, og en principiel formindskelse af affaldsmængden med sigte på at nå frem til en koncentration i nærheden af nul inden - og nu taler vi altså langt ud i fremtiden - år 2020 blev vedtaget. Den britiske regering har forsikret, at den i allerhøjeste grad er opmærksom på problemet med technetium 99, ikke mindst i forbindelse med behandlingen af Sellafields udledningstilladelser. På den baggrund synes jeg, at jeg kan sige, at vi selvsagt følger meget aktivt med i udviklingen, og også har de kontakter, vi skal have, men at vi selvfølgelig må have det indarbejdet i vores arbejdsprogram og tage hensyn til det antal mennesker, der er til rådighed, når vi skal foretage kontrolundersøgelserne.

Formanden
Mange tak, fru Bjerregaard. Jeg minder Dem om, at vi er i gang med spørgsmål 59 af hr. Smith, og at dette var et tillægsspørgsmål til spørgsmål 59. Jeg giver ordet til hr. Fitzsimons for endnu et tillægsspørgsmål.

Fitzsimons
Mit spørgsmål har forbindelse med hr. Smiths spørgsmål. Jeg takker Dem for Deres svar indtil nu, fru kommissær, men i årevis har Kommissionen undveget hele Sellafield-spørgsmålet, som hr. Smith, jeg selv og mange andre har rejst. Den har altid undladt at forholde sig til det reelle problem, nemlig lukningen af Sellafield. For nylig har den tyske regering foretaget en kovending og vrider og vender sig på alle måder i relation til hele atomspørgsmålet.
Siden der ikke er nogen reel fremtid for genoparbejdning af atomaffald, fru kommissær, er De så ikke enig i, at det er på tide, og at det er rimeligt, at Sellafield bliver lukket?

Bjerregaard
Hr. formand, det var selvfølgelig dejligt at se hr. Fitzsimons, sådan at vi også kunne få klaret denne del af spørgsmålet. Nu kan vi jo selvfølgelig have mange forskellige meninger om a-kraft og for den sags skyld også om Sellafield og andre ting. Jeg kan godt forstå, at hr. Fitzsimons og andre synes, at nogle af svarene har været utilstrækkelige, men jeg er jo nødt til at holde mig til den kompetence, vi har. Og Kommissionen har altså ikke nogen kompetence, når det gælder kontrol med nukleare anlægs sikkerhed. Denne kontrol påhviler medlemsstaternes kompetente myndigheder. Det er også driftslederen og den pågældende medlemsstat, der skal vurdere anlæggenes økonomiske bæredygtighed. Derfor har vi hver eneste gang, der har været spørgsmål i denne retning, måttet se på, hvor vi har en kompetence, og hvor vi ikke har det, og hvis man ønsker - som jeg forstår hr. Fitzsimons og andre gør det - at der bliver gjort noget mere, så kommer jeg selvfølgelig til kort, for jeg kan ikke bevæge mig ud over den kompetence, som man har givet os på dette område.

Ewing
Hr. formand, jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål. Jeg gav ved begyndelsen af spørgetiden udtryk for, at jeg gerne ville gøre det. Jeg har siddet tålmodigt her og finder det helt utroligt, at De ikke giver mig ordet. Dounreay ligger i min valgkreds.

Formanden
Fru Ewing, det er ikke, fordi jeg ikke vil give Dem et tillægsspørgsmål, men fordi forretningsordenen tillader to tillægsspørgsmål, og dem har vi haft allerede, og jeg kan derfor ikke som formand overtræde forretningsordenen. Der er allerede stillet to tillægsspørgsmål til fru Smiths spørgsmål. Nu går jeg videre til spørgsmål nr. 60. Ordet er Deres, fru Ewing.

Ewing
Hr. formand, hr. Fitzsimons havde sit eget spørgsmål. Det er meget almindeligt, når nogen kommer et minut eller så for sent, at tillade, at de får lov at stille deres spørgsmål. Det er, hvad hr. Smith foreslog. I stedet for gav De hr. Fitzsimons ordet som et tillægsspørgsmål til hr. Smith. Mit spørgsmål, som jeg registrerede i god tid, blev ignoreret. Som det medlem, der har størst anciennitet her, vil jeg sige til Dem, at det ikke tjener noget formål at komme til spørgetiden, hvis det er den måde, De behandler det medlem på, der repræsenterer det pågældende område. Jeg græmmes.

Formanden
Fru Ewing, jeg er også ked af det. Men under alle omstændigheder har jeg ikke givet hr. Fitzsimons ordet, så han kunne stille sit spørgsmål, men derimod et tillægsspørgsmål, for hr. Fitzsimons er kommet for sent, fru Ewing.

Formanden

Spørgsmål nr. 60 af Antonios Trakatellis (H-0026/99):
Om: Forbindelse over Maliakos Kolpos - Overtrædelse af EU-miljødirektiv Som et led i projektet »vejnettet Patras-Thessaloniki« skal forbindelsen over Maliakos-bugten udbydes i licitation, idet der skal laves en underjordisk tunnel af en længde på 4, 5 km og bredde på 4 m, som skal udgraves i en dybde af 18 m under havbunden i Maliakos-bugten. De lokale myndigheder og organisationer samt myndighederne i de tilstødende områder modsætter sig kraftigt det foreslåede projekt, idet undersøgelser har vist, at Maliakos Kolpos er særdeles uegnet til sådan et projekt (det er en lille, lavvandet og lukket bugt, et sted for fiskeopdræt og desuden et jordskælvsområde, hvor der findes en geologisk revne i jordskorpen).
Ved Kommissionen, at placeringen og udbuddet af dette projekt er i modstrid med direktiv 85/337/EØF og 97/11/EØF , idet der ikke er foretaget nogen særlig miljørisikovurdering eller information af offentligheden, og man heller ikke har forsøgt at finde alternative løsninger?
Kan dette projekt overhovedet gennemføres i betragtning af, at Maliakos Kolpos og vådområdet omkring Sperheios-floden er blevet foreslået udpeget til beskyttede områder under programmet Natura 2000, når virkningerne heraf bringer områdets økosystem i fare og truer med at udslette enhver form for liv i havet?
Kan projektet finansieres fra fællesskabsfondene, når der er tale om overtrædelse af fællesskabsretten? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sørge for, at bestemmelserne overholdes?
Fru Bjerregaard, jeg beder Dem venligst besvare hr. Trakatellis' spørgsmål.

Bjerregaard
Hr. formand, det pågældende projekt er en del af den nye motorvej mellem Athen og Thessaloniki. Store dele af den øvrige motorvej samfinansieres med Kommissionen. Den strækning, som det ærede medlem omtaler, er ikke omfattet af denne finansiering. Tværtimod skal den altså bygges, finansieres og drives af private investorer. Men - og det understreger jeg - naturligvis skal EU's lovgivning stadigvæk overholdes. Kun de foreløbige undersøgelser vedrørende tunnellen, og herunder altså også miljøundersøgelserne, er samfinansieret via det operationelle program for vejnet inden for rammerne af EF-støtten til Grækenland for 1994-1999.
Jeg har indtryk af, at det ærede medlem mener, at det offentlige udbud i forbindelse med tunnellen er gået i gang. Det er ikke de oplysninger, jeg har. De oplysninger, vi har i Kommissionen, er, at det ikke er tilfældet, og at det eneste, de græske myndigheder har gjort nu, er at offentliggøre, at projektet vil finde sted, og de har så tilbudt, at private kan markere deres interesse. Inden et offentligt udbud finder sted, vil der ske en vurdering af virkningerne på miljøet i henhold til bestemmelserne i direktiv 85/337. Sperheios-floddalen og flodmundingen Maliakos Kolpos er ganske rigtigt nogle af de lokaliteter, som de græske myndigheder har foreslået skal indgå i Natura 2000-nettet i henhold til Habitat-direktivet. Sperheios-flodmundingen er udpeget som et særligt beskyttet område i henhold til fugledirektivet. Ifølge Habitat-direktivets artikel 6 kan der kun gives tilslutning til et projekt, der skader et Natura 2000-områdes økologiske integritet, og hvortil der ikke findes alternative løsninger, hvis det er nødvendigt af hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og hvis der træffes passende kompensationsforanstaltninger. Disse bestemmelser finder allerede anvendelse for de særligt beskyttede områder, herunder Sperheios-flodmundingen, men ikke for lokaliteten som helhed. Dette vil automatisk ske, når lokaliteten kommer til at indgå i Natura 2000-nettet.
Følgelig skal de græske myndigheder i henhold til direktiv 92/43 og traktaten om Den Europæiske Union afholde sig fra enhver aktivitet, der i væsentlig grad kan skade denne lokalitets økologiske integritet. Kommissionens tjenestegrene vil rette henvendelse til de græske myndigheder for at sikre sig, at de har overholdt deres forpligtelser i henhold til den gældende lovgivning, også hvad angår det pågældende projekt. Ifølge de græske myndigheder vil projektet ikke have indvirkning på Sperheios-området, men det er bl.a. det, Kommissionen vil have fuld vished for.

Trakatellis
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest takke kommissæren for hendes svar og erindre hende om - og jeg tror allerede, at hun er klar over det - at alle amterne og kommunerne allerede har sendt en protest.
Der er 32 officielle institutioner i området, der protesterer og som ikke er blevet spurgt om projektet. De har nu klaget til Den Øverste Forvaltningsdomstol, til den græske retfærdighed. Ifølge EU-direktivet skulle disse officielle institutioner også deltage i projektets realisering. Følgelig er der stor opstand i området, og ingen ønsker projektet. Derimod findes der alternative løsninger. Måske kan projektet, forbindelsen, udføres på en anden måde - ikke over Maliakos Kolpos - og det er besynderligt, at, skønt Miljøministeriet har optaget området i Natura 2000, kommer det med påbegyndelsen af projektet til at ødelægge det, som det har optaget, idet det vil lave en forbindelse, der faktisk ændrer denne dybe bugt til en bugt, der er uegnet til enhver form for liv i havet. Jeg vil altså gerne bede kommissæren følge denne sag, der er af stor betydning for alle amterne og for områdets indbyggere.

Bjerregaard
Jo, jeg er opmærksom på, at det er en sag, der har påkaldt sig stor interesse i Grækenland, og også at der har været protester omkring projektet. Det er også derfor, jeg kan sige til hr. Trakatellis, at vi vil spørge de græske myndigheder om den sag. Der er regler både i forbindelse med Habitat-direktivet og Natura 2000, som finder anvendelse i denne sag, og vi vil selvfølgelig opmærksomt studere de svar, vi får, for det er vores opgave at sikre, at naturen bliver ordentligt behandlet, og det vil vi også gøre i denne sag.

McMahon
Klokken er nu 19.14, og da kommissær Bjerregaard fik 20 minutter til spørgsmål, som begyndte præcis kl. 18.55, er der stadig tid tilovers, så vidt jeg kan beregne.
Må jeg henlede Deres opmærksomhed på forretningsordenen, i særdeleshed bilagets punkt 7 - om afvikling af spørgetiden - og må jeg i al ydmyghed foreslå, at De ud over at give rødt lys for medlemmerne også giver rødt lys og et rødt kort på dette tidspunkt, for det er det, der tager tiden. Det sidste svar, som fru Bjerregaard gav, tog 3 minutter og 56 sekunder. Medlemmerne bliver afbrudt efter 1 minut, mens nogle af svarene fra kommissær van den Broek var meget langtrukne. Det kunne være godt for kommissærerne at pålægge deres embedsmænd at give kortere og mere fyndige svar på medlemmernes spørgsmål, hvilket så igen ville gøre det muligt for flere medlemmer at få en chance for at give udtryk for det, der optager deres vælgere.
Jeg ville have gjort opmærksom på en meget alvorlig episode i forbindelse med et strømsvigt på en atomstation, som, hvis det var indtruffet, kunne have fået katastrofale følger. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed herpå.

Formanden
Hør på mig, hr. McMahon. Jeg er altid glad for al den hjælp og de advarsler, som jeg får fra salen, for jeg tror, at man for at være formand skal lytte til alle. Men husk nu, hr. McMahon, at vi i dag er begyndt præcis kl. 17.30. Det vil sige, at vi skulle have afsluttet spørgetiden til Kommissionen kl. 19., for det er ikke kun et spørgsmål om medlemmerne, men om Parlamentets tjenestegrene, og i dette øjeblik har vi brugt 16 minutter mere, end det var forudsat af Parlamentets tjenestegrene, alle tjenestegrenene, herunder tolketjenesten, som De udmærket ved, har et meget hårdt arbejde.
Hr. McMahon, formanden forsøger at administrere de mange tillægsspørgsmål, som dukker op, men han kan aldrig udrette mirakler. Vi har således i dag overskredt tidsplanen med 16 minutter, og fru Bjerregaard har faktisk brugt den tid, der tilkom hende. Jeg skal afslutte spørgetiden nu efter at have takket fru Bjerregaard for hendes svar, hendes tilstedeværele og endog for hendes tålmodighed, og jeg gør Dem opmærksom på, at spørgsmål 61 til 104 vil blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen er afsluttet.
Mødet udsat kl. 19.15 og genoptaget kl. 21.00

Fælles markedsordning for vin (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0046/99) af Philippe-Armand Martin for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for vin (KOM(98)0370 - C4-0497/98-98/0126(CNS)).

Colino Salamanca
Hr. formand, jeg synes, at man skal begynde med at anerkende Europa-Kommissionen for de vigtige forbedringer, den er kommet med til forslaget fra 1994. Af det forslag - i dag er det heldigvis et overstået kapitel - var der ikke andet tilbage end budskabet om en vinsektor med et ekstraordinært stort overskud, og hvis eneste chance var en massiv rydning af vinstokke.
Det nuværende forslags indfaldsvinkel - som uden tvivl også er genstand for diskussion og kontrovers i dag - er imidlertid at forbedre den aktuelle balance mellem udbud og efterspørgsel, men det giver især producenterne mulighed for at tilpasse sig til og udnytte nogle voksende markeder.
Vi bør dog heller ikke forfalde til overdreven optimisme. Personligt og i forbindelse med et af de spørgsmål, der er til debat - rettighederne til nye beplantninger - finder jeg, at Europa-Kommissionens forslag er mere rimelige end Landbrugsudvalgets udtalelse. Efter min mening sikrer Kommissionens forslag denne garanti om dynamisk ligevægt bedre. At give 1 % af de nye plantningsrettigheder i forhold til de arealer, der anvendes til vindyrkning, til områder, hvor efterspørgselen stiger, forekommer mig at være et mere positivt budskab end at udvide denne begrænsning indtil år 2010.
Foranstaltningerne til definitiv rydning for regioner med strukturelle overskud og en rimelig regulering af plantningsrettighederne, når der sandsynligvis er gået mere end 13 sæsoner, efter at rydningen fandt sted, kan være yderligere foranstaltninger i samme retning.
Kapitlet om omstilling og tilpasning af produktionen til markedsbehovet er blevet fuldstændiggjort i positiv forstand og omhandler såvel vilkårene for fornyelse som muligheden for at finansiere særlige foranstaltninger til at opretholde vindyrkningen i regioner, der er dårligt stillet på grund af tørke. Vi er dog fuldstændig uenige i tilladelsen til nationalt at finansiere op til 25 % i de regioner, der ikke er indeholdt i mål 1.
I forbindelse med markedsmekanismerne støtter vi afgjort en forøgelse af alkoholindhold til 15 % vol. i vin med et alkoholindhold på 7 % med udgangspunkt i vinfremstilling af druemost. Vi finder ligeledes, at de særlige destillationer til konsumalkohol er et vigtigt skridt, der gør det muligt at sikre forsyningen til fællesmarkedssektoren, som hvert år efterspørger næsten 15 millioner hektoliter.
Endelig ønsker vi, at anvendelsen af kriselovgivning i ekstraordinære situationer fortsat skal være frivillig i overensstemmelse med artikel 30 i Kommissions forslag. Vi finder det uomgængeligt nødvendigt, at forordningen bliver udvidet med et nyt afsnit om særlig støtte og om foranstaltninger til fremme af vinforbruget, herunder forbrugeroplysning.
Ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt forekommer antallet af vigtige beslutninger, som man pålægger forvaltningskomitéen i artikel 74 ff. overdrevent stort, og i denne forbindelse støtter vi de ændringsforslag, der forsøger at afbalancere beslutningsprocesserne.
Til slut skal vi endnu en gang gentage vores modstand mod de ønologiske metoder til forøgelse af alkoholprocenten ved tilsætning af sakkarose, som direkte sætter spørgsmålstegn ved den definition af vin, der findes i bilag 1, nemlig at det er et produkt, der udelukkende opnås ved hel eller delvis alkoholisk gæring af friske druer eller druemost.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, jeg vil først gerne lykønske Kommissionen for at have taget initiativ til at fremlægge et forslag til reform af den fælles markedsordning for vin. Hvis vi nemlig ser os rundt i verden, kan vi konstatere, at Europa har mistet økonomisk og kommercielt terræn i denne sektor til fordel for lande som USA, Sydafrika, Chile, Argentina, Brasilien, Australien og sågar New Zealand. Vi står over for lande, der har udvidet deres vinarealer enormt, som har øget deres produktion eksponentielt, og som hævet over enhver tvivl har forbedret kvaliteten af deres vine.
I kontrast til en sådan ekspansionistisk politik foreslår Kommissionen, at vi i EU fortsætter med en politik bestående i plantningsrestriktioner og indskrænkning af vinarealer i de næste 10 år. Kommissionens forslag er kritisabelt på afgørende punkter:
For det første er forøgelsen på 1 % i nye plantningsrettigheder for beskeden til, at vi kan udvikle vores vindyrknings- og vinfremstillingspotentiale i EU. Forslaget om 3 %, som Landbrugsudvalget har vedtaget, og som Europa-Parlamentet vil foreslå, er væsentlig mere realistisk, selvom det efter min opfattelse stadig er for uambitiøst.-For det andet udelukker programmet til omstrukturering af vinarealerne de ældste vinarealer, hvad der er uacceptabelt i betragtning af den høje gennemsnitsalder for hovedparten af de europæiske vinarealer. Jeg kan som eksempel nævne Portugal, som jeg selv kommer fra, hvor 60 % af vinarealerne er mere end 40 år gamle. Også hér vil Parlamentet udbedre Kommissionens forslag og eksplicit inkludere fornyelse af vinarealerne som et af de væsentligste punkter i omstruktureringsprogrammerne.For det tredje er forslaget for ufleksibelt, hvad angår brancheorganisationerne. På dette felt må der lægges større vægt på subsidiaritetsprincippet og tages hensyn til de organisatoriske traditioner i medlemsstaterne. Således bør eksempelvis ændringsforslag 171, 2. led, forkastes.
Til slut vil jeg gerne lykønske hr. Philippe-Armand Martin for det kompromisforslag, som han har formået at forhandle frem, således at der takket være ham og hans arbejde kommer et forslag herfra, der er klart bedre end Kommissionens. Jeg vil imidlertid gerne fremhæve, at artikel 42a i betænkningen, er en vederstyggelighed for de fleste producentlande, fordi det forhindrer, at medlemsstaterne gør aftapning på oprindelsesstedet obligatorisk. Det giver ikke mening at diskutere dette spørgsmål inden for dette regulativs rammer, eftersom Kommissionen har fremlagt et specifikt forslag desangående, som behandles i forbindelse med fru Lullings betænkning. Derfor skal ændringsforslag 179 forkastes, da vi ellers efter min opfattelse begår en stor uretfærdighed og driver et lidet gennemskueligt spil. Kun i den anden sammenhæng bør vi behandle dette spørgsmål. Desuden har Domstolen endnu ikke truffet nogen endelig beslutning om dette spørgsmål apropos Rioja, således at der er alle mulige årsager og argumenter til, at vi først kan diskutere dette senere i forbindelse med fru Lullings betænkning.

Querbes
Hr. formand, hr. kommisær, kære kolleger, vi kan i forbindelse med betænkningen af vores kollega Martin ikke kun glæde os over vigtigheden og kvaliteten af det arbejde, ordføreren har udført, men også over at den tid, der har været anvendt til udarbejdelsen, drøftelsen og organiseringen af dette arbejde, har gjort det muligt for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter at forsyne Parlamentet med en god betænkning, som er fyldig og sammenhængende og er blevet vedtaget med et stort flertal.
Vi bør vide, at det kun har været muligt at nå et sådant resultat takket være et snævert samarbejde med producenterne, og også fordi idéerne i denne betænkning bygger på betænkningen om reform af den fælles landbrugspolitik, som Parlamentet allerede har vedtaget. Dette betyder også, at betænkningen på visse punkter ikke følger det udøvende udvalgs liberale forslag.
Betænkningen opretholder således en definition af vins kvalitet, som er et produkt af landbrug og vindyrkning, og afviser samtidig enhver form for industrialisering. Den bekræfter de europæiske producenters vilje til at indtage en stadig større plads i en global kvalitetsproduktion, som forener moderat forbrug og sundhed. Derfor foreslår betænkningen en styret vækst i vindistrikterne, særlig til fordel for unge landmænd, og en mere effektiv ordning for genbeplantning og forædling. Alt dette skal sikres ved hjælp af en styret drift, som omfatter kampagner og reguleringsmekanismer såsom obligatorisk destillation, som ikke må overlades til Kommissionens ansvar.
Inden for en sådan ramme går jeg ind for berigelse ved hjælp af ugæret druesaft i stedet for sukker, forbud mod import af ugæret druesaft med oprindelse i tredjelande, hvilket ville være som den trojanske hest i forhold til kvaliteten i den europæiske produktion, forbud mod blandinger i forbindelse med rød- og hvidvin og endelig en klar definition af hver dyrkningsspecialitet f.eks. naturlige dessertvine, som er det eneste produkt, der kan danne grundlag for en produktion for befolkningen i visse områder af Unionen.
Enhver kan se, at reformprojekterne i den fælles landbrugsreform har en tendens til at køre fast i sporene fra Kommissionens alt for liberale indstilling. Landbrugsudvalget er meget opmærksom på fagfolks og samfundets behov. Derfor går vi ind for den betænkning, der er fremlagt.

Lambraki
Hr. formand, i dag slutter forhandlingsrunden om reformen af den fælles landbrugspolitik inden for rammerne af Agenda 2000. Forhandlinger, der har vist, hvor uhyre vanskeligt det er at finde frem til en fællesnævner, der kan udligne de intense og tydelige modsætninger af nationale interesser.
Jeg håber, at forhandlingen om vinsektoren fører til et positivt bidrag til gavn såvel for producenterne som for produktet og forbrugerne. Til denne retning bidrog også vores ordfører hr. Martin. For, om ikke andet, har vin lige fra de tidligste tider forbundet mennesker, idet den har været et betydeligt element i det sociale, kulturelle, men også religiøse liv.
Når vi vurderer Kommissionens forslag, må vi påpege, at det først og fremmest udgør et skridt i den rigtige retning i forbindelse med de problemer, som området står over for. Den komplicerede, normative ramme, der indtil i dag er blevet udformet, udgør en hæmmende faktor for markedets afbalancering, for udviklingen af produktionsressourcerne, for en forbedring af vinkvaliteten og for markedsføringen af produkterne på det europæiske marked og verdensmarkedet.
Den rydningspolitik, der indtil i dag er blevet ført, har medført, at vindyrkningsområderne i EU er blevet reduceret med ca. 20 %, mens Unionen er blevet oversvømmet af vin fra tredjelande, der har fulgt en aggressiv produktions- og handelspolitik. Specielt i Grækenland er nedgangen nået helt op på 35 % og truer nu de kvalitative ressourcer på de græske vinmarker, eftersom man især har nedlagt vinmarker med lokale druesorter med ringe udbytte, men af høj kvalitet.
Derfor er det nødvendigt, at der fastsættes en procentdel på mindst 3 % til nye beplantningsrettigheder, så en kvalitativ omstilling af de europæiske vinmarker kan blive mulig, særligt i de egne, der har lidt skade af rydningspolitikken. Samtidig og med hensyn til handelsforbindelserne med tredjelande, er forslaget, der accepterer import af most til vinfremstilling fra tredjelande, uacceptabelt.
Angående fremgangsmåderne i vinfremstillingen og muligheden for hæve alkoholprocenten med sukker, bør man bevare den indtil i dag gældende situation, der tillader den historiske fortsættelse af et i særdeleshed traditionelt produkt.
Jeg vil gerne slutte med at nævne et særligt spørgsmål. Det drejer sig om de problemer, som vinmarker på øerne og i bjergegnene står over for. Især Grækenland er konfronteret med dette problem med sin spredte produktion på små vinmarker på øerne og i bjergegnene. De særlige jordbunds- og klimatiske vilkår tillader produktion af produkter af høj kvalitet, noget som forbrugeren efterspørger, men det høje omkostningsniveau udgør en hæmmende faktor. Den nye fælles markedsordning bør fastsætte en særlig støtte til disse afgrøder.

Arias Cañete
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne tilslutte mig lykønskningerne til hr. Martin, ikke kun på grund af den fremragende betænkning, han har udarbejdet, men også på grund af hans utrættelige anstrengelser for at opnå aftaler og kompromiser.
Jeg vil også gerne lykønske Kommissionen, fordi den ved denne lejlighed har fremsat et forslag, der er væsentlig forskelligt fra det desværre så berømte forslag fra 1994. Denne gang er forslaget bedre tilpasset sektorens aktuelle behov og bekymringer og udgør derfor et acceptabelt udgangspunkt for at opnå nogle vigtige aftaler mellem Parlamentet og Rådet.
I dette indlæg vil jeg koncentrere mig om de fundamentale spørgsmål, der er blevet vedtaget af dette Parlament.
For det første er der medtagelsen af beskyttelsesklausuler i henvisningerne, artiklerne og i ophævelsesbestemmelserne, der til trods for ophævelsen af mere end 23 af Rådets forordninger har til hensigt at sikre, at regelsættet for kvalitetsvine produceret i bestemte regioner vil blive overholdt i fremtiden.
Hvad angår destillation af bordvine til konsumalkohol, vil jeg for det andet gerne takke ordføreren, som har accepteret vores ændringsforslag og indarbejdet dem i kompromiset. Hermed er det sikret, at fastsættelsen af støtten til bordvine, som skal destilleres til konsumalkohol, ikke bliver en valgmulighed for Kommissionen men derimod en forpligtelse for den i overensstemmelse med vigtigheden af behovet for forsyninger af konsumalkohol til de sektorer, som i henhold til reglerne er forpligtet til at bruge det. Det vil sikre overlevelsen for brandy og likører og opretholde en produktion på mere end 300.000 hektar vinstokke og tusindvis af arbejdspladser i vingårde, bodegaer, industrier og tilstødende virksomheder.
Det er nødvendigt, at denne støtte bliver fastsat på et niveau, som gør det muligt, at vindestillaterne til konsum bliver konkurrencedygtige, for hvis vindestillationerne og støtten hertil forsvandt, ville omkostningerne til de destillater, som bruges til brandy, stige med 300 %, mens melasse- og kornalkohol ville forblive stabile, og på denne måde ville de nuværende prisforskelle i forhold til vinalkohol forøges, hvilket ville forskyde markedet for de produkter, der i henhold til reglerne er forpligtet til at bruge dem.
Parlamentet har desuden forbedret Kommissionens forslag ved at aftale en årlig revision af støtten og fastsætte detaljerede regler for den primære og sekundære støtte, og jeg tilstræber med de sidste ændringsforslag, jeg har fremsat for Parlamentet, at det sikres, at prisen på konsumalkohol bliver konkurrencedygtig, og at der ligeledes sikres en årlig minimumsdestillationsmængde på 15 millioner hektoliter.
Endelig glæder jeg mig over, at Landbrugsudvalget har accepteret særskilte tekniske definitioner for vinos generosos og generosos de licor i bilag 1. Disse vintypers særlige fremstillingsmåder og smagskarakteristika gør dem til et differencieret og anderledes produkt, som fortjener en egen og særskilt definition.
Reformforslaget er en passende lejlighed til at fastsætte en egen og særskilt definition for disse vinos generosos , som ikke var og ikke er de likører, der var omhandlet i den første udgave af den fælles markedsordning i 1970, og som med hensyn til oprindelsesbetegnelsen, vingårdens areal, fremstilling, lagring, salg og jobskabelse betyder mere end de andre produkter med særskilt definition i basisforordningen for den første markedsordning.

Ephremidis
Hr. formand, forslaget tilskynder til og fremmer fri import af vin og most til at blande i EU-vine fra tredjelande. Rådet og Kommissionen glemmer, at der findes særlige kvalitetsvine inden for EU, som udmærket og på en naturlig måde kan berige EU's vine, samt at de ikke behøver stamme fra tredjelande.
På den anden side glemmer de også det vanvid, det mangeårige vanvid med forfølgelse, manien med at forfølge vinmarkerne. Titusindvis af hektar er blevet gravet op, og især i Grækenland i en yderst ugunstig grad. Her findes der en tragisk modsætning i den måde, som De handler på, hvis den da ikke dækker over skjulte hensigter og tjener mistænkelige interesser.
De fremmer fastfrysningen af nyplantninger, De er ved at begrænse vindyrkningen, at køre den ud på et sidespor, at gøre den underskudsgivende for at retfærdiggøre, at De åbner døren for import, idet De ønsker at tjene interesser inden for WTO, GATT osv. og opnå kompensationer på andre områder, som De er interesseret i. De tillader, at der bliver blandet sukker i EU's vine, især i de tyske, for at hæve alkoholprocenten. I modstrid med den produktionsbegrænsning og kvalitet, De ønsker. Hvis De ønsker at begunstige Tyskland, så lad i det mindste sukkerindholdet blive anført på produktet.
Endelig, hr. formand, forbedrer forslaget de tværfaglige grupper osv. som institution og tvinger den fattige vindyrker til at leve i den samme fold som de uhyrer, der kaldes for fremstillere, fabrikanter af dette ædle produkt. De ofrer det, hr. kommissær, og De ofrer det til fordel for illegale, mistænkelige interesser. De glemmer, at det ikke kun er et produkt. Fra gammel tid er det folkets næring, det giver en glimrende beskæftigelse og endelig betyder vin civilisation, den betyder tradition, den betyder kultur. Glem ikke det. Der findes lande, der fra Homers tid har levet med, som er opfostret med denne vinkultur. Og den ofrer De på disse mistænkelige, multinationale interessers alter.

Filippi
Hr. formand, jeg mener også, at hr. Martin har gjort et godt stykke sammenfattende arbejde, især hvis man sammenligner det resultat, man er nået frem til i Landbrugsudvalget på dette område, med resultaterne for de andre områder. Til trods for dette kan jeg ikke tilslutte mig koret af dem, der er tilfredse med det udførte arbejde, og jeg stemte derfor ikke ja til det i Landbrugsudvalget. Jeg mener, at der kan gøres mere, og jeg vil derfor særligt komme ind på to punkter, der efter min mening er mangelfulde, og som jeg er utilfreds med.
Det første punkt drejer sig om, at man igen medtager den obligatoriske destillation, som ellers var blevet udeladt i Kommissionens forslag. I forslaget er der en selvmodsigelse, nemlig at vi ikke på baggrund af en markedsbalance, som vi allerede har opnået, kan kræve, at det skal være muligt at iværksætte en politik med genbeplantning og ny plantning, og så samtidig igen bringe den obligatoriske destillation på bane. Vi står efter min mening over for en selvmodsigelse, der bør fjernes med afstemningen her i Parlamentet, idet vi navnlig - sådan som jeg allerede foreslog med hensyn til prispakken i 1997 - iværksætter en politik med ny plantning eller fornuftige rydningsforanstaltninger; en politik, der skal føres inden for Den Europæiske Unions regionsområder. Jeg mener, at det er den politik, man skal følge, og det med den fleksibilitet, smidighed og kreativitet, som også andre kolleger har gjort opmærksom på før. Jeg mener, at dette er et punkt, der skal ændres. Alle vi italienske parlamentsmedlemmer vil dog arbejde i den retning, også ved afstemningen i Parlamentet.
Det andet punkt vedrører vores opfattelse af kvalitet. Mange medlemmer kom her i Parlamentet ind på kvaliteten og på kravet om at beskytte vinens og produktets landbrugsoprindelse. Der er dog ikke blevet gjort noget for at gå i retning af en harmonisering, heller ikke for produktions- og vinfremstillingsteknikkerne. Jeg vil gerne indrømme, at det er svært at afskaffe den sukrede vin, men man kunne alligevel gøre noget for at forbedre kvaliteten, nemlig gøre en indsats med hensyn til forhøjelsen af minimumsindholdet af alkohol i mosten eller med hensyn til mærkningen, eller man kunne lade situationen være uændret og på en eller anden måde belønne de dygtigste lande i den henseende. Der er dog ikke sket noget af betydning i den retning. Vi foreslår derfor - uden at vi dog ønsker at give anledning til nogen hindringer - at man igen beskæftiger sig med kvaliteten på en lidt mere seriøs og konsekvent måde.
Til sidst vil jeg gerne minde om, at den pågældende sektor er dårligt stillet, hvad midlerne angår. Man giver sektoren halvdelen af det, den udgør af det europæiske landbrugs bruttonationalprodukt. Det er nødvendigt at gøre en større indsats for at fremme salget af produktet på de internationale markeder.

Novo
Hr. formand, ærede medlemmer, hr. Philippe-Armand Martins betænkning ændrer på nogle punkter Kommissionens forslag. Disse ændringer er i al væsentlighed positive og tager hensyn til ændringsforslag, som vi har stillet og skrevet under på i Landbrugsudvalget. Her kan bl.a. nævnes muligheden for at forny vinarealet og støtten til forbrugsfremme på det interne/eksterne marked, at vin, der er fremstillet af druemost fra tredjelande, ikke kan betragtes som EU-vin, og at det forbydes, at der sker import heraf med henblik på vinfremstilling. Endelig kan også det nævnes, at der accepteres destillation i tilfælde af produktionskrise, og at der indføres støtte, om end utilstrækkelig, til producentorganisationer og vinarealer i ugunstigt stillede områder.
Vi kan imidlertid ikke blive ved med at acceptere, at vin - et middelhavsprodukt - der udgør ca. 7 % af Fællesskabets landbrugsproduktion, skal finansieres med kun 2, 5 % af dets budget, mens de markafgrøder, der især vedrører de centrale og nordlige lande i EU, modtager 43 % af dette budget, skønt de ikke udgør mere end 15 % af fællesskabets landbrugsproduktion.
Dette er ét eksempel blandt mange, der tydeliggør den forskelsbehandling, der findes, og som stadig findes mellem forskellige produktioner, og som også fortsætter med denne reform. Vi anser det også for uacceptabelt, at man stadig kan betragte sådanne produkter som vin, der er resultatet af en teknik med tilsætning af sukker for at forhøje alkoholindholdet. For at undgå dette fremsætter vi forslag her i salen - som vi håber kan blive vedtaget - der kræver mærkning af produkter af denne type, således at forbrugerne kan blive informeret og beskyttet, eller fastsætter en periode på højst fem år til endegyldigt at fjerne muligheden for at tilsætte sukker til vin.

Fantuzzi
Hr. formand, hr. kommissær, vi har nu i mindst 7-8 år diskuteret vinen og dens famøse reform. Som De ved, hr. kommissær, fremlagde man allerede i 1993 og 1994 nogle forslag, som jeg havde den ære at være ordfører for her i Parlamentet i 1995. Det trækker således meget ud med hensyn til vinen. Dette viser, hvor kompleks og omstridt reformen for denne sektor er, og det viser også, at der ikke er noget, der er så dårligt, at det ikke er godt for noget. Og heldigvis forholdt det sig sådan, for den manglende gennemførelse af det gamle reformforslag fra 1994 var en gave for de europæiske vindyrkere. Nævnte reform blev nemlig ikke til noget, og som kollegerne før mig med rette mindede om, har vi fået nogle andre forslag på bordet i dag; forslag, der uden tvivl udgør et fremskridt i forhold til tidligere.
Det ideologiske grundlag før var nemlig forkert. Jeg minder om, at Deres forgænger, kommissær Steichen, forudsagde, at der i år 2000 ville være et vinoverskud på 40 millioner hektoliter. Dette var årsagen til, at man vedtog nogle drastiske og meget strenge foranstaltninger, der var inspireret af en letbenet pessimisme, og som ville have været yderst skadelige for de europæiske vindyrkere. I de sidste par år har der nemlig ikke længere været noget overskud. Jeg går ud fra, at denne situation ikke skyldes, at guden Bacchus har været venligt stemt over for os, men at den skyldes, at de massive rydningsforanstaltninger og de manglende nye plantninger i disse år har udpint og forældet de europæiske vinmarker betydeligt.
Europa har således mistet terræn med hensyn til en kunst, som det har været og stadig er verdens læremester inden for. Dette har naturligvis fået nogle alarmklokker til at ringe. Konkurrencen fra nye europæiske producenter begynder for alvor at kunne mærkes, også i Europa. Importen af vin fra lande uden for Europa er på få år blevet fordoblet. Der findes lande, som opererer med nogle meget lavere omkostninger end vores; lande, der har en meget større bevægelsesfrihed, og som ikke begrænses af de bestemmelser og det bureaukratiske krimskrams, de europæiske vindyrkere altid har måttet slås med. Denne nye fornuft skal således være velkommen, og den skal De have ros for, kommissær Fischler.
Med det nye forslag fra Kommissionen er man efter min mening ved at indtage en ny indfaldsvinkel, der er baseret på den forudsætning, at det i dag er nødvendigt at støtte et marked, som har opnået en ligevægt i disse år, således at man undgår at vedtage foranstaltninger, der risikerer at ødelægge markedet. Jeg tror, at den bedste løsning er en ordentlig gang liberalisering. Jeg kan godt forstå, at en sådan udtalelse kan virke overraskende, når den kommer fra en socialist, men netop vinens tilfælde er et bevis på, at man godt kan risikere at blive kvalt af alt for mange regler. Det er derfor nødvendigt med en større dynamik inden for de europæiske vinmarker, tidlige genbeplantninger og en omfattende omlægning af vinmarkerne samt nogle bevillinger, som er højere end dem, der er omtalt i Kommissionens forslag. Som det allerede er blevet sagt, så mener jeg faktisk, at det ville være ønskeligt, om man i højere grad kunne skabe en balance.
Vi har en landbrugspolitik, der stadig beskytter sine produkter efter to forskellige målestokke; en politik, hvor der er nogle enormt store forskelle mellem støtten til fastlandets produkter og støtten til Middelhavsområdets produkter. Ordførerens arbejde er efter min mening godt, men ikke tilstrækkeligt godt. Det er godt med hensyn til visse omstridte punkter, såsom importen af most, Kommissionens beføjelser og den indsats, der gøres for at fremme udviklingen af de europæiske vinmarker. Der er dog to punkter - som vores kollega Filippi allerede har nævnt - hvor jeg ikke er enig med kommissær Fischler, og det drejer sig om den obligatoriske destillation og spørgsmålet om tilsætningen af sakkarose. Jeg er ikke enig i punktet om den obligatoriske destillation, for Kommissionen fremsatte et forslag om frivillig destillation i en krisesituation, og det er efter min opfattelse et hensigtsmæssigt svar på den nye markedsudvikling. Hvad angår punktet om sakkarose, er jeg helt klar over, at dem, der tager dette problem op, løber en meget stor risiko, ikke mindst for at blokere for resten af reformen. På trods heraf ville det være prisværdigt, om man tog højde for de eksisterende forskelle og uligheder samt sendte et signal om den ligeværdighed og solidaritet mellem de europæiske producenter, vi altid henviser til. Vi taler hele tiden om kvalitet, og jeg mener, at kvalitet også betyder, at man skal prioritere det produkt, der udelukkende er fremstillet af produkter fra vinmarkerne.

Lulling
Hr. formand, hr. kommissær, det som tager lang tid, bliver godt i den sidste ende, forhåbentlig! Efter det mislykkede forslag til en reform af den fælles markedsordning for vin fra 1994 og efter vores ændringsforslag fra 1995 har Kommissionen ganske vist brugt lang tid på at fremlægge et reformforslag for os, men initiativet er nu mere positivt, for det kan vel ikke være rigtigt, at vi skal ødelægge det potentiale, der ligger i den traditionsrige europæiske vinavls vidunderlige mangfoldighed, og overlade slagmarken på det indre marked i Europa og på verdensmarkedet til konkurrenterne fra tredjelande ... verdenshandelsorganisation eller ej.
Menneskeheden ville være sundere, hvis mange flere mennesker havde råd til at drikke 1-3 glas vin om dagen. For at dække et sådant behov ville vi ikke have brug for hverken tvangsdestillation eller rydning, men derimod for en langt større produktion af kvalitetsvine, især i Fællesskabet, og naturligvis for meget lavere afgifter, end det i dag er tilfældet i mange medlemsstater - især i den nordlige del af Unionen. Når det er sagt, så glæder jeg mig over, at det bl.a. takket være vores ordfører hr. Martins regulære knokkelarbejde, som jeg gerne vil takke hjerteligt for, i Landbrugsudvalget er lykkedes at forbedre Kommissionens forslag betydeligt på basis af fornuftige kompromiser, hvor vi naturligvis hver især har måttet hælde lidt vand i vores vin.
Jeg er ked af, at et par kolleger fra syd nu på trods af disse anstrengelser igen har begivet sig ud på krigsstien mod de århundrede gamle ønologiske metoder i den nordlige del af Fællesskabet og har stillet ændringsforslag. Også de mærkelige overvejelser hos nogle, som mener, at de producenter, som ikke anvender tilsætninger, skulle have ekstra plantningsrettigheder, er jo det rene galimatias! Jeg kan tilslutte mig det hårdt tilkæmpede kompromis. Jeg kan leve med det, især fordi det globalt set er et positivt initiativ til at bevare og udvide den konkurrencedygtige vinproduktion med dens storslåede bidrag til at bevare de vidunderlige landskaber også i mit hjemland. Men også hvad angår de ønologiske metoder, nybeplantningsrettighederne, fleksibiliteten i foranstaltningerne ved ugunstige vejrforhold eller usædvanlig stor høst - her drejer det sig om maksimaludbytter - er Landbrugsudvalgets forslag afbalancerede og derfor fornuftige.
Jeg vil anmode Kommissionen og især hr. Fischler om at overtage vores forslag om det supplerende kapitel »Særlig støtte og initiativer til fremme af vinprodukter« og om brancheorganisationernes medvirken i denne forbindelse. Det ville jeg også gerne høre her fra ham selv. Herunder hører jo også foranstaltninger til fremme af et moderat vinforbrug og reklamekampagner uden for fællesskabet. Det er den rigtige vej! Jeg håber, at Kommissionen og Ministerrådet vil følge os på denne rigtige vej, som forhåbentlig også vil få tilslutning fra det store flertal her i Parlamentet, for et stort flertal i Parlamentet for dette fornuftige kompromis er vores største chance for at blive hørt i Ministerrådet!

Alavanos
Hr. formand, jeg vil gerne betone, at på den ene side kommer vinmarkerne sig over chokket med massenedlæggelser. Men på den anden side eksisterer der en voldsom forskel på deres bekostning. Ifølge data fra kommissæren ydede FEOGA i 1994 en mejerivirksomhed i gennemsnit ECU 13.140 årligt, en blandet kød- og mejerivirksomhed ECU 11.536, kornlandbrug ECU 11.207, mens en vinproducerende virksomhed i gennemsnit modtog ECU 4.590. Dette viser situationen.
Vi er urolige over det, der foregår, og jeg vil gerne betone følgende punkter, som vi anser for vigtige:
1.Sukker er beregnet til at lave kataïfi eller milfake af, ikke til at lave vin af. Og de eksisterende reguleringer og deres forventede ekspansion er noget, jeg mener, der manipulerer med EU's virkelige vinproduktionsforslag og indstilling.2.Ønsker vi kvalitetsmæssig berigelse af vinene? Der findes most i Fællesskabet, inden for EU, og den er yderst værdifuld, så vi behøver ikke at tage tilflugt til import fra tredjelande.3.For at komme sig over chokket med nedlæggelserne, bør der være en forøgelse, som kan starte med de 3 %, der forhandles.4.Vi mener absolut ikke, at destillering er noget, vi kan pålægge producenten. Producenten producerer vin. Hvis han ønsker at foretage destillering, skal det foregå frivilligt, sådan som det fungerer i dag, og vi må ikke indføre tvungen destillering.Til sidst, hr. formand, mener jeg, at det er nødvendigt med særlige foranstaltninger over for vinmarkerne i bjergegnene og på øerne.

Hallam
Hr. formand, jeg er ked af at se, at idéen om aftapning ved kilden har sneget sig ind i hr. Martins ellers udmærkede betænkning. En insisteren på at aftappe ved kilden er et velment, men naivt forsøg på at beskytte arbejdspladser og renomméet for vine fra særlige vinegne. Desværre viser det med al respekt en enorm uvidenhed om, hvad der faktisk sker med vinen i de lande, den bliver sendt til. Det tager heller ikke højde for ændringerne i den måde, hvorpå vinen distribueres, markedsføres og bruges, særlig i Nordeuropa.
Ved ankomsten bliver vinen pakket på en særlig måde for at imødekomme kravene fra særlige markeder. Den kommer på dåse eller i kartoner med supermarkedernes egne etiketter og bliver anbragt i særlige afkølede containere til restauranterne og pubberne, så den nemt kan sælges pr. glas. Jeg får at vide, at import af massepartier i Det Forenede Kongerige bliver omhyggeligt beskyttet ved, at man sikrer, at den rigtige etikette kommer på den rigtige vin. De sætter ikke ordet Bordeaux på en flaske eller dåse vin, der kommer fra et tredjeland. De sikrer sig, at deres computersystemer respekterer kvaliteten. Vintapperne har interesse i at sikre, at de sælger kvalitetsvine.
Det kan være, at vi bør sikre, at disse kontrolsystemer bliver gennemskuelige og indlysende for alle. Måske er det noget, vi kan drøfte i detaljer under behandlingen af fru Lullings betænkning engang i fremtiden. Men lad os ikke risikere at miste arbejdspladser i vores egne vinområder og at skabe problemer for vores egne vintappere ved at skabe barrierer mellem producenterne, distributørerne og forbrugerne, som er kunstige og vil skade handlen i Unionen.

Bébéar
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, vi er alle klar over vinsektorens betydning for Den Europæiske Unions landbrugsøkonomi. Men det bør pointeres, hr. kommissær, at det skyldes Europas fremtrædende plads i verden, da Europas del af produktionen i denne sektor er 60 % og 80 % af denne produktion går til eksport. Men hvorfor kan man spørge, har vi så brug for at organisere markedet? Simpelthen fordi økonomien bliver globaliseret, og vi må fastsætte fællesskabsregler for at organisere os godt over for denne økonomiske verden. Derfor synes jeg, det kunne være nyttigt at fremhæve nogle elementer fra betænkningen, som er af afgørende betydning for den europæiske vinsektor.
For så vidt angår beplantning har vi i 10 år gjort en stor indsats for at reducere vindyrkningsområdernes areal. Hvis man fremover i visse sårbare områder skal kunne komme videre, må man også være i stand til at genbeplante under hensyn til behov og kvalitetskrav. Derfor må der udvises smidighed, og udviklingsregionerne skal have mulighed for at imødekomme efterspørgselen ved at genbeplante og samtidig begrænse overskudsproduktionen i visse regioner.
For så vidt angår ønologiske metoder, er jeg meget bekymret over det, jeg lige har hørt. Som franskmand midt i Europa vil jeg opfordre til at standse denne gallerkrig, at standse krigen mellem sydeuropæere og nordeuropæere og respektere vores forfædres traditioner, som er afprøvede og effektive. Vi kæmper mod os selv med temmelig stive holdninger.
Vedrørende distributionskanaler for vin er det indlysende, at det snævre samarbejde mellem producenter og handelsleddene har gjort det muligt at etablere løbende udvekslinger, som både er tilfredsstillende for forbrugerne og kvaliteten af de vine, de sætter pris på. Derfor skal man respektere de organisationer, der findes i vores regioner, og især den afgørende rolle, de spiller i forbindelse med tilpasningen af ressourcerne til behovene.
Lad os på eksportniveau begynde at åbne os mod verden omkring os og finde midler til at fremme kommunikation om kvaliteten af de europæiske produkter.
Det er i denne ånd og på grundlag af et forslag fra Kommissionen, som vi finder fejt, og på nogle punkter malthusiansk og for administrativt, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har undersøgt denne betænkning om den fælles markedsordning for vin. Adskillige møder og drøftelser har gjort det muligt for os at nå til det kompromis, der afspejles i den tekst, der forelægges her. Kære kolleger både i Nord og Syd, vi må stemme om den. Den er et betydeligt fremskridt i forhold til forslaget fra 1994. Denne betænkning skal få Rådet til at tage vores holdning i betragtning. Det nærer jeg i hvert fald et stærkt ønske om.

Klaß
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer. Mangfoldigheden, forskelligartetheden, de særlige karakteristika, smagsvarianterne og i sidste ende også identifikationen med de regioner, som vores vin er vokset i. I sidste ende er det alle disse forhold, der karakteriserer Europas vine. I dag står vi i den vanskelige situation, at vi skal regulere denne mangfoldighed i en fælles markedsordning, og regulere den på en sådan måde, at mangfoldigheden bevares, for vi ønsker ikke en uniformeret europæisk vin, men samtidig på en måde, så der afstikkes en retlig ramme, som fastsætter generelle betingelser.
Jeg kommer fra et af Europas nordlige vindistrikter, fra Mosel. Vores vine gror under andre klimatiske forhold. Vores vine præsenterer sig anderledes, men de har deres publikum, og de har også deres marked.
Jeg takker Kommissionen og ordfører Martin, og jeg takker også Landbrugsudvalget for, at vi har kunnet opnå et kompromis om denne vinordning, som anerkender de specielle regionale forhold og bevarer de traditionelle ønologiske metoder. Dermed har vi bevaret vinen, som vi kender og værdsætter den fra de europæiske regioner. Men samtidig har vi bevaret arbejdspladserne i de tilknyttede områder og i sidste ende også kulturlandskaberne. Markedet kan man regulere, men ikke naturen, vejret og høsten.
Jeg går altså ind for, at der fastsættes en afsættelig vinmængde for hvert år. Vores vindyrkningsområder har allerede fastsat tilsvarende ordninger om maksimaludbytter pr. hektar. Jeg vender mig imidlertid kraftigt mod Kommissionens forslag om, at den samlede høst mister retten til betegnelsen »kvalitetsvin«, hvis det planlagte udbytte pr. hektar overskrides med 120 %. Hidtil har vi ikke reguleret kvalitetsvinen på denne måde. Enhver landmand, enhver vinavler er afhængig af vejret. Dårlige år må udlignes af gode år. Årgange med en stor høst sendes på markedet i år med dårligere udbytter og sikrer på den måde familiernes indkomst på bedrifterne. Vi har altså brug for muligheden for oplagring. Jeg anmoder om, at man overvejer netop dette punkt endnu en gang.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at lykønske ordføreren med hans betænkning og den grad af konsensus, den har opnået i denne forsamling, hvilket ikke har været let. Dette har været et udestående spørgsmål siden reformen af den fælles landbrugspolitik i 1992, og det forslag, der er fremsat af Kommissionen, er af meget stor betydning for vores sektor - både i dag men ikke mindst i fremtiden - især på grund af den korsvej, som den europæiske vinproduktion står ved i dag. Vi behøver instrumenter, der gør det muligt for os at være konkurrencedygtige på markedet, som allerede i dag er åbent, og bevare Den Europæiske Unions lederstilling på verdensmarkedet inden for denne sektor, som bidrager med en enorm socioøkonomisk merværdi.
Det er klart, at den opnåede konsensus respekterer de historiske egenarter og de forskellige ønokologiske metoder, og at den tillægger kvalitet og salgsfremstød meget stor betydning, såvel inden for som uden for Den Europæiske Union, og den tillader desuden en beskeden og kontrolleret vækst af vores vinproduktion.
Hvad angår spørgsmålet om alkoholtyperne osv., vil jeg forsøge ikke at gentage det, der allerede er blevet sagt, men jeg vil dog gerne sige, at man skal bevare balancen mellem den tekniske udvikling og fastholdelsen af de europæiske vines egenart. Det er endnu en opgave, som denne reform skal løse.
Med en konkurrenceevne, der kan forbedres, og som ikke er begrænset til vinmarkerne, men også gælder en forbedring af installationerne - som det er blevet sagt - og salgsfremstød for vinen, sammen med en udbredelse af det videnskabelige kendskab til vin, ville man hermed øge efterspørgselen efter vores vine i et marked, der bliver mere og mere åbent. Vi støtter, at der oprettes et eksportråd. Vi finder det meget nødvendigt.
Men, hr. kommissær, jeg har stadig et spørgsmål: Fremstilling af vin, som i teorien er europæisk, med most importeret fra tredjelande. Hvad kan De sige til os om det?
Hr. kommissær, De har efter min mening en oplagt chance til at gøre de ændringsforslag, som dette Parlament vedtager, til Deres, og i bund og grund gøre den konsensus, der er opnået her, til Deres, hvor vi har taget et stort skridt fremad, nogle med en større indsats end andre - det må indrømmes - til gavn, tror jeg, for den europæiske vinproduktion.

Santini
Hr. formand, hr. kommissær, så vidt jeg kan se, er jeg den sidste taler. Vi er nu nået ned til bunden af flasken, og som det ofte sker, finder vi en smule bundfald, der kunne have risikeret at forplumre indholdet. Det er heldigt, at jeg er den sidste taler, for jeg synes, at Kommissionens forslag er godt, og at vores ordførers indsats er yderst prisværdig - han har været mere diplomat, end han har været tekniker - men jeg er ikke begejstret for reformen eller for resultatet af dette arbejde.
I politik er der en tendens til, at man vurderer et hvilket som helst problem fra et højreorienteret eller et venstreorienteret synspunkt. Når vi taler om landbruget, fru Lulling, kommer vi uundgåeligt tilbage til de gamle holdninger med et problem, der betragtes ud fra Nordens og ud fra Sydens synspunkt. På trods af den gode vilje er denne kløft endnu ikke blevet fjernet; den er tværtimod stadig temmelig dyb. Dette kunne have været en lejlighed til at forsøge at gøre den mindre, men af årsager, som andre af mine italienske kolleger har beskrevet, kan man ikke sige, at vi opmuntres til at gå i gang med at rette op på noget, som jeg lidt pompøst vil tillade mig at kalde det næsten historiske handicap, vi lider under i den forbindelse, og som det måske kun vil være muligt at rette delvist op på i de kommende år.
Jeg ønsker dog ikke at forplumre denne vin fuldstændigt. Der er trods alt nogle positive aspekter, og dem vil jeg gerne nævne et par stykker af. Først og fremmest er der den vægt, der lægges på kvaliteten og på at gøre reklame for vinen som en drik, der er absolut udskadelig og fordøjelig, og som kan drikkes af alle aldre samt i alle kantiner. Så er der støtten til omlægningen af vinmarkerne, så bordvinene erstattes af kvalitetsvine, samt støtten til de unge og til de ugunstigt stillede bjergområder. De aspekter, jeg ikke sætter pris på, er til gengæld den ringe beskyttelse mod vin fra tredjelandene og den alt for store vægt, der lægges på de tekniske aspekter ved fremstillingen og aftapningen, mens der ikke lægges så meget vægt på aspekterne ved produktionen. Desuden er det ikke tilfredsstillende, at man går i retning af at erstatte sakkarose med koncentreret og rektificeret most - og således benytter sig af alle tilskyndelsesforanstaltningerne i forbindelse hermed - og det af de årsager, som andre af vores kolleger allerede har været inde på.
Endelig er der den obligatoriske destillation. Her vil jeg også gerne trække min gamle ven Martin lidt i ørerne. Kommissærens og Kommissionens forslag om at afskaffe den og udelukkende bevare en destillation i tilfælde af krise var glimrende. Vores ven Martin ønskede at tage den med igen, og jeg har stadig ikke forstået hvorfor. Hr. kommissær, De må sørge for at genskabe ligevægten!

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer. Indledningsvis vil jeg gerne takke Dem alle for det arbejde, De har lagt i behandlingen af Kommissionens vinforslag. Også jeg vil imidlertid gerne rette en særlig tak til hr. Martin som ordfører for hans analyse af forslaget og især også - som det gentagne gange er blevet fremhævet - for hans bestræbelser for at opnå et kompromis. Takket være alle disse bestræbelser har vi kunnet sikre, at forslaget for vinsektoren ikke kommer tidsmæssigt bagud i forhold til de andre reformforslag i forbindelse med Agenda 2000.
Som De ved, skal dette forslag erstatte 23 hidtidige forordninger fra Rådet, føre til en forenkling og dække alle grundlæggende områder fra vinstokken til det etiketterede produkt. Selvom den endelige liste over Deres ændringsforslag er temmelig lang, er jeg glad for at kunne konstatere, at der er en række vigtige emner, hvor vi har samme opfattelse. Især er vi enige om, at vi kun kan bevare konkurrenceevnen for fællesskabsvinene gennem kvalitet, og at de planlagte omstillingsinitiativer skal yde et vigtigt bidrag til at realisere dette mål.
Desuden er vi enige om, at markedssituationen kræver en mere fleksibel administration af produktionspotentialet. Der er også enighed om, at det gælder om at sikre alle fællesskabsvinenes specifikke karakter og at forankre denne sikring med bestemmelser om de traditionelle metoder til vinfremstilling.
Før jeg nu kommer nærmere ind på nogle af Deres ændringsforslag, vil jeg gerne endnu en gang minde om de syv målsætninger, som Kommissionen søger at opfylde med sit reformforslag. For det første vil vi gøre vinsektoren mere konkurrencedygtig. For det andet vil vi bevare den forbedrede balance mellem udbud og efterspørgsel. For det tredje vil vi afskaffe interventionen som kunstig afsætningsmulighed for overskudsproduktionen. For det fjerde vil vi fortsat støtte alle traditionelle afsætningsmuligheder, altså også afsætningsmulighederne for konsumalkohol og andre produkter. For det femte vil vi tage tilbørligt hensyn til de regionale forskelle. For det sjette vil vi styrke producent- og brancheorganisationernes rolle. For det syvende vil vi gennemføre en betydelig forenkling af reglerne og også gøre dem mere gennemsigtige.
Disse målsætninger er der jo langt hen ad vejen enighed om. Nogle af Deres ændringsforslag repræsenterer da også en forbedring af initiativer, som vi har foreslået for at realisere disse målsætninger. Især betragter vi den nye formulering af bestemmelserne til skabelse af en retlig ramme for producent- og brancheorganisationer som et konstruktivt forslag. Jeg håber, at jeg hermed har besvaret fru Lullings spørgsmål. Vi har også allerede indledt en drøftelse af dette forslag.
Andre nyttige ændringer vedrører indførelsen af kriterier for udløsning af krisedestillation, nye bestemmelser for likørvine samt en lang række tekniske forbedringer. Der er imidlertid også nogle områder, hvor vi har forskellige opfattelser, og som jeg vil kommentere mere indgående her. For at give regioner, hvis produktion ikke kan holde trit med markedets efterspørgsel, mulighed for en kontrolleret ekspansion, foreslår Kommissionen, at der tildeles nye plantningsrettigheder, i et omfang af ca. 35.000 hektar. Det er - fordelt over en treårig periode - næsten det dobbelte af de supplerende rettigheder, der blev fastsat i forbindelse med de sidste to prispakker for landbruget.
Desuden vil forslaget om, at producenter, som forpligter sig til at rydde vinarealer, allerede på dette tidspunkt også får tildelt genplantningsrettigheder, ligeledes føre til en væsentlig de facto-udvidelse af produktionspotentialet, f.eks. til en udvidelse, som endda kan være væsentligt større end de 35 hektar, som vi vil nå op nå med denne ekstra procent. Jeg ser derfor ikke nogen mulighed for, at vi skulle gå endnu længere på nuværende tidspunkt, fordi vi i så fald ikke længere ville kunne opfylde målsætningen om balance mellem udbud og efterspørgsel.
I et andet ændringsforslag stilles der krav om, at ren fornyelse af vinarealer skal indgå i omstruktureringsforanstaltningerne. Jeg vil gerne minde om, at omstruktureringsforanstaltningerne har til formål at tilpasse produktionen i bestemte problemområder til markedets ændrede efterspørgsel. Vi har også kun begrænsede midler til rådighed og kan derfor ikke tillade os også at finansiere foranstaltninger, som altid har været en del af den normale drift af vinarealerne.
Ligeledes i forbindelse med omstruktureringsforanstaltningerne har De foreslået, at omstruktureringsomkostningerne uden for mål 1-områderne skulle medfinansieres af medlemsstaterne med op til 25 %. Jeg medgiver, at medfinansieringen stadig er et emne til diskussion, men det er et spørgsmål, som der må træffes endelig afgørelse om i forbindelse med Agenda 2000. Det bør derfor også behandles adskilt fra markedsordningen for vin i forbindelse med den samlede finansiering af Agenda 2000.
Andre ændringsforslag sætter spørgsmålstegn ved status quo med hensyn til tilsætningsmetoderne, især hvad angår tilsætning af sukker. Her kan jeg kun tilslutte mig parlamentsmedlem Bébéar: Jeg tror, vi er 150 år for sent på den, hvis vi nu overvejer, om vi skal føre en ny krig mellem sydstaterne og nordstaterne. Jeg tror derfor, vi gør ret i at holde fast ved de forskellige traditionelle tilsætningsmetoder respektive ønologiske metoder.
Hvad angår ændringsforslagene til den foreslåede krisedestillation, er jeg af den faste overbevisning, at Kommissionens forslag er det rigtige. Obligatoriske foranstaltninger er malplacerede i det nuværende mere åbne marked efter Uruguay-runden, hvor der ikke længere kan fastsættes mindstepriser, fordi tilbagetagelsen af vinmængder kun ville have den konsekvens, at vi ville give plads til yderligere import. Jeg kan derimod acceptere Deres forslag om, at der i rådsteksten optages supplerende kriterier for udløsning af foranstaltningen, især hvad angår markedspriserne.
Et andet ændringsforslag sigter mod at optage initiativer til intern og ekstern afsætningsfremme i den fælles markedsordning. For at sige det helt klart: Hvad angår den eksterne afsætningsfremme, så tror jeg, at denne vil vise sig at være mere effektiv i forbindelse med en horisontal forordning. Men naturligvis går jeg ind for, at der skal være eksterne afsætningsfremmende initiativer. I lyset af de forskellige opfattelser i medlemsstaterne, hvad angår fremme af afsætningen på det indre marked og medlemsstaternes holdninger i det hele taget til afsætning eller fremme af afsætningen af alkoholiske drikke, så tror jeg imidlertid, at vi her har at gøre med et problem, som kun ville blive større af at blive optaget i en fælles markedsordning for vin.
Med hensyn til spørgsmålet om ophævelse af det eksisterende forbud mod fremstilling af vin på grundlag af druemost fra tredjelande, som flere talere også har omtalt, så er jeg klar over, hvor stærkt nogle medlemsstater føler sig berørt af denne bestemmelse. I denne sag har vi haft intensive drøftelser med forskellige eksperter, og vi har entydige juridiske udtalelser, som siger, at WTO-forpligtelserne simpelthen gør det nødvendigt at ophæve det eksisterende generelle forbud. Kommissionens kontorer har imidlertid forklaret over for medlemsstaterne, at vores forslag så sandelig indeholder kontrol-og etiketteringsbestemmelser, inklusive en ordning om deponering af en importgaranti for at sikre, at vin, som fremstilles af druemost fra tredjelande, ikke kan betragtes som EU-vin.
Endelig ligger der en række ændringsforslag med hensyn til kvalitetsvine fra forskellige dyrkningsområder. Jeg vil gerne præcisere, at vi har til hensigt at overtage bestemmelserne i de nuværende gældende rådsforordninger fuldstændigt. Dog vil vi i rådsforordningerne begrænse os til de generelle bestemmelser og optage de øvrige i gennemførelsesbestemmelserne. Hvad angår maksimaludbytter for kvalitetsvin, har Kommissionen benyttet lejligheden til at fastsætte en fælles ordning for tilfælde, hvor maksimaludbyttet for kvalitetsvin overskrides, så der sikres ens betingelser for Fællesskabets producenter af kvalitetsvin.
Under forudsætning af, at medlemsstaterne selv regulerer dette spørgsmål effektivt med gennemsigtige og frem for alt nationale bestemmelser, kunne vi se på dette forslag igen og også på den måde tage højde for fru Klaß' betænkeligheder.
Til sidst vil jeg gerne kommentere en ændring, som er foretaget flere steder i forslaget. Her kræves det, at der indsættes en bestemmelse om, at der skal indhentes en udtalelse fra Europa-Parlamentet i forbindelse med forskellige rådsbeslutninger om administrationen af markedsordningen. Nu betragter jeg ganske vist denne procedure som et fremragende middel til at nå frem til især politiske ændringer. Men ved rent tekniske foranstaltninger i forbindelse med administrationen af markedsordningen er den ganske enkelt for langsom og for tung. Her er der brug for afgørelser, så der kan reageres hurtigt på markedssituationen. Netop derfor har vi helt bevidst besluttet os for at forbeholde de grundlæggende principper for Rådets forordning, mens afgørelser om administrationen af markedsordningen skal træffes på kommissionsniveau. Det skulle sikre den størst mulige fleksibilitet og reaktionshastighed. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringer, som igen ville sætte spørgsmålstegn ved denne målsætning.
Jeg håber, at jeg med mine bemærkninger har forklaret Kommissionens holdning til de i betænkningen indeholdte ændringsforslag tilstrækkeligt, men jeg vil gerne slutte af med endnu en gang at fremhæve den høje grad af enighed, som kan konstateres i en række vigtige spørgsmål.

Cunha
Hr. formand, jeg er ganske forvirret over den forklaring, som kommissær Fischler har givet om import af druemost fra tredjelande til vinfremstilling. Jeg forstod ikke hans forklaring, og jeg vil derfor gerne spørge kommissæren, om han er klar over den »bombe«, det er at åbne for denne præcedens.

Fischler
Hr. formand, jeg troede ganske vist, at mine bemærkninger om dette punkt var meget klare. Jeg konstaterede klart, at de nuværende GATT-bestemmelser ikke giver os mulighed for at opretholde et forbud mod indførsel af most. Det er vi nødt til at ændre for at leve op til GATT. Vi kan imidlertid gøre det, at vi sikrer, at indført most - også selvom den bliver blandet med most fra fællesskabsproduktionen - at et sådant produkt skal mærkes tilstrækkeligt tydeligt, så det er klart for enhver, at der er tale om en vin, der er fremstillet af udenlandsk most.
Det drejer sig altså om at præcisere, at man som forbruger tydeligt skal kunne se, når en vin helt eller delvist er fremstillet af udenlandsk most. Men vi kan ikke a priori bare forbyde indførsel af most.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00.

Passage af Unionens ydre grænser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning (A4-0450/98) af Lindeperg for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om harmonisering af andre former for beskyttelse end flygtningestatus i Den Europæiske Union; -anden betænkning (A4-0045/99) af Lehne for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender omI.forslag til Rådets retsakt om udarbejdelse af konventionen om reglerne for tredjelandsstatsborgeres tilladelse til indrejse i medlemsstaterneog
II.udkast til en konvention om reglerne for tredjelandsstatsborgeres tilladelse til indrejse i medlemsstaterne (KOM(97)0387 - C4-0681/97-97/0227(CNS)); -betænkning (A4-0043/99) af Lehne for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om udpegning af de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser (KOM(93)0684 - C4-0665/97-97/0922-CNS))og om
Rådets henstilling vedrørende forslag til Rådets forordning om udpegning af de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser.

Lindeperg
Hr. formand, fru og hr. kommissær, kære kolleger, medlemsstaternes ledere har nu indset, at man ikke mere udelukkende kan nøjes med at føre asylpolitik på nationalt plan.
Amsterdam-traktaten har bekræftet denne opfattelse af tingene ved at give mulighed for på sigt at gøre asylspørgsmålet til en fællesskabspolitik med afstemning med kvalificeret flertal i Rådet. Men det haster, og det er ikke muligt at afvente en så usikker frist til at harmonisere praksis. Der har været gjort visse forsøg inden for rammerne af den tredje søjle, som forhåbentlig hurtigt bliver omsat til fællesskabsret.
Dublin-konventionen er trådt i kraft, men man bemærker adskillige funktionsfejl. Resolutionen om minimumsgarantier indeholder positive fremskridt, men det er beklageligt, at disse bestemmelser ikke er bindende. Den fælles holdning fra marts 1996 om definition af begrebet flygtning stadfæster en restriktiv fortolkning ved at udelukke personer, der udsættes for forfølgelse fra tredjemands side fra at få flygtningestatus, og skaber situationer, der er vanskelige at kontrollere og er dramatiske rent menneskeligt. Skiftende fælles handlingsplaner til midlertidig beskyttelse for at afhjælpe tilfælde af massiv tilstrømning af fordrevne støder på vanskeligheder i Rådet.
Der er et område, hvor harmoniseringen ikke har gjort fremskridt, skønt dette punkt har været med i Rådets program i flere år, og det er spørgsmålet om andre former for beskyttelse end flygtningestatus i henhold til Geneve-konventionen. Denne omfatter faktisk ikke alle de situationer, hvor personer, som er flygtet fra deres land, ikke kan vende tilbage, fordi de har en begrundet frygt for at blive forfulgt. Selvom man ville fortolke Geneve-konventionen i henhold til Flygtningehøjkommissariatets anbefalinger, hvilket vi indtrængende anmoder om i denne betænkning, ville der stadig være en ikkeretslig zone mellem den beskyttelse, Geneve-konventionen sikrer, og den midlertidige beskyttelse, der diskuteres for tiden, og som udelukkende vedrører massive tilstrømninger af flygtninge, bortset fra individuelle tilfælde.
For tiden overlades eventuelle løsninger til de nationale myndigheders vurdering, og det mindste man kan sige er, at disse løsninger er højst forskellige. Men hvad sker der med de personer, der afvises i henhold til Geneve-konventionen, og som løber en alvorlig risiko ved at vende tilbage til deres eget land? Flertallet bliver heldigvis inden for Unionens område; vi kan selv se på hvilke betingelser. Men vi må ikke glemme, at nogle bliver sendt hjem til trods for faren og med livet som indsats, som det er sket i flere dramatiske tilfælde.
Situationen er så meget des mere foruroligende, at f.eks. i mit land - og situationen i de andre medlemsstater er ikke bedre - har flere ngo'er, som dog ikke har ry for at give op eller være uansvarlige, slået alarm og protesteret mod regeringens urimelige krav med hensyn til personer, der har været udsat for tortur eller nedværdigende behandling. Disse organisationer har beklaget faldet i anerkendelsesgraden af flygtningestatus i henhold til Geneve-konventionen, og spontanflygtninges dramatiske situation, hvoraf nogle ikke tør ansøge om flygtningestatus igen, fordi de er sikre på at blive afvist. De slår til lyd for en ændring af praksis og tilbagevenden til beskyttelsesmetoder.
Hvad er situationen for personer, der afvises og ikke sendes tilbage til deres land? De er underlagt de nationale bestemmelser i modtagerlandet, som er meget forskellige. Dette gælder lige fra dem, der kan nyde godt af andre former for beskyttelse end flygtningestatus, til dem, der blot tolereres uden flygtningestatus eller rettigheder i fuldstændig mangel på stabilitet og i usikkerhed, og hvis situation konstant drages i tvivl.
De gældende nationale bestemmelser, hvis sådanne eksisterer, er fuldstændig forskellige fra medlemsstat til medlemsstat og ofte endog inden for den enkelte medlemsstat. Hvem kan have gavn af denne uigennemtrængelige jungle? Ikke de åbenbart berørte, men heller ikke medlemsstaterne selv, som ikke kan forvente en ensartet fordeling af asylansøgere og står over for samfundsproblemer, der er forårsaget af personer i en usikker situation.
Formålet med min betænkning er at gøre Kommissionen og Rådet opmærksom på, at det er bydende nødvendigt at indlede en harmonisering af andre former for beskyttelse end flygtningestatus, at definere en flygtningestatus og rettigheder, som gør det muligt for disse personer, som under alle omstændigheder bliver i landet, at komme ud af usikkerheden og angsten. Disse andre former for beskyttelse end flygtningestatus må ikke drage den fulde og hele anvendelse af Geneve-konventionen i tvivl, og de skal samtidig kunne skelnes klart fra midlertidig beskyttelse.
Hvad angår ændringsforslagene har de fleste af disse til hensigt at ændre tekstens idé væsentligt og vidner faktisk om uenighed med selve formålet med betænkningen. Det er vel derfor forståeligt, at jeg ikke kan gå ind for dem.
Jeg ville gerne have accepteret ændringsforslagene fra ARE-gruppen om forfølgelse af homoseksuelle. Men jeg kan forstå, at hvis disse ændringsforslag blev vedtaget, kunne det risikere at ødelægge en langvarig forståelse med medlemmerne fra andre grupper og i sidste ende bringe den endelige afstemning i fare. Jeg beder derfor min gruppe om at afvise dem.
Jeg vil slutte med at takke de mange kolleger, som har deltaget i det fælles arbejde, som forhåbentlig i det lange løb vil munde ud i en asylpraksis i Den Europæiske Union, som er mere i overensstemmelse med de internationale aftaler, medlemsstaterne har tilsluttet sig, og de menneskelige principper, Unionen er baseret på.

Lehne
Hr. formand, mine damer og herrer. Jeg skal fremlægge to betænkninger her i dag, det drejer sig dels om konventionen om reglerne for tredjelandsstatsborgeres tilladelse til indrejse i medlemsstaterne og dels om harmonisering af visumlovgivningen i Den Europæiske Union. Lad mig begynde med konventionen om tredjelandsstatsborgerne, som nok også er det mest komplekse lovgivningsprojekt.
Jeg tror, der er nødvendigt, at der i et fungerende indre marked inden for Den Europæiske Union også finder et tæt samarbejde sted i spørgsmål om indvandring og naturligvis også om fastboende tredjelandsstatsborgeres rettigheder. Det giver ingen mening, at vi afskaffer grænserne med Schengen og andre regler, samtidig med at der i vores lande bor et stort antal tredjelandsstatsborgere, som kun i begrænset omfang kan gøre brug af mulighederne for fri bevægelighed inden for dette indre marked, og hvis der i øvrigt findes forskellige bestemmelser om indvandringsspørgsmål i medlemsstaterne. Dette kan jo i det konkrete tilfælde føre til, at visse medlemsstater modtager indvandrere, som derefter naturligvis også står til rådighed for arbejdsmarkedet i hele det indre marked og dermed også i sidste ende kan bidrage til konsekvenser - jeg vil ikke sige belastninger - for andre medlemsstater.
Derfor hilser jeg det helt principielt velkommen, at Europa-Kommissionen har fremsat et forslag til en konvention om tredjelandsstatsborgere. Det betragter jeg i sig selv som et fremskridt.
Desværre har behandlingen af denne konvention om tredjelandsstatsborgere her i Parlamentet en lidet glorværdig historie. Som De husker, afsluttede vi forhandlingerne i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender allerede sidste ommer, og denne konvention skulle derefter til afsluttende behandling her i Parlamentet i september. Dengang blev der så stillet et forslag fra socialdemokraternes side, som jeg støttede, om at sende denne konvention om tredjelandsstatsborgere til fornyet behandling i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender. Årsagen var helt enkelt, at der dengang blev truffet en række beslutninger i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, som også blev forelagt Parlament, og som der var meget delte meninger om, f.eks. en næsten ubegrænset udvidelse af familiesammenføringsretten til at omfatte alle medlemmer af den nære familie, inklusive bedsteforældrene. Eksistensen af parforhold skulle være tilstrækkeligt til at begrunde en familiesammenføring. Muligheden for at indgå tidsmæssigt ubegrænsede sæsonarbejderkontrakter blev udvidet. Alene tilbuddet om en arbejdsplads skulle være tilstrækkeligt grundlag for at give ret til indvandring. Udvisning som følge af grov kriminalitet var ikke længere med i forslaget. Alt dette ville have ført til en ekstrem belastning af arbejdsmarkederne og de sociale systemer i medlemsstaterne i Den Europæiske Union.
Åbenbart blev de medlemmer, som dengang gik ind for forslagene, selv lidt bange for deres eget mod og stillede fornuftigvis forslaget om at sende betænkningen til fornyet behandling i udvalget. Jeg har så som ordfører forsøgt at finde kompromiser. Jeg tror, at den betænkning, som foreligger i dag, udgør et ægte kompromis, som også har forsøgt at forene de forskellige holdninger, der var i udvalget, til et fælles resultat.
Hvad angår familiesammenføringen har vi begrænset os til det, som Kommissionen havde foreslået os. I forbindelse med sæsonarbejderne har vi prioriteret subsidiaritetsprincippet i de enkelte medlemsstater højest. Hvad angår tilvejebringelsen af arbejdspladser i medlemsstaterne har vi ligeledes fulgt subsidiaritetsprincippet. Samtidig har vi - og det har hele tiden været min mening - taget spørgsmålet om kapitel 8, fastboende tredjelandsstatsborgeres rettigheder i Den Europæiske Union, ud af den samlede konvention, ganske enkelt af den grund, at vi mener, at denne konvention ifølge sin titel skal regulere indvandringsspørgsmålet og ikke spørgsmålet om rettighederne for fastboende tredjelandsstatsborgere.
Samtidig opfordrer vi imidlertid Kommissionen til at forelægge os et nyt forslag, som beskæftiger sig med spørgsmålet om fastboende tredjelandsstatsborgeres rettigheder i et ekstra forslag, fordi disse ting naturligvis også skal reguleres.
I øvrigt har vi i udvalget kunnet udlede af de indledende samtaler med Europa-Kommissionens embedsmænd, at Kommissionen under alle omstændigheder har i sinde - efter at Parlamentets udtalelse om konventionen om tredjelandsstatsborgere nu foreligger og efter at Rådet i øvrigt også har taget stilling til den ved førstebehandlingen - officielt at trække dette konventionsforslag tilbage og revidere det, og at den derefter vil fremlægge det igen som direktivforslag, når Amsterdam-traktaten er trådt i kraft. Også dette hilser jeg og sikkert også Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender velkommen. Jeg tror, at et revideret kommissionsforslag ville kunne udløse nogle endnu mere relevante forhandlinger end dem, vi hidtil har ført.
Jeg vil gerne sige helt klart, at jeg vil afvise ændringsforslagene fra ARE-gruppen, GUE-gruppen og Den Liberale Gruppe, ganske simpelt af den grund, at de i princippet genoptager idéer fra den første forhandling i september, som jeg afviser af de allerede nævnte grunde, og som jeg også må afvise igen denne gang. Jeg siger helt tydeligt: Hvis forslagene fra disse grupper skulle blive vedtaget, ville det tvinge mig som ordfører til ved afslutningen af afstemningen i Parlamentet at anbefale, at man forkaster min egen betænkning. Derfor beder jeg Dem forkaste disse forslag.
Nu til den anden betænkning, det såkaldte visumdirektiv. Også her er der en lidet glorværdig forhistorie. De husker, at Europa-Parlamentet allerede for flere år siden tog stilling til dette direktiv, som så også blev vedtaget i Rådet. Vi var ikke enige i det resultat, som Rådet vedtog, ganske enkelt fordi Kommissionen havde foreslået et bindende forslag til en visumliste, som vi som Parlament støttede, hvorefter Rådet imidlertid vedtog en visumliste, som i grunden var helt uforpligtende, fordi hver enkelt medlemsstat desuden kunne indføre visumpligt for andre stater og blot skulle meddele Kommissionen dette.
Det førte til, at Europa-Parlamentet indbragte dette direktiv for Domstolen og i sidste ende fik medhold, fordi vi ikke var blevet hørt tilstrækkeligt.
Debatten i de seneste måneder efter denne dom har i alt væsentligt kun drejet sig om det proceduremæssige, nemlig om spørgsmålet om, hvad det nu egentlig er, vi skal diskutere - den ændrede rådsbeslutning, som Domstolen jo har ophævet, eller Kommissionens oprindelige forslag? Vi har i grunden fundet frem til et kompromis, idet vi ganske vist har gjort kommissionsforslaget til grundlag for vores forhandlinger, men i den nye betænkning også tager stilling til de forslag, som blev berørt og nævnt i rådsbeslutningen.
Der er et centralt politisk problem, som jeg gerne vil pege på, og hvor jeg som ordfører altid har indtaget den holdning, som Parlamentets flertal også indtog under den tidligere diskussion. Det er spørgsmålet om, hvorvidt Bulgarien og Rumænien skal nævnes på denne liste over visumpligtige stater. Her går jeg ind for, at Bulgarien og Rumænien skal slettes, af to årsager. For det første fordi samtalerne med de ansvarlige embedsmænd i Kommissionen, især med Generaldirektorat I a, har vist, at en del af de betingelser, som Rumænien og Bulgarien blev stillet for at opnå en ophævelse af visumpligten, er blevet opfyldt. De er ikke opfyldt alle sammen, men dog en nævneværdig del.
For det andet fordi jeg tror, at det er på tide, at Europa-Parlamentet sender et signal. De ved, at der i forbindelse med udvidelsesforhandlingerne ikke kun findes stater, som mener, at de har opnået et godt resultat, der findes også central- og østeuropæiske stater, som mener, at de har opnået et dårligere resultat. Jeg synes, at det vil klæde os som Parlament at sende et signal, at komme bulgarerne og rumænerne i møde og vedtage en tilsvarende ophævelse af visumpligten.
Jeg vil ikke udnytte al min taletid. Jeg takker hjerteligt for opmærksomheden. Så vidt mine bemærkninger til de to betænkninger, som jeg skal forelægge her i Parlamentet i dag.

Terrón i Cusí
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggende samt min gruppe vil jeg gerne indlede dette indlæg med at nævne noget, der har påkaldt min opmærksomhed. Efter vedtagelsen af Amsterdam-traktaten har vores udvalg modtaget flere dokumenter, som beskriver fremskridtet inden for Fællesskabets ensretning af indvandringsområderne og også af asyl- og flygtningeområderne, ud over alle de arbejder, der gennemføres under den tredje søjle.
Alt dette glæder os, og det forekommer os at være et skridt i den rigtige retning. Men det ville ikke påkalde sig min opmærksomhed så meget, hvis det ikke var så nemt at se, at disse fremskridt ikke altid har det samme indhold eller den samme strategi. Dette forslag, som Kommissionen fremsætter for os, om borgere fra tredjelandes tilladelse til indrejse, og andre dokumenter, f.eks. Rådets strategi, som for kort tid siden er nået til dette Parlament til høring, er eksempler på dette.
Da jeg ikke finder, at dette Parlament er en maskine, som kommer med udtalelser eller laver ændringsforslag til alle de dokumenter, som vi modtager, men at det skal have en vis vision om, hvad det er, det gør, og hvad det er, institutionerne foreslår os i forbindelse med dette spørgsmål, vil jeg meget gerne vide, hvad der er Rådets og Kommissionens strategi, hvis der er en sådan, og hvor vi er på vej hen.
I forbindelse med den aftale, vi beskæftiger os med, vil jeg gerne som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender sige, at vi er bevidste om den betydning, som forvaltningen af indvandringen har for forholdet til tredjelande. Der er tre apsekter, som jeg gerne vil påpege i denne forbindelse: For det første at vi skal være klar over, at vi ikke kan klare grænsekontrollen alene, der er behov for disse tredjelande, sådan som det så tydeligt er kommet til udtryk ved grænserne i Middelhavet og i de dramaer, man oplever der. Vi finder også, at indvandringsspørgsmålet er en vigtig faktor for den fælles udvikling, og man skal f.eks. fremme muligheden - og det vil vi gerne se afspejlet i denne betænkning - for borgere fra tredjelande til at studere i EU, og at der tages behørigt hensyn hertil.
Nu vil jeg komme ind på indholdet i det forslag til aftale, som vi har fået fremlagt, og som udgangspunkt vil jeg gerne sige, at jeg ikke synes, at den hentydning, som ordføreren kom med i den forrige forhandling, var særlig heldig. Jeg mener, at vi sendte denne betænkning tilbage til udvalget efter aftale med ham, og det forekommer mig, at vi har gjort en indsats for at komme videre i denne forhandling, for vi synes, som jeg sagde før, at det går i den rigtige retning. Derfor synes jeg ikke, at disse ord var særlig heldige.
Vi så gerne - og det har vi forsøgt på - at denne betænkning undgår nogle ting. For det første den retslige usikkerhed for indvandrerne og for dem, der har til hensigt at komme ind, for det andet tendensen til ulovlighed på grund af en overdreven bureaukratisering eller bureaukratiske forhindringer, det vil sige, at vi bør undgå, at folk, der kunne bo lovligt blandt os, ser sig henvist til at leve sans papiers , som man siger i Frankrig, samt undgå for megen stivhed, for der kommer aldrig en nulindvandring, det findes ikke, og det vil aldrig komme til at findes, og det forekommer mig, at når man tænker for stivsindet, så dømmer man folk til at falde i hænderne på menneskesmuglerne.
Vi har derfor indført nogle ændringer, og vi er nået til et kompromis, som jeg synes er godt, om nogle vigtige forhold. Med hensyn til det, der vedrører lønmodtagerne, synes vi, at det er meget vigtigt at knytte tilladelsen til indrejse til et arbejdstilbud og kontrakten til muligheden for ophold eller opholdstilladelse, og ikke knytte tilladelsen til indrejse og ophold til en arbejdskontrakt. Det forekommer mig temmelig utopisk. Nogle lande som f.eks. Italien er kommet langt med fantasifulde forslag på dette område.
I forbindelse med sæsonarbejde forsøger man, som ordføreren påpegede, at henholde sig til subsidiaritetsprincippet.
Og med hensyn til indtægter fra uafhængige økonomiske aktiviteter forekommer det mig vigtigt at påpege, at man skal udelukke de lande, som har andel i den norm, der er fastsat i denne betænkning.
Jeg springer nogle punkter over, da jeg ikke har mere tid, men jeg vil gerne påpege, at vi i spørgsmålet om familiesammenføring har indføjet spørgsmålet om undtagelser, og at vi under ingen omstændigheder vil kunne acceptere PPE-gruppens ændringsforslag om at nedsætte alderen på de børn, der har ret til familiesammenføring, til 16 år.
Sluttelig vil jeg gerne henvise til kapitel 8. Vi finder, at det er meget vigtigt, at der er et forslag fra Kommissionen, som påpeger, hvilke rettigheder de borgere, der lever her, har, for at give dem en status og løse deres retsstilling, rettigheder som alle vi borgere, der lever i Den Europæiske Union, har. Vi ønsker ikke et Fællesskab med to slags borgere, nogle med rettigheder og andre uden. Men de borgerskabsrettigheder, som udspringer af at være borger i en medlemsstat - sikken dobbeltkonfekt - gælder ikke for disse borgere, og vi mener derfor, at Kommissionen bør fremlægge et forslag for os, som omfatter disse borgere, og som også løser spørgsmålet om den frie bevægelighed for dem, der opholder sig lovligt.

Aelvoet
Hr. formand, Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender har allerede for to år siden i december 1997 slået til lyd for afskaffelsen af visumpligten for såvel Rumænien som Bulgarien inden for rammerne af betænkningen af hr. Oostlander. I øvrigt er denne holdning også kommet frem i Parlamentet, og også i marts 1998 ved en anden betænkning indtog man samme holdning. Det er altså med stor kontinuitet, at Parlamentet har forsvaret holdningen om at afskaffe visumpligten for disse lande. Naturligvis ved alle de, der stadigvæk er til stede her i aften, at dette giver mange problemer i begge lande, fordi netop inden for rammerne af udvidelsen er der mange mennesker, der stadigt oftere tager initiativ til inden for rammerne af denne proces at søge muligheder i studiemøder, seminarer, kontaktudvekslinger osv. for på den måde at være til stede i EU. Det fører til lange køer foran EU?s ambassader, som mennesker så må stille sig i, ofte efter at have foretaget en lang rejse. Kort sagt, det kræver mange anstrengelser, og det blokerer mulighederne for en mere direkte kontakt. Derfor insisterer vi på, at der nu bliver gjort noget ved sagen.
Det er oven i købet således, at især landene i hovedfeltet, som vi kalder det, lande som allerede er kommet et stykke videre i forhandlingerne med EU, nu også begynder at stille de samme krav inden for rammerne af det opnåede acquis communautaire . Så i stedet for at blive mere integreret lukkes de ikke blot mere ude af Unionen, men deres kontakt med tidligere østbloklande gøres også vanskeligere.
Til sidst vil jeg i min udtalelse, som støttes af Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, rette opmærksomheden mod, at det ikke er en god idé at indføre visumpligt for Hongkong, eftersom det omvendt ikke er tilfældet. EU-borgere kan uden videre rejse ind i Hongkong. Desuden er det også et vigtigt politisk signal fra Unionens side at tilkendegive, at vi fortsat ser Hongkong som en autonom, forvaltningsmæssig region.

Lulling
Hr. formand, jeg er ordfører eller rettere sagt ordførerinde for Udvalget om Kvinders Rettigheder vedrørende dette initiativ fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, som har til formål at få indført en harmonisering af de minimumsbestemmelser, som udelukkende skal gælde asylansøgere, der ikke er omfattet af Geneve-konventionen. Dette initiativ, som i sig selv er prisværdigt, må bestemt ikke ende med, at dørene til Den Europæiske Union åbnes på vid gab for at give asylret til næsten alle borgere i de fleste lande i verden. Men hvis man begrænser sig til en begrundet og nødvendig harmonisering, mener jeg, at man skal være opmærksom på de særlige problemer, visse kategorier af flygtningekvinder fra bestemte lande har under særlige betingelser.
Udvalget om Kvinders Rettigheder er af den opfattelse, at den planlagte harmonisering til supplering af Geneve-konventionen i særlige situationer bør omfatte kønsbestemt forfølgelse, kønsbestemt brug af vold og undertrykkelse samt handel med kvinder, hvis dette er til fare for de berørte kvinders liv og helbred. Formålet er bestemt ikke at give asylret til alle kvinder i alle lande, fordi det drejer sig om personer af hunkøn, som frygter kønsbestemt brug af vold. Sådanne tilfælde findes for øvrigt også i Fællesskabets medlemsstater. Men når kvinder lovligt kan påberåbe sig ret til asyl i forbindelse med bestemte situationer af denne art i deres oprindelsesland, kræver vi især, at de skal kunne tildeles egen status uafhængigt af deres pårørendes status, og vi forlanger, at de skal kunne nyde godt af medicinsk og psykologisk hjælp i tråd med konklusionerne i min udtalelse, der er vedføjet betænkningen.

Lindholm
Fru formand, forhistorien til denne betænkning har jo været ikke så lidt mærkelig. Det er også grunden til, at det har taget lang tid, før den kom til plenumbehandling, men nu er den her altså.
Vi fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har bl.a. anbefalet den og ser gerne, at Parlamentet støtter f.eks. ændringsforslag om, at kriterierne for at blive opført på denne fælles liste - sort eller grå, eller hvad man nu vil kalde den - nødvendigvis må være objektive, ens for alle lande og offentlige. Disse opførelseskriterier skal imidlertid også omvendt indeholde bestemmelser for, hvordan man kan blive strøget fra denne optegnelse. Denne optegnelse skal også regelmæssigt genvurderes og opdateres. Den må jo ikke blive til noget, som varer evigt.
Visumtvangen for Bulgarien og Rumænien er allerede blevet nævnt. På dette punkt har Retsudvalget samme holdning. Det drejer sig om de ansøgerlande, som forhandler om medlemskab, men som bliver diskrimineret i mellemtiden. Det er ikke acceptabelt. Vi vil også meget gerne se de rapporter, som ligger til grund for visumkravene for Bulgarien og Rumænien, og som er udarbejdet af de ekspertgrupper, som har besøgt disse lande. Vi så gerne, at disse rapporter blev fremlagt for Parlamentet. Det ville være interessant at se, hvad de bygger på. Derfor vil vi bl.a. bede om støtte til ændringsforslag 28 og 29.
Når det gælder flygtningepolitikken - dette er jo en forhandling under ét - vil jeg på De Grønnes vegne sige, at vi er urolige for den flygtningepolitik, som føres her i EU, ikke mindst i lyset af Schengen-aftalen og det faktum, at stadigt færre flygtninge tør tro på et fristed i EU. Derfor mindskes antallet også hvert år. Er murene rundt om EU ved at blive for høje? For De Grønne er en gavmild flygtningepolitik i tråd med FN's flygtningekonvention et absolut krav.

d'Ancona
Fru formand, jeg må desværre konstatere, at asyl- og indvandrerpolitikken er et ømtåleligt emne. Især op mod parlamentsvalget. Det er en skam, at vi stadigt oftere må konstatere, at dette emne misbruges af valgmæssige grunde, og det til trods for at mange politiske partier støtter pagten mod racisme, som er opstillet af vores observationskontor i Wien. Det er åbenbart meget fristende at mobilisere vælgernes gunst ved at dæmonisere faren for ukontrollable strømme af asylansøgere og ved at spille på folkets angst for alt for mange fremmede, som truer vores velfærd eller identitet.
Ikke kun for at undgå faren for den slags misbrug, men også på grund af problematikkens grænseoverskridende aspekt skulle der være grunde nok til at tage fat på dette emne - asyl- og indvandrerpolitikken - på europæisk plan. Men Rådet skuffer os gang på gang i den forbindelse. Selvfølgelig, når det drejer sig om restriktive foranstaltninger, styrkelsen af Fort Europa og om at skubbe problemerne over på en nabostat, ja, så står man skulder ved skulder. Så kan man blive enige. Men når det drejer sig om at udarbejde og harmonisere en human og retfærdig asyl- og indvandrerpolitik, så er det pludselig næsten umuligt.
Derfor, fru formand, er det godt, at Kommissionen og Parlamentet gang på gang sætter dette emne på den politiske dagsorden. Betænkningen af fru Lindeperg om harmoniseringen af supplerende former for beskyttelse er en nødvendighed, nu, hvor det viser sig, at mange mennesker falder uden for. Dette sker, fordi Geneve-konventionen nogle gange fortolkes for snævert, og fordi mennesker i nogle tilfælde ikke opfylder kriterierne for indvandring, men heller ikke kan vende tilbage til oprindelseslandet.
Fru formand, det bliver ofte sagt, at Geneve-konventionen misbruges, at det ikke er virkelige flygtninge, der beder om beskyttelse hos os, at asylproblematikken er forgiftet af løgne og kriminalitet. Men vi bringer os ofte selv i denne situation, fordi der faktisk ikke er andre muligheder for at komme ind i Europa end på grundlag af konventionen. Derfor, fru formand, er det godt, at Kommissionen har beskæftiget sig med denne side af sagen og set på de betingelser, hvorunder indbyggere fra tredjelande kan »lukkes ind«. Vi sætter pris på, at Kommissionen og især kommissær Gradin har hørt Parlamentet herom. Men for at komme frem til en udtalelse må vi bringe et offer. For der kunne kun opnås flertal i udvalget ved at fjerne kapitel 8. Vi kan forestille os, at det er skuffende for Kommissionen, for det er det også for os. For i virkeligheden bliver den ambition, som vi skal vurdere, kvalt i fødslen.
Ændringsforslag 49, hvori der anmodes om en statut for mennesker fra tredjelande, skal imødekomme denne indvending. Jeg håber, at Kommissionen forstår, at i hvert fald min gruppe støtter dens sigte mod også at forbedre situationen for flygtninge, der opholder sig ulovligt i Unionen. Vi ser med forhåbning frem til sådan en statut, som fastlægger rettighederne for vores medborgere i tredjelandene.

Pirker
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger. Jeg vil i mit indlæg mest beskæftige mig med de forslag, grundlæggende tendenser, ændringsforslag, som kommer fra venstre side af dette parlament. De har nemlig ét eller en stor del af målene til fælles: De ønsker og støtter konstant en lettere adgang til indvandring fra tredjelande og især udvidelse af familiesammenføringen, og i denne forbindelse følger man ivrigt en tendens, nemlig at henregne alle former for parforhold - uanset køn - under begrebet familie og også at tage imod slægtninge i opstigende linje. Effekten er klar.
Disse forslag går ud på, at der også tilstræbes en lettere adgang til arbejdsmarkedet i Den Europæiske Union, f.eks. med forslaget om et ændringsforslag, som siger, at det skal være tilstrækkeligt med et tilbud om en arbejdskontrakt for at få op til fire års ophold i Den Europæiske Union.
Man må også undre sig over udvidelsen af flygtningestatus. Jeg går ind for, at der foretages overvejelser og søges løsninger. Dem finder man imidlertid ikke med de meget diffuse definitioner af de grupper, som her kommer på tale med hensyn til denne status - når de f.eks. nævner persongrupper, som er truet af en krænkelse af deres borgerlige frihedsrettigheder, samtidig med at man under borgerlige frihedsrettigheder i forbindelse med menneskerettigheder altid diskuterer retten til sundhed eller til arbejde, eller når de medtager grupper, som er truet af alvorlige forstyrrelser af den offentlige orden, eller når de angiver homoseksualitet som asylgrund. Det går efterhånden for vidt, hvis de vil optage alle disse grupper under den nye flygtningestatus i Den Europæiske Union.
Hvis de ser på de vidtrækkende nye retsmidler, som betyder, at en appel altid vil have opsættende virkning for alle disse grupper, også selvom der har fundet misbrug sted, så har de problemer, som ligner dem, jeg omtalte før. I forbindelse med asyl vil jeg også gerne nævne, at der naturligvis skal være positive signaler til de stater, som gør sig store anstrengelser, som Bulgarien eller Rumænien. Jeg har imidlertid set med mine egne øjne i indenrigsministeriet dér, at der er meget store problemer med retsvæsenet, politiet, med at opbygge grænsesikringen. Vi ved, at vi dagligt er truet af illegale indvandrere, som kommer ind i Den Europæiske Union via disse lande. Vi må hjælpe dem med at opbygge sikkerheden. Men vi kan ikke slette visumpligten nu, så længe Europas sikkerhed ikke er garanteret.
Effekten af alle disse krav går i retning af, at vi får en øget indvandring og en invitation til asylmisbrug og vækker det indtryk, at vi gør for lidt for flygtningene. Denne effekt er uacceptabel, og indtrykket er helt forkert. Det, vi har brug for, og det går vi fra PPE-gruppen ind for, er en samlet løsning, som omfatter arbejdsmigration, asylområdet og flygtningekomplekset under ét og som indeholder en byrdefordeling og foranstaltninger mod misbrug. Det mål, vi må sætte os, er, at vi skal hjælpe flygtningene samtidig med, at vi begrænser og styrer indvandringen og bekæmper misbrug og illegalitet, så sikkerhed og stabilitet i Europa også er sikret fremover, i borgernes interesse.

Goerens
Fru formand, jeg vil gerne gøre fire bemærkninger til den fælles drøftelse af betænkningerne af Lindeperg og Lehne.
Den første drejer sig om muligheden for at drøfte betænkningen af Lehne nu. Hr. Lehne skriver selv i sin betænkning, at man kan spørge sig selv, om Amsterdam-traktaten, når først den er trådt i kraft, gør det muligt at tage fat på problemerne i forbindelse med at give tredjelandsstatsborgere indrejsetilladelse inden for en mere passende ramme. Men Kommissionen har tilsyneladende for første gang benyttet sig af sin initiativret og udarbejdet en fælles holdning i det foreliggende tilfælde. Parlamentet, som gentagne gange har opfordret den til at komme med inspiration til politikkerne vedrørende den tredje søjle, kan altså ikke imødekomme dette. Endvidere kan det ikke længere afvises, at det haster med en harmonisering af dette område.
Anden bemærkning: Indrejsetilladelse til borgere fra en medlemsstat uden for Fællesskabet er forbundet med så vigtige problemer som arbejdsmarkedet, faglig uddannelse og familiesammenføring, som alle kan give anledning til ofte meget skarpe diskussioner, kort sagt, vi kommer her ind på et meget følsomt emne, som i givet fald kan vække stærke følelser, og som desuden meget ofte er årsag til irrationelle tanker og adfærd.
Ordene får altså betydning gennem de tanker, de giver udtryk for, og de budskaber, de videreformidler eller snarere antyder. Vi bliver gennem nylige begivenheder mindet om, at den etniske opfattelse af nationalitet f.eks. er af en sådan art, at gamle dæmoner vækkes til live og gør det muligt for de partier, der afgiver løfter i denne retning, at tage valgsejre hjem. Det er hele den politiske klasse, der appelleres til i forbindelse med, på hvilken måde de skal tage disse udfordringer op.
For at opsummere mine tanker vil jeg sige, at for så vidt angår indrejsetilladelse i Den Europæiske Union til borgere fra en medlemsstat uden for Fællesskabet i særdeleshed og forbindelserne mellem borgere i Europa og borgere fra en medlemsstat uden for Fællesskabet generelt, er der grund til at tænke mere end nogensinde på, hvordan debatten skal foregå, at gå i gang med overvejelser og overbevise skeptikerne. Der må udvises forståelse, af og til tålmodighed, fantasi og generøsitet over for de personer, der er berørt af politikkerne i betænkningerne af Lehne og Lindeperg.
Sagt på en anden måde er der to mulige indfaldsvinkler. Den ene, som er populistisk og valgtaktisk, har tendens til på den ene side at sende stærke signaler til de stærke og på den anden side svage signaler til de svage. Den anden, som består i at sende stærke signaler til de svage og svage signaler til de stærke, forekommer mig at være mere i overensstemmelse med vores pligt til solidaritet, sådan som det er fastsat i Geneve-konventionen vedrørende asylansøgere.
Min tredje bemærkning er, og jeg takker specielt hr. Lehne for at have nævnt dette element, at man kan glæde sig over Parlamentets kohærens i holdningen til, om rumænske og bulgarske statsborgere stadig skal være i besiddelse af visum. Det er vel at mærke sandsynligt, at medlemsstaterne ikke følger Parlamentets konklusioner, som opfordrer dem til at slette Bulgarien og Rumænien fra den meget omtalte fælles liste.
Hvis Rådet skulle stå fast på sin holdning, ville det være en skam. Men uden at gøre mig for mange illusioner håber jeg, at det vil imødekomme vores ønske. Hvis det gør dette, vil det være en anerkendelse af de fremskridt, disse to lande har gjort. Hvad mere er, kan det kun gøre en ende på en forskelsbehandling, som rammer to lande, der har en associeringsaftale med Den Europæiske Union.
Min sidste bemærkning er, at de politikker, der er midtpunkt for debatten, er en del af et hele. Jeg er også den første til at beklage, at der ikke er gjort fremskridt vedrørende fordeling af byrderne, hvilket har været genstand for en tidligere debat. Sådanne fremskridt ville have gjort det muligt at gå hurtigere frem i de politikker, vi diskuterer for øjeblikket.

Mohamed Alí
Fru formand, vi behandler endnu en gang det vigtige spørgsmål om asyl og mere konkret om andre former for beskyttelse end flygtningestatus i EU. Vi skal dog igen erindre os, at Verdenserklæringen om Menneskerettighederne - som er gentaget til hudløshed og formentlig accepteret af alle - anerkender, at enhver person har ret til at beskytte sig mod forfølgelse og opnå asyl i et hvilket som helst land, og at Geneve-konventionen - uden restriktive fortolkninger - bør være referencerammen for enhver national eller fællesskabsregulering om retten til asyl og flygtningstatus.
Når vi baserer os på indholdet i disse tekster, må vi komme med en kraftig kritik af de stadig strengere vilkår, som medlemsstaterne pålægger de personer, der søger beskyttelse i Unionens lande. Ankomsten, opholdet og statussen for de personer, der søger international beskyttelse i medlemsstaterne, kan under ingen omstændigheder reduceres til blot at være et spørgsmål om nævnte staters indre sikkerhed, og de bør basere sig på respekten af de internationale aftaler og på en solidarisk politik for udviklingsstøtte og økonomisk samarbejde.
I de seneste år har vi med bekymring måttet konstatere, at asyllovgivningerne er blevet strammet, hvilket har givet anledning til et fald i anmodningerne om asyl i Den Europæiske Union og en stagnation i antallet af tildeling af flygtningestatus i mange lande, og man ikke kan sige, at respekten for menneskerettighederne i verden er blevet særlig meget bedre.
Hvad angår andre former for beskyttelse end flygtningestatus, er vi enige med ordføreren i de foreslåede foranstaltninger, der koncentrerer sig om beskyttelsen af personer, der er truet på grund af udbredte voldshandlinger, indre konflikter eller overtrædelse af menneskerettighederne, og som særligt understreger en anerkendelse på verdensplan af kvinder, som er udsat for seksuelle overgreb. Vi finder det ligeledes absolut nødvendigt, at der træffes foranstaltninger, som har til formål at integrere flygtningene i det sociale liv, og som gør det muligt for dem at udvikle sig som velkomne personer.
Endelig vil jeg gerne minde om tilfældet med den kurdiske leder Abdullah Öcalan og anmode Rådet om, at det gør en energisk indsats i dette spørgsmål.

Schaffner
Fru formand, menneske- og borgerrettigheder er ikke principper, som kan tilpasses efter forholdene og behov. De skal anvendes konstant og kohærent i alle vores lande. De må ikke være som et hullet net, der efterlader mørke og usikre områder. I denne forbindelse bestræber betænkningen af fru Lindeperg sig på at øge beskyttelsen af flygtninge og forfulgte i hele Den Europæiske Union. Den foreslår et nyttigt supplement til bestemmelserne om beskyttelse af menneskerettighederne. Vi går med nogle forbehold ind for nødvendigheden af i Den Europæiske Union at harmonisere reglerne for flygtninge, som ikke er omfattet af Geneve-konventionen, og som alligevel ikke kan vende tilbage til deres oprindelsesland uden at sætte livet på spil eller blive udsat for en nedværdigende eller ydmygende behandling.
Geneve-konventionen giver en definition på begrebet flygtningestatus, en definition, som Rådet giver følgende restriktive fortolkning af i en fælles holdning: Kun forfølgelser, som støttes eller tillades af de offentlige myndigheder, giver ret til flygtningestatus. Hvis man forudsætter, at de offentlige myndigheder forholder sig passivt, kan de berørte personer nyde godt af andre former for beskyttelse i henhold til national ret. Det er der, skoen trykker, og ordningen kan vise sig at være utilstrækkelig. Andre former for beskyttelse end flygtningestatus kan variere fra stat til stat og medfører næsten altid ulige muligheder alt efter, hvor den forfulgte anmoder om asyl. Denne ulige behandling kan få alvorlige konsekvenser, f.eks. når en flygning trues med døden i oprindelseslandet.
En harmonisering er således ønskelig. Den vil oven i købet gøre det muligt at etablere en flygtningestatus, som gør det muligt at finde beskyttelsesmåder på grundlag af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. De flygtninge, der kan nyde godt af andre former for beskyttelse end flygtningestatus, må dog ikke forveksles med indvandrere. Nød og fattigdom i et land kan resultere i begivenheder, som i høj grad forstyrrer den offentlige orden eller medfører en intern konflikt. Er en person, der flygter fra den slags uroligheder, en flygtning, der kan nyde godt af andre former for beskyttelse end flygtningestatus, eller snarere en indvandrer? Det er her, der er risiko for forvirring. Harmonisering af disse andre former for beskyttelse end flygtningestatus må selvfølgelig heller ikke være et mål i sig selv. Vi skal ikke kun føre en pædagogisk politik og uophørligt gøre opmærksom på overgreb på menneskerettighederne, men sørge for hjælp til disse landes og regioners udvikling, hvor man lader hånt om menneskerettighederne. Betænkningen af fru Lindeperg er et svar på denne storsindede tankegang, som vi går ind for, og den foreslår løsninger, som har til hensigt at forbedre de forfulgtes rettigheder ved at fremme retsstaten og i dette tilfælde rettighedernes Europa. Den endelige afstemning vil naturligvis tage højde for eventuelle ændringsforslag, som fremlægges og vedtages i plenarforsamlingen.

Ceyhun
Fru formand, i en tid, hvor flygtningene i mange lande i Den Europæiske Union ikke nødvendigvis betragtes som mennesker, som søger beskyttelse, og som er velkomne, er fru Lindepergs betænkning et værdifuldt papir. Hun er et medlem med civilcourage. I Den Europæiske Union er indvandringen faktisk en samfundsmæssig realitet. Vi er bekymrede over tendensen i nogle medlemsstater til at sætte en midlertidig angivelig beskyttelse i stedet for anerkendelse af en ægte flygtningestatus på grundlag af Geneve-konventionen. Den europæiske harmonisering af de former for beskyttelse, som supplerer Geneve-flygtningekonventionen, bør ikke foretages uden at tage højde for mulighederne for en liberal fortolkning af flygtningekonventionen.
I overensstemmelse hermed støtter vi det nødvendige opgør med det østrigske strategipapir om indvandrings- og asylpolitik. Betænkningen gør det tydeligt, at det østrigske såkaldte strategipapir som afskrækkelsespapir ikke kan bruges til at løse spørgsmålene om indvandring og asylansøgere, fordi det blander de forskellige problemer sammen med hensyn til årsagerne såvel som svarene og løsningerne. Naturligvis er der et akut behov for afstemt handling. Målet er at skabe tilnærmelsesvis sammenlignelige modtagebetingelser for flygtninge i Unionens medlemslande ved hjælp af et fælles retsbeskyttelsessystem, som skal sikre en så ensartet fortolkning af anerkendelseskriterierne som muligt. Fru Lindepergs betænkning er et godt bidrag til dette.
Jeg vil gerne sige noget om to ændringsforslag fra min gruppe. Ændringsforslag 16 og 17 er efter vores mening ikke egnede til at blive behandlet under denne debat. Når det drejer sig om flygtningenes fremtid eller deres skæbne i det hele taget, bør vi ikke skulle diskutere hr. Öcalans skæbne. Det bør behandles særskilt.

Maes
Fru formand, ærede hr. kommissær, ærede kolleger, jeg vil først takke fru Lindeperg. ARE-gruppen har hele tiden støttet hende i hendes stræben efter en menneskelig løsning på de problemer, som asylsøgerne og de mange, der føler sig undertrykt og truet i denne verden, har. Vi deler hendes bekymring, og vi vil fortsat støtte hende. I princippet går vi ind for harmonisering af lovgivningen på europæisk plan, men vi er bange for, at det bliver en harmonisering omkring Fort Europa, hvilket bevirker en stadigt strengere anvendelse af lovgivningen og konventionen. Vi ønsker forståelse for de store strømme af flygtninge i hele verden og for de mennesker, der trues.
Vi beklager, at Parlamentet reduceres til et udtalelsesorgan i denne sag, og at vi ikke kan bidrage på en medbestemmende måde. Vi konkluderer, at medlemsstaterne er de eneste, der bestemmer, og det gør de tit på en hyklerisk måde, fru formand. Ofte henviser de til løsninger, som skal træffes på europæisk plan, selvom de ofte afviser de europæiske løsninger og vil føre deres egen restriktive politik. Vi er absolut ikke glade for, at denne tendens vinder indpas i flere lande. Vi mener derimod, at konventionen skal aktualiseres gennem en moderne fortolkning af begrebet politisk flygtning. Vi ønsker, at der tilføjes nye kategorier til den hindring, som det fortsat er meget vanskeligt at overvinde. Vi ønsker, at mennesker, der forfølges på grund af køn eller seksuel adfærd, skal anerkendes. Vi kræver nye rettigheder for en ny generation. Vi er os bevidste om, at Europa ikke kan løbe fra sit ansvar. Vi ved, at vi er svage, når det drejer sig om at beskytte demokratiet i verden. På den anden side skaber vi selv ulovlige flygtninge. Det vil i længden blive sværere at komme ind i Europa på lovlig vis - det er det allerede nu - end på ulovlig vis. Og disse ulovlige flygtninge skaber forvridninger i vores eget samfund og dømmer mennesker til at leve som flygtninge uden papirer. Vi vil ikke bidrage til sådan en kortsigtet politik. Vi ønsker gode regler, og at tingene kontrolleres. Vi ønsker ikke en totalitær stat, og det bliver vi heller ikke, men vi vil følge en pragmatisk vej for at kunne imødegå de eksisterende problemer på en realistisk måde.
Vi har indgivet to ændringsforslag, som sandsynligvis kan regne med stor støtte, i betragtning af de mange positive bemærkninger. Fru Van Lancker, jeg er sikker på, at der er mange, der sammen med Dem tilslutter sig dette i deres hjerte, men vi afventer, hvordan de stemmer ved afstemningen. For det har ikke noget formål at lede efter et konservativt flertal, når der findes et mere progressivt flertal i Parlamentet, som består af repræsentanter fra såvel Den Liberale Gruppe som fra disse grupper.
Jeg slutter af, fru formand. Jeg henviser til, at vi med hensyn til betænkningen af hr. Lehne er enige i den første, men at vi absolut ikke kan tilslutte os beslutningerne i den anden betænkning, fordi vi fandt Kommissionens tekster meget bedre end det, der nu står i betænkningen.

Berthu
Fru formand, de tre betænkninger om passage af Unionens ydre grænser, som er genstand for denne fælles debat, forekommer meget forskellige. To af dem er et resultat af, hvad man kan kalde den mellemstatslige forhandlingsmetode. Det drejer sig om det udkast til konvention om indrejsebestemmelser for tredjelandsstatsborgere og forslag til bestemmelser, som også er forhandlet enstemmigt i Rådet, om udpegning af de lande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser. Den tredje betænkning hører til en helt anden kategori. Det drejer sig om en betænkning på initiativ af Europa-Parlamentet, som foreslår en bred fortolkning af begrebet flygtningestatus, som er defineret i Geneve-konventionen fra 1951.
Men lige så strenge de to første betænkninger er i spørgsmålet om passage af de ydre grænser, lige så tydeligt er det, at den tredje er meget bredere og er baseret på betragtninger, man bestemt ikke kan sige, et flertal af vores medborgere deler. Jeg vil vende tilbage til dette punkt i min begrundelse for stemmeafgivningen.
Alt foregår faktisk, som om denne fælles debat var blevet drilagtigt organiseret for at få os til at drage følgende konklusion: De mellemstatslige aftaler, der er indgået samstemmigt i Rådet, fører til de tekster, der er tættest på områdets realiteter.
Derfor ønsker min gruppe vedrørende alle de meget alvorlige spørgsmål, der er forbundet med personers internationale færdsel, at man holder sig til denne metode og afstår fra muligheden for at få afstemningen til at vippe til flertal med Europa-Parlamentets medbestemmelse, hvilket er fastsat i Amsterdam-traktaten.

Elliott
Fru formand, lad mig for det første komplimentere ordførerne for begge betænkninger, fordi de så godt har taget fat på yderst komplicerede spørgsmål. For så vidt angår Lindeperg-betænkningen, er det et meget positivt forsøg på at skaffe - og støtte fremskaffelsen af - supplerende bistand til asylsøgere. Der er meget, der taler for at forsøge at harmonisere de sociale ydelser, som medlemsstaterne stiller til rådighed i varierende omfang, og for at få en harmoniseret og fælles holdning. Der er nogle ændringsforslag, som fru Lindeperg allerede har nævnt, som jeg heller ikke vil være glad for. Men hvis vi accepterer denne betænkning i stort set den form, hvori den er udarbejdet, kan vi ende med et meget positivt bidrag til håndteringen af dette spørgsmål.
For så vidt angår Lehne-betænkningen, må jeg sige, at jeg også dér nærer nogen bekymring: Den blotlægger det utilstrækkelige i konventionsforslagene, i og med at de er særlig restriktive i visse henseender, men mangelfulde i andre. Det er ikke gode forslag, som det forklares i Lehne-betænkningen.
Grundlæggende vil jeg gerne tale om betænkningen om visumkrav for borgere fra tredjelande. Her har jeg en mængde problemer og vanskeligheder. Jeg er helt enig med dem fra min gruppe, der har understreget det uønskværdige i at indføre komplicerede og vanskeligt gennemførlige regler med hensyn til beskæftigelsesbetingelser og ligeledes nedsættelsen af den alder, hvor familiemedlemmer kan få lov til at komme ind i landet. Henvisningen i Kommissionens forslag til myndighedsalderen er korrekt, og vi bør ikke indføre yderligere faktorer.
Men jeg må sige - og her tror jeg, jeg taler for flertallet af de britiske Labour-medlemmer - at vi virkelig finder det vanskeligt at acceptere, at medlemsstaternes ret til at reagere på ændrede omstændigheder ved at indføre visumtvang skal fjernes. Den vanskelige situation, vi har mødt i Det Forenede Kongerige med folk, der i det sidste års tid er kommet fra Slovakiet, har ført den britiske regering til at indføre visumtvang, hvilket var næsten uundgåeligt. Det er alt for tidligt at tale om at fjerne visumtvangen for folk fra Rumænien og Bulgarien, når et antal vesteuropæiske lande allerede modtager et betydeligt antal asylsøgere fra disse lande, hvoraf nogle kommer med reelle problemer. Der må gøres meget mere i disse lande for at sikre en ordentlig beskyttelse af deres mindretals rettigheder, før vi kan tænke på at fjerne disse restriktioner.
I alle disse henseender kan jeg virkelig ikke acceptere betænkningen, som den står, og jeg vil stemme imod disse dele.

Reding
Fru formand, retten til asyl er ukrænkelig. Så meget om det smukke og brede princip. Men denne asylret må under ingen omstændigheder blive forvansket, hverken ved at medlemsstaterne fortolker Geneve-konventionen restriktivt, eller ved at de berørte misbruger den. Det er tværtimod nødvendigt at udvide forskrifterne i Geneve-konventionen ved hjælp af andre former for beskyttelse end flygtningestatus for at kunne tage særlige situationer op. Men en sådan åbning må under ingen omstændigheder være til gavn for dem, der vil udnytte asylretten, og som vil åbne dørene på vid gab for enhver slags misbrug.
Hvis vi vil være effektive, er der brug for pragmatiske løsninger, som samtidig er menneskelige. Vi må først og fremmest fremme gennemsigtige løsninger på europæisk niveau, og dernæst ikke liberalisere, men søge fornuftige løsninger, som bevarer asylretten og samtidig hindrer misbrug.
Jeg tror ikke, at medlemsstaterne lukker sig for asylansøgere, som betænkningen af Lindeperg antyder, men de lukker sig med rette for misbrug fra dem, der udvandrer illegalt ikke af politiske, men af økonomiske grunde. Ved at bekæmpe ulovlig og ukontrolleret indvandring bevarer medlemsstaterne retten til asyl og forhindrer, at borgerne får en negativ holdning til asylansøgerne.
Asylret: ja! Andre former for beskyttelse end flygtningestatus: ja! Men rummelighed og ideologisk holdning i forbindelse med dette alvorlige emne: nej!

Pailler
Fru formand, jeg går fuldt og helt ind for betænkningen af Lindeperg, for den forstærker asylretten og er et godt svar på det østrigske formandskabs strategiske dokument, som stillede spørgsmålstegn ved flygtninges internationale ret, der er garanteret i Geneve-konventionen.
Jeg er til gengæld imod Kommissionens udkast til konvention om reglerne for tredjelandsstatsborgeres tilladelse til indrejse i medlemssstaterne. I dette udkast foreslås der faktisk en indrejse- og opholdsordning, som er på linje med medlemsstaternes mest restriktive regler. Det gælder især for beskæftigelsen, for det gør den nationale og fællesskabspræferencen til et af hovedpunkterne i indrejseordningen.
Har Kommissionen aldrig gjort sig bekendt med en af OECD´s undersøgelser, som slår fast, at der ikke er, og jeg citerer OECD: en snæver forbindelse mellem tilstrømningen af fremmede til et land og udviklingen i arbejdsløsheden? Jeg erkender imidlertid, at vedtagelsen af visse ændringsforslag på en positiv måde retter op på dette udkast. Men jeg er bestyrtet over PSE/PPE-grupens kompromisændringsforslag til artikel 7, stk. 1, vedrørende beskæftigelsen. Dette ændringsforslag accepterer ikke blot stiltiende begrebet national præference, men det retfærdiggør udtrykkeligt det kvotesystem, der gør det muligt for hver enkelt medlemsstat i fattige lande at udvælge den arbejdskraft og de hjerner, de har brug for.
Min gruppe har således fremsat et ændringsforslag for at rette op på det, jeg håbede kun var et fejltrin, indtil jeg hørte fru Terrón i Cusi. Min gruppes endelige stemme afhænger af dette ændringsforslags skæbne, og jeg vil anmode om en nominel afstemning.
Kommissionens udkast til konvention varsler ilde om indholdet af den fremtidige fællesskabspolitik på indvandrer- og asylområdet, som er fastsat i Amsterdam-traktaten. Vi må advare de berørte organisationer om disse farer og handle sammen med dem for at ændre disse uvenlige betingelser til egentlige velkomstbetingelser. Jeg vil arbejde for dette.
Jeg forkaster dette Fort Europa, som lukker sig om sig selv. Det må være slut med denne syndebukkestrategi, som ligeledes indgik i indenrigsminister Otto Schilys udtalelser i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder for 14 dage siden. Men den franske minister er ikke bedre på dette område. Han har aldrig udtalt sig om indvandrere i juridiske vendinger. Han har systematisk forbundet indvandring med arbejdsløshed, usikkerhed og kriminalitet, som om dårligdommen altid kom andre steder fra. Faren ved dette fremmedhad - man kan ikke kalde det andet - er stor, for som Gorki skrev: Man kan lige så godt forvente sig det bedste af mennesket, for at forvente sig det værste er at fordærve ham.

Voggenhuber
Fru formand, jeg kunne have ønsket fru Lindeperg et bedre tidspunkt og en mere fyldt sal til denne diskussion. Det er ikke kun en af de vigtigste betænkninger i lang tid, det er også en af de mest fremragende. Den viser med beklemmende nøgternhed og stor klarhed, at vi er i færd med at glide ind i et dilemma, for ikke at sige en nødsituation, hvad menneskerettighederne angår. Mange medlemmer, som ikke er her i dag, ville, hvis de ville studere denne betænkning, velsagtens være nødt til at holde op med at bilde offentligheden ind, at asylretten, en menneske- og folkeret, ikke antastes. Den antastes. Men med hr. Pirker har vi jo også hørt én, som er i stand til at høre disse kendsgerninger og alligevel opretholde sine aggressive fordomme.
Jeg begynder at spørge mig selv, hvordan man bærer sig ad med at flygte til Europa. Jeg tror snart, man skal være usynlig eller springe ned fra en satellit. På andre måder kan det snart ikke længere lade sig gøre at nå til dette retfærdighedens og menneskerettighedernes kontinent. Inden for EU har vi afskaffet asylretten, i modstrid med Geneve-konventionen, i modstrid med gældende folkeret, bare sådan ud af egen magtfuldkommenhed. Der er ikke én, der løfter et øjenbryn. Uden for EU har vi dannet en zone af stater, som vi under ét har erklæret for sikre tredjelande, i modstrid med Geneve-konventionen, i modstrid med gældende folkeret.
Vi har ændret asylretten, som man i henhold til Geneve-konventionen kun har, hvis det lykkes at dokumentere en begrundet frygt for forfølgelse, så man nu skal bevise faktisk forfølgelse. Forhindringerne gøres stadig højere, der bygges barrierer, der stilles nye betingelser - det er næsten ikke længere muligt at komme til Europa. Resultatet er masseudvisninger, børn i udvisningsfængsel, splittede familier, returnering af flygtninge til lande, hvor deres liv og helbred er truet. Det er situationen i denne Union, som forstår at sætte sig igennem med stor beslutsomhed, når der er noget, den vil, som indre marked eller euro eller gennemførelse af konkurrenceretten, men som i stadigt mindre omfang gennemfører princippet for denne Union, menneskerettigheder og demokrati.

Stirbois
Fru formand, betænkningen af hr. Klaus Lehne giver mig endnu en gang lejlighed til at gøre opmærksom på udvandringsstrømmen i Europa. Faktisk hører indvandrerpolitik under hver enkelt stats kompetence, og der bør den blive. Jeg frabeder mig den konsekvente vilje til den harmonisering af indvandrerpolitikken, asylretten samt de strafferetlige og juridiske procedurer, der slås til lyd for i Bruxelles. En sund stat er først og fremmest en stat, som kan styre tilstrømningen af indvandrere, og gør det muligt for sine statsborgere trygt at kunne arbejde og gå ud om aftenen.
Vi stemmer mod denne betænkning, der beskytter statsborgere uden for Fællesskabet og tilsidesætter europæiske statsborgere, som tilskynder til familiesammenføring ud over grænserne for enhver lovlig familie, eller en familie der anses for at være lovlig, da det jo drejer sig om partnere. Endvidere vil man give arbejde til fremmede, når der i vores eget land er syv millioner, som er arbejdsløse eller lever under fattigdomsgrænsen. Jeg minder om, at i henhold til denne betænkning er det nok med en ansættelseskontrakt for at opnå flygtningestatus. Alle disse ændringsforslag vil, hvis de bliver vedtaget, uden tvivl kunne lave vores Europa, som allerede er en si, hvad angår indvandring, om til et »vandhane-Europa«, hvor indvandrere så kommer strømmende i stride strømme.
Visse medlemmer af Parlamentet taler om populisme, valgtaktik og racisme. Men de bor jo heller ikke i såkaldt følsomme kvarterer. Det er de fattige, de svageste, som må finde sig i den slags forhold, og det er ikke længere acceptabelt. Det er utroligt, at dem, der går ind for et sikkerhedens og beskæftigelsens Europa kan være garant for sådanne initiativer, der er ødelæggende for vores nationer og vores folk. For mit eget vedkommende gør jeg det ikke. Tillad mig at minde om en berømt sætning fra en af vores kolleger: Vi kan ikke påtage os al verdens elendighed.

Zimmermann
Fru formand, kære kolleger. Det glæder mig, at vi i dette parlament, gud ske lov, for størstepartens vedkommende ikke deler fru Stirbois' opfattelse, og at de fleste af os alligevel tænker anderledes om flygtninge. Jeg må sige, at jeg har svært ved nu egentlig at tale om det, som jeg vil tale om, nemlig om hr. Lehnes betænkning om visumpolitikken. I al den tid, jeg har været i Parlamentet, har vi beskæftiget os med dette emne. I hele den sidste valgperiode har vi beskæftiget os med, hvordan ordningen kan se ud, så mennesker fra tredjelande faktisk har legal adgang til Den Europæiske Union.
Med Domstolens dom - det har hr. Lehne jo sagt, at vi som parlament gik til retten - var det stadigvæk ikke klart, med hvilken konsekvens vi egentlig skulle angribe dette spørgsmål. Min gruppe gik også ind for, at vi, hvis vi vil bevare troværdigheden, skulle tage stilling til både Rådets forslag og Kommissionens forslag. Men set i lyset af den indviklede situation med den forestående ratificering af Amsterdam forventer vi nu af Kommissionen, at den i tilslutning til traktatens ratificering og ikrafttrædelse snart fremlægger sit nye forslag, som den allerede har annonceret, og at de ændringsforslag fra Parlamentet, som foreligger nu, og som vi skal stemme om i morgen, også vil være at finde i det nye forslag.
Jeg er imidlertid også enig med ordføreren i, at udstedelse af et visum bør gennemføres ud fra de samme krav og procedurer i alle medlemsstater. Den kendsgerning, at der fastsættes en visumordning for statsborgere i bestemte tredjelande, betyder ikke, at den hermed forbundne procedure skal være uretfærdig, om ikke sågar diskriminerende. Det er imidlertid meget ofte tilfældet i dag. De mennesker, som har brug for et visum til slægtninge eller forretningsforbindelser, men også til udveksling af unge mennesker, af studenter, skal når ansøgningen indgives, informeres klart om de nødvendige dokumenter og om den tid, der er nødvendig for at udstede visummet. Vi ved jo, at det ofte er forbundet med ventetider på et halvt år og dermed også med meget store omkostninger.
Medlemsstaternes myndigheder skal her forpligtes til klare retningslinjer for at udforme proceduren på en gennemsigtig og human måde. En sådan fælles ordning er også indeholdt i artikel 62 i Amsterdam-traktaten. Man må også håbe, at der med indarbejdelsen af Schengen-aftalen endeligt og eksklusivt kan udstedes en fælles europæisk liste over tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af et visum ved indrejse i EU.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at en stor del af min gruppe er af den opfattelse - som Parlamentet har forfægtet i de sidste fire og et halvt år - at både Rumænien og Bulgarien skal slettes af listen. Det kan ikke være rigtigt, at lande, som vi har associeringsaftaler med, stadig forfordeles og stadig står på denne liste. Jeg selv er ofte i Rumænien og Bulgarien. Hvis De ser, hvad der sker dér, kan De egentlig kun komme til det resultat, at der må foretages ændringer, fordi begge lande allerede har gennemført store anstrengelser ...
Formanden fratog taleren ordet

Palacio Vallelersundi
Fru formand, jeg vil kun omtale betænkningen af Lindeperg - selvom de to betænkninger af Lehne er meget vigtige - da det ville være umuligt for mig at omtale dem alle på to minutter.
Jeg vil gerne for det første hilse ordførerens evne til dialog velkommen og takke for den, idet hun altid har forsøgt at finde løsninger, og når vi ikke har fundet dem, har hun naturligvis søgt at opnå en situation med meningsforskelle, som jeg ville kalde en konstruktiv uenighed.
Ordføreren ved, at vi er mange - jeg tror, at det gælder et bredt flertal her i Parlamentet - som deler hendes målsætninger. Man skal harmonisere de andre former for beskyttelse, for at, som hun siger, der ikke opstår situationer, hvor personer, som virkelig fortjener beskyttelse af en bestemt art, men som ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i Geneve-konvention, får den. Men dette, fru formand, må ikke få os til at forfalde til demagogi. For demagogi er i sidste instans den værste fjende for dem, der er eller skal modtages under Geneve-konventionens kappe, og for dem, vi skal finde andre former for beskyttelse til.
Og eksemplet får vi fra disse to ændringsforslag fra Gruppen Europæisk Radikal Alliance, som fru Lindeperg gerne ville acceptere, og som jeg håber, hun ikke accepterer. Og jeg håber, at de ikke bliver vedtaget, for de er virkelig indbegrebet af det, som dette Parlament ikke kan gøre. Hvad enten vi vil det eller ej, så står der det, der står, i Geneve-konventionen, og fru Lindeperg, ud over FN's Højkommissariat er der også andre, der er berettiget til at fortolke Geneve-konventionen. Det gælder bl.a. vores højesteretter i de forskellige medlemsstater. Men det kommer ikke sagen ved.
Vi kan utvivlsomt ikke forsøge at ændre Geneve-konventionen og sige, at de homoseksuelle er beskyttet af den. Nej, for vi kan ikke opnå dette, da vi for at få ændret Geneve-konventionen skal følge alle de klassiske instrumenter i den internationale offentlige ret, og fordi det eneste, vi vil opnå, er at skade grupper - det kunne eventuelt også være de homoseksuelle grupper - som der skal findes en passende beskyttelse for, som ikke ligger inden for rammerne af Geneve-konventionen, og som i virkeligheden er dem, vi nu søger at finde disse andre former for beskyttelse for.

Van Lancker
Fru formand, fru kommissær, hr. kommissær, jeg vil først sige noget om konventionen om optagelsen af mennesker fra tredjelande. Betænkningen af hr. Lehne og forslaget fra Kommissionen er meget vigtige dele af det, som burde blive til en fælles indvandrerpolitik. Den europæiske fremgangsmåde er desto vigtigere, fordi forskellene i medlemsstaterne ikke kun hindrer den frie bevægelighed, som hr. Lehne sagde, men efter min mening også de rettigheder, som vi tilkender indvandrerne. Derfor er en europæisk fremgangsmåde meget vigtig.
Jeg må helt ærligt erkende, at den opfattelse, som Parlamentet giver udtryk for, ikke gør mig særlig glad. Der er heller ikke i Parlamentet flertal for at åbne døren lidt mere for nye fremmede. Jeg ved godt, at det er et meget ømtåleligt emne, som peger i retning af arbejdsløshed og social udelukkelse. Men det har især noget at gøre med, at der stadigvæk er mennesker, også i Parlamentet, som det altid lykkes at sætte bindestreg mellem indvandring og trussel og kriminalitet og på den måde vække fremmedhadet, hvilket gør, at emnet ikke kan diskuteres. Jeg håber, at der engang vil være et flertal for, at de fremmede ikke kun har brug for Europa, men at Europa også har brug for de fremmede, selvom det så kun var af hensyn til vores eget arbejdsmarked og vores egen demografiske udvikling.
Jeg mener dog, at betænkningen er vigtig, for gennem disse forslag forhindrer vi, at den europæiske harmonisering bliver en nedadgående harmonisering. Henvisningen til kvoten og foranstaltningerne gør det muligt for de medlemsstater, der har en bredere politik, at de kan føre den. Vi forsvarer ikke kvoten. Nogle lande har bare kvoter. Det er derfor vigtigt, at vi fortsat bakker det op, for det sikrer også retten til familiesammenføring. Vi skal lære at acceptere, at mennesker ikke flytter midlertidigt, og at det drejer sig om mænd, kvinder og børn, der har krav på et familieliv.
Jeg vil endvidere gerne sige noget til betænkningen af fru Lindeperg. Jeg vil gerne lykønske hende med betænkningen, og jeg er meget glad for, at der endelig er bred støtte til hendes betænkning i Parlamentet. En supplerende statut er absolut nødvendig. I mange lande, f.eks. Belgien, eksisterer der kun en tolerancestatut til de supplerende former for beskyttelse. Det, kære kolleger, har meget uheldige følger. Det fører til usikkerhed for de pågældende flygtninge. Og det medfører også usikkerhed for samfundet, for retsløshed og prekære situationer er noget, som ikke er godt for noget samfund. Kort sagt, vi skal have en supplerende europæisk statut.
Jeg vil til sidst blot sige: Justits- og udenrigsministrene har i december 1998 sat det vigtige emne, som vi diskuterer i dag, på dagsordenen for den kommende periode, men med sådan en urimelig frist, at der er fare for, at det henvises ad calendas graecas på langt sigt eller helt skubbes under bordet. Derfor mener jeg, at det er meget vigtigt, at Parlamentet i dag giver Kommissionen, og via Kommissionen Rådet, et tegn på, at Parlamentet i hvert fald vil tage fat på dette ømtålelige og vanskelige emne. Jeg håber, at dette medfører, at det ikke varer fem eller 20 år, men at det allerede på topmødet i Tammerfors gøres klart, at der skal træffes en beslutning i denne sag.

Nassauer
Fru formand, mine damer og herrer. Et og andet indlæg om asyl og flugt i Europa minder mig om det berømte skuespil af Bertolt Brecht, »Det Gode Menneske fra Sezuan«, hvor hovedpersonen om natten som realist med store anstrengelser må gøre de ulykker gode igen, som hun anretter om dagen som godt menneske. Her anbefaler man ophævelse af visumpligten for Rumænien og Bulgarien. Alle sikkerhedseksperter dokumenterer, at det vil fremme den organiserede kriminalitet og menneskehandel og narkotikasmugleri. Hvor er så hensynet til vores borgeres interesse i sikkerhed henne?
I Europa modtager vi med rette flygtninge og politisk forfulgte. Det er ikke til diskussion, som ethvert seriøst menneske ved. Der findes imidlertid et stort antal økonomiske flygtninge, som i længden hverken kan komme til os eller blive hos os, og her foreslår fru kollega Lindeperg, at vi skal modtage alle fra lande med situationer med udbredt vold, hvor der er interne konflikter, hvor der er forhold til stede, som udgør en alvorlig forstyrrelse af den offentlige orden.
Denne definition, ærede fru kollega Lindeperg, dækker tre fjerdedele af Afrika og det halve af Asien. Alle de mennesker vil vi så også sikre initiativer til integrering i det sociale og økonomiske liv (med 20 millioner arbejdsløse i Europa) og samtidig kan de, hvis de bliver afvist, appellere afgørelsen med opsættende virkning. Det, ærede fru kollega Lindeperg, fortjener vores respekt, og De fortjener i hvert fald vores sympati, men Deres betænkning fortjener ikke vores tilslutning. Vi må nå frem til at begrænse indvandringen til Europa. Kun på den måde vil vi have en chance for at integrere dem, som bor her hos os, og det er vores vigtigste opgave.

Ford
Fru formand, først vil jeg gerne komplimentere de to ordførere, hr. Lehne og fru Lindeperg, for det meget store arbejde, de har lagt i disse tre betænkninger, som vi drøfter under ét her til aften. Jeg kan uden tøven støtte fru Lindepergs betænkning. Det må være fornuftigt, når borgerrettighedsspørgsmål bliver et område af voksende betydning for EU, at medlemsstaterne anvender ensartede procedurer og et ensartet niveau af sociale ydelser til alle flygtninge.
Med hensyn til Lehne-betænkningen om adgang for borgere fra tredjelande, kan man kun dele betænkningens opfattelse, at forslaget til konvention mangler balance og er unødig stift på mange områder samt indeholder uigennemførlige elementer på andre områder. Man trods min anerkendelse af det store arbejde, hr. Lehne har gjort, har jeg nogle problemer med hans betænkning om visum for borgere fra tredjelande. De vigtigste områder, hvor der er vanskeligeheder, er følgende: For det første det at han til listen over de tilfælde, hvor der kræves visum, føjer én over de tilfælde, hvor det ikke kræves, for det andet udelukkelsen af medlemsstaternes ret til selv at indføre nationale visumordninger i visse tilfælde som dem, vi har været ude for i Det Forenede Kongerige i den senere tid, for det tredje må jeg sige, at skønt jeg anerkender de fremskridt, de bulgarske og rumænske myndigheder har gjort for at bekæmpe illegal indvandring, så er realiteten, at et stort antal rumænere og bulgarere fortsat fremsætter dårligt underbyggede krav om asyl i medlemsstater inden for Den Europæiske Union.
Til trods herfor agter jeg dog at støtte betænkningen, særlig fordi jeg helt deler ordførerens opfattelse, at visum ikke bør kræves af personer, der har opholdstilladelse i en medlemsstat i Unionen. Så længe han fortsætter med at understrege, at folk, der opholder sig i Den Europæiske Union, skal have samme rettigheder og pligter som Unionens borgere, må jeg gå ind for hans betænkning.

Gradin
Fru formand, ordfører Lehne og Udvalget for Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender har brugt meget tid på at sætte sig ind i Kommissionens forslag om en konvention om regler for indvandring, hvilket jeg værdsætter. Jeg har med speciel interesse fuldt de forskellige runder i udvalgets behandling af forslaget. Der er blevet stillet et stort antal krav, hvoraf mange berører et par af forslagets mest centrale afsnit, som jeg gerne vil kommentere.
For det første er familiesammenføring en fundamental og folkeretsligt reguleret rettighed. EU's medlemsstater har ved internationale aftaler konsolideret familiens betydning for individets velfærd og velbefindende. Forudsætningerne for at blive enige om en fælles linje burde derfor være gode. Spørgsmålet er altid, hvor langt man skal gå. Familiebegrebet varierer fra medlemsland til medlemsland. Det samme gælder aldersgrænser. I begge henseender indebærer mit forslag et skridt imod større tilnærmelse inden for Unionen. Diskussionerne i Ministerrådet må vise, om der er plads til at flytte holdningerne yderligere frem. Det er i så fald noget, som Kommissionen selvfølgelig bifalder.
For det andet kræver integration stabilitet og langsigtet planlægning. Målet skal være, at indvandrere kan leve under vilkår, som ligner Unionens borgeres vilkår. Den vision skal derfor gennemsyre alle indvandrerpolitiske initiativer. Derfor behandler vores forslag spørgsmålet, om hvilke rettigheder Europas indvandrere bør tilbydes. Jeg tænker i første omgang på tredjelandes statsborgere, som i lang tid har boet lovligt i Europa. I forslaget har vi identificeret følgende grundlæggende områder, inden for hvilke vi mener, at ligebehandling af borgere og indvandrere bør gælde, nemlig adgang til arbejdsmarkedet og muligheden for at forsørge sig som selvstændig, grunduddannelse, erhvervsuddannelse, faglige rettigheder, foreningsfrihed, adgang til boligmarkedet samt adgang til socialhjælp. Vi har desuden behandlet spørgsmålet om tredjelandesstatsborgeres frie bevægelighed. Det er f.eks. rimeligt, at en permanent bosat indvandrer kan søge en ledig stilling også i et andet medlemsland. Alternativet er et opdelt Europa med alt, hvad det indebærer af diskriminering, social uro og ustabilitet.
I Ministerrådet går bølgerne som ventet højt i dette spørgsmål. Jeg havde derfor håbet på at kunne regne med en klar støtte fra Europa-Parlamentet. Nu ser det ikke ud til at blive sådan, hvilket jeg beklager dybt. Jeg har imidlertid ingen intention om at trække konventionen tilbage.
De grundlæggende årsager bag nutidens udvandring er stort set uforandrede. Mennesker søger et bedre liv for sig selv eller for deres børn. I dag er der ingen ubefolkede kontinenter tilbage. Udvandrere søger derfor til steder, som de fysisk kan komme til. Europa vil også fortsat være en attraktiv destination. Vi bør acceptere dette som en permanent og normal tilstand, ikke som noget tilfældigt og dramatisk.
En fælles indvandringspolitisk strategi er desuden en naturlig følge af integrationsprocessen og tanken om, at hele Europa skal udvikles på lige vilkår både socialt og økonomisk, og at ingen skal sakke agterud. Jeg går ud fra, at de tanker, som Lehne-betænkningen fremfører, tages i betragtning, når forhandlingsarbejdet nu skrider frem. Kommissionen vil naturligvis gøre sit til, at arbejdet går fremad.
Fru formand, Lindeperg behandler i sin betænkning spørsmålet om beskyttelse af mennesker, som flygter, men som ikke opfylder Geneve-konventionens krav om flygtningestatus, altså det, som vi sommetider kalder for supplerende former for international beskyttelse. Ordføreren opfordrer Kommissionen til straks at gå i gang med arbejdet med at harmonisere asylpolitikken inden for Unionen. Jeg kan glæde Parlamentet med, at det arbejde allerede er begyndt.
For det første arbejder jeg allerede på et forslag til direktiv om asylprocedurer inden for Unionen. På opfordring fra det tyske formandskab fremlægger jeg om kort tid et arbejdsdokument om dette emne. Hensigten er at få sat skub i en diskussion om hovedspørgsmålene allerede nu til foråret.
For det andet har vi nu indledt arbejdet med at tilpasse Kommissionens forslag om midlertig beskyttelse og byrdefordeling til den nye traktat. Som alle ved, er der blevet arbejdet intensivt, siden Kommissionen fremlagde sit oprindelige forslag i 1997. Spørgsmålet tages nu op for tredje gang på ministerniveau ved det uformelle rådsmøde i Berlin i slutningen af ugen. Trods dette er der langt til, at medlemsstaterne kan træffe en afgørelse. Hvis der stadig er behov for en overenskomst, når den nye traktat træder i kraft, er der ikke andet for os at gøre end at præsentere helt nye instrumenter. Min vurdering er, at sådan bliver det.
En tredje vigtig opgave bliver tilpasningen af Eurodac-konventionen. På mødet i december sidste år besluttede Ministerrådet at fastfryse Eurodac-teksten. Rådet vil vente med at fortsætte forhandlingerne, indtil Amsterdam-traktaten er trådt i kraft. På det møde blev Kommissionen også opfordret til at fremlægge et nyt forslag i form af en forordning. Kravet til en sådan tilpasning af Eurodac indebærer et meget omfattende arbejde, og det siger sig selv, at det skal indledes straks.
Fru formand, blot arbejdet på dette område kommer til at lægge beslag på meget af vores tid af resten af denne forårstermin. På længere sigt kræver den nye traktat også minimumsregler for supplerende beskyttelsesformer. Det er også omtalt som et centralt punkt i den handlingsplan om frihed, sikkerhed og retfærdighed, som Rådet vedtog den 4. december.
Asylpolitikken i almindelighed og spørgsmålet om supplerende beskyttelsesformer i særdeleshed vil således i høj grad være i fokus i de nærmeste år. Lindeperg-betænkningen udgør derfor et velkomment og konstruktivt bidrag til diskussionen om den fremtidige strukturering af asylpolitikken i Europa.

Monti
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Lehne for hans glimrende betænkning. Denne høring af Europa-Parlamentet fuldender den proces, der blev sat i gang med Domstolens annullering i juni 1997 af forordning 2317/95, som fastlagde listen over de tredjelande, hvis statsborgere skulle være i besiddelse af et visum. Først vil jeg gerne minde om baggrunden for denne høring.
Den annullerede forordning byggede på artikel 100 C, der var blevet indført med Maastricht-traktaten. Ifølge denne artikel begrænser Fællesskabets beføjelser på visumområdet sig for det første til en fastlæggelse af, hvilke landes borgere der skal være i besiddelse af et visum for at krydse de ydre grænser, og for det andet til indførelsen af en ensartet visummodel.
Såfremt den nye forordning om visum bliver vedtaget, før Amsterdam-traktaten træder i kraft, vil forordningen endnu en gang blive vedtaget af Rådet i medfør af artikel 100 C. Dette aspekt, som man ikke kan se bort fra, gør tingene endnu mere komplekse. Hr. Lehne har gjort rede for denne vanskelige situation på en udmærket måde, og nogle af Deres ændringsforslag afspejler denne situation.
Mit synspunkt er bestemt af den juridiske sammenhæng, som er under udvikling. Jeg vil desuden gerne fremhæve mulighederne for integration i Unionen som følge af det, vi har opnået med Schengen-aftalen, og konsekvenserne heraf for visumpolitikken.
Jeg vil nu gå over til ændringsforslagene, som jeg vil dele op i to grupper. For det første er der mange ændringsforslag, hvis eksistensberettigelse skyldes de foranderlige juridiske rammer, jeg lige har beskrevet. Det er ændringsforslag, som jeg lidt forenklet vil kalde for foregribende ændringsforslag. Ændringsforslag 1, der vedrører overskriften, kalder forordningen for midlertidig. Ændringsforslag 3, 7 og 11, som vedrører betragtningerne, indeholder visse henvisninger til de ændringer, der vil blive indført med Amsterdam-traktaten. Når disse ændringsforslag, som jeg kalder foregribende, vedrører selve artiklerne i forordningen, er de dog i modstrid med bestemmelserne i den nuværende artikel 100 C. Som eksempel kan jeg nævne ændringsforslag 18, 19, 20 og 21, der har at gøre med de forskellige aspekter i forbindelse med udstedelsen af visum. Det er et område, der i øjeblikket - og jeg gentager i øjeblikket - ikke hører med til Fællesskabets beføjelser. Under disse omstændigheder er det juridisk umuligt for Kommissionen at godkende alle de ændringsforslag, som foregriber nogle fællesskabsbeføjelser, der først kommer til at gælde, når Amsterdam-traktaten træder i kraft.
For det andet fremsætter Europa-Parlamentet nogle ændringsforslag, som til fulde falder ind under artikel 100 C. Disse ændringsforslag respekterer denne artikels rammer, men selvom det kan virke en smule paradoksalt, er det dog nødvendigt at betragte dem i forbindelse med Amsterdam-traktatens kommende ikrafttrædelse. Jeg kan bedre forklare, hvad jeg mener, ved at bruge ændringsforslag 5 som eksempel. Dette ændringsforslag drejer sig om kriterierne for at opstille listen over de lande, der har visumpligt. Den måde, hvorpå man behandler dette emne, som der tages højde for i den nuværende artikel 100 C, bliver meget anderledes, når artikel 62, punkt 2, i Amsterdam-traktaten giver Fællesskabet en yderligere beføjelse til også at udarbejde en liste over de lande, hvis borgere ikke har visumpligt. Udsigten til en fuldstændig harmonisering af visumpolitikken, sådan som Parlamentet i øvrigt ønsker, gør det således nødvendigt at tage de i artikel 100 C omtalte emner op til fornyet overvejelse, og at gøre dette med Amsterdam-brillerne på, om jeg så må sige. Jeg vil dog ikke med det samme sige nej til muligheden for at godkende Parlamentets ændringsforslag i forbindelse med den nye høring om den nye forordning. Udsigten til, at Amsterdam-traktaten meget snart træder i kraft medfører en gennemgribende ændring på visumområdet. Fællesskabet vil få nye beføjelser med hensyn til de foranstaltninger, der skal vedtages inden for disse områder. I Amsterdam-traktaten er der fastlagt nogle nøjagtige frister, mens der i Kommissionens og Rådets nye handlingsplan for friheds-, sikkerheds- og retssamarbejdsområdet endda tages højde for en hurtigere vedtagelse med hensyn til visse visumforanstaltninger.
Fællesskabet skal påtage sig de forpligtelser, der følger af dets nye beføjelser, og Kommissionen skal uden tøven påtage sig sit ansvar. Jeg kan forsikre Dem for, at det arbejde, som Parlamentet har udført i forbindelse med denne nye høring, under ingen omstændigheder vil have været forgæves. Jeg er desuden sikker på, at nogle af de fremsatte ændringsforslag i store træk vil blive taget i betragtning i det nye forslag til forordning, som Kommissionen har medtaget i sit eget arbejdsprogram, som Parlamentet for nylig udtalte sig om.
Fru formand, jeg vil slutte af med en bemærkning til det emne, der blev nævnt, og som drejer sig om Bulgarien og Rumænien. Når et tredjeland er med på den fælles liste over de lande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af et visum, har det at gøre med vurderingen af de vigtigste kriterier, nemlig risiciene i forbindelse med sikkerhed og illegal indvandring. Når det er sagt, så er den vurdering, der foretages ved forordningens vedtagelse, ikke en urokkelig kendsgerning. Ud fra den betragtning har Fællesskabet samt Bulgarien og Rumænien i løbet af de sidste par måneder flere gange haft lejlighed til at drøfte dette problem, som har forskellige konsekvenser. Af de forskellige kontakter inden for rammerne af associeringsrådene mellem ministrene og pr. korrespondance fremgår det, at Bulgarien og Rumænien er i færd med at gøre en betydelig indsats på en lang række vigtige områder, navnlig med Unionens støtte i forbindelse med Phare-programmet, og det med henblik på den beslutning, der skal træffes med hensyn til deres opførelse på den fælles liste. Jeg vil ikke gå i detaljer, men blot nævne styrkelsen af kontrollen med de ydre grænser, indgåelsen af aftaler om fornyet adgang med andre medlemsstater, rejsedokumenternes sikkerhed, procedurerne for visumudstedelse, bekæmpelsen af kriminalitet osv.
Jeg kan forsikre Dem for, at de fremskridt, der gøres, bliver fulgt opmærksomt, også takket være de eksperter, som befinder sig på stedet. Europa-Parlamentets holdning bliver sandsynligvis en afgørende faktor for Kommissionen til sin tid, når Amsterdam-traktaten er trådt i kraft.

Formanden
Jeg takker kommissær Monti for hans indlæg og for de præciseringer, han således har givet Parlamentet.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.

Klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0020/99) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning (8956/98 - C4-0537/98-96/0200(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater (Ordfører: Monica Baldi).

Baldi
Fru formand, ærede kolleger, med det forslag til direktiv, som vi behandler, har man til hensigt at erstatte, udvide og revidere direktiv 88/379 med det formål at harmonisere lovgivningen om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater på det europæiske marked. Man muliggør således den frie bevægelighed og forsøger at undgå handelshindringer, idet man på denne måde sikrer et højt beskyttelsesniveau med hensyn til menneskers sundhed og miljøet.
Førstebehandlingen fandt sted den 26. juni 1997, og Parlamentet vedtog her 26 ændringsforslag. Herefter, nemlig den 23. september 1997, fremlagde Kommissionen et ændret forslag, og den 24. september 1998 vedtog Rådet sin fælles holdning med enstemmighed. Rådet godkendte 12 ændringsforslag, som de var, accepterede indholdet i 2 ændringsforslag og forkastede 12 ændringsforslag.
Denne andenbehandling gentager ganske vist de væsentlige punkter, der blev godkendt under førstebehandlingen, men indeholder også en række nye og interessante elementer, såsom den udtrykkelige henvisning til dyrs velfærd, pligten til at anvende nogle passende alternativer til dyreforsøg - såfremt der eksisterer sådanne alternativer - og risikooplysningspligtens udvidelse til også at gælde for klassificeringen og etiketteringen af pesticider, idet der udtrykkeligt skal stå på etiketten, at brugsanvisningen skal følges nøje, så man undgår risici for mennesker og miljø. Desuden tages der højde for en mere klar og forenklet procedure til at opnå tilladelse til hemmeligholdelse af navnene på irriterende og skadelige stoffer, hvilket giver industrien mulighed for at beskytte sin egen knowhow og således at bevare sin konkurrenceevne på verdensmarkedet, samtidig med at man sikrer et højt niveau af forbrugerbeskyttelse. I forslaget omtales ligeledes pligten til at sørge for sikkerhedsdatablade og sikkerhedsoplysninger. Det er en pligt, der således skal udvides til også at omfatte de præparater, som ikke er klassificerede, f.eks. de industrielle vaskemidler, der indeholder miljøskadelige stoffer. Dette punkt er vigtigt, eftersom sikkerhedsdatabladene især anvendes af specifikke brugere og af eksperter på området.
Den obligatoriske angivelse på etiketten skal også gælde for de præparater, som indeholder mindst ét stof, der er klassificeret som allergifremkaldende, og hvis koncentration er større end eller lig med 0, 1 %. Denne grænse, som er lavere end tidligere, kræver en etikettering af præparatet, så allergikerne advares. Endelig er der medtagelsen af overgangsbestemmelser for Finland, Sverige og Østrig, som under førstebehandlingen havde givet udtryk for at have problemer. Formålet med overgangsbestemmelserne er at give disse lande mulighed for en undtagelse, indtil direktivet træder i kraft.
Man har således ønsket at rationalisere og harmonisere den eksisterende lovgivning for kemiske stoffer, og selvom forslaget er svært at forstå for dem, der ikke arbejder med området, er det nødvendigt at være bevidst om Parlamentets rolle. Vurderingen af et præparats farlighed sker dog på baggrund af de karakteristika, der skyldes dets fysiske og kemiske egenskaber samt de egenskaber, der har indvirkning på sundheden og miljøet.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at i forhold til forslaget fra 1988 indfører det aktuelle forslag nogle ændringer, der tager sigte på at udvide anvendelsesområdet for direktivet om farlige præparater til at omfatte de fem følgende områder: klassificering og etikettering ud fra præparatets miljøskadelighed, plantebeskyttelsesmidler og biocider, præparater, der ikke er klassificeret som farlige, sprængstoffer og etikettering af visse allergifremkaldende stoffer.
Jeg har ved andenbehandlingen anset det for hensigtsmæssigt at genfremsætte 3 af de 12 ændringsforslag, som Rådet havde forkastet. Disse ændringsforslag blev enstemmigt vedtaget af Miljøudvalget den 20. januar i år. Det drejer sig om ændringsforslag 1 om komitologi, hvormed vi ønsker at fastslå et af Europa-Parlamentets grundlæggende principper. Ændringsforslaget henviser i dette tilfælde til høringen af et A-udvalg, det vil sige et udvalg, der består af en repræsentant pr. medlemsstat, og hvis formand er en repræsentant for Kommissionen. Denne type udvalg kan efter en høring vedtage de foreslåede foranstaltninger, såfremt der ikke er noget svar fra Rådet. Et B-udvalg kan derimod ikke vedtage nogen foranstaltning uden Rådets samtykke.
Jeg har også genfremsat ændringsforslag 2 om muligheden for at anvende nogle allerede eksisterende forsøg til at vurdere eventuelle miljøskadelige virkninger, hvorved man undgår at udvikle yderligere metoder, og endelig er der ændringsforslag 3 om en forenkling af teksten på etiketten til de præparater, som indeholder allergifremkaldende stoffer.
Hvis nævnte ændringsforslag bliver vedtaget af Parlamentet, vil det - eftersom direktivet bygger på artikel 100 A i traktaten - snarest muligt blive nødvendigt at sammensætte den delegation fra Europa-Parlamentet, der skal deltage i Forligsudvalget, i overensstemmelse med artikel 75 i forretningsordenen.
Der er ingen tvivl om, at det arbejde, der er blevet gjort for at nå frem til den størst mulige enighed, har været krævende og hårdt, men det er efter min mening en absolut nødvendighed at udfærdige et direktiv, der tager hensyn til forbrugernes sundhed, til medlemsstaternes forskellige lovgivninger og til kravene fra dem, som fremstiller farlige produkter. Etiketteringen af farlige stoffer og præparater er således et væsentligt redskab til at give nogle hurtigere og letforståelige informationer om risiciene ved produktet. Det er således vigtigt at beskytte forbrugerne ved købet og brugen af visse produkter, idet man sørger for nogle klare, korrekte og enkle informationer, der fortæller om risiciene.
I den betænkning, vi behandler, har vi sat os det mål at samle hele den eksisterende fællesskabslovgivning for farlige præparater i en enkelt retsakt. Betænkningen kommer til at vedrøre hundredtusinder af produkter, både til de europæiske forbrugere og til de mere specialiserede erhvervsdrivende. Med vedtagelsen af denne nye etikettering, som også drejer sig om klassificering og emballering ud fra produktets farlighed, bliver det lettere at genkende alle slags produkter og at bruge disse på den mest korrekte måde.

Hulthén
Fru formand, det er atter tid at diskutere vigtige miljø- og sundhedsspørgsmål på et tidspunkt, som næppe tiltaler dem, som er berørt af direktivet, eller os, som deltager i forhandlingen. Det er dette mærkelige sammentræf, som altid sker tirsdag aften i Strasbourg: Man kombinerer aftenarbejde med miljøarbejde.
Det er ellers en meget vigtig betænkning, som vi behandler i aften. Den berører mange af Europas borgere, eftersom den handler om klassificering og etikettering af farlige præparater. Den er specielt vigtig for lande som Finland, Sverige og Østrig, da disse lande havde store betænkeligheder med hensyn til kemikalier ved medlemskabsforhandlingerne. Overgangsreglerne blev indført for disse tre lande, så de i det mindste i et stykke tid kunne beholde en strengere kemikalielovgivning end den, som Unionen tilbød.
Jeg må erkende, at jeg havde store betænkeligheder, da førstebehandlingen af direktivet blev påbegyndt. Ordføreren og sidenhen også Kommissionen havde en holdning, som efter min mening var alt for svag over for de risici, som kemikalier indebærer. Vi havde derfor en meget intensiv diskussion ved førstebehandlingen af dette emne. Resultatet har dog vist sig at være ganske godt.
Mange af de tidligere foreslåede ændringsforslag har skærpet formuleringerne i dokumentet betydeligt og dermed også skærpet sundhedsaspekterne for Unionens borgere. Det er ikke mindst vigtigt for dem, som hver dag arbejder med denne type præparater. Via produktsikkerhedsblade har de nu mulighed for at få ordentlig information, både om præparatets indhold og håndtering. Det er vigtigt, at disse blade er tilgængelige for alle, uanset virksomhedens størrelse. Alle bør have ret til et sikkert arbejdsmiljø. Klassificering og etikettering skal ikke kun foretages, når faren er oplagt eller livstruende. Det skal også gøres, når præparaterne er allergifremkaldende, irritationsfremkaldende eller miljøfarlige. Det er vigtigt punkter, som øger sikkerheden for brugeren.
Med andre ord er det blevet et godt produkt, og ordføreren skal have ros for sit arbejde. Det er ikke let at diskutere præparatklassificering, men det har Baldi gjort godt. Man kan dog til sidst have en lille bemærkning tilbage. Selvom der var enighed i udvalget, er vittigheden med det nu fremlagte ændringsforslag 1 ikke helt klar for mig. Måske komplicerer vi denne proces yderligere i et anliggende, som faktisk burde have kunnet forlade Parlamentet så hurtigt som muligt, efter at beslutningen var taget. Men tingene er, som de er, og det er på tide, at Kommissionen klarer dette hurtigt.
I fremtiden er det på tide at håbe, at der findes endnu flere alternativer til disse farlige præparater, så vi slipper for at diskutere regler for dem og i stedet finder erstatningsprodukter. Ingen af disse præparater kan siges at fremme miljøet eller sundheden på langt sigt. Derfor er vi nødt til i første omgang at stræbe efter bedre erstatningsprodukter.

Blak
Fru formand, overskriften på denne debat er så kedelig, at mange sikkert tror, den er ligegyldig. Men bag ordene etikettering, klassificering og mærkning af farlige præparater ligger vigtige regler for miljøet og frem for alt arbejdsmiljøet. Konkret betyder den fælles holdning, at malerne nu får oplysning om, hvad de arbejder med. Fra 1. juli 2000 skal flygtige organiske opløsningsmidler mærkes for deres narkotiske virkninger. Man kan spørge sig selv, om den slags oplysninger ikke burde være en menneskeret. Forkert brug af organiske opløsningsmidler gav allerede for tyve år siden problemer. I Danmark kalder vi det for malersyndromet. Nu kommer de sikkerhedsdatablade, som vi fra dansk side i årevis har kæmpet for. Endelig fik vi lukket munden på den olieindustri, som med alle midler forsøgte at stoppe direktivet. At malerne skulle være dummere end andre mennesker, er for evigt tilbagevist og kan fremover kun bruges i historiebøgerne som et eksempel på, hvorledes diskussionen nogle gange kan udarte på grund af økonomiske hensyn. Det skulle stå klart for enhver, at EU udvikler sig i den rigtige retning, at arbejdsmiljø og folkesundhed nu bliver styrket, og det er den eneste vej, hvis EU-projektet skal have støtte i befolkningen. Nu skal vi fortsætte det gode arbejde med at få anerkendt langtidseffekter af opløsningsmidler på balanceevnen, hørelsen og synet og have klarlagt de hormonlignende stoffers effekter. Kemikalier er fortsat på vores dagsorden i EU.

Gradin
Fru formand, Kommissionen værdsætter ordfører Baldis værdifulde indsats. Samarbejdet om dette meget tekniske forslag er forløbet meget godt. Takket være dette er vi nu nået til den sidste etape før godkendelsen. Forslaget er af speciel stor betydning for Finland, Sverige og Østrig. Det tilbyder en god løsning på problemerne med den eksisterende lovgivning om netop præparater og bekæmpelsesmidler, som disse lande havde, da de forhandlede om medlemskab. Dette førte jo også som bekendt til, at disse lande i tiltrædelsesaftalerne fik visse overgangsbestemmelser.
Ved førstebehandlingen støttede Europa-Parlamentet de grundlæggende principper i forslaget. Samtidig skulle Parlamentet jo tage stilling til 26 ændringsforslag, som også blev godkendt. De fleste kunne Kommissionen indføre direkte i den fælles holdning, og diskussionerne i Rådet har også været givende. Kommissionen mener, at Rådets fælles holdning til fulde dækker begge mål i artikel 100 A i EF-traktaten, nemlig oprettelsen af det indre marked og det høje beskyttelsesniveau. Desuden tager forslaget hensyn til de nye medlemslandes behov. Derfor stræber Kommissionen efter en hurtig godkendelse af direktivet.
Nu har Parlamentet under andenbehandlingen fremlagt tre ændringsforslag. Alla tre kan selv Kommmissionen bakke op om. Det første forslag stiler mod at skifte udvalgsprocedure 3b til type 3a. Derved er vi tilbage ved Kommissionens oprindelige forslag. Det var jo sådan, at vi fremførte denne holdning i Rådet, men den blev enstemmigt nedstemt. Vi mener derfor stadig, at denne ændring ville gøre det lettere effektivt at gennemføre direktivet. Det andet forslag stiler mod at forberede og forbedre en speciel bestemmelse, hvilket vi også kan godkende. Det tredje ændringsforslag er allerede blevet vedtaget af Kommissionen i førstebehandlingen, men som bekendt blev det afvist af Rådet, og derfor går vi gerne tilbage til selv dette forslag.
Kommissionen bifalder varmt den praktiske holdning, som Parlamentet udviser ved kun at foreslå tre ændringer i denne behandling. Som jeg allerede har nævnt, kan alle tre godkendes. Vi håber naturligvis, at Rådet også bakker op om disse, så vi kan undgå forlig. Afgørelsen ligger nu hos Dem i Parlamentet og Ministerrådet.

Formanden
Jeg takker fru kommissær Gradin. Jeg beklager også, fru Hulthén, at der ikke var flere af vores kolleger til stede for at følge debatten om denne meget vigtige betænkning, men sådan er det altså.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.
Mødet hævet kl. 0.10

