Tale af formanden
Formanden
Kære kolleger, jeg vil gerne endnu en gang takke for den tillid, Europa-Parlamentet viser mig ved at vælge mig til formand. Det er med en vis stolthed, men også - og i langt højere grad - med stor ydmyghed, jeg påtager mig dette hverv og således efterfølger den række af formænd, som har sat deres præg på Europa-Parlamentets udvikling i de 15 år, der er gået siden de første direkte valg til Europa-Parlamentet. Det er med disse følelser, jeg efterfølger dig, José Maria Gil-Robles. Du har på forbilledlig vis formået at fremme den demokratiske udvikling inden for Europa-Parlamentets rammer.
Bifald
Det er en ære at blive valgt til formand for Europa-Parlamentet, og jeg glæder mig meget herover. Det er imidlertid ikke denne følelse, der dominerer i dette øjeblik, men derimod bevidstheden om, at vi i Europa-Parlamentet står over for en opgave, som vi må løse i fællesskab. Jeg er overbevist om, at der for mit vedkommende bliver tale om en både spændende og krævende opgave.
Til de medlemmer af Europa-Parlamentet, som i forbindelse med gårsdagens afstemning ikke stemte på mig, vil jeg gerne sige - og det er ikke blot tom tale - at det er den valgte formands pligt at være formand for alle Europa-Parlamentets medlemmer. Primus inter pares . Formanden har til opgave at sikre, at den demokratiske proces fungerer i Parlamentet. Jeg ser det som min pligt at forblive tro mod min overbevisning og mod de medlemmer af Europa-Parlamentet, som har foreslået mig som formand. Men jeg ser det samtidig som min pligt at løse min opgave med redelighed og fordomsfrihed og med respekt for de politiske og nationale forskelligheder, der præger forsamlingen. Det er den holdning, der har været min ledetråd i hvervet som næstformand gennem de seneste år. Det er det mål for mit virke, jeg altid har forfulgt og også fortsat vil forfølge.
Formandsvalget blev afviklet på en måde, som markerer et fremskridt for demokratiet i Europa-Parlamentet. Alle Europa-Parlamentets medlemmer har således åbent kunnet deltage i valget, uanset om de tilhører en stor eller en lille politisk gruppe. Valget er afviklet under hensyntagen til det politiske styrkeforhold, EU's borgere selv har skabt som et resultat af valget til Europa-Parlamentet den 13. juni. Samtidig har det enkelte medlem af Europa-Parlamentet i forbindelse med formandsvalget haft mulighed for at stemme i overensstemmelse med sin samvittighed.
Som jeg også gav udtryk for i går, glæder det mig, at Europa-Parlamentet også har taget hensyn til endnu et aspekt i forbindelse med den demokratiske ligevægt. I sidste valgperiode var 23 % af Europa-Parlamentets medlemmer kvinder. I det nyvalgte Parlament udgør kvinderne næsten 30 %.
Bifald
Der er i de sidste 20 år, siden Simone Veil i 1979 blev valgt til formand for det første Europa-Parlament ved direkte, almindelige valg, gjort en betydelig indsats for at opnå en mere retfærdig repræsentation i Parlamentet. Det seneste formandsvalg betegner en sejr i denne henseende, hvilket jeg er både glad for og stolt over. Sejren rækker langt videre end til min person, og jeg vil gerne sige til mine kvindelige kolleger i Europa-Parlamentet, at denne valgsejr også er deres.
Den konstituerende mødeperiode falder sammen med ibrugtagningen af de nye bygninger, som sammen med faciliteterne i Luxembourg og Bruxelles kommer til at danne ramme om Europa-Parlamentets fremtidige arbejde. Den officielle indvielse af bygningen, som meget passende er opkaldt efter en markant europæisk personlighed, Louise Weiss, finder sted senere. Men dette tidsmæssige sammentræf har ikke desto mindre stor symbolsk værdi. Europa-Parlamentet er nu forankret som institution, også helt konkret. Arkitekturen har altid kastet glans over menneskers tankeværk og bragt eftertiden varige og vægtige vidnesbyrd herom. Arkitekturen spiller således en vigtig rolle også i dag, også på dette sted. Europa-Parlamentet opnår selvstændighed i forhold til Europarådet - som vi i øvrigt skylder tak for lang tids gæstfrihed. En epoke er slut, en ny tager sin begyndelse. Den gordiske knude er løst: Europa-Parlamentet er ikke længere uløseligt forbundet med en tid, hvor det kun var en rådgivende forsamling.
Kære kolleger, jeg må dog straks tilføje, at bygningen ikke helt kan siges at være fri for børnesygdomme, hvilket kræver overbærenhed både fra medlemmernes og fra mediernes side. Vi er de første, der skal arbejde i denne splinternye bygning. Jeg kan love, at vi efter denne uges møder vil udarbejde en detaljeret liste over de fejl og mangler, vi har konstateret, og vi vil gøre vores yderste for at sikre, at disse fejl bliver rettet så effektivt som muligt inden næste mødeperiode.
Jeg er mig bevidst, at vi i dette formandskab, i løbet af de kommende 2½ år, vil stå over for store opgaver. Som jeg ser det, består vores allerførste opgave i at kræve fuld anerkendelse af de nye beføjelser, som i henhold til Amsterdam-traktaten tillægges Europa-Parlamentet. Disse må nu uden tøven og uden forbehold fra de øvrige institutioners side omsættes til handling. Der skal selvsagt fortsat eksistere et interinstitutionelt samarbejde mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet, og vi ønsker, at dette samarbejde må forløbe harmonisk. Men der er også fortsat behov for en bedre balance mellem de to institutioner, som bygger på et demokratisk mandat, og som sammen vedtager EU's retsforskrifter, nemlig Rådet, hvor medlemsstaterne kommer til orde, og Europa-Parlamentet, som er direkte valgt og således en legitim repræsentant for samtlige borgere i EU.
Bifald
Vi står på tærskelen til en ny valgperiode, som markerer starten på en ny epoke. Europa-Parlamentet er nu et fuldgyldigt parlament. Udviklingen er siden vedtagelsen af Maastricht-traktaten gået i retning af stadig flere beføjelser og stadig større indflydelse til Europa-Parlamentet. Amsterdam-traktaten markerer endnu et skridt i denne retning. Denne udvikling skal ses som et resultat af Europa-Parlamentets vedholdende indsats for at sikre en mere demokratisk Union. Vi kan nævne Den Europæiske Fælles Akt i 1986, som indførte samarbejdsproceduren. Et beskedent fremskridt, som Europa-Parlamentet gjorde en indsats for at udnytte optimalt. Vi kan nævne Maastricht-traktaten, som blev ratificeret i 1992, og som betød en langt mere vidtrækkende styrkelse af Europa-Parlamentet med indførelsen af den fælles beslutningsprocedure. Europa-Parlamentet har gjort en stor indsats for at sikre nøje opfølgning i forbindelse med gennemførelsen af denne procedure.
De mange medlemmer af Europa-Parlamentet, som i sidste valgperiode deltog som repræsentanter for Europa-Parlamentet i delegationer til Forligsudvalget, vil have oplevet, i hvor høj grad denne nye procedure har forstærket Europa-Parlamentets indflydelse. I Forligsudvalget finder der en direkte dialog sted mellem repræsentanter for Europa-Parlamentet og Rådet under tilstedeværelse og deltagelse af Kommissionen, og næsten alle spørgsmål, som har været behandlet i Forligsudvalget, har fundet en løsning, som i alt væsentligt afspejler Europa-Parlamentets holdninger.
De positive resultater kan i vidt omfang tilskrives det stærke sammenhold, vi har oplevet mellem Europa-Parlamentets repræsentanter i de skiftende delegationer til Forligsudvalget, hvor jeg sammen med Renzo Imbeni og hr. Verde har varetaget formandskabet. Europa-Parlamentets repræsentanter har været tro mod afstemningsreultater i Parlamentet, de har forstået internt at løse eventuelle problemer og meningsforskelle, de har arbejdet for at opnå fornuftige kompromiser, og ordførerne (udvalgsformændene) har været velforberedte, hvilket har aftvunget respekt i Rådet. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke de mange kolleger, som har bidraget hertil.
Europa-Parlamentet har således gjort en vedholdende indsats for at udnytte nye beføjelser optimalt, men også bestandig arbejdet hen imod nye demokratiske landvindinger. Jeg vil i denne forbindelse gerne rette en oprigtig tak til mine fire forgængere, Enrique Barón Crespo, Egon Klepsch, Klaus Hänsch og José Maria Gil-Robles - uden skelen til deres politiske tilhørsforhold. De har alle ydet en stor og overbevisende indsats over for stats- og regeringscheferne, i særdeleshed i forbindelse med deres deltagelse i Det Europæiske Råds møder. Det må i høj grad tilskrives formændenes diplomatiske indsats og integritet, at Europa-Parlamentet i forbindelse med vedtagelsen af Maastricht-traktaten og Amsterdam-traktaten har opnået de nye beføjelser, vi nu kan tage i anvendelse.
Fremover vil Europa-Parlamentets udtrykkelige godkendelse være en forudsætning for vedtagelsen af retsakter inden for næsten samtlige områder henhørende under fællesskabsretten. Henvendt til Rådet vil jeg i denne forbindelse gerne sige, at jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet er indstillet på om overhovedet muligt at sikre, at der opnås enighed mellem Rådet og Europa-Parlamentet allerede under førstebehandlingen af forslagene. Imidlertid må jeg også i sandhedens interesse sige, at Rådet kan forvente modstand fra Europa-Parlamentets side, såfremt de forelagte fællesskabsretlige forslag ikke afspejler borgernes interesser. Europa-Parlamentet repræsenterer borgerne og vil altid varetage disses interesser.
Bifald
Hvad angår Kommissionen, godkender Europa-Parlamentet nu i første omgang den formand, som stats- og regeringscheferne har foreslået. Dernæst skal Europa-Parlamentet godkende det samlede kollegium af kommissærer, idet Europa-Parlamentet i øvrigt bevarer retten til på et senere tidspunkt at fremsætte et mistillidsvotum. Jeg er klar over, at denne procedure beror på en meget fintfølende mekanisme. Vi har alle den alvorlige krise, der prægede de sidste måneder af den afgående Kommissions mandat, i frisk erindring. Krisen kulminerede, da Europa-Parlamentet i december 1998 for første gang vovede at nægte Kommissionen decharge for budgettet. De efterfølgende begivenheder førte som bekendt til Kommissionens tilbagetræden.
Europa-Parlamentet skal i de kommende uger gennemføre en høringsrunde forud for indsættelsen af de nye kommissærer. Det bliver den første store opgave, Europa-Parlamentet må tage ansvaret for i den nye valgperiode. Lad mig i denne sammenhæng understrege, at jeg finder det utilstedeligt, hvis vi indsætter den nye Kommission, inden vi har modtaget den anden beretning udarbejdet af Den Uafhængige Ekspertgruppe.
Bifald
Jeg vil gerne sige til rette vedkommende - det vil sige til formanden for denne ekspertgruppe - at det for Europa-Parlamentet er helt afgørende, at denne rapport foreligger, før vi går i gang med de forestående høringer af de indstillede kommissærer.
Bifald
Til Kommissionens formand, hr. Romano Prodi, vil jeg gerne sige, at vi ikke ønsker en svækket Kommission. Tværtimod. Vi ønsker en stærk og kreativ Kommission, som kan løfte de store udfordringer, vi sammen bliver stillet over for. Vi ønsker, at Kommissionens ressourcer modsvarer det ansvar, Kommissionen pålægges. Vi ønsker imidlertid ikke kun en kompetent Kommission, vi forventer også gennemsigtighed i Kommissionens arbejde med udgangspunkt i en revideret adfærdskodeks. Vi forventer, at Kommissionen respekterer vælgernes ønsker med hensyn til politisk og demokratisk ligevægt. Vi forventer, at der etableres procedurer for opgaver, som overdrages til eksterne organer, således at interessekonflikter undgås. Og vi forventer, at Kommissionen indgår i et nært samarbejde med Europa-Parlamentet. Vi glæder os således over, at det fremover vil være en af Kommissionens næstformænd, der får til opgave at varetage forbindelsen til Europa-Parlamentet.
Med vedtagelsen af Amsterdam-traktaten blev der på flere punkter gjort betydelige fremskridt. Vi ved imidlertid alle, at de oprindelige målsætninger ikke i alle henseender blev nået med denne traktat, herunder især ikke den reform af EU's institutioner, der er en forudsætning for EU's udvidelse. Europa-Parlamentet må således sætte alle kræfter ind på at skabe bedre balance mellem EU's institutioner. Der skal sættes ind på flere forskellige områder. Anvendelsesområdet for den fælles beslutningsprocedure bør udvides, således at dette bliver den almindeligt gældende procedure for vedtagelse af alle fællesskabsretlige tekster. Europa-Parlamentet bør inddrages i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, for så vidt angår den operationelle søjle, WEU. Dette organ bør integreres i EU som en af EU's institutioner, sådan som Amsterdam-traktaten åbner mulighed for.
Europa-Parlamentet bør ubetinget inddrages i forberedelserne til den kommende regeringskonference, der får til formål at gennemføre en reform af EU's institutioner. De vælgere, der har peget på os som deres repræsentanter, vil ikke have forståelse for, at Europa-Parlamentet betragtes som en mindreværdig partner i forbindelse med en reform, der er så gennemgribende og så nødvendig som den, vi her står over for. Det er for det første vigtigt, at Europa-Parlamentet inddrages på et tidligt tidspunkt, således at Parlamentet aktivt kan bidrage til forberedelserne af konferencen. For det andet opfordrer vi Rådet til at tage hensyn til Europa-Parlamentets henstilling fremsat i forbindelse med vedtagelsen af betænkningerne af Méndez de Vigo og Tsatsos. Et stort flertal i Europa-Parlamentet udtrykte ved denne lejlighed ønske om, at man anvendte den gængse fællesskabsmetode, ifølge hvilken Kommissionen fremsætter et forslag, som forelægges for Rådet og Europa-Parlamentet. For det tredje vil jeg gerne understrege over for Rådet, at Europa-Parlamentet ikke stiller sig tilfreds med en minimal reform, såfremt dette måtte blive foreslået.
Bifald
Det her skitserede arbejde bør selvsagt udføres i nært samarbejde med de enkelte landes parlamenter. Dette samarbejde bør udbygges, sådan som det også er sket de senere år. Europa-Parlamentet bør ligeledes inddrages i forhandlingerne om EU's udvidelse. Udvidelsen vil være en af nøgleopgaverne i de kommende år. Endvidere bør Europa-Parlamentets indflydelse øges, når det gælder fastlæggelsen af Fællesskabernes budgetter og de prioriteringer, dette indebærer, med skyldig hensyntagen til målsætningerne i Agenda 2000.
Endelig er jeg af den opfattelse, at Europa-Parlamentet som repræsentant for EU's borgere med større styrke bør fremføre disses synspunkter også i forbindelse med forhandlinger vedrørende internationale handelsrelationer. Den udvikling, vi ser i øjeblikket inden for Verdenshandelsorganisationen, når det gælder hormonbehandlet oksekød, er helt uacceptabel.
Bifald
Vi husker alle bløderskandalen, vi husker BSE-skandalen og de risici, denne indebar for borgerne. Vi skal ikke modsætte os bioteknologiske fremskridt, men vi skal - og vi vil - sørge for, at hensynet til folkesundheden kommer i første række.
Bifald
Vi bør efter min opfattelse i indeværende valgperiode være i stand til at gøre fremskridt på en række områder. Jeg skal her blot kort omtale de væsentligste, idet jeg på ingen måde skal foruddiskontere udfaldet af de igangværende drøftelser, som jeg i øvrigt fuldt ud støtter.
For det første, kære kolleger, bør vi uddrage den politiske lære af den lave valgdeltagelse, der har præget de seneste valg til Europa-Parlamentet. Vi må således iværksætte interne reformer, som sikrer bedre kontakt til vælgerne. Vi vil i øvrigt i denne forbindelse arbejde aktivt for at fremme forslaget om ensartede valgsystemer i alle medlemslande, når det gælder valg til Europa-Parlamentet.
Der ydes en stor arbejdsindsats i Europa-Parlamentet, om end Parlamentets image lader formode, at det modsatte er tilfældet. Men det er ikke sikkert, at arbejdsindsatsen er organiseret på den mest rationelle og effektive måde. Der vil være behov for en modernisering af arbejdsmetoder og -procedurer, hvis Europa-Parlamentet skal fungere mere effektivt og medlemmerne samtidig have tid til i øget omfang at være til rådighed for og blandt vælgerne.
Bifald
Under iagttagelse af traktaternes bestemmelser, som er vores fælles øverste lov, bør vi fordomsfrit kunne drøfte alle spørgsmål af relevans for Europa-Parlamentets effektivitet, det være sig i Bruxelles eller her i Strasbourg. Der er allerede fremkommet mange idéer, som overvejes i øjeblikket. Eksempelvis forslag til måder, hvorpå vi kunne reducere den tid, der medgår til afstemninger i Europa-Parlamentet. Dette ville give medlemmerne mulighed for øget taletid i forbindelse med vigtige forhandlinger.
Bifald
Der er også fremsat forslag om mødefrie dage/perioder - i ugens løb eller om fredagen - og dermed forbedrede muligheder for kontakt med vælgerne.
Bifald
Der er et ønske om afklaring af Præsidiets og Formandskonferencens opgaver i forhold til plenarforsamlingens beføjelser. Jeg vil i denne forbindelse foreslå, at vi udnytter det elektroniske postsystem til på effektiv vis at orientere medlemmerne om dagsordener og beslutninger. Der er rejst spørgsmål vedrørende de mange arbejdssprog, hvis antal selvsagt vil vokse i forbindelse med den forestående udvidelse af EU. Der er rejst spørgsmål vedrørende en effektivisering af Europa-Parlamentets tjenestegrene, ligesom håndteringen af det stadigt stigende antal besøgende i Europa-Parlamentet har været drøftet. Jeg skal som sagt ikke foruddiskontere, hvilke afgørelser Europa-Parlamentet ad demokratisk vej måtte nå frem til efter nøje at have overvejet konsekvenser og risici i forbindelse med de foreslåede løsninger. Jeg vil på nuværende tidspunkt blot understrege, at jeg vil gøre mit yderste for at sikre en åben debat og støtte alle bestræbelser for at sikre størst mulig effektivitet i Europa-Parlamentets arbejde.
For det andet må vi afslutte arbejdet med at definere en fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer og samtidig afklare ansættelses- og arbejdsvilkår for parlamentsmedlemmernes medarbejdere. Udgangspunktet må være gennemsigtighed, retfærdighed og respekt for embedet. De politiske rammer har udviklet sig meget siden vedtagelsen af Amsterdam-traktaten, der fastslår principperne for en sådan afklarende reform. Europa-Parlamentet er allerede nået langt i dette arbejde takket være den betænkning, vores kollega Willi Rothley har udarbejdet. Jeg vil som formand gøre mit for at sikre, at dette arbejde afsluttes på en måde, som vinder bred tilslutning i Europa-Parlamentet.
Europa-Parlamentet må endvidere styrke sin kommunikationsstrategi, i særdeleshed tilstræbe større decentralisering. Informationerne skal nå ud over den snævre kreds af særligt interesserede, som desværre fortsat ofte er målgruppen. Informationerne skal nå ud til den enkelte borger. Politik drejer sig ikke kun om handling, men også om formidling, og på dette felt lader indsatsen meget tilbage at ønske. EU er kedsomhedens holdeplads, kunne vi forleden læse i et af de førende dagblade. Det er den udfordring, vi står over for. Jeg vil som formand tage denne udfordring op sammen med Europa-Parlamentets øvrige medlemmer og sammen med journalisterne, som jeg håber i stigende antal vil vise interesse for vores arbejde, hvis vi formår i højere grad at synliggøre det politiske arbejde.
En styrket kommunikationsstrategi i forhold til EU's borgere kræver imidlertid grundig forberedelse og politiske overvejelser. Vi står i dag med et paradoks, idet alle undersøgelser viser, at der i befolkningen er stigende tilslutning til det europæiske projekt. Samtidig viser den lave valgdeltagelse ved valget til Europa-Parlamentet, at EU af mange mennesker stadig opleves som et abstrakt projekt uden forbindelse til deres dagligdag.
Demokrati lader sig imidlertid ikke reducere til valghandlinger og parlamentariske procedurer, idet vi så blot står med den dårligste af alle styreformer - lige med undtagelse af alle de andre - for nu at bruge Winston Churchills berømte paradoks.
Vi kan imidlertid ikke negligere de politiske konsekvenser af, at det europæiske projekt, omend fejlagtigt, ifølge den offentlige mening fremstår som et koldt, bureaukratisk maskineri. Et maskineri, som producerer standarder på bekostning af mangfoldigheden, som producerer kompromiser på bekostning af divergenserne, som producerer ensartethed på bekostning af forskellighederne.
Det er Kommissionens fortjeneste, at der er skabt grundlag for et fælles marked. Det er imidlertid ikke muligt ved direktivers og forordningers hjælp at skabe tilslutning til et ideal. Ønsker vi, at EU skal finde accept i befolkningen som andet end en spændetrøje, er det afgørende, at der er tale om et projekt, som rækker videre end Den Økonomiske og Monetære Union, og som rækker videre end den sociale og miljømæssige dimension.
Bifald
Det er påtrængende nødvendigt at give unionstanken fornyet mening. Jeg opfordrer Europa-Parlamentet til at sætte sig som mål med egnede midler - hvilke får vi senere lejlighed til at diskutere - at vende den farlige tendens til stadig lavere valgdeltagelse ved valgene til Europa-Parlamentet. Det er forudsætningen for, at Europa-Parlamentet i borgernes øjne kan bevare den demokratiske legitimitet, som sikres gennem direkte valg - hvor vælgerne deltager.
Uden for kredsen af medlemslande nyder Europa-Parlamentet stor anseelse. Dette er i særlig grad tilfældet i alle de lande, der ansøger om medlemskab af EU, og i de lande, der har indgået samarbejdsaftaler med EU. Det positive billede af Europa-Parlamentet beror ikke blot på landenes forventning om Parlamentets støtte, når der skal bevilges økonomisk bistand til udviklingsprojekter, eller når der skal indgås økonomiske aftaler med EU. Det positive billede rækker langt videre. Europa-Parlamentet ses som vidnesbyrd om demokratiets sejr inden for et stort geografisk område, som rummer mange forskellige nationer. I forbindelse med internationale aftaler, hvor der kræves samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet, har Parlamentets udtalelse altid - og uden skelen til politiske interesser - været betinget af, at samarbejdspartnerne overholdt de demokratiske spilleregler, respekterede frihedsrettighederne og menneskerettighederne. EU repræsenterer følgelig et inderligt håb om fred, frihed og fremskridt for alle folk, der lever under diktaturer eller i lande ramt af borgerkrige, samt for befolkningen i de mange udviklingslande.
Kære kolleger, det er på denne baggrund mit håb, at Europa-Parlamentet fortsat og i stigende omfang vil vise mod og handle på en måde, som skaber øget bevidsthed i befolkningen om, at det menneskelige fællesskab beror på grundlæggende værdier af universel karakter. Nærmest og mest påtrængende er i denne henseende det drama, som har sønderrevet Kosovo. Våbnene tier nu, krigens rædsler er bragt til ophør, men freden er endnu ikke sikret. Vi har vist alle en fornemmelse af, at det var den demokratiske models fremtid, der her stod på spil. En model, som beskytter alle mindretal. Samtidig så vi, hvad vi kunne kalde det europæiske kontinents humanitære tempel: Det er ikke acceptabelt, og det blev ikke accepteret, at der endnu en gang skete så brutale krænkelser af menneskerettighederne på det europæiske kontinent.
EU's 15 medlemsstater stod samlet, og jeg er overbevist om, at de med deres fælles indsats har lagt grundvolden til den politiske union. En union i overensstemmelse med borgernes ønsker. Borgerne forventer ikke blot et fælles marked, men også et projekt med videre perspektiver for menneskeheden. Grundstenen til et nyt Europa blev lagt i Pristina. Et nyt Europa ser dagens lys på tærskelen til det nye århundrede. Våbnene er nu under kontrol, landet er under genopbygning, og en dag oplever vi måske en udsoning parterne imellem. Jeg vil gerne som min første handling udadtil i min egenskab af formand for Europa-Parlamentet på vegne af Parlamentet snarest muligt besøge Kosovo. En handling med stor symbolværdi.
Bifald
Jeg ved, at mange andre har besøgt Kosovo. Mit besøg på et tidspunkt, hvor freden er ved at genindfinde sig, skal imidlertid ses i et særligt perspektiv: Jeg vil gerne til albanere og serbere, til FN's høje repræsentant, til politiske og religiøse myndigheder, til den internationale fredsstyrke bringe et budskab om, at Europa-Parlamentet står ved sine holdninger. Europa-Parlamentet vil yde sin del af indsatsen for at sikre Kosovos genopbygning og sikre stabiliteten på Balkan. Europa-Parlamentet vil således anvende sine budgetbeføjelser i denne sammenhæng, men også yde en indsats, som rækker langt videre.
Kære kolleger, jeg har tillid til, at alle Europa-Parlamentets medlemmer aktivt vil medvirke til at nå disse ambitiøse mål. Vi står over for en stor opgave, så jeg ønsker ikke god ferie, men god arbejdslyst. Tak.
Kraftigt bifald

Halonen
Fru formand, jeg ønsker at gratulere Dem hjerteligt med valget til Deres nye, krævende opgave. Som De selv sagde i Deres pragtfulde tale, har vi alle store udfordringer foran os. De sagde, at De sætter pris på samarbejde mellem institutionerne. Ærede formand, jeg forsikrer Dem her, at jeg også siger det i denne sal i aften, når jeg officielt præsenterer det finske formandskabs handlingsprogram, at også vi stræber efter tættere samarbejde mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Ærede formand, jeg er i dag kommet her for at ære den fuldmagt, europæerne har givet os, og for at tilbyde samarbejde med henblik på at bygge en bedre fremtid for vores borgere, men samtidig med tanke på, at vi er en del af en fælles verden. Ærede formand, jeg takker for den begunstigelse, det er at være til stede ved denne begivenhed.
Bifald

Formanden
Tak for Deres indlæg, fru formand for Rådet.

Marín
Fru formand, jeg skal fatte mig i korthed. Jeg ønsker Dem på Kommissionens vegne tillykke med valget.
Hvad kan jeg vel sige om Deres personlige kvaliteter og Deres allerede lange karriere i Fællesskabernes tjeneste?
Vi kender Dem godt og ved, at De stiller store krav, men også at De har en klar forståelse for den institutionelle ligevægt. Dette vil utvivlsomt hjælpe os til fremover at etablere et nyt og forbedret samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen.
Der er ingen grund til at lægge skjul på, at det, som De vist også selv var inde på, er et af de helt grundlæggende problemer, som skal løses. Vi føler os overbevist om, at det med Dem i formandssædet vil være muligt for den nye Kommission at genskabe den tillid, som altid har været en grundlæggende styrke i EU-samarbejdet.
Fru Fontaine, lad mig endnu en gang overbringe de varmeste lykønskninger på vegne af Kommissionen. Mange tak.
Bifald

Formanden
Tusind tak, kommissær Marín.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelser, betragter jeg den som godkendt.

Gillig
Fru formand, i tilknytning til protokollen fra mødet i går vil jeg gerne supplere de oplysninger, vores irske kollega fremførte i sit indledende indlæg i går morges.
Hvad angår personer med nedsat førlighed og disses muligheder for fra de offentlige parkeringsområder at komme frem til Europa-Parlamentets bygninger, kan jeg til alle kollegers orientering oplyse, at dette fuldt ud er muligt. Jeg afprøvede personligt faciliteterne i morges, idet jeg fulgte de forskellige tilgangsveje, som er anvist ved normal skiltning. Jeg finder det vigtigt at få denne information indføjet for at sikre, at der ikke fortsat er ufuldstændige oplysninger i omløb. Der er truffet de fornødne foranstaltninger, som sikrer personer med nedsat førlighed adgang til Europa-Parlamentets bygninger. Efter min opfattelse er det kun adgangen til selve mødesalen, som udgør et problem.

Formanden
Tak for Deres positive indlæg. Jeg må sige, at jeg ikke fuldt ud deler Deres opfattelse. Jeg mener, der endnu er mange problemer, som skal løses, for at Europa-Parlamentet kan fungere optimalt. Vi er opmærksomme på problemerne og vil gøre vores bedste for at få dem løst.

Staes
Fru formand, jeg tilslutter mig, og det er helt sikkert også på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, Deres krav om før d. 30. august, altså før høringerne med den nye Kommission begynder, at gøre alle europæiske parlamentsmedlemmer bekendt med Ekspertgruppens anden beretning. Ligeledes ved jeg fra en sædvanligvis velinformeret kilde, at der allerede nu i Parlamentet mellem Ekspertgruppen, Europa-Parlamentets tjenester og EU-Kommissionens tjenester cirkulerer et slags udkast til anden beretning, en slags indledende beretning. Vi ved, hvordan det går med udkast til beretninger, de lækker, de kommer i pressen. Jeg mener, at det må være et krav fra os alle, at hvis der cirkulerer et sådant udkast, skal det gives til medlemmerne af Europa-Parlamentet. Jeg er klar over, at det formentlig ikke kan lade sig gøre til alle 626 medlemmer, men hvis der findes en sådan beretning, og hvis De kan bekræfte dette, ville det så ikke være klogt, at dette udkast til beretning kan gives til f.eks. formanden og Budgetkontroludvalgets kontor og koordinatorerne for alle de grupper, der er repræsenteret i Budgetkontroludvalget.

Formanden
Hr. Staes, der kan nok ikke helt siges at være tale om et procedureforslag, men jeg har med interesse lyttet til Deres indlæg. Som nævnt tidligere vil jeg hurtigst muligt foretage det videre fornødne i denne sag.

Barón Crespo
Fru formand, jeg vil fremkomme med et indlæg om protokollen, for jeg mener, at Formandskonferencen og alle de politiske grupper i går i fællesskab underskrev en indsigelse imod stiftelsen af »Den Tekniske Gruppe for Uafhængige Medlemmer«, og jeg mener, at denne indsigelse bør fremgå tydeligt af protokollen.
Jeg går ud fra, at formanden for PPE-gruppen, som i øjeblikket leder Formandskonferencen, har sendt skrivelsen til Parlamentets formandskab. Men under alle omstændigheder vil jeg bekræfte min gruppes indsigelse.
Og nu da jeg er i gang, fru formand, vil jeg tilføje, at det ikke er rimeligt at indlede en forhandling på grundlag af rygter om et emne, som vi skal behandle på det tidspunkt, hvor det er opført på dagsordenen, et emne, som der nok er ændringsforslag til, og som de politiske grupper skal udtale sig om. Jeg synes, at vi skal diskutere en ting ad gangen.

Poettering
Fru formand, jeg kan bekræfte, hvad kollega Barón Crespo sagde om dette punkt. Men jeg havde egentlig bedt om ordet vedrørende et andet punkt, nemlig vedrørende vores gruppes navn. Under punkt 5 står: Stiftelse af politiske grupper. Jeg vil gerne informere Dem om, at vores gruppe fremover hedder: Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater)/Europæiske Demokrater. Jeg beder Dem være opmærksom på dette. Jeg beder også om, at man er opmærksom på, at vores gruppe nu er Parlamentets største gruppe. Jeg vil gerne bede om, at man tager behørigt hensyn til dette på monitorerne og det øvrige tekniske udstyr.
Bifald

Dell'Alba
Fru formand, en kort bemærkning i tilknytning til hr. Baróns indlæg. Vi taler i øjeblikket om protokollen. I forbindelse med hr. Baróns indlæg i går blev der ikke noteret reaktioner. Jeg mener at vide, at Formandskonferencen senere vil få forelagt et stiftelsesdokument fra denne gruppe. Dette tager vi til efterretning. Der er således efter min opfattelse grund til at holde de to ting adskilt. Dels er der tale om en eventuel indsigelse, dels er der tale om, hvad der blev sagt under gårsdagens plenarmøde. Jeg mener ikke - og flere kan bevidne dette - at der på daværende tidspunkt blev fremsat indsigelser.

Formanden
Tak, hr. Dell'Alba. Deres bemærkning giver ikke anledning til ændringer i protokollen.

Kinnock, Glenys (PSE).
Fru formand, jeg er sikker på, at De, som jeg, finder det beklageligt, at vi i denne uge ikke har mulighed for at udtrykke vores interesse for begivenhederne i Burma og især for vores Sakharov-prisvinder Aung San Suu Kyi's offer og lidelser.
Der har været et trojkabesøg i Burma. Fru formand, jeg vil gerne indtrængende anmode Dem om - som en af Deres første handlinger - at støtte forslaget om, at der straks indledes en dialog med Aung San Suu Kyi og hendes politiske parti.

Formanden
Tak for Deres indlæg, fru Kinnock. Jeg skal tage det med i mine overvejelser.

Cohn-Bendit
Fru formand, må det være mig tilladt at stille et kort spørgsmål til hr. Poettering?
Fru formand, et lille spørgsmål til hr. Poettering. Hr. Poettering, hvad er forskellen på en kristelig demokrat og en europæisk demokrat?

Ford
Fru formand, jeg kan helt klart tilslutte mig Deres tale tidligere, hvori De nævnte, at en af vores opgaver er at informere offentligheden om institutionernes arbejde. Må jeg derfor i henhold til artikel 38 (redegørelse om Kommissionens afgørelser) anmode Dem, fru formand, om efter dagsordenen i dag at opfordre Kommissionen til over for Parlamentet at redegøre for den afgørelse, der blev truffet i går, om at give de franske fodboldmyndigheder en bøde på et latterligt beløb af GBP 650 for et klart brud på Fællesskabets regler.
Det er meget svært at forstå Kommissionens budskab, ud over at det er gode nyheder for billethajer og dårlige nyheder for fodboldfans, at man faktisk kan slippe afsted med at bryde loven, hvis man er villig til at give Kommissionen lidt penge senere i processen. Derfor vil jeg gerne bede Dem opfordre Kommissionen til at gøre rede for denne afgørelse efter dagens møder, så almindelige mennesker kan forstå de tanker, der ligger bag, og som, må jeg indrømme, er fuldstændig uforståelige for mig.

Formanden
Vi skal gerne lade Deres forespørgsel gå videre til Kommissionen.

Det Europæiske Råd den 3.-4. juni - Det tyske formandskab
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét vedrørende
beretning fra Det Europæiske Råd og redegørelse fra Kommissionen vedrørende Det Europæiske Råds møde i Köln, den 3.-4. juni, -redegørelse fra Rådet vedrørende det tyske formandskabs aktivitetsperiode.
Fischer
Fru formand, mine damer og herrer, jeg er glad for, at jeg i dag kan mødes med det nyvalgte Europa-Parlament, og jeg ønsker Dem alle - og naturligvis ganske særligt Dem, fru formand Fontaine - tillykke med valget.
Det tyske formandskab blev indledt med et historisk skridt, nemlig indførelsen af den fælles valuta, euroen. I januar sagde jeg her i Europa-Parlamentet, at indførelsen af euroen efter den tyske regerings opfattelse er logisk forbundet med yderligere skridt til at fuldende integrationen, og at Tyskland vil gøre en stærk indsats for at realisere den. For os drejede det sig om i strukturer og metoder at forberede Unionen på at ændre sig fra en vesteuropæisk til en fælleseuropæisk og samtidig udenrigs- og sikkerhedspolitisk handlekraftig Union - og dermed også til en mere demokratisk Union.
I dag, seks måneder senere, kan vi konstatere, at fremskridtene på disse tre centrale integrationsområder har levet op til vores forventninger. Disse fremskridt er nært forbundet med den dobbelte krise, som Den Europæiske Union har skullet overvinde i det forgangne halve år. Det tidsmæssige sammenfald mellem Kommissionens tilbagetræden, udbruddet af Kosovo-krigen og Det Europæiske Råd i Berlin satte EU's handlekraft på en dramatisk prøve på et yderst kritisk tidspunkt. I denne overordentligt vanskelige fase bevarede EU's medlemmer ikke bare deres sammenhold og handlekraft, de viste også i høj grad deres evne til at skabe. De udnyttede krisen som et positivt incitament for den fortsatte integration. Dette skyldes, at det med krigen i Kosovo igen blev tydeligt, hvad der er den europæiske integrations kerne, nemlig at skabe en permanent fredsordning på vores kontinent. Denne indsigt betød, at de nationale enkeltinteresser blev modificeret, og over hele Europa opstod der en vilje til at bringe den historiske opgave med at fuldende den europæiske integration et afgørende skridt fremad.
Krisen blev på den måde en accellerator for integrationen. Det skridt fremad, som vi har taget i de forløbne måneder, er frem for alt en fælles succes for alle medlemsstater og Den Europæiske Unions institutioner. Jeg vil derfor gerne i dag takke Europa-Parlamentet, fordi det i denne vanskelige fase i særlig grad levede op til sit ansvar.
Fru formand, mine damer og herrer, i det følgende vil jeg komme med et kort resumé af det tyske formandskabs resultater og derefter ridse de videre perspektiver op. For det første er EU's udenrigs- og sikkerhedspolitiske handlekraft vokset. EU er i dag en international aktør med betydelig vægt. Det mest tydelige bevis på dette var præsident Ahtisaaris mission i Beograd sammen med den russiske Kosovo-ansvarlige, Tjernomyrdin. Deres bidrag til at finde en fredelig afslutning på konflikten i Kosovo betød, at EU som civil magt kom et væsentligt skridt nærmere på en fælles udenrigspolitik. Til forskel fra 1991/92 indtog EU denne gang en fælles holdning på Balkan, fordi de europæiske stater endelig havde indset, at det ikke kun drejede sig om en moralsk forpligtelse eller om fremtiden for et europæisk udkantsområde, men om deres egen, vores alles sikkerhed.
I Europa findes der kun en eneste udelelig sikkerhed. Det er konsekvensen af erfaringerne fra tragedien i Kosovo. Hvis vi passivt havde accepteret, at der fandtes en blodig, aggressiv nationalisme på vores kontinent, ville det i sidste ende have været selve den europæiske integrations skæbne, den største landvinding i den nyere europæiske historie, der stod på spil. Det kunne og ville vi ikke tillade!
Bifald
Kosovo-konflikten var medvirkende til, at to vigtige erkendelser brød igennem i EU. For det første bliver Sydøsteuropa i dag generelt og uden forbehold accepteret som hørende til Europa. Konsekvensen af dette var vedtagelsen af stabilitetspagten, som jeg skal komme tilbage til. For det andet er der nu en mere konkret vilje til langt om længe at udforme en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. På denne baggrund er det lykkedes at indtage en samlet holdning over for Kina, Mellemøsten, inden for menneskerettighedspolitikken og i mange andre udenrigspolitisk vanskelige spørgsmål og til sidst i Köln at træffe en række vigtige afgørelser, som vedtagelsen af den første fælles strategi over for Rusland og en køreplan for skabelsen af en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik samt udpegelsen af Javier Solana som den bedste kandidat til posten som Mister FUSP.
Den Europæiske Unions betydning som international aktør er også kommet tydeligt frem på de mange interregionale konferencer, Latinamerika-topmødet i Rio, Middelhavskonferencen i Stuttgart - en platform, som kan få meget stor betydning nu på baggrund af en mulig ny fredsdynamik - det europæisk-asiatiske topmøde i Berlin og mange andre møder.
For det andet har Den Europæiske Union med beslutningerne i Berlin om Agenda 2000 sikret sin handlekraft i de kommende år. Hvis vi ikke var blevet enige i Berlin - og tænk på, hvad det ville have betydet, hvis topmødet i Berlin var endt uden et kompromis, set i lyset af den begyndende Kosovo-krig og den krise, som Kommissionen samtidig befandt sig i. Europa ville være blevet kastet ud i en alvorlig historisk krise. Agenda 2000 samlede en pakke af reforminitiativer og massive nationale interesser, som ikke er set før i integrationshistorien. Det kunne lade sig gøre at føre dem sammen til et stort kompromis, fordi vigtige medlemsstater - ikke mindst Tyskland - afstod fra med vold og magt at ville gennemføre nationale særstandpunkter og i stedet gav videreudviklingen af Europa første prioritet.
Den tyske regering kunne ganske vist have ønsket sig yderligere fremskridt på nogle områder, f.eks. inden for landbrugspolitikken, og her vil der på grund af WTO-runden snart være behov for yderligere reformer, men alt i alt er det et rigtig godt kompromis, en fremragende basis for at føre Unionen ind i det 21. århundrede.
For det tredje sikrer Agenda 2000 også Den Europæiske Unions muligheder for udvidelse. Berlin-kompromisets succes kan netop også aflæses af de overordentligt positive reaktioner i ansøgerlandene. Der er også sket væsentlige fremskridt i tiltrædelsesforhandlingerne i det forløbne halve år. I dag forhandler vi i mere end halvdelen af kapitlerne. Med den beslutning, der blev truffet i Köln, om en ny regeringskonference om institutionelle spørgsmål har vi desuden fået åbnet mulighed for hurtigt at overvinde den anden store indre forhindring for udvidelsen. Det historiske projekt, som udvidelsen er, er dermed blevet tilført betydeligt mere tempo og kvalitet.
For det fjerde spillede Europa-Parlamentet i det opgør, som førte til Kommissionens tilbagetræden, den ansvarsfulde rolle, som borgerne i Europa forventer af det. Heri ser jeg begyndelsen på en proces, som vil føre til en stærkere demokratisering af Unionen. Ved at udpege Romano Prodi til ny formand for Kommissionen reagerede EU-staterne meget hurtigt på Kommissionens tilbagetræden. Jeg vil gerne herfra ønske Romano Prodi og den nye Kommission alt godt og held og lykke med de store opgaver, som ligger foran dem.
Med adfærdskodeksen har den nye Kommission allerede sendt et første vigtigt signal for at genvinde borgernes tillid, en god begyndelse. Jeg vil imidlertid også gerne i dag endnu en gang udtrykkeligt takke den gamle Kommission og alle dens medarbejdere for deres arbejde. Trods al kritik af enkeltsager bør vi ikke glemme, at vi ikke kunne have løst de talrige og vanskelige problemer, også og netop i den tyske formandskabsperiode, uden Kommissionens hårde og engagerede arbejde.
Bifald
For det femte forsøger vi med den beskæftigelsespagt, der blev vedtaget i Köln, at følge og støtte de nationale bestræbelser på at skabe større beskæftigelse på europæisk niveau. Pagten forbedrer betingelserne for en aktiv beskæftigelsespolitik både på nationalt og europæisk plan. Den makroøkonomiske dialog, som blev vedtaget i Köln, og som inddrager arbejdsmarkedets parter og Den Europæiske Centralbank vil bidrage væsentligt til dette. I forbindelse med beskæftigelsestopmødet under det portugisiske formandskab skal der derfor gøres status over dette arbejde for første gang.
Mine damer og herrer, i den fase, som ligger foran os, gælder det om at udnytte den dynamik, som i det forløbne halve år er opstået af spændingsforholdet mellem krise og reformbehov, til yderligere integrationsskridt. Der er fem nøgleområder, hvor vi skal videre. Det første er, at erfaringerne fra Kosovo-konflikten må betyde, at der kommer mere dynamik i udvidelsen. Det Europæiske Råd i Helsinki skal træffe vidtrækkende beslutninger. Det kommer til at dreje sig om to centrale spørgsmål, for det første om hvilke yderligere ansøgerlande der skal indledes forhandlinger med. Det har længe været tydeligt, at nogle af de stater, som endnu ikke forhandler, har gjort betragtelige reformfremskridt, og det bør der tages behørigt hensyn til i Helsinki. Det må stå klart, at alle kandidater, som opfylder de kriterier, der blev fastsat i København, har krav på at indlede tiltrædelsesforhandlinger.
Det andet spørgsmål bliver spørgsmålet om en dato for afslutningen af forhandlingerne med de første kandidater. Der er blevet stillet flere visionære forslag om dette punkt, men der har hidtil manglet et seriøst grundlag for en sagligt begrundet dato. I Helsinki kommer vi for første gang til at have et sådant grundlag i form af de fuldstændige resultater af screeningerne og Kommissionens nye fremskridtsrapporter. Jeg håber derfor meget, at det vil lykkes at fastlægge en dato i december. Min personlige mening er, at vi bør fastlægge det i december. Det ville være et meget vigtigt signal for den fortsatte dynamik i reformprocessen og for tiltrædelsesforhandlingerne.
I det forløbne halve år er det desværre ikke lykkedes at skabe en substantiel forbedring af Tyrkiets status i forhold til Den Europæiske Union. I Köln kunne der ikke opnås enighed om det tyske forslag om at betegne Tyrkiet som tiltrædelseskandidat og måle det efter de samme kriterier som de øvrige kandidater, nemlig de kriterier, der blev fastsat i København, men dette spørgsmål er fortsat på dagsordenen. Det vil være vigtigt, at Tyrkiet opstiller en køreplan for gennemførelsen af de kriterier, der blev fastsat i København. Det er afgørende for, om der kan indledes forhandlinger, at kriterierne er opfyldt.
Det andet punkt er, at det er nødvendigt for at bevare en udvidet Unions forhandlingsevne, at de tre institutionelle spørgsmål, som ikke blev løst i Amsterdam - Kommissionens størrelse og sammensætning, vægtningen af stemmer i Rådet, udvidelse af flertalsafstemningen - bliver løst tilbundsgående i god tid før udvidelsen. Det er i øvrigt også i tiltrædelseskandidaternes interesse. Vi bør derfor sætte alt ind på at opfylde den køreplan for de institutionelle reformer, som blev aftalt i Köln, og at afslutte reformpakken i år 2000 under det franske formandskab. Det kræver imidlertid vilje og støtte fra alle involverede.
For det tredje har Sydøsteuropa i dag, hvor den fjerde og forhåbentlig sidste jugoslaviske krig om arvefølge i Kosovo er afsluttet, og aftalen om stabilitetspakten er indgået, for første gang i sin historie en reel chance for at lægge nationalisme og vold bag sig for altid og åbne sig over for integrationens Europa. Forsoningen var mulig i Vesteuropa efter 1945, og den vil være lige så mulig på Balkan i dag, hvis det også dér lykkes at overvinde roden til had og vold, nemlig nationalismen. En vigtig forudsætning er, at også Den Europæiske Union i fredstider gør sikringen af freden i Sydøsteuropa til et anliggende, der har høj prioritet. Unionen bærer med genopbygningen af Kosovo og som central initiativtager til stabilitetspagten et større ansvar, også på det materielle område. Men dette indebærer også for Unionen og dens økonomier på længere sigt en stor, enestående chance, som vi bør udnytte målrettet.
En afgørende faktor for stabiliseringen af Sydøsteuropa er det økonomiske samarbejde. Tyskland støtter efterfølgende forslag om at skabe en regional told- og handelsunion med det formål at skabe en frihandelszone, der så vidt muligt skal være forbundet med Den Europæiske Union. En sådan stabil økonomisk ramme ville også i høj grad komme investeringer udefra til gode. Men det vigtigste mål er at skabe stabile betingelser for demokrati og retsstatslighed overalt på Balkan. Nøglen til en varig stabilisering af regionerne vil være demokratiseringen af Serbien.
Bifald
Det er en afgørelse, som det serbiske folk selv må træffe. For Den Europæiske Union og dens medlemsstater må det imidlertid gælde, at vi bør gøre alt for at styrke den demokratiske opposition i Serbien og svække Milosevic. Især nu, set i lyset af de modige demonstrationer i hele landet, må vi vise det serbiske folk, at det kan regne med Den Europæiske Unions fulde støtte i forbindelse med sin demokratisering.
Bifald
De seneste måneders erfaring viser, at Europa også må organisere sig stærkere inden for sikkerheds- og forsvarspolitikken, hvis det fremover selv vil være i stand til at udøve et effektivt krisemanagement. Beslutningerne fra Köln om at skabe en europæisk sikkerheds- og forsvarsunion er meget vidtrækkende. Dette emne må efter det indre marked og Den Økonomiske og Monetære Union blive det næste store integrationsprojekt i Den Europæiske Union. Udviklingen af fælles handlingsoptioner og skabelse af den nødvendige infrastruktur til dette formål vil derfor fremover stå helt øverst på den europæiske fremtidsdagsorden. Her er der netop ikke tale om en militarisering af Den Europæiske Union, men om, at den bliver videreudviklet til en effektiv og handlekraftig fredsmagt, som er i stand til som i Kosovo endeligt at lade krigen tilhøre fortiden som politisk middel i Europa og i stedet lade retfærdigheden og afkald på voldsanvendelse råde.
Bifald
Det er en forudsætning for Den Europæiske Unions fremtidige levedygtighed, at legitimationen og troværdigheden hos borgerne styrkes. Udarbejdelsen af et europæisk charter for grundlæggende frihedsrettigheder skal sikre, at borgernes grundlæggende frihedsrettigheder har samme stilling på europæisk niveau som på nationalt. Metoden hertil er ny. Charteret skal baseres på en bred dialog, som involverer repræsentanter for Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter, regeringen, Kommissionen. Dette udvalg skal aflægge rapport for Det Europæiske Råd under fransk formandskab. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil spille en fremtrædende rolle i dette arbejde på grundlag af det forarbejde, som længe har fundet sted i Parlamentet.
Fru formand, mine damer og herrer, fremskridtene i den politiske integration og udvidelsen stiller et centralt spørgsmål om Den Europæiske Unions fremtid. Hvordan skal en Union med 27, eller hvis man tænker på Sydøsteuropa, på langt sigt sågar omkring 30 medlemsstater fortsat kunne være funktionsdygtig og handlekraftig? Hvordan kan det fremtidige forstørrede Europa på samme tid bevare sit sammenhold og leve op til sit ansvar indadtil og udadtil? Dette spørgsmål, som har betydning langt ud over den næste regeringskonference, vil snart komme til at dominere den europæiske reformdebat, ja, det må dominere den. De centrale emner i denne debat må være demokratiseringen og i sidste ende den fuldstændige parlamentarisering af Den Europæiske Union: skabelsen af en ægte borgerunion. Kun på denne måde vil man efterhånden kunne overvinde den svigtende interesse, som på foruroligende vis manifesterede sig i den lave valgdeltagelse ved valget til Europa-Parlamentet - det forskrækkede os alle.
Det demokratiske imperativ blev tydeligt i konflikten om Kommissionens tilbagetræden, hvor der blev stillet principielle spørgsmål om transparens, demokratisk kontrol og legitimation af den europæiske handlemåde. Det er imidlertid også en konsekvens af Den Europæiske Unions voksende handlekraft, netop inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken. En Union, som vil være handlekraftig i kriser og konflikter, har tvingende behov for at have sin egen demokratiske legitimationskæde. Det vil derfor i fremtiden være absolut nødvendigt at foretage en udvidelse af Europa-Parlamentets rettigheder, som går ud over de nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten, men også at inddrage de nationale parlamenter bedre.
Ved starten af det tyske formandskab, fru formand, tog jeg initiativ til en diskussion om en europæisk forfatning. Denne debat vil bidrage til at styrke en europæisk borgerbevidsthed. Her bør vi frigøre os fra en striks retlig forståelse og snarere opfatte en forfatning som en samling af værdierne og de grundlæggende principper, af funktionsmekanismerne i den europæiske sameksistens herunder Den Europæiske Unions funktion som politisk konstruktion sui generis .
Den dobbelte krise i det forløbne halve år vil komme til at få en langsigtet og varig indflydelse på den europæiske integration. Kosovo-konflikten har igen rykket udgangspunktet for integrationen, oprettelsen af en europæisk fredsordning, i centrum for vores opmærksomhed. Kommissionens tilbagetræden har derimod vist, hvad det må handle om i fremtiden, nemlig om at skabe en virkelig demokratisk Union med afbalancerede checks and balances . Denne dobbelte erkendelse er efter min opfattelse et godt grundlag for det finske formandskab, som jeg ønsker alt godt for den ansvarsfulde opgave, som ligger foran det. Mange tak!
Kraftigt bifald

Marín
Fru formand, jeg vil også denne gang fatte mig i korthed af årsager, som De fuldt ud forstår. Jeg vil blot, som formanden for Rådet, hr. Fischer, indledte med at sige, pege på, at der under det tyske formandskab - som har været et meget kompliceret og vanskeligt formandskab - er blevet løst store opgaver og klaret store udfordringer. Jeg tænker naturligvis på vedtagelsen af Agenda 2000, som var en politisk og diplomatisk opgave og en øvelse i at finde en meget vanskelig ligevægt mellem særinteresserne i Unionen, og på alle de følger, der var et resultat af det måske største problem i øjeblikket på grund af dets følger for Den Europæiske Union, nemlig konflikten i Kosovo og alle forholdene i forbindelse med den og også de følger, som den får for fremtiden.
Den europæiske sikkerhed og det europæiske forsvar er begyndt at gøre fremskridt med udnævnelsen af den ansvarlige for FUSP. Det er skridt, der viser, at udenrigs- og sikkerhedspolitikken måske stadig, efter Kosovo-krisen, er akilleshælen i det europæiske projekt, og det er nødvendigt med store fremskridt.
Og endelig har den europæiske beskæftigelsespagt fået et skub fremad - på basis af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Luxembourg.
Derfor lykønsker den afgående Kommission det tyske formandskab. Vi mener, at det har været et meget godt formandskab. Der er blevet løst mange vanskelige problemer. Og alt det skyldes uden skyggen af tvivl udenrigsminister Fischers talent, effektivitet og intelligens, som har gjort et stort indtryk på mig, og jeg lover Dem, at jeg i mit nye liv, når jeg tager til Spanien, vil jogge og spise bananer.
Bifald

Poettering
Hr. formand, hr. udenrigsminister, kolleger. Hr. udenrigsminister, man kan fuldt ud tilslutte sig Deres tale, men man kan desværre ikke bedømme det tyske formandskab udelukkende positivt. Derfor kan jeg heller ikke finde helt så venlige ord som den fungerende formand for Kommissionen.
Det tyske rådsformandskab har været et rådsformandskab med op- og nedture, med successer, som vi har anerkendt, men også med alvorlige mangler, fiaskoer og fejlgreb. Det tyske rådsformandskab blev konfronteret med den tragiske situation i Kosovo, og erklæringen fra Berlin var så tydelig, som man kunne ønske det. Rådsformandskabet handlede beslutsomt sammen med landene i Den Europæiske Union i den vestlige alliance for at gå imod den jugoslaviske tyran og diktator, Milosevic. Det var nødvendigt og rigtigt at handle. Vores budskab på tærskelen til år 2000 må lyde: Aldrig mere må mennesker blive fordrevet fra deres huse, fra deres hjemstavn! Menneskerettighederne, menneskets værdighed, retten til en hjemstavn er grundlagene for vores europæiske civilisation!
Jeg vil gerne udtrykke vores gruppes tak og anerkendelse personligt til Dem, hr. udenrigsminister, fordi De er gået så udtrykkeligt og overbevisende ind for menneskerettighederne, helt til de fysiske angreb, man har udsat Dem for.
Bifald
Men i vores gruppe har vi også ofte spurgt os selv, hvad der ville være sket, hvis det havde været vores politiske venner, der havde haft Deres politiske ansvar. Havde De i opposition så også praktiseret den samme solidaritet med den tyske regering? Derfor takker vi vores politiske venner fra CDU og CSU og også De Liberale, fordi de så udtrykkeligt støttede rådsformandskabet solidarisk.
De fyldte os med afsky at se - og det kritiserer vi ligesom De - at gruppeformanden for det postkommunistiske PDS rakte Milosevic i Beograd hånden. Denne persons åndsfæller er jo også repræsenteret her i Europa-Parlamentet.
Nu skal Kosovo opbygges. Det er en af Den Europæiske Unions centrale opgaver. Vi må ikke gentage den fejl, der blev begået i Bosnien, at alt er bureaukratisk og tager lang tid. Den Europæiske Union skal nu handle hurtigt og ubureaukratisk. Det er en fælles opgave for Ministerrådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet, så de hårdt prøvede mennesker i Kosovo, i det tidligere Jugoslavien og på Balkan kan få et perspektiv for fremtiden.
I Berlin blev Agenda 2000 vedtaget, og den må nu være grundlaget for, at de første tiltrædelseslande kan tiltræde i denne valgperiode for Europa-Parlamentet frem til år 2004. Det centrale i denne forbindelse er, at den europæiske familie forankres i det værdifællesskab for den europæiske civilisation, som Den Europæiske Union er et udtryk for. Det vil fremme stabilitet og sikkerhed, demokrati og fred. Men vi siger også - og det ved jeg, vi er enige om - at der er visse forudsætninger for udvidelsen, nemlig reformen af Den Europæiske Union. Vi er tilfredse med Deres bestræbelser for et europæisk charter, og vi er tilfredse med bestræbelserne for en konference om reformen af Den Europæiske Union. Kernen i denne reform må være, at flertalsbeslutningen i Ministerrådet endelig bliver anerkendt som det principielle beslutningsinstrument for Den Europæiske Union. For vi ønsker en handlekraftig Union, som er baseret på demokratiske og parlamentariske principper.
På topmødet i Köln blev der truffet afgørelse om generalsekretæren, den såkaldte højtstående repræsentant. Vi mener, at valget af Javier Solana er et excellent valg. Men nu må det dreje sig om, at denne højtstående repræsentant også får den nødvendige kompetence, og at han arbejder fornuftigt sammen med det ansvarlige medlem af Kommissionen. Desuden må vi forhindre, at udenrigspolitikken på de felter, hvor den allerede varetages på fællesskabsniveau, ikke regredierer til et rent samarbejde mellem staterne i Den Europæiske Union. Her vil vi passe meget omhyggeligt på, at der tages de rigtige skridt.
Den Vesteuropæiske Union skal integreres i Den Europæiske Union. Det må hilses velkomment. Hvis Den Vesteuropæiske Union så til sidst forsvinder, skal der naturligvis også ved siden af de nationale parlamenter også findes et europæiske parlamentarisk ansvar, og derfor skal kompetencerne inden for udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken i højere grad tilføres Europa-Parlamentet, så der ikke findes noget parlaments- og demokratiløst rum i Den Europæiske Union.
Bifald
Nu vil jeg beskæftige mig med mindre glædelige emner, hvad angår det tyske rådsformandskab. Det er først udpegelsen af den nye Kommission. Rådsformandskabet anbefalede os jo i begyndelsen af året at give decharge for regnskaberne for 1996 og 1997. Man gav os altså råd, som egentlig for længst var forældede. Den tyske regering befandt sig stadig i en udvikling, som vi ikke helt kunne følge med i. Så handlede det om udpegelsen og udnævnelsen af de to tyske medlemmer af Kommissionen. Hr. udenrigsminister, den måde, som denne proces er foregået på, er skandaløs! Forbundskansleren i Forbundsrepublikken Tyskland har behandlet dette spørgsmål skandaløst.
Traktaten siger, at medlemmerne af Kommissionen udnævnes i samarbejde mellem den indstillede formand og de nationale regeringer. Vi ved i dag, at en person, som var blevet foreslået af den tyske regering, ikke en gang fik chance for overhovedet at mødes med forbundskansleren før forbundskanslerens møde med hr. Prodi. Det betyder, at forbundskansleren overhovedet ikke i forvejen havde talt med den person, som han foreslog. Derefter dikterede han nærmest disse to personer for Kommissionens formand, den indstillede kommissionsformand. Dermed gjorde den tyske kansler hverken Romano Prodi eller de europæiske institutioner eller Forbundsrepublikken en tjeneste.
Listen over disse misforhold kan fortsættes. Allerede før starten på det tyske rådsformandskab rejste miljøministeren til London og Paris for at opsige kontrakter. Det skal have været første gang efter krigen, at der i den franske nationalforsamling er blevet talt om brud på folkeretten fra Tysklands side. Dette er en forkert adfærd fra miljøministerens side, som ikke kunne være værre! Den tyske rådsformands, finansministerens, fravær ved indførelsen af euroen er endnu et eksempel. At rådsformanden forsvinder fra sit embede er ikke tidligere set i Den Europæiske Union!
Kanslerens diktat om at fjerne autodirektivet fra Ministerrådets dagsorden er et hidtil ukendt og uhørt fænomen i Den Europæiske Union, og også kanslerens diktat om, at den tyske økonomiminister ikke skulle deltage i Ministerrådets møde i Finland, er uden fortilfælde i Den Europæiske Unions nyere historie.
Hr. udenrigsminister, jeg ved, at De sikkert ikke har ønsket alt dette, men den tyske politiks styrke fra Konrad Adenauer over Willy Brandt og Helmut Schmidt til Helmut Kohl har altid ligget i, at partnerne havde tillid til Forbundsrepublikken Tyskland. Jeg håber for Dem, hr. udenrigsminister, at De kan sikre denne tillid til bestandigheden og troværdigheden i den tyske europapolitik i fremtiden, fordi det er vigtigt for Den Europæiske Unions fremskridt og for vores europæiske kontinents fremtid.
Bifald

Hänsch
Hr. formand, fru formand for Rådet, det er jo klart, at hr. Poettering nu vil benytte Europa-Parlamentet som scene for sin nationale opposition i Tyskland. Men lige meget hvor mange pirouetter, De laver her, hr. Poettering, viser det sig, at folderne i Deres tøj ikke er så smukke og ikke kan blive så smukke som folderne i vores udenrigsministers ansigt.
Hr. formand for Rådet, Den Europæiske Union har under Deres formandskab i en vanskelig tid stået sin prøve. De har nævnt de vigtige punkter her, og jeg medgiver gerne, at man dermed også overskygger nogle mangler. Det er der ikke tvivl om! Men de afgørelser, der er blevet truffet under det tyske rådsformandskab i de seneste seks måneder, vil komme til at præge Den Europæiske Unions fremtid langt ind i det næste årti.
Hr. Poettering spurgte, hvad der ville være sket, hvis det, som er blevet besluttet under tysk rådsformandskab, var blevet besluttet under et formandskab med hans politiske kulør. Jeg skal sige Dem, hr. Poettering, hvad der så ville være sket. De ville have ringet med alle klokker, De ville have tændt tusinde lys, og De ville være begyngt at synge Te Deum ! Det er i øvrigt forskellen mellem kristelige demokrater og europæiske demokrater.
Vi bryder ikke ud i sang, men vi vil gerne sige det tyske rådsformandskab en simpel tak for et vellykket rådsformandskab!
Bifald
Vi er tilfredse med, at Det Europæiske Råd under tysk formandskab har bragt arbejdet med en europæisk beskæftigelsespagt til en afslutning. Vi ved, at en europæisk beskæftigelsespagt ikke kan erstatte de nationale anstrengelser for at skabe beskæftigelse. Men den kan og må koordinere disse anstrengelser, orientere og stimulere dem. Vi ved også, at en europæisk beskæftigelsespagt ikke er ensbetydende med en europæisk beskæftigelsespolitik - endnu.
Regeringerne i alle medlemsstaterne må nå fra de uforpligtende fælles erklæringer til den forpligtethed, der ligger i en fælles politik med klare principper og aftalte referenceværdier. Vi har ikke kun brug for en pagt om euroens stabilitet, men også for en pagt om europæernes arbejde.
For det andet vil de beslutninger, som Det Europæiske Råd måtte træffe om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, medføre mere dybtgående ændringer for Den Europæiske Union, end det kan forudses i dag. For første gang i historien har Den Europæiske Union haft medansvar for indsættelse af bevæbnede kampstyrker i Europa, og den gjorde det med en bemærkelsesværdig enighed. Vi ønsker, hr. formand for Rådet, at De, medlemsstaternes regeringer, viser den samme beslutsomhed, når det gælder udformningen af freden på Balkan. NATO har vundet krigen, nu skal Den Europæiske Union vinde freden. Stabilitetspagten for Balkan er et rigtigt og nødvendigt skridt, men den er ikke nogen Balkan-politik. EU-politikken på Balkan må ikke lade sig nøje med at oprette kontorer og centre. Hvis De fortsætter som hidtil, får De meget snart brug for at oprette en stilling som koordinator for koordinatorerne, og det er ikke nogen Balkan-politik.
Det tredje punkt er reformen af institutionerne. I januar, hr. rådsformand, holdt De her en smuk tale med et stort perspektiv. Det, Det Europæiske Råd i Köln besluttede om reformen af institutionerne, er imidlertid kun en lille skærv. At begrænse sig til reformerne i henhold til Amsterdam-protokollen er for beskedent for os. Det er ganske vist godt, at De satte reformerne i gang i Köln, men på de spørgsmål, som De stillede her, hr. rådsformand, om det videre perspektiv for en udvidelse af Den Europæiske Union og den institutionelle udformning af vores europæiske Union, på de spørgsmål har vi et svar, og det svar er klart. Vi ønsker en stor reform af institutionerne før udvidelsen. Prisen for et større Europa må ikke være, at vi får mindre Europa.
Nu kun en sidste sætning om den nye Kommission. Hr. formand for Rådet, De talte om den nye Kommission. Må jeg gøre Dem opmærksom på, at denne nye Kommission først eksisterer, når Europa-Parlamentet har indsat den med en tillidsafstemning ...
Bifald
... men når hr. Poettering her råber op om, at forbundskansleren ikke havde talt med en indstillet kommissær før udnævnelsen, så, hr. Poettering, er jeg nødt til at sige til Dem, at den tidligere hr. forbundskansler Kohl havde talt meget hyppigt med hr. Bangemann, og De kan jo se, hvilken succes han har haft med det, nemlig ingen. Det nytter overhovedet ikke noget at tale!
En bemærkning med adresse til den anden side af Parlamentet, hvad angår indsættelsen af den nye Kommission. Vi modsætter os - og nu taler jeg for Den Socialdemokratiske Gruppe - at lade Parlamentets procedure og tidsplan være afhængig af fremlæggelsen af en beretning fra en udenomsparlamentarisk gruppering eller en udenomsparlamentarisk komité. Vi vil ikke acceptere forsinkelser i forbindelse med indsættelsen af Kommissionen. Det kan være, De kan få det igennem, hr. Poettering, hvis De kan finde flertal for det, men så må De også forklare offentligheden, hvorfor en Kommission, som trådte tilbage i marts, stadig vil være fungerende seks måneder efter sin tilbagetræden. Denne gennemskuelige forhalingstaktik vil min gruppe ikke deltage i.
Bifald

Watson
Hr. formand, jeg ønsker ikke at blande mig i en privat tysk strid.
Bifald
Jeg vil gerne lykønske det tyske formandskab med et rimelig vellykket formandskab, selvom jeg vil vove at mene, at det kunne have været mere vellykket, hvis der havde været lidt mindre omtale. Nylige formandskaber som Østrig og Luxembourg - og disse landes beskedne præsentation - kan vise større medlemsstater som f.eks. Tyskland og Det Forenede Kongerige, at virkningen af et formandskab nogle gange er omvendt proportional med omfanget af omtalen. Det har været et vanskeligt formandskab. Kosovo-konflikten startede under Det Europæiske Råds møde i marts. Nyheden om, at Beograd havde accepteret betingelserne for fred, kom under vores topmøde i Köln i juni, og Kommissionens tilbagetræden 10 uger efter det tyske formandskabs start kan ikke have gjort tingene lettere.
Jeg vil gerne fokusere på tre områder - beskæftigelse, udvidelse og borgerskab. Beskæftigelse, hr. formand, er en konstant påmindelse om de vestlige demokratiers manglende integration, og jeg vil hilse de nye idéer velkommen, som dukkede op under dette formandskab. Medlemsstaterne fik lov at reducere afgiften på arbejdskraftsintensive tjenester, hvor det ikke fik grænseoverskridende konsekvenser, der blev lagt større vægt på forskning og udvikling, og der sås en mere opfindsom anvendelse af Den Europæiske Investeringsbanks midler, som f.eks. i forbindelse med oprettelsen af den europæiske teknologiske facilitet, ændringer i organisationen af arbejde og arbejdstid for at fordele arbejdet bedre. Disse idéer er alle dukket op, og de fortjener, at vi følger op på dem.
Jeg beklager, at der ikke skete større fremskridt i forbindelse med Agenda 2000. Formandskabet hævder at have skabt de økonomiske rammer for udvidelse mod øst. Jeg håber, at det er sandt, men jeg mener, at vi i virkeligheden undlod at træffe de hårde beslutninger vedrørende landbrugsreformen. Det vil føre til problemer i relation til de transatlantiske forbindelser og yderligere forsinke integrationen af de central- og østeuropæiske lande i Den Europæiske Union.
Men de vigtigste fremskridt har været inden for borgernes rettigheder. Hvis vi skal gøre fremskridt inden for dette område, må vi se nye tiltag fra medlemsstaterne. Hvis det skal lykkes os at skabe frihed, sikkerhed og retfærdighed - som vi fik løfte om i Amsterdam - må vi have gennemsigtighed. Det er meget pinligt, at de vigtige dokumenter vedrørende den tredje søjle stadig ikke er offentliggjort, men jeg vil gerne fremhæve hr. Fischers rolle på dette område og takke ham for hans hjælp. Amsterdam bebudede en ny begyndelse i forbindelse med de europæiske borgeres rettigheder. Det tyske formandskab traf en modig beslutning ved at fremsætte og udbygge idéen om et kapitel om grundlæggende rettigheder. De pluralistiske tiltag, forsøget på at involvere Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter kan kun bidrage til den forventede succes. Hr. formand, vi ser frem til at samarbejde med Rådet og Kommissionen om at sikre en stadfæstelse af borgernes grundlæggende rettigheder og frihed i europæisk lov.

Rühle
Hr. formand, kære kolleger, hr. udenrigsminister, det ville være politisk kortsigtet, hvis en grøn repræsentant roste det tyske rådsformandskab uden forbehold. Manglede den grøn/røde tyske regering f.eks. ikke troværdighed i forbindelse med brugtbilsforordningen, og ofrede den ikke en økologisk, bæredygtig politik for kortsigtede opportunistiske hensyn? Af en grøn må man derfor forvente en differentieret opfattelse, når hun skal tale om det tyske rådsformandskab, uden at vi af den grund vil anfægte oppositionens rolle, hr. Poettering!
Betingelserne har været usædvanlig vanskelige, og vi mener, at prøven blev vel bestået. En mærket Kommission, som endelig må drage konsekvenser og træder tilbage, men som dermed også blotter de store institutionelle mangler i Europa. Med udnævnelsen af Prodi blev der meget hurtigt draget personlige konsekvenser under det tyske rådsformandskab. Det var en vigtig begyndelse. Desværre har Rådet endnu ikke med samme konsekvens fremmet de institutionelle afgørelser, men netop på dette område retter vi en særlig tak til udenrigsminister Fischer for hans vigtige initiativer, for hans vigtige arbejde.
Agenda 2000, et ambitiøst reformprojekt, skulle realiseres under det tyske rådsformandskab for at uddybe Europas integration og gøre Europa klar til udvidelsen mod øst ved hjælp af substantielle reformer. Det var ikke alle beslutningerne på topmødet i Berlin, der var så fremtidsorienterede, som vi havde forventet. Gode kompromiser f.eks. på finansområdet, som danner reserver for udvidelsen mod øst, står over for opbremsende skridt i forbindelse med landbrugsreformen. Her har man forspildt muligheden for en politik, der går i retning af økologisk bæredygtighed og styrker regionale strukturer. Ikke mindst eskaleringen i Kosovo har præget det tyske formandskab. Hos De Grønne var der, som De ved, forskellige opfattelser af beslutningen om at gribe militært ind for i det 21. århundredes Europa at gøre en indsats mod racismens, nationalismens og de etniske fordrivelsers politik. Det tyske formandskab bidrog imidlertid med stort engagement til nå frem til en løsning - den såkaldte Fischer-plan - med deltagelse af Rusland, Finland og ikke mindst FN. Nu drejer det sig om at styrke regionen med målrettet hjælp til genopbygning for at forhindre en ny destabilisering.
Det tyske rådsformandskab har gjort sin del til at styrke Europas fælles hus. Vi håber, at de læreprocesser, som alle involverede har gennemgået i denne periode, vil bidrage til en styrkelse, til den demokratiske videreudvikling og til Europas udvidelse. Europa-Parlamentet må nu imidlertid også påtage sig sin del og arbejde videre netop på dette område - styrkelse af institutionerne, udbygning af Europas demokratiske strukturer.
Lige et sidste ord til hr. Poettering, uden at jeg vil referere særligt til indenrigspolitiske afgørelser, for jeg mener, at vi befinder os her i Europa-Parlamentet, og vi bør ikke først og fremmest tale om Tyskland. Men jeg kan forsikre Dem om én ting, hr. Poettering: Netop De Grønne har lært af Bosnien, har nu også lært af Kosovo, og også med en anden sammensætning ville vi have levet op til dette ansvar. Det var ikke omsonst, at vi havde mange vigtige diskussioner inden for partiet, og jeg tror, vi er kommet meget længere på dette punkt!

Kaufmann
Hr. formand, hr. formand for Rådet, tillad mig først at komme med en bemærkning til min kollega Poettering. De gjorde tidligere opmærksom på, hvad Deres gruppe hedder, og at den bærer navnet Kristelige Demokrater og Europæiske Demokrater. Tyskland har nu været forenet i snart ni år, og det ville glæde mig meget, hvis det kunne lykkes for Dem efter så lang tid endelig at respektere, at der i Tyskland findes en demokratisk-socialistisk venstrefløj, som nu også er repræsenteret i Europa-Parlamentet.
Bifald
Hr. formand, hr. formand for Rådet, i stedet for en beskæftigelsesunion får vi en forsvarsunion. Det er den nøgterne kendsgerning og det lidet opløftende budskab fra det tyske rådsformandskab. Den hastigt vedtagne Agenda 2000, som skal sikre finansieringen af Fællesskabet og dets udvidelse, er mangelfuld. Landbrugsreformen har ikke lukket døren mere op for de central- og østeuropæiske tiltrædelseskandidater. Allerede efter topmødet i Berlin indrømmede den tyske regering selv, at landbrugspolitikken skulle reformeres endnu en gang med henblik på udvidelsen. Heller ikke nomineringen af Romano Prodi til kommissionsformand kunne overskygge de magre resultater af dette topmøde. Det tyske EU-formandskab har intet foretaget sig for i det mindste at dæmme op for det permanente fald i euroens værdi udadtil.
Den europæiske fællesskabsvaluta var ikke en gang på dagsordenen i Köln. Der blev ikke truffet en eneste beslutning om beskatning af de internationale spekulative kapitalbevægelser eller til bekæmpelse af skattedumping og skatteoaser i Unionen. Som tysk parlamentsmedlem var jeg meget forlegen over at se, at national egoisme blev det tyske rådsformandskabs varemærke. Således vakte den brutale blokering af det europæiske brugtbilsdirektiv udelukkende i en tysk bilkoncerns interesse forargelse ligesom den overfaldsagtige udnævnelse af den tidligere kansleramtsminister Hombach til Balkan-ansvarlig eller den manglende forståelse for mål og former i fransk politik.
Fra mange medlemsstater kunne det fornemmes, at man følte sig stødt over denne herremandsagtige europapolitik. Lige så udtrykkeligt, som vores gruppe bifaldt og aktivt vil støtte beslutningen fra topmødet i Köln om, at borgernes grundlæggende frihedsrettigheder skal styrkes i fremtiden, lige så bestemt kritiserer vi beskæftigelsespagten. Med en arbejdsløshed, der er stagneret på et højt niveau, fortjener denne pagt ikke sit navn. Det er nok også en af grundene til, at så uhyggeligt mange borgere blev hjemme fra valget til Europa-Parlamentet. Folk i Europa forstår det ikke, når europæisk beskæftigelsespolitik reduceres til en taleboble. Der må langt om længe aftales bindende og kontrollerbare, kvantitative mål for den økonomiske vækst og for kampen mod arbejdsløsheden. Vi bekender os energisk til et socialt Europa, og derfor accepterer vi ikke, at det sociale sammenhold i Unionen letfærdigt bliver sat på spil, at der prædikes løntilbageholdenhed og sættes spørgsmålstegn ved de sociale sikringssystemer.
Under tysk rådsformandskab blev NATO-krigen på Balken, som brød folkeretten og satte FN ud af spillet, aktivt støttet af Den Europæiske Union og dens medlemsstater, og samtidig besegledes ændringen af Fællesskabet til en såkaldt forsvarsunion. Krig som politisk middel blev atter gjort stueren, og denne skæbnesvangre kurs fortsættes med indlemmelsen af militærpagten WEU i Den Europæiske Union og med opbygningen af interventionsstyrker. Afrustning, kriseforebygggelse og civil konfliktløsning, især ved at styrke OSCE's rolle, risikerer at blive tabt bag vognen. I overensstemmelse med denne logik er NATO-generalsekretær Solana blevet udnævnt til den kommende Mr. FUSP. Vores gruppe afviser denne udnævnelse.
Den indstillede tyske EU-kommissær Verheugen sagde efter topmødet i Köln, at den hurtige enighed om at styrke en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i Unionen næppe ville have været mulig uden presset fra Kosovo-krigen. Det betyder med andre ord, at krigen blev en motor og drivkraft for den europæiske integration. Det er katastrofalt og med blik på år 2000 en farlig blindgyde. De, som i dag fejrer stabilitetspagten for Sydøsteuropa som en stor succes, skulle hellere have ladet være med at spilde pengene på bomber, raketter og soldater og i stedet have præsenteret pagten et par måneder tidligere som en del af et omfattende politisk og civilt koncept fra Den Europæiske Union til regionen og have givet OSCE de nødvendige midler. Vi plæderer udtrykkeligt for en politik, som bandlyser krig og militær vold fra folkenes liv!
Bifald

Abitbol
Hr. Formand, på vegne af UEN-gruppen vil jeg gerne indledningsvis kort skitsere den lære, vi bør uddrage af de nyligt afholdte valg til Europa-Parlamentet. Den lave valgdeltagelse og tendensen i retning af stadig lavere valgdeltagelse i samtlige medlemslande bekræfter efter min opfattelse, at der er stadig større afstand mellem det EU, som er under opbygning og udvikling, og EU's borgere. Et andet tegn på borgernes dalende interesse for det europæiske projekt er efter min mening den manglende interesse for euroen, knap seks måneder efter indførelsen af den fælles mønt. Set med mine øjne må vi således uddrage endnu en lære af valget til Europa-Parlamentet: Vælgerne har i flere lande, og ikke mindst i Storbritannien og Frankrig, givet udtryk for stigende skepsis over for EU. Når vælgerne i de store EU-lande har stemt på oppositionens kandidater, skal det efter min mening opfattes som en afvisning af det EU, regeringerne deltager i. Endelig finder jeg det paradoksalt, at højrekræfterne i Europa-Parlamentet i går valgte en formand, som ganske vist i enhver henseende er et respekteret medlem af Parlamentet, men som også er kendt for sine føderalistiske holdninger. Valget af formand afspejler således på ingen måde det budskab, vælgerne - og da ikke mindst højrefløjens vælgere - sendte i forbindelse med valget til Europa-Parlamentet.
Den tyske udenrigsminister omtalte EU's legitimitet. Vi sikrer efter min opfattelse ikke denne legitimitet ved på europæisk plan at kopiere det partistyre, vi finder i medlemslandene. En sådan legitimitet opnås kun, hvis EU finder tilbage til sit oprindelige grundlag og »genopbygges« med udgangspunkt i nationale demokratier i stedet for at forsøge at skabe et virtuelt demokrati, som fjerner sig stadig mere fra EU's borgere.
Hvad angår topmødet i Köln og status over det tyske formandskab, vil jeg gerne fremhæve tre forhold. For det første beskæftigelsespagten. Det har gennem lang tid været det store uhyre i EU. Tysklands tidligere kansler, Helmut Kohl, udtrykte det en gang ved at sige, at beskæftigelsesproblemet - læs arbejdsløshedsproblemet - er og vil altid være et nationalt anliggende. Det er vigtigt at erindre sig dette udsagn i den aktuelle situation, idet det giver en ganske præcis definition af EU, som er travlt optaget af diverse projekter, men overlader problemerne til de enkelte medlemslande.
Det andet forhold, jeg vil fremhæve vedrørende det tyske formandskab og det sidste halve års indsats, er EU's landbrugsreform. Reformen var og er selvsagt en nødvendig forudsætning for, at EU kan deltage i de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen. WTO er, det ser vi tydeligt, et redskab for verdens førende økonomiske magt, USA. Den seneste udvikling i WTO - måden, hvorpå de kommende forhandlinger vil blive afviklet, og ikke mindst udnævnelsen af den af USA støttede kandidat til posten som generaldirektør for WTO i en første treårsperiode - tegner ikke godt for europæiske interesser. Det er min opfattelse, at De Europæiske Fællesskaber, som opstod med udgangspunkt i tanken om et fælles marked, har udviklet sig til ét marked og i sidste ende blot vil være en lille brik i det store verdensmarkedspuslespil. I givet fald kuldsejler hele det projekt, som udsprang af Rom-traktaten.
Det sidste forhold, jeg vil fremhæve, er begivenhederne i Kosovo. Også dette forhold vidner efter min opfattelse om EU's magtesløshed og totale diplomatiske og militære afhængighed af den førende militærmagt og NATO. Med udnævnelsen af NATO's generalsekretær til posten som generalsekretær for Ministerrådet og leder af EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, er ringen sluttet, og jeg må uvægerligt tænke på et udsagn fremsat af en fransk diplomat. Denne udtalte, at det er lige så illusorisk at ville opbygge et europæisk forsvar som at ville placere Den Europæiske Centralbank i Fort Knox. Krigen i Kosovo og dens lykkelige afslutning har nok til en vis grad udvisket erindringen om de seneste seks måneders indsats. Jeg og UEN-gruppen finder det vigtigt at understrege, at den forestående reform af EU's institutioner bør sikre de nationale demokratier og de enkelte landes parlamenter øget vægt. Vi skal vende den aktuelle udvikling, hvor EU bevæger sig stadig længere i den forkerte retning og fjerner sig stadig mere fra EU's borgere, idet man skaber, hvad jeg har benævnt et virtuelt demokrati.
Bifald

Blokland
Hr. formand, formandskabet for EU er nu overgået fra tyske til finske hænder, og tiden er nu inde til at kaste et tilbageblik på det forgangne halve år og også til en vurdering af det tyske formandskab.
Nu står vi over for den situation, at det tyske formandskab egentlig allerede har vurderet sig selv. Ifølge en udtalelse for nylig fra den tyske statssekretær Verheugen, har det været et meget succesfuldt halvt år. Den tone genfindes i minister Fischers tale. Det må vi efter min mening i det mindste sætte spørgsmålstegn ved.
For det første har forhandlingerne om Agenda 2000 ført til en aftale, som kun er et svagt udkog af de oprindelige ambitiøse forslag, som Tyskland havde lagt på bordet. Der er stadig fare til stede for, at landbrugssektoren virkelig reformeres, men at mulighederne for udvidelsen af Unionen med lande i Mellem- og Østeuropa bliver ikke forøget.
Ydermere var det tyske formandskab kendetegnet af Prodis kandidatur til formand for EU-Kommissionen og de seneste begivenheder i Kosovo. Prodis hurtige kandidatur var godt, selvom den endelige opstart af den nye EU-Kommission lader vente vældig længe på sig. EU-Kommissionens arbejde har derved ligget stille alt for længe. Derudover har krigen i Kosovo haft stor indflydelse på det tyske formandskabs arbejde.
Kansler Schröder har også sin del af fortjenesten, selvom USA's og den finske præsident Ahtisaaris arbejde naturligvis ikke må glemmes. Det har tydeliggjort, at en fælles europæisk udenrigspolitik ikke er nem, men det har jeg ofte omtalt.
Hvad der bekymrer os, er den måde som det tyske formandskab i Rådet (Miljø) har behandlet direktivudkastet om håndtering af bilvrag. Netop af en grøn/rød koalitionsregering ville man have forventet handlekraft i stedet for obstruktion. Den tyske regering er trods alt ikke den tyske automobilindustris marionet.
Den private snak mellem Tyskland, Frankrig og Storbritannien giver også anledning til bekymringer. I den seneste tid er udnævnelserne af Prodi, Solana og Boisieur blevet fordelt ved møder mellem disse tre stormagter. Hvis det er et forvarsel om de kommende fordelinger af poster, tyder det ikke særlig godt for de små medlemslande. Ministerrådet må gøre sig bevidst om dette og tilpasse politikken, så en ligelig fordeling af stillinger på alle medlemslande bliver mulig. Hvad det emne angår, kan ét af de små medlemslande, Finland, i den kommende tid forsøge at forandre denne situation. Lad os vente og se.
Forberedelserne til den kommende regeringskonference er overladt til det nye finske formandskab. Der står vigtige emner på konferencens dagsorden, og vores gruppe håber, at der bliver givet seriøs bevågenhed til dem.

Muscardini
Hr. formand, formandskaberne i EU's råd er ikke et alenestående faktum, der er isoleret fra den kronologiske sammenhæng med de tidligere hændelser. Den sammenhæng, som det tyske formandskab blev indsat i, var den britiske ledelse og indførelsen af den fælles valuta. Det er således ikke muligt at give en bedømmelse af det netop ophørte formandskab uden at tage højde for det middelmådige formandskab, der gik forud for det tyske, og for de forhåbninger, som euroens indførelse gav anledning til, og som herefter ikke blev til noget, men bare forblev på papiret.
Amsterdam-traktaten har ikke løst problemet med institutionernes måde at fungere på, og med hensyn til udenrigspolitikken er det eneste fremskridt, der er sket, at man har udpeget en hr. »fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik«. Han var dog endnu ikke tiltrådt sit embede under Kosovo-krisen, der uden at vente på Europas forsinkelser og stadige fravær brød ud som en katastrofe og var en gentagelse af den etniske udrensnings forbrydelser, som allerede havde ødelagt Bosnien.
Det tyske formandskab havde således ikke nogen egnede instrumenter til rådighed, og NATO var den eneste støtte, der kunne gøre modstand mod Milosevics politik. På trods af en vis uklar støtte fra nogle regeringers side har Unionens betydning været ringe, når det gælder den militære indsats, og Europa er ikke blevet opfattet som en selvstændig vilje, selvom dette var med respekt for alliancerne. Er der sket et fremskridt med Det Europæiske Råd i Köln? Ja, det er der måske, hvad hensigtserklæringerne angår, men det forekommer os, at det hele stadig er meget tåget, når det gælder om at fastlægge, hvornår Unionen kan blive en selvstændig politisk enhed med sin egen udenrigs- og sikkerhedspolitik. Regeringerne har et meget stort ansvar for den alt for sene gennemførelse af den politiske union, og det forekommer os overhovedet ikke, at det tyske formandskab har ændret på denne rytme. Dets eneste fortjeneste er, at det i det mindste har sat spørgsmålet om det fælles forsvar på dagsordenen i Köln.
En anden sag, som det tyske formandskab ikke er nået videre med, er beskæftigelsen. Under den tyske valgkampagne havde man fortalt vidt og bredt, at når socialdemokraterne kom til magten, ville det hele ændre sig, og der ville begynde en ny æra, hvor man ville skabe mange arbejdspladser og vende den negative tendens, som Europa har oplevet i mindst et årti, men der er ikke blevet taget noget initiativ i den retning, og man har ikke drøftet noget forslag om at skabe udvikling i europæisk økonomi.
Uden en samstemmig økonomisk politik, der tager sigte på udvikling, vil det blive vanskeligt at bekæmpe arbejdsløsheden og at skabe de betingelser, der kan standse euroens fald. Når det tyske formandskab ikke gjorde det, hvordan skal det finske formandskab så kunne gøre det i dag? Og hvordan skal vi kunne beskæfige os ordentligt med at mindske arbejdsløsheden, når datoen for udvidelsen rykker stadig tættere på? En politisk union, udenrigspolitik, forsvarspolitik, fælles økonomisk politik og bekæmpelse af arbejdsløsheden - det er efter vores mening de prioriteringer, som intet formandskab må se bort fra. Formandskaberne taler og taler om disse spørgsmål, men gør ikke noget ved dem, Den Europæiske Union svækkes, og borgerne bliver ved med at bede os om færre ord og mere handling.

Nassauer
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, naturligvis overskygges det tyske rådsformandskab af Kosovo-krigen, men desto mere grund er der til at holde fast i, at rådsformandskabet, som den tyske regering har ansvaret for, kun kunne holde fast i sin position i dette spørgsmål, fordi det fik uforbeholden støtte fra unionspartierne, mens Deres eget følge, hr. kollega Fischer, med fornøjelse ville have vippet Dem ud af kondiskoene, hvis De stadig havde haft dem på.
Rådsformandskabet kan fremvise en tvivlsom status, og det bestrides egentlig kun af rådsformandskabet selv. Lad os f.eks. se på resultatet af Agenda 2000. Det er ikke noget godt kompromis, det er en vakkelvorn basis. Det vil ikke engang kunne holde til presset fra de første WTO-forhandlinger. Det gælder for landbrugsproblematikken, som ikke er blevet løst det fjerneste, som ikke gav noget spillerum for udvidelsen. Det eneste, der er opnået, er at skærpe landmændenes indkomstsituation. Den lovende løsningsmodel med medfinansiering lod man gå sig af hænde allerede i starten og dermed dilettantisk. Spørgsmålet om nettobetalere, ændringen af den finansielle ramme blev slået stort op af den tyske forbundskansler, især i den tyske offentlighed, men da problemet skulle løses, svigtede han på det jammerligste.
Institutionelt fremskridt - forkert meddelelse! Alt er udsat til fremtiden og fremtidige konferencer. Den fælles valuta, hr. minister Fischler, som De med rette præsenterede som en stor succes for Europa, har åbenbart ikke været så vigtig for Deres daværende finansminister, at han deltog i det første vigtige møde. Også det må man minde om endnu en gang. Og hvor kom egentlig »rederierne« fra, som berørte Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, og som ikke mindst bidrog til, at euroen skranter i sin virkning udadtil og først nu heldigvis er ved at komme sig igen?
Status for dette rådsformandskab er især problematisk, fordi det som få før det ikke har handlet fællesskabstjenligt. Det bliver især tydeligt i processen med det tilbagekaldte brugtbilsdirektiv. Her handlede man ikke fællesskabstjenligt, og det var forbeholdt hr. Trittin at påtage sig rollen som bersærk, som han åbenbart behersker ganske særligt godt.
Nej, dette rådsformandskab har sat tillid over styr, som mange forbundskanslere havde opbygget i årevis forinden, og derfor sømmer det sig først og fremmest at se kritisk på, hvad der er sket i dette halve år. En succes kan der ikke være tale om!
Bifald

Iivari
Hr. formand, først vil jeg ønske tillykke med Deres udmærkede valgresultat i går. Kære kolleger, det tyske formandskabs udfordringer er et godt billede på, hvor svær og mangeartet den verden er, vi lever i. Foråret var præget af de tragiske begivenheder i Kosovo, og det var en lettelse, da topmødet i Köln modtog præsident Martti Ahtisaaris besked om, at de jugoslaviske myndigheder havde godkendt fredsplanen for Kosovo. EU har nu i høj grad ansvaret for igangsættelse af genopbygningen og stabilisering af situationen. Situationen i det vestlige Balkan fortæller os klart, at der er brug for foranstaltninger, som er mere effektive end de tidligere, for at sikre stabiliteten i den del af verden. Essentielt for dette er Unionens udvidelse med lande i Central- og Østeuropa.
Det tyske formandskabs afgjort største præstation er aftalen om Agenda 2000, der er nødvendig for udvidelsen. Det er vigtigt, at der under det finske formandskab opnås en klar markering af EU's vilje til at gøre fremskridt i udvidelsesprocessen. Derfor skal der målbevidst arbejdes med bl.a. de nødvendige institutionelle reformer. Den administrative krise, som kulminerede med Kommissionens fratrædelse, kaster en skygge over det tyske formandskab og det nu startede finske formandskab. Vi ønsker sikkert alle, at krisen bliver en reel start på ægte procedurereformer, ikke alene i Kommissionen, men også i Rådet og Parlamentet. Vi skal imidlertid huske på, at det ikke er muligt at komme videre uden en ny, kompetent Kommission. Parlamentet skal selvfølgelig i fuld omfang anvende sin ret til høring og kontrol med hensyn til EU's institutioner, inklusive Kommissionen, men det skal også i denne vigtige situation kende sit ansvar for, at den nye Kommission kan påbegynde sit arbejde så hurtigt som muligt. Vi skal være yderst forsigtige med, at nationalpolitisk entusiasme ikke overhaler de fælleseuropæiske interesser. Jeg har desværre konstateret, at der under denne diskussion er forekommet optræk til sådanne intentioner.
Borgerne i Den Europæiske Union, vores egne borgere, som udviste en urovækkende passivitet ved valget til Europa-Parlamentet, ønsker først og fremmest en forbedring af beskæftigelsessituationen i Unionen. En god beskæftigelsessituation er væsentlig også for en afbalanceret udvikling af vores samfund. Derfor skal vi gå i gang med den praktiske gennemførelse af den europæiske beskæftigelsesaftale, som blev indgået i Köln. Det er også vigtigt at lægge vægt på koordinering af finanspolitikken mellem de forskellige europæiske medlemsstaters regeringer og at udvikle spilleregler for dette. Det er meget væsentligt med hensyn til forbedring af beskæftigelsessituationen.

Goerens
Hr. formand for Rådet, det tyske formandskab har arbejdet i en periode præget af voldsomme begivenheder.
Årets første seks måneder har endnu en gang anskueliggjort for det første behovet for europæisk integration og for det andet behovet for at fortsætte udvidelsesprocessen. Hvad det sidste punkt angår, har krigen i Kosovo vist, at Københavns-kriterierne var velbegrundede, idet medlemskab af EU ifølge disse kriterier gøres betinget af bl.a. overholdelse af menneskerettighederne og respekt for mindretal.
Det Europæiske Råds møde i Köln vidner klart om den nævnte dobbelte målsætning. Det understreger imidlertid også, at vi fortsat står over for en stor opgave og fortsat må gøre en betydelig indsats for at nå disse mål. Til trods for det tyske formandskabs ihærdige bestræbelser - og lad mig benytte lejligheden til at takke det tyske formandskab for en prisværdig indsats i de forløbne seks måneder - lader Det Europæiske Råds møde i Köln imidlertid fortsat flere væsentlige spørgsmål stå ubesvarede. Jeg skal kort kommentere to af disse.
Det første spørgsmål vedrører punkt 53 i formandskabets konklusioner. Jeg vil gerne spørge den tyske udenrigsminister, hvordan regeringskonferencens mandat skal fortolkes, i særdeleshed bemærkningen om »eventuel øget adgang til at træffe afgørelser med kvalificeret flertal i Rådet«. Denne bemærkning forekommer at være i modstrid med de erklæringer, Belgien, Frankrig og Italien fik indføjet som bilag til Amsterdam-traktaten. Jeg beder Dem oplyse, hvorvidt de tre medlemslande, som i Amsterdam gjorde indgåelsen af aftaler om optagelse af nye medlemslande betinget af, at der forinden var gennemført en styrkelse af institutionerne, fastholder deres forbehold, som indføjet i bilagene til Amsterdam-traktaten, eller om de tre lande i mellemtiden har ændret holdning.
Det andet spørgsmål vedrører den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik. Al tale om en fælles forsvarspolitik ender efter min opfattelse i en blindgyde, så længe de 15 medlemslande ikke anerkender, at EU's territoriale sikkerhed må bero på en solidarisk forpligtelse. Så langt er vi endnu ikke. Jeg vil i denne forbindelse gerne spørge hr. Fischer, om han ser perspektiver, som rækker ud over konklusionerne fra Köln. Kan vi på kort eller mellemlangt sigt forvente, at de lande, som endnu ikke har tiltrådt Bruxelles-traktatens artikel 5 med ændringer, tiltræder denne artikel, det vil sige bestemmelserne om gensidig assistance, som forpligter samtlige medlemmer af Den Vesteuropæiske Union? Dette er efter min opfattelse en nødvendig forudsætning for alle videre trin i et forsvarssamarbejde og en nødvendig forudsætning, hvis vi vil give bestemmelserne i Maastricht-traktatens kapitel J IV konkret indhold.

Gahrton
Hr. formand, De Grønne mener, at ikkevoldelige konfliktløsningsmetoder skal spille en meget større rolle end militærinterventioner i det 21. århundrede, og at vold, som undtagelsesvis kan blive nødvendig, kun skal kunne udøves under et FN-mandat.
Vi mener, at EU har en vigtig rolle som ikkevoldelig, civil fredsskaber. Derfor beklager vi, at det tyske formandskab ikke har fulgt Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om at gennemføre en pilotundersøgelse af et europæisk, civilt fredskorps. Vi er også urolige over beslutningerne fra mødet i Köln, som i hele verden er blevet opfattet som et vigtigt skridt på vejen til en militarisering af EU. Den svenske regering har været nødt til at sige, at den nedlægger veto, hvis der kommer flere tiltag i samme retning. Det finske formandskab har begæret en redegørelse for, om beslutningerne fra Köln betyder, at EU kun skal kunne gribe ind under et FN-mandat, eller om EU lige som NATO skal kunne tage loven i egen hånd.
Nu siger Joschka Fischer her, at beslutningerne fra Köln ikke indebærer en militarisering af EU, hvilket jo lyder meget godt. Men hvorfor er Poettering og Goerens, som står i spidsen for en militarisering af EU, så så tilfredse? Hvorfor integreres militæralliancen WEU i EU? Hvorfor skal EU ifølge beslutningerne fra Köln skaffe sig en militærkommission, et militærråd og andre militære institutioner? Jeg håber virkelig, at Joschka Fischer alvorligt mener, at EU ikke skal militariseres, og at han genoptager De Grønnes ikkevoldelige grundholdning. Som ikkevoldelig, civil aktør kan EU nemlig spille en meget vigtig og positiv rolle. Men hvis man bliver en militær supermagt, som skal konkurrere med andre supermagter om verdensherredømmet, kan EU kun bidrage til magtkamp, kaos og krig, hvilket jeg virkelig ikke håber bliver tilfældet.

Méndez de Vigo
Hr. formand, jeg tror, at man med tiden vil indse, at det tyske formandskab har haft nogle succeser. Jeg mener, at det med vedtagelsen af Agenda 2000 opnåede en enighed mellem dem, der havde gjort det uretfærdige og egoistiske I want my money back til deres motto, og dem, bannerførere for regeringen i mit land, der mener, at Den Europæiske Union er et politisk projekt, hvor samhørigheden og solidariteten er grundlæggende elementer.
Jeg synes også, at formandskabet reagerede hurtigt på Santer-kommissionens fratræden og fandt denne sjældne fugl, som hr. Prodi synes at være. Og jeg synes, at udnævnelsen af hr. FUSP efter det indtryk, som vi har givet i Kosovo, viser, at i det mindste formandskabet ønskede at rokke ved Den Europæiske Unions sløve udenrigspolitik og give den nye impulser. Og den nye stabilitetsplan for Balkan er efter min mening også en positiv kendsgerning.
Men, hr. formand, der er noget, som jeg mener dette formandskab har markeret dårligt, meget dårligt. Jeg tænker på reformen af institutionerne. Hr. Fischer, hvis der er noget, som talerne i formiddag har været enige om, er det at sige, at topmødet i Köln ikke er et grundlag for en reform af Unionens institutioner. Vi ønsker, at Den Europæiske Union fungerer, og vi ønsker at bibeholde integrationsprincippet, og vi ønsker, at den er effektiv. Men det, som det tyske formanskab foreslog i Köln, nemlig at ændre antallet af kommissærer, indføre nye stemmevægte, på nogle områder måske at gå fra enstemmighed til kvalificeret flertal, er helt utilstrækkeligt.
Og ikke bare det. Desuden er De ikke bekendt med protokollen for Unionens institutioner. For hvis De tænker på, at der skal ske en udvidelse til mere end 21 medlemmer, er det nødvendigt med en gennemgribende institutionel reform. Og det, som De foreslog os i Köln, er en begrænset reform. Og med den - det siger jeg ikke blot på min gruppes vegne, for det har alle grupperne i Parlamentet sagt - opnår vi kun én ting: at blokere Den Europæiske Union.
Derfor, hr. Fischer, mener jeg, at vi i Parlamentet allerede er trætte af al den snak. De kom, og De sagde - jeg citerer ordret: »Jeg lovpriser Europa-Parlamentets rolle og reformen af institutionerne«. Men De skal ikke lovprise det så meget, ikke le så meget af det. Læg mærke til, hvad vi gør. Vi har en beslutning fra 19. november 1997, hvori vi foreslår en metode til reform af institutionerne. Det har vi sagt til Dem, og De har ikke taget det op til overvejelse. Men vi mødes igen her i Parlamentet, hr. Fischer, og De vil få at se, at parlamentsmedlemmerne er enige om at afvise en reform, der ikke sikrer, at Unionen er effektiv og virkelig varetager borgernes interesser.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg sætter stor pris på kollega Poettering, den nye formand for den nye gruppe med det vanskelige navn her i Parlamentet. Hans tale i dag gjorde mig imidlertid forlegen. Forlegen, fordi den udtrykte mere end den kendsgerning, at han repræsenterer den største gruppe og har indgået en alliance med De Liberale om formandsvalget her i Parlamentet. Men hvis denne pagt skulle være en pagt, som på en eller anden måde skulle lære Kommissionen eller de regeringer, som er socialdemokratisk ledet, at frygte eller berede dem vanskeligheder, må hr. Poettering og hans gruppe da vide, at dette ikke kun skaber vanskeligheder for socialdemokratiske regeringer, heller ikke kun for de regeringer, f.eks. den østrigske, som også har deltagelse af et konservativt parti, et kristeligt folkeparti, men at man dermed også skaber vanskeligheder for den europæiske enhedsproces.
Jeg vil også gerne her på min gruppes vegne sige helt klart, at vi vil ikke bedømme Kommissionen og de nye kommissærer på deres politiske tilhørsforhold, men på deres evner, på klarhed og korrekthed i deres standpunkter i fortiden og i nutiden, og det må efter vores mening være det eneste kriterium for bedømmelsen.
Nu til de væsentlige punkter i formandskabet. Det har i mange henseender været et succesrigt formandskab - det vil jeg absolut gerne anerkende højt og tydeligt - bestemt hvad angår Agenda 2000, hvad angår videreførelsen af udvidelsesprocessen, og også hvad angår de vanskelige beslutninger med hensyn til Balkan og sikkerhedspolitikken. Jeg vil også rette en særlig tak ikke bare til forbundskansleren, men også til udenrigsministeren, formanden for Rådet, som er repræsenteret her, hr. Fischer, fordi han ikke har ladet noget uforsøgt for at komme ud af denne vanskelige krigssituation. Der er her i Parlamentet delte meninger om, hvorvidt krigen var berettiget, eller om den kunne have været forhindret, men det lykkedes det tyske formandskab, og her vil jeg især nævne udenrigsministeren, at handle ud fra sin klare holdning, hvad angår Milosevic-regimets forbrydelser, men også ud fra en klar holdning, som ikke ønskede noget højere end fred på Balkan. Det handlede rigtigt, det handlede godt, og det skal også anerkendes klart!
I denne forbindelse - fordi der hele tiden også bliver talt om sikkerhedspolitik - vil jeg gerne klart understrege følgende. Sikkerhedspolitikken handler ikke kun om en militarisering af Den Europæiske Union. Det handler om alle sikkerhedspolitikkens instrumenter, om at gøre det forebyggende, som der kan gøres, og jeg har sagt det flere gange, at i forebyggelsen er der blevet forsømt meget i de forløbne år, og ingen gruppe og intet formandskab kan påstå, at de har gjort alt for at forhindre denne krig. Derfor må vi nu støtte alle kræfter i Serbien og Jugoslavien, som går ind for en ændring af det politiske system, som går ind for demokrati, for menneskerettighederne, for respekt for mindretallene. Det er den eneste chance. Vi må for det andet, hvilket er meget vigtigt, give alle dem, som nu vender tilbage - og gud ske lov er der mange, der vender tilbage, også denne beslutning var rigtig, nemlig så vidt muligt at holde flygtningene i regionen - give dem mulighed for at overvintre under nogenlunde menneskelige forhold. Derfor skal pengene til dette formål også frigives snart, og der skal skabes en organisation til formålet, så vi ikke bruger størstedelen af arbejdet på at koordinere den ene organisation med den anden, men så den væsentligste del af arbejdet anvendes til at hjælpe substantielt på Balkan, så Balkan endelig kan blive en fredelig region i dette Europa.

Fischer
Hr. formand, lad mig kort kommentere de ting, der er blevet sagt her, før jeg må bryde op til en rejse til Tyrkiet. Jeg vil gerne takke alle, som har rost os og været enige med os, og gå ind på nogle af kritikpunkterne. Der er én ting, vi aldrig har lovet - og det ville heller ikke være realistisk - nemlig at vi på dette halve år kunne have løst alt, hvad der var af problemer i Den Europæiske Union, som også jeg gerne havde set løst for længe siden.
Hvad angår kritikken af de institutionelle reformer, har vi forsøgt at fremme de institutionelle reformer, og da jeg holdt min jomfrutale her ved overtagelsen af rådsformandskabet, var det endnu helt uklart, om vi faktisk ville få tilslutning til en regeringskonference. Jeg glæder mig over, at dette har kunnet gennemføres. Det betragter jeg som et vigtigt skridt fremad.
Men kritikerne her blandede meget sammen, og ind i mellem gik logikken tabt undervejs. Til den kollega fra PDS, som på den ene side kritiserede os for, at vi skulle have ignoreret de franske følelser og også målene for fransk politik, men som samtidig heftigt kritiserede de manglende resultater i forbindelse med landbrugskompromiset fra topmødet i Berlin, kan jeg kun sige, fru kollega, det hænger på en eller anden måde sammen, og De bør se på, om De ikke i sidste ende roder Dem ind i en knude af selvmodsigelser. Det vil sikkert blive klarere for Dem i de kommende uger og måneder, at der er en meget tæt sammenhæng mellem disse ting.
Til dem - og det er et vigtigt punkt - som her taler om militarisering af Den Europæiske Union, vil jeg gerne sige, behold De blot Deres illusioner. Det ville betyde, at Europa på det sikkerheds- og udenrigspolitiske område ikke ville være i stand til at bestemme sin egen skæbne, det vil sige selv at vælge, hvilken vej det vil gå. I Kosovo-krigen erfarede jeg, hvad det betyder, hvor stor vægt Europa kan have, også set ud fra, hvilke politiske valgmuligheder der findes, hvilke muligheder der eksisterer, for at man kan føre en præventiv udenrigspolitik, en præventiv fredspolitik, at man kan udføre en konfliktløsning, når konflikten har spidset sig til. Jeg kan kun sige, at dette Europa er nødt til at finde sammen, også inden for sikkerheds-og udenrigspolitikken, ellers bliver beslutningerne truffet andre steder. Her i Europa-Parlamentet eller måske også i den ene eller den medlemsstat kan man måske læne sig bekvemt tilbage og tillade sig den illusion, at man ikke er berørt af denne afgørelse. I virkeligheden bliver disse afgørelser imidlertid truffet på helt andre betingelser og på helt andre steder. Netop det ønsker jeg ikke, og jeg betragter det som en forkert udvikling.
Bifald
Med euroen har vi - og det bør man ikke lægge skjul på - forskellige opfattelser af Europa. Ja, de findes helt tydeligt. Jeg er på det punkt overbevist integrationist, jeg ønsker et Europa, som bliver et politisk handlekraftigt subjekt, fordi jeg af to grunde er af den opfattelse, at der slet ikke er andre muligheder. Den første grund er, at man i globaliseringens tidsalder kun vil kunne bevare den europæiske nationalstat, det, som vi sætter pris på og ønsker at bevare i den europæiske nationalstat, hvis dette Europa finder sammen, fordi den klassiske europæiske nationalstats størrelsesorden under globaliseringens betingelser kun kan sikre fred, sikkerhed, velstand og demokrati for sine borgere, hvis den er en del af en europæisk sammenhæng, hvis vi altså råder over et europæisk subjekt, en europæisk union, som er handlekraftig.
Den anden grund er imidlertid, det har Kosovo-krigen gjort klart igen, og her spiller de forskellige historiske erfaringer måske en rolle, især i Centraleuropa, at der kun findes en eneste sikkerhed på dette kontinent: Vi kan ikke tillade nationalisme, racisme, ja, en primitiv, rå form for fascisme, på dette kontinent. Siden 1992 har man forsøgt alt muligt for at overbevise Milosevic om at holde sig fra denne politik. Jeg oplevede slutfasen af Rambouillet helt frem til den militære aktion blev indledt, jeg traf ikke nogen på den vestlige side, heller ikke fra USA, som opførte sig krigerisk, tværtimod blev der indtil sidste sekund kæmpet for kompromiser. Den eneste, som ikke ønskede noget kompromis, var Milosevic, var regeringen i Beograd. Jeg har selv personligt oplevet en diskussion på to og en halv time med Milosevic - en time heraf under fire øjne. Skulle vi bare have lænet os tilbage? Skulle vi have sagt, vi ville gerne hjælpe, men vi kan ikke hjælpe, det er imod vores pacifistiske principper, vi har ikke nogen resolution fra FN's Sikkerhedsråd?
FN er styrket i dag efter denne konflikt, og det er en af effekterne af Europas rolle i denne konflikt. Sikkerhedsrådet er styrket i dag, til forskel fra dengang i Bosnien, hvor det gik svækket ud af konflikten. Jeg synes, vi bør anerkende, ...
Bifald
... at dette er et resultat af de fælles bestræbelser fra de europæiske medlemsstater, Den Europæiske Union. Det må vi ikke glemme. Jeg siger Dem, jeg har været i Bosnien, jeg har set massegravene, og jeg vil ikke glemme det, så længe jeg lever. Det er vores pligt at føre den europæiske integrationsproces til ende - fred, sikkerhed og demokrati for alle på dette kontinent. Det forudsætter, at vi er besluttet på at imødegå dem, som mener, at de kan gennemføre en nationalistisk politik med vold, mord, terror og fordrivelse, hvis der ikke er andet, der nytter, med det sidste middel, nemlig i nødstilfælde også med militære midler. Dette integrationens Europa må ikke tillade nationalisme.
Bifald
Det er det vigtigste punkt, selvom det ikke var planlagt i vores rådsformandskab, fordi det siger meget om Den Europæiske Unions fremtid. Jeg er af den faste overbevisning, at dette indadtil må gå hånd i hånd med fremskridt i forbindelse med integrationen, og her især med en fortsat demokratisering. Det bliver en meget kompleks, kompliceret debat, men vi bliver nødt til at tage hul på denne debat, som i Frankrig beskrives med begrebet »Den Europæiske Unions finalitet«, og den kommer til at tage tid. Hvor er Den Europæiske Unions ydre grænser, hvordan ser forfatningsstrukturen ud, Den Europæiske Unions forhold til medlemsstaterne, institutionernes indbyrdes forhold, hvilken rolle skal Parlamentet spille i fremtiden, hvordan styrkes dets rettigheder?
Det er altsammen spørgsmål, som vil hænge direkte sammen med udvidelsen, for det viser sig allerede i dag, hvilke vanskeligheder en Union med 15 medlemmer har. I tilfælde af en udvidelse vil spørgsmålet om handlekraften komme helt direkte. Forsåvidt ligger den største udfordring i denne forbindelse i de interne forhold: fælles sikkerheds- og udenrigspolitik, uddybelsen og endelig udvidelsen.
Til alle dem, som taler for en præventiv fredspolitik - og her er der bred konsensus i de nationale parlamenter og i Europa-Parlamentet - for alt det, som Dayton ikke resulterede i - og det er ikke nogen kritik af Dayton, det kunne formodentlig ikke være anderledes den gang - vil jeg gerne sige, at en strategi for Sydøsteuropas tilnærmelse til integrationens Europa, som virker på langt sigt, og som også fører ind i integrationens Europa, er nu blevet operativ politik. Stabilitetspagten for Sydøsteuropa skal nu fyldes med liv. Det drejer sig ikke først og fremmest og især om penge, men om strukturelle beslutninger. Vi må skabe tillid i området, vi må skabe en frihandelszone. Handel og vandel skal afløse den nationale aggression, og det skal der derfor stilles de nødvendige midler til rådighed for. Jeg appellerer altså til alle, som her taler for en præventiv fredspoltik, om nu at gøre en indsats for stabilitetspagtens succes på langt sigt, for det er faktisk ensbetydende med at drage de rigtige konsekvenser af Kosovo-krigen, af de jugoslaviske krige om arvefølge.
Jeg vil gerne endnu en gang takke alle, hr. formand, mine damer og herrer, for Deres støtte til det tyske formandskab og ønske Dem, det nye Parlament, alt godt, også den kommende nye Kommission, efter at den har gennemlevet alvorlige høringer - de endnu ikke udnævnte kolleger, kommissærer i - jeg mener det ironisk og naturligvis kun retorisk - det frit valgte Europa-Parlaments torturkamre. Held og lykke! Jeg vil imidlertid gerne give Dem en bøn med på vejen, hvis jeg må, især til det nye flertal: Vi bør diskutere den nationale politik på nationalt niveau, og der kan vi skændes heftigt og bebrejde hinanden alting. Men på europæisk niveau bør vi diskutere europæisk politik og altid passe på at skelne nøje!
Bifald

Formanden
Tak, formand Fischer. Tillad mig på hele Parlamentets vegne - og ud over de vurderinger, man har givet udtryk for - at takke Dem for Deres arbejde, for det har virkelig været seks måneder med en bemærkelsesværdig indsats.

Friedrich
Hr. formand, det er en skam, at formanden for Rådet forlader salen nu, for jeg ville have indledt med en ros. Jeg ville have sagt, at han er et af de få lyspunkter, hvis ikke det eneste lyspunkt, i dette rådsformandskab! Når hr. Swoboda nævnte det nye flertal: Ja, det nye flertal skaber klarhed om dette Parlaments profil og koncept, og det er godt for Europa, hr. Swoboda.
Bifald
Desværre ser jeg mig nødsaget til alt i alt at give Tyskland som indehaver af formandskabet i første halvdel af dette år karakteren »mangelfuldt«. Den storstilede annoncering af en ny beskæftigelsespagt viste sig i praksis at være en sæbeboble. Hvis man analyserer beslutningerne i Köln nøje, ser man, at der ikke er tilføjet en eneste ny idé i forhold til principperne fra Luxembourg sidste år.
For det andet har den tyske regerings sprog og stil i de seneste seks måneder nogle gange fået mig til at skamme mig i Europa-Parlamentet. Denne stil har ikke gavnet Europa, og da slet ikke Tyskland som indehaver af formandskabet. Hr. Trittins tølperagtige opførsel i forbindelse med opsigelsen af atomtraktaterne medførte naturligvis, at det tyske formandskabs forslag blev mødt med stor skepsis. Også den skammelige tilbagetrækning af det gode forslag om medfinansiering inden for landbrugspolitikken var et resultat af en meget uklog politik. Hvis jeg føjer til, at hr. forbundskansler Schröder udtalte, at der nu skulle sættes en stopper for Helmut Kohls checkhæftediplomati, det slog virkelig hovedet på sømmet!
Jeg vil slet ikke tale om udnævnelsen af den tyske kandidat, som set i lyset af valget var en syngende lussing, og derfor blot et ønske til slut: Så længe diktatoren Milosevic sidder ved roret i Serbien, må der ikke gå en eneste pfennig eller en eneste euro fra de europæiske skatteydere til Serbien! Først må demokratiet genoprettes i landet. Dette som et råd til formandskabet.
Bifald

Cunha
Hr. formand, Berlin-aftalen har gjort det muligt at komme videre med EU's vigtigste sagsområder, men den kan ikke sikre EU's fremtid på hverken langt eller mellemlangt sigt, eftersom aftalen om Agenda 2000 slet ikke er gået langt nok.
For det første, fordi den ikke fik skabt en finansieringsreform af de egne indtægter baseret udelukkende på bruttonationalproduktet, der er det eneste retfærdige, rimelige og gennemskuelige grundlag.
For det andet, fordi den ikke har fået gennemført den reform af den fælles landbrugspolitik, der skulle til, for at vi kan imødegå den ventede offensiv i den kommende GATT-forhandlingsrunde. Uden at forklejne kommissær Fischlers anstrengelser er det stort set blevet en reform af status quo, som ikke har skabt den ønskede ligevægt mellem bedrifter, regioner og afgrøder, og hvor middelhavslandbruget endnu en gang er blevet forfordelt af den fælles landbrugspolitik. Den har heller ikke formået konkret at udmønte den europæiske landbrugsmodel i praksis, og der er følgelig næsten intet blevet gjort for at hjælpe de små bedrifter, ligesom der endelig kun er sket få fremskridt, hvad angår udvikling af landdistrikterne.
For det tredje løber vi med denne Agenda 2000 risiko for at bevæge os mod et skævere og mindre solidarisk Europa. Jeg vil give Dem to eksempler fra det land, jeg kender bedst, nemlig mit eget. For det første har alle undersøgelser vist, at den portugisiske økonomi er den, der bliver ramt mest af konkurrencen fra de nye medlemslande i Østeuropa, men der er ikke blevet gjort noget for at støtte Portugal på dette punkt. For det andet er der heller ikke blevet gjort noget for at forbedre situationen for det portugisiske landbrug, som er det ringest stillede, det mest tilbagestående og det, der har mindst gavn af den fælles landbrugspolitik. Bortset fra den hårde hvede er der i denne reform af den fælles landbrugspolitik ikke blevet opnået noget, som er til særlig fordel for Portugal, til forskel fra lande som Italien eller Spanien, der har opnået særordninger. Det er rigtigt, at vi lider under omfattende inkompetence og forhandlingsudygtighed fra vores regerings side, men dét forklarer ikke alt. Vi har brug for et mere solidarisk Europa for at komme videre.

Randzio-Plath
Hr. formand, de alvorlige og negative konsekvenser af den økonomiske krise, faldet i den økonomiske vækst i Den Europæiske Union - også i Den Økonomiske og Monetære Unions tidsalder - har på dramatisk vis understreget, hvor nødvendig den europæiske beskæftigelsespagt fra Köln var. Den er ikke nogen sæbeboble, den er tværtimod langt om længe et konkret initiativ til at nå ud over beskæftigelsesprincipperne til en koordinering af den økonomiske politik i Den Europæiske Union, med det formål at organisere større vækst. Vi har brug for strukturreformer i Den Europæiske Økonomiske og Monetære Union, i Den Europæiske Union. Det er imidlertid lige så vigtigt at nå en større og hurtigere vækst. Det er vi nødt til. Derfor gør de nationale regeringer ret i med den europæiske beskæftigelsespagt ikke at delegere ansvaret for beskæftigelsespolitikken ud til EU-niveau. Men som De ved, må der i globaliseringens tidsalder findes et fælles svar, og det er rigtigt. Der skal blot være mere konkrete referenceværdier og retningslinjer.
Jeg har imidlertid en bøn til de kommende formandskaber. Heller ikke under det tyske rådsformandskab lykkedes det at forbedre den demokratiske legitimering af handlingerne inden for Den Økonomiske og Monetære Union. Vi har akut behov for en interinstitutionel aftale med Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet om grundlaget for den økonomiske politik. Vi har desuden behov for at få integreret de beskæftigelsespolitiske principper og principperne for den økonomiske politik, og, hvilket er meget vigtigt, vi har brug for en revision af den institutionelle ramme for den europæiske beskæftigelsespagt. Vi har altså brug for mere demokrati, ikke en forstørrelse af de demokratiske mangler som følge af den europæiske beskæftigelsespagt, og det krævede Parlamentet i den foregående valgperiode. Vi må også ...
Formanden fratog taleren ordet

McCarthy
Hr. formand, jeg mener, at det tyske formandskab stort set var en meget positiv periode. Jeg vil især gerne takke det tyske formandskab på vegne af Udvalget om Regionalpolitik og de socialdemokratiske medlemmer for det store arbejde i forbindelse med reformen af strukturfondene. Vi mener, at vi har opnået en retfærdig aftale for medlemsstaterne. Jeg vil især gerne takke Tyskland, ikke blot for at arbejde hårdt på at opnå fremskridt i fredsforhandlingerne med Kosovo, men også for at fremskynde fredsprocessen i forbindelse med spørgsmål vedrørende Nordirland. Parlamentet skal vide, at vi står over for endnu en kritisk fase i forbindelse med fredsprocessen i Nordirland. Flere formandskaber efter hinanden har støttet denne fredsforhandling. Jeg vil gerne i dag ved dette åbningsmøde sige, at vi håber at kunne regne med vores nye formand for Kommissionen, den finske formand for Rådet samt fru Fontaine, som vi håber vil fortsætte det glimrende arbejde i forbindelse med fredsprocessen og prioritere arbejdet for fred under besøg til Nordirland.

Formanden
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 37, stk. 2, modtaget seks beslutningsforslag.

Valg af kvæstorer i Europa-Parlamentet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er valg af kvæstorer i Europa-Parlamentet.

Mombaur
Hr. formand, De har ladet omdele en forklaring, og der er også blevet holdt en prøveafstemning. Navnet på den kandidat, man har valgt, er synligt, og det understreges af stjernen. Jeg vil gerne bede Dem forklare os, hvordan man så skal kunne holde hemmeligt valg! Jeg betragter det som den diamentrale modsætning af et hemmeligt valg og anfægter det allerede nu! Det er retsstridigt. Her holdes der hemmelige afstemninger og ikke på en sådan måde, at alle og enhver kan se stemmeafgivelsen, inklusive de kameraer, der findes i Parlamentet. Det anser jeg ikke for et hemmeligt valg!
Bifald

Formanden
Det er sandt, kolleger, at de omkringsiddende kan se, hvad man stemmer, medmindre man holder et stykke papir over maskinen. Med »hemmelig afstemning« mener vi, at der ikke føres optegnelser. Når man udfylder et stykke papir, er der naturligvis altid nogen, der kan se over skulderen, hvor man har sat sit kryds. Vi kan imidlertid stemme om, hvorvidt vi skal have en skriftlig afstemning i stedet.
Parlamentet besluttede at afholde en elektronisk afstemning
(Ved successive valgrunder valgtes følgende til kvæstorer i Europa-Parlamentet:
Hr. Balfe Fru Banotti Hr. Ducarme Hr. Poos Fru Quisthoudt-Rowohl)

Hautala
Hr. formand, jeg vil på Gruppen De Grønne/ Den Europæiske Fri Alliances vegne udtrykke dyb skuffelse over den måde, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har administreret denne sag på. Jeg mener ikke, at det er moralsk rigtigt, at repræsentanten fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance ikke blev valgt, og jeg håber, at socialdemokraterne drøfter dette spørgsmål indbyrdes.

Formanden
Vi noterer Deres kommentar.
Mødet udsat kl. 12.35 og genoptaget kl. 15.00

Redegørelse af Prodi, den udpegede formand for Kommissionen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse af Prodi, den udpegede formand for Kommissionen. Jeg har fornøjelsen straks at give ordet til hr. Prodi.

Prodi
Fru formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne give udtryk for mine varme lykønskninger til den nye formand for Europa-Parlamentet og til Dem alle sammen for Deres valg her for nylig. Jeg er meget glad for at kunne være her i dag og præsentere et nyt hold kommissærer for Dem. Jeg lovede i mine to tidligere taler til Europa-Parlamentet i april og maj, at jeg ville påbegynde en ny æra med ændringer i Kommissionen. Kommissionens nye kollegium, som jeg præsenterer for Dem i dag, udgør det hold, der skal gennemføre disse ændringer.
Jeg har ikke til hensigt at præsentere hver enkelt medlem af kollegiet for Dem. De sidder her foran Dem, og De kender godt deres navne. Det er et glimrende hold og et hold, der er ligeligt sammensat. Det er resultatet af de konstruktive debatter, som jeg har haft med stats- og regeringscheferne, der til fulde har respekteret de nye beføjelser, Amsterdam-traktaten har givet formanden.
Alle holdets medlemmer har en dokumenteret erfaring. De har næsten alle sammen været medlemmer af deres lands parlament, tre fjerdedele af dem har været ministre, mange af dem har ledet politiske partier, og andre har fået erfaring på højt niveau inden for diplomatiet, på det juridiske og økonomiske område og med hensyn til økonomisk virksomhed.
Jeg har lige fra starten givet klart udtryk for, at jeg ikke ville acceptere en Kommission med færre kvinder end i den forrige Kommission. Det er lykkedes mig, selvom jeg havde håbet på at få flere kvinder i Kommissionen. Under hele sit mandat vil Kommissionen således fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd på alle områder.
Det nye kollegium har også en korrekt balance mellem de nationale regeringers politiske sammensætning og Europa-Parlamentet. Det er jeg glad for, men det skal bemærkes, at Kommissionen ikke fungerer efter de politiske partiers betingelser. Kommissionen er et kollegium, og kommissærerne er hverken udsendinge fra politiske grupper eller repræsentanter for deres nationale regering.
Bifald
På vores første uformelle møde i sidste weekend traf vi beslutning om nogle klare grundregler. Hver kommissær skal til enhver tid udføre sit hverv på en måde, der afspejler Europas interesser overordnet set. Hvis jeg på noget tidspunkt ikke skulle være tilfreds med, hvordan tingene skrider frem, vil jeg ikke tøve med at benytte mig af de beføjelser, traktaten giver mig, og ændre ansvarsområder og porteføljer eller bede de enkelte kommissærer om at nedlægge deres mandat. Selvom der ikke står noget herom i traktaten, har jeg i den forbindelse fået hver enkelte kommissærs personlige forsikring for, at de vil nedlægge deres mandat, hvis og når jeg anmoder dem om det. Det er naturligvis ikke et initiativ, man skal tage let på, men disse aftaler giver en gennemsigtig garanti for den enkelte kommissærs ansvarsfølelse.
Vi var ligeledes enige om kravet om, at det nye kollegium skal opfylde de strengeste normer for det offentlige. En af den nye Kommissions første handlinger bliver derfor den formelle vedtagelse af kommissærernes nye adfærdskodeks, der også indeholder nogle nye og strenge regler for at undgå interessekonflikter, når kommissærerne forlader deres embede.
Vi glæder os således til at gå i gang med arbejdet. Vi håber på at få en åben og ærlig dialog med Parlamentet under høringerne af vores hold, og vi håber, at De giver os Deres kraftige støtte til september.
Jeg vil nu gå over til det andet hovedtema i min tale i dag, nemlig reformen af Kommissionen. Der er ingen tvivl om, at reformen er nødvendig, for de nylige begivenheder har vist, at de europæiske institutioner i deres helhed ikke længere er tilstrækkeligt udrustede til at kunne imødegå den lange række opgaver, de nu skal tage sig af. Det var derfor, at jeg lovede en radikal ændring af Kommissionens måde at fungere på. Det betyder ikke, at jeg vil bagatellisere det, som Kommissionen har udrettet som institution - det ville være meget uretfærdigt. Kommissionen har mange stærke sider, nemlig et engageret og kvalificeret personale samt en stor evne til at innovere og til at forudse tingene. Den har i årenes løb vist sig at have en betydelig tilpasningsevne, idet den flere gange har påtaget sig nye opgaver og et nyt ansvar. Næsten hver eneste store etape i den europæiske integrationsproces kan føres tilbage til kommissionspersonalets indsats og engagement. Men ligesom det sker i talrige andre offentlige administrationer, har tingene udviklet sig, og Kommissionen har ikke kunnet følge med. Man har ikke gjort nok for at modernisere selve institutionen. I 40 år har man ikke foretaget nogen væsentlige ændringer af Kommissionens struktur. Derfor skal vi nu foretage en grundig undersøgelse af institutionens arbejdsbetingelser.
Den udfordring, vi skal tage op, består i at udvikle, tilpasse og forbedre organisationen, så den bliver stærkere og mere effektiv, så man bekæmper svindel på ethvert plan, og så institutionen bliver til tjeneste for de europæiske borgere. Lad os ikke gøre os nogen illusioner! Hele denne ændringsproces kommer til at tage tid, men vi har allerede indledt en foreløbig omorganisering af Kommissionen. Administrationsapparatet bliver forenklet og rationaliseret, idet antallet af generaldirektorater reduceres. Kommissærerne får deres kontorer, det vil sige kabinetterne, i samme bygning som generaldirektoraterne under deres kompetenceområde, og kabinetterne og kommissærerne bliver smidigere og mere internationale. Det var nemlig mit ønske, at hver kabinetschef eller vicekabinetschef skulle komme fra et andet land end kommissæren, og at der i hvert kabinet skulle være personer fra mindst tre forskellige medlemsstater. Reglerne for udnævnelsen af de højere embedsmænd bliver strengere og mere gennemsigtige, og de højere embedsmænds mobilitet inden for Kommissionen bliver større. Kommissionens direktorater skal identificeres ved hjælp af korte og klare betegnelser i stedet for numre, og der skal oprettes en stærkere tjeneste inden for massemedier og kommunikation for at sikre, at Kommissionens politikker bliver formidlet på en professionel måde, så de når ud til alle europæiske borgere. Dette er naturligvis kun begyndelsen - der kommer flere og mere gennemgribende ændringer.
Den Uafhængige Ekspertgruppe fremlægger formodentlig sin anden beretning i september, selvom jeg ligesom fru Fontaine håber, at den bliver offentliggjort snarest muligt, alt efter den tid, de fem vismænd er om det. Vi vil undersøge denne beretning meget omhyggeligt, og jeg håber, at den indeholder nogle elementer, der er nyttige for reformprocessen. Den nye næstformand med ansvar for reformen vil i den forbindelse fremlægge en detaljeret plan i starten af år 2000. Alt dette vil skulle drøftes indgående med Europa-Parlamentet. Vi skal navnlig sørge for at få et passende system, der kan sikre, at Parlamentet får en løbende og fyldestgørende information om reformforløbet, og som samtidig respekterer Kommissionens selvstændige administration af sine egne kompetencer. Jeg har til hensigt at gøre Kommissionen til en forvaltning, der har verdensklasse, og hvis ledelse går foran med et godt eksempel. Vores motto skal til enhver tid være gennemsigtighed, ansvarsfølelse og effektivitet.
Der er i dag ingen grund til, at jeg kommer nærmere ind på den nye Kommissions program. I de taler, jeg holdt her i Parlamentet i april og maj, præsenterede jeg allerede en bred vifte af de kommende prioriteringer, og vi får lejlighed til at behandle disse spørgsmål mere detaljeret til september. I dag er jeg her for at præsentere den nye Kommission og ikke for at præsentere dens program, men jeg kan love Dem, at den røde tråd i hele vores program vil være at give Den Europæiske Union større betydning for Europas borgere. Man kan nemlig ikke benægte, at de europæiske institutioner lider under en kollektiv mangel på tillid fra vores borgeres side. For at genskabe denne tillid er vi nødt til at handle beslutsomt, men det kan vi kun, hvis vi tager de problemer op, der virkeligt er vigtige i borgernes dagligdag, nemlig spørgsmål som beskæftigelsen, den økonomiske vækst og den udfordring, der består i en bæredygtig udvikling, hvor man sikrer ligevægten mellem økonomisk udvikling, social retfærdighed og livskvalitet. Dette skal være den sande prioritering for den nye Kommission.
Som jeg sagde før, er det ikke det rette øjeblik at foretage en udførlig behandling af programmet på, men jeg vil give Dem bare tre eksempler på, hvad jeg mener med fornyelse. For det første er der spørgsmålet om sundhed og fødevaresikkerhed. Den europæiske offentlighed har mistet sin tillid til de nationale og europæiske myndigheder, der har til opgave at kontrollere medicin og fødevarer, og den stoler ikke længere på hverken regeringen, regeringerne eller videnskabsmændene. Jeg mener, at det er vores pligt at tage et initiativ og sørge for et uafhængigt europæisk agentur for fødevare- og medicinsektoren, der bidrager til at genskabe forbrugernes tillid.
Bifald
For det andet er der lufttransporten. De europæiske lufthavne befinder sig i en halvpermanent tilstand af kaos, som skyldes den stadig tiltagende trafik og mangelen på koordination mellem lufttrafikkontrollanterne, og det tror jeg, at vi alle sammen er sande vidner til. Også i dette tilfælde er der tale om et spørgsmål, der går ud over de nationale grænser. Vi skal derfor finde nogle løsninger på europæisk plan, og det skal være løsninger, som virkeligt fungerer.
Et tredje eksempel er doping inden for sportsverdenen. Det er et spørgsmål, som nogle måske synes er banalt, men som for mange er en grund til dyb bekymring. Det er et problem, hvor det tydeligvis er nødvendigt med en tværnational samordning med henblik på en afgørende indsats. Jeg vil ikke påstå, at Europa har alle løsningerne på disse problemer. Det, jeg vil sige, er, at vi skal vise vores engagement for at bidrage til at løse disse spørgsmål på europæisk plan, for de går ifølge sagens natur langt ud over de rent nationale grænser. Jeg vil ikke tøve med at sige, at i nogle tilfælde - og måske endda i mange tilfælde - er løsningen på de desillusionerede europæiske borgeres bekymringer ikke en reduktion, men derimod en forøgelse af den europæiske dimension. Langt de fleste europæiske borgere er ikke skeptiske over for en indsats på europæisk plan, men de bliver stadig mere skuffede, og de mister i stadig højere grad interessen for de uendelige og uigennemskuelige diskussioner om, hvem der skal gøre hvad på europæisk plan. Det, som borgerne insisterer på at få, er nogle klare svar på de vigtige problemer i deres dagligdag. Når alt kommer til alt, er de ikke interesserede i, hvem der løser deres problemer, men i, at man endelig tager sig af disse problemer, at forbrugerne kan stole på den mad, de køber, at de rejsende trygt kan tage med flyet, og at sportsverdenen er ren.
Som jeg sagde før, vil jeg ikke gå i dybden med politikkerne i dag - det vil det være hensigtsmæssigt at gøre til september. Ikke desto mindre vil jeg gerne kort komme ind på to politikker, der vil få en særlig betydning i den nye Kommission, nemlig Kosovo og den kommende regeringskonference.
Lad os først tage situationen i Kosovo og på Balkan. Balkan-krigen har efterladt et dybt sår i hele Europa. Det, vi skal gøre nu, er at sikre, at der kommer noget godt ud af freden. Som dagene går har jeg i stadig højere grad en bekymrende fornemmelse af, at evnen til at føre krig er meget større end evnen til at koordinere genopbyggelsen af de ødelæggelser, der er sket for befolkningens liv. Man har spildt mere tid end nødvendigt på diplomatiske diskussioner om, hvem der skal koordinere genopbyggelsesarbejdet. Vi skal nu koncentrere al vores energi om de virkeligt vigtige opgaver, nemlig at genopbygge husene for dem, der står uden tag over hovedet, at genskabe de samfund, som er blevet ødelagt, og vi skal også - hvilket er endnu vigtigere - give Balkanlandene en klar politisk og økonomisk fremtid, der sætter et punktum for mange århundreders vedvarende konflikter. Det kan kun Den Europæiske Union! For at genskabe freden er det nødvendigt med en klar og langsigtet strategi, der er baseret på genopbygning, forsoning og tilnærmelse. Genopbygningen skal rette op på krigens ødelæggelser, der skal finde en forsoning sted mellem alle de berørte parter, også det serbiske folk, og der skal ske en tilnærmelse af dette område til Den Europæiske Union. Alle områdets lande skal i den forbindelse have udsigt til et fremtidigt medlemsskab af Den Europæiske Union, hvis og når de viser sig egnede hertil set ud fra et politisk og økonomisk synspunkt. Jeg er overbevist om, at den bedste måde at forfølge et sådant mål på er den metode, som Fællesskabet med held har benyttet sig af tidligere, nemlig først og fremmest at bede de forskellige parter om at samarbejde med hinanden, om at begynde at samarbejde om dagligdagsspørgsmål, om at oprette toldunioner, om at etablere fælles institutioner og om at stadfæste freden ved hjælp af de fælles interesser. Det var på denne måde, at man opnåede en varig fred i Den Europæiske Union, nemlig ved at forsone de stridende nationer via et samarbejde. Dengang Anden Verdenskrig stadig ikke lå så langt tilbage i tid, var underskriverne af Rom-traktaten nogle meget modige og langsigtede personer. Er mændene og kvinderne fra vores generation måske ikke i stand til at være ligeså langsigtede og ligeså modige, når det gælder Balkan-spørgsmålet? Er Europa ikke rede til at påtage sig risikoen? Har Europa måske ikke et ønske om at kunne ændre tingenes tilstand?
Når vi tager denne udfordring op, står vi dog over for et paradoks, nemlig at Den Europæiske Union er med fremme i første række, når det gælder om at give et bidrag, men virkningen af Europas støtte risikerer at gå tabt i et kompleks netværk af strukturer, der konkurrerer indbyrdes: FN-missionen i Kosovo, stabilitetspagten, G7-gruppen for økonomisk samarbejde, Den Høje Repræsentants Kontor i Bosnien, specialudsendingen for Republikken Jugoslavien osv. osv.
Denne vrimmel af beslutninger underminerer den centrale funktion, som Den Europæiske Union burde udføre. Der er et desperat behov for en forenkling af tingene. Vi skal navnlig sikre, at Den Europæiske Unions betydelige finansielle støtte bliver brugt til genopbygning og ikke til administration. Jeg tror f.eks., at det er derfor, at Kommissionen har afvist at bruge ca. EUR 45 millioner fra budgettet for genopbygningsprogrammet Obnova på betalingen af løn til de 700 mennesker, der arbejder for Den Høje Repræsentants Kontor i Bosnien, hvilket svarer til et beløb på ca. EUR 17 millioner ud af det samlede beløb på 45 millioner. Vores finansielle støtte skal først og fremmest komme befolkningen og genopbygningsarbejdet direkte til gode. Vi skal koncentrere os om at støtte den økonomiske udvikling i området og om at styrke de demokratiske strukturer. Desuden skal vi med hensyn til de strukturer, der skal oprettes, være meget opmærksomme på den specifikke værditilvækst i hvert enkelt tilfælde. Man bør så absolut undgå, at man gør noget i Bruxelles, som man kunne gøre bedre i Thessaloniki, eller at man gør noget i Thessaloniki, som man kunne gøre bedre i Pristina.
Bifald
Det andet punkt, som jeg kort vil komme ind på i dag, er den nye regeringskonference, der vil finde sted på topmødet i Helsinki. Der er nogle, som mener, at regeringskonferencen bare er et stykke finpudsningsarbejde efter topmødet i Amsterdam med det formål at løse de enkelte spørgsmål, man ikke kunne blive enige om i Amsterdam. Jeg er ikke enig i denne opfattelse. Regeringskonferencen er efter min mening et møde, som er af afgørende vigtighed for de europæiske institutioner. Det er vores lejlighed - og måske vores sidste lejlighed - til at forberede os på den mulige fordobling af antallet af EU-medlemslande. En regeringskonference, der kun har nogle begrænsede målsætninger, vil efter min mening ikke kunne tage en sådan udfordring op. Jeg ved godt, at nogle vil indvende, at det er bedre at gøre nogle hurtige fremskridt på et begrænset område end at behandle en hel række spørgsmål, der er fordelt over flere områder, og som er alt for komplekse til, at de hurtigt kan løses. Her er jeg af den opfattelse, at man i så fald ikke har forstået sagens kerne. Hvis regeringskonferencens begrænsede dagsorden ikke gør det muligt at forberede sig tilstrækkeligt til udvidelsen, er der ikke andet at gøre end at udvide dagsordenens omfang.
Bifald
Det nytter ikke noget at sidde der og forsøge at opstille nogle grænser for dagsordenen. For at udvidelsen skal fungere, er det uundværligt med en fuldstændig og dybtgående institutionel analyse. Det er derfor, at jeg ønsker at oprette en lille gruppe på højt plan - og jeg håber virkelig, at gruppen kommer til at arbejde på højt plan - som i løbet af de næste tre måneder skal udarbejde en rapport om de emner, der skal behandles på regeringskonferencen. Rapporten skal være et bidrag til forberedelsen af den nye Kommissions officielle holdning til regeringskonferencen. Selvom en stor del af Den Europæiske Unions politiske kræfter i dag er klart imod dette, er jeg fast besluttet på at præsentere mulighederne, i det mindste officielt.
Bifald
Jeg mener, at det ville være en fejltagelse af historiske dimensioner, hvis Den Europæiske Union tilrettelagde en regeringskonference i Helsinki, der fejlagtigt var blevet begrænset, fordi man simpelthen havde en fælles frygt for at se den kommende udvidelses sande udfordringer ordentligt i øjnene. Vi vil naturligvis sørge for, at Europa-Parlamentet til fulde kommer til at deltage i arbejdet i Helsinki.
Mine damer og herrer, Kommissionen og Fællesskabets institutioner har gennemgået en meget vanskelig periode. Den europæiske offentlighed forventer nu af os, at vi sætter et punktum for fortiden og bevæger os mod fremtiden. Den udfordring, som vi alle sammen står over for nu, består i at genskabe Den Europæiske Unions troværdighed over for sine borgere og i at sikre, at borgerne forstår de fordele, Den Europæiske Union medfører for deres personlige dagligdag. Det er et punkt, som jeg ikke kan fremhæve for tit. Mens jeg taler til Dem, kigger hele den europæiske offentlighed nemlig på os, og de venter spændt på at se, hvad der kommer til at ske i den store føljeton om Kommissionen og Parlamentet.
Jeg vil foreslå, at vi skuffer de tilskuere, der er kommet her for at se et sammenstød. Der er nemlig ingen af os, som handler i den europæiske befolknings interesse, hvis vi lader de europæiske institutioner befinde sig i en tilstand med sammenstød og stadige blokeringer. Vi har nu fået et nyt Parlament og en ny Kommission, og det er således en lejlighed til at starte på et nyt grundlag. Kommissionen og Parlamentet er de to eneste institutioner, der udelukkende har et sandt europæisk kald. Der burde være en solid alliance mellem dem. Vi skal udføre de samme opgaver - hvem kan ellers nå videre med dette projekt, hvis ikke Kommissionen og Parlamentet i samarbejde skulle kunne gøre dette? Den seneste tids begivenheder har været til stor skade for Kommissionen, men jeg tror også, at det er gået ud over Parlamentet, i det mindste hvis man tænker på den ringe tilslutning til valget her for nylig.
Den opgave, vi står over for, er således at genskabe den dybe gensidige tillid, der har været mellem de to institutioner, og som traditionelt har været den bærende kraft for den europæiske integration. Det betyder, at vi skal samarbejde, og at vi samtidig skal anerkende vores opgavers forskellighed. Jeg er overbevist om, at det er af største interesse for Parlamentet, at der er en stærk Kommission, en selvstændig Kommission, en uafhængig Kommission og en pålidelig Kommission. Jeg håber, at det nye kollegium, som står over for Dem i dag, vil få Deres kraftige støtte til september. Godkendelsen er dog ikke en blankocheck for fremtiden. Parlamentet, som er de europæiske borgeres stemme, er den øverste dommer over Kommissionens handlinger.
Mine damer og herrer, der er mange udfordringer, og Europa har brug for et kraftigt signal om fornyelse og styring. Jeg har gjort alt, hvad jeg kunne, for at tilrettelægge det nye hold, og vi er alle sammen ivrige efter at komme i gang. Det er dog kun Dem, der kan give startsignalet for vores arbejde. Jeg har tillid til, at De vil bruge de store beføjelser og det store ansvar, som traktaterne giver Dem, på en fornuftig måde og i Unionens interesse.
Bifald

Poettering
Fru formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, det er første gang, der finder en sådan debat sted i denne form. Det er et fremskridt, som vi hilser velkommen. Debatten i dag er en del af en længere proces, og en del af denne proces vil være de høringer, som begynder den 30. august og kommer til at vare den første uge i september. Enhver, som i dag siger, vi godkender Kommissionen, eller vi siger nej til Kommissionen, den, som siger det her i Parlamentet eller uden for Parlamentet, viser ringeagt over for Parlamentet, fordi høringerne er en vigtig del af den samlede proces, og når den er afsluttet, træffer vi vores frie beslutning, om vi vil give Kommissionen vores tilslutning eller ej.
Bifald
Hr. formand, De sagde netop igen, at Kommissionen er afbalanceret. Jeg ved ikke, hvilke kriterier De anvender for afbalancerethed, men jeg vil gerne sige klart og tydeligt til Dem, at vi som Det Europæiske Folkepartis gruppe, De Europæiske Demokraters Gruppe, er ikke af den opfattelse, at denne Kommission er politisk afbalanceret!
Kraftigt bifald
Og derfor må der ikke opstå den myte i Europa, at denne Kommission skulle være afbalanceret! Når De gentager, at den skulle være politisk afbalanceret, letter det ikke på nogen måde en eventuel tilslutning til Deres hold, som jo absolut godt kunne være kvalificeret!
Bifald, tilråb
Altså, hr. formand, jeg ville være taknemmelig, hvis De kunne forklare kriterierne for afbalancerethed. Dette hold har et svagt punkt. De har sagt, at De har gjort alt for at sammensætte det nye team. Jeg må sige Dem, at det, som vi har hørt fra det forudgående rådsformandskab i Forbundsrepublikken Tyskland på ingen måde var en proces, som man involverede den indstillede formand for Europa-Kommissionen i. Det, De var udsat for i Bonn, var et diktat fra den tyske forbundskansler Gerhard Schröder!
Bifald, tilråb
Der står i traktaten: Medlemsstaternes regeringer indstiller efter fælles overenskomst med den indstillede formand de øvrige personer, som de foreslår udnævnt til medlemmer af Kommissionen. Så vidt vi ved, har De ikke været involveret i udpegelsen af de to tyske medlemmer af Kommissionen. Jeg må sige til Dem, at jeg beklager - lydstyrken gør ikke Deres argumenter bedre, hr. Cohn-Bendit, og heller ikke de andres, som nu brokker sig højlydt bag min ryg - vi synes ikke, det er i orden, at Storbritannien, Italien, Spanien og Frankrig udpeger to kommissærer, hvoraf den ene tilhører oppositionen, når dette eksempel fra Storbritannien, Italien, Spanien og Frankrig ikke følges i Forbundsrepublikken Tyskland! Jeg synes ikke, det er i orden!
Kraftigt bifald
Det er en anmassende, hovmodig og arrogant holdning fra den tyske forbundskanslers side!
Bifald
Vores formand, som vi valgte i går, talte om, hvor vigtigt det er, at vi får beretningen fra Ekspertgruppen så hurtigt som muligt. Jeg håber for os, at vi i fællesskab kan opnå, at denne beretning fra Ekspertgruppen foreligger, før høringerne skal finde sted.
Bifald
Vi - i hvert fald min gruppe - vil gøre alt for, at der i forbindelse med høringerne bliver afsat tilstrækkelig tid til hver kandidat, og halvanden time, som hidtil har været afsat, er ikke tilstrækkeligt, vi har brug for mindst tre timer, så vi kan føre en afgørende god samtale!
Bifald
Jeg anbefaler også, at vi i et egnet udvalg, hr. professor Prodi, får mulighed for som Parlament at føre en uddybende samtale med Dem. Jeg kan for min gruppes vedkommende sige, at høringerne vil blive gennemført på et fair grundlag og uden nogen form for personlig diskriminering! Det betyder, at vi under høringerne, hvad angår personerne, vil behandle alle lige. Der er ikke taget stilling på forhånd. Vi er fair, og sådan vil vi også opføre os!
Bifald, tilråb
En afsluttende bemærkning om vores institutioners rolle. Hr. formand, jeg er enig med Dem i, at vi som Europa-Parlament og som Kommission har samme ansvar for Den Europæiske Union. Kommissionen er traktaternes vogter, og De anvendte begrebet regering, et begreb, som jeg personligt godt kan lide, fordi det implicerer, at denne regering også bærer et parlamentarisk ansvar og må forsvare sig parlamentarisk. Derfor, hr. formand for Kommissionen, vil jeg bede Dem om et svar på følgende spørgsmål: De har jo sagt, at De har spurgt hvert enkelt medlem af Deres eventuelle nye Kommission, om han eller hun i tilfælde af, at De sagde, vær venlig at gå af, så også ville følge denne opfordring. Derfor spørger jeg Dem: Hvis et af Parlamentets udvalg ikke giver en person flertal, hvis udvalget siger nej, hvilket spørgsmål vil De så stille Deres hold? Vil De så opfordre medlemmerne til at følge afgørelsen fra dette udvalg i Europa-Parlamentet? Det vil jeg gerne bede Dem besvare!
Bifald
En afsluttende bemærkning. Vi ved som Europæisk Folkeparti og Europæiske Demokrater, at vi har et ansvar for Europa, og når høringerne har fundet sted, vil vi frit og i overensstemmelse med vores samvittighed træffe vores afgørelse, og jeg håber, det kan blive en beslutning, som vil være nyttig for os alle sammen!
Kraftigt bifald

Barón Crespo
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil først byde formanden, hr. Prodi, velkommen, takke for hans redegørelse og byde kommissærkandidaterne velkommen.
Og jeg synes, at det er relevant at minde om, at vi har denne forhandling på denne side af Rhinen og ikke på den anden. På den anden side er der nationale spørgsmål, som kan løses udmærket i Tyskland, men de skal ikke bringes på bane her.
Bifald
Jeg håber, fru formand, at vi er i stand til at overvinde den første store krise, som vi for øjeblikket gennemlever i Den Europæiske Union. I opinionsundersøgelserne er borgerne fortsat for Den Europæiske Union, men alligevel deltager de ikke massivt i valgene. Og vi har som valgte parlamentsmedlemmer ansvaret for at bygge op, ikke rive ned. Og det betyder, at vi skal finde en løsning på de problemer, som bekymrer borgerne: arbejdsløsheden, Kosovo, forbrugernes problemer, forvaltningen af euroen. Det er, hvad vi skal gøre hurtigst muligt.
Vi kan ikke fortsætte med en tilintetgjort Kommission og heller ikke udsætte dens indsættelse indtil næste år. Hvordan skulle vi kunne forklare det? Hr. Prodi, De har talt om Kommissionen som Europas regering. Jeg vil komme med en mere sportslig sammenligning: et hold. Altså, vi spiller her i den europæiske liga. Den tyske liga, den italienske, den spanske, den danske spilles i de enkelte lande, men ikke her. Her skal vi være ansvarlige som medlemmer af Den Europæiske Union. Så jeg mener, at der er en grundlæggende forudsætning, når De taler om dette hold, om denne regering. Deres Kommission skal indsættes på demokratisk vis. De har taget de første skridt. De har her bebudet reformer. Jeg er enig med Dem i, at det er umuligt at få et overblik over generaldirektoraterne, og jeg takker for, at De vil lave om på det.
Vi kan dog ikke gøre det arbejde, som den kommende Kommission skal udføre - og det siger jeg, fru formand, med al respekt for det, som De har sagt i formiddag - afhængigt af beretningen fra Ekspertgruppen. Beretningen fra Ekspertgruppen er et nyttigt instrument, ikke lovfortegnelser. Vi skal have politisk retfærdighed og ansvarbevidsthed for at vide, hvad vi kan bede den nye Kommission om, og for at afvente og støtte den reformproces, som hr. Prodi iværksætter.
Bifald
Hvad angår det helt afgørende spørgsmål om høringerne - for os er de grundlæggende - mener jeg, at de skal ske uden hensyntagen til kommissærernes politiske farve. Kommissærerne skal gennem en høring - først en skriftlig og dernæst en mundtlig - for at vi kan få afklaret, om de er i stand til at påtage sig deres ansvar, og også for at vi kan få oplysninger om deres politiske standpunkter i forbindelse med Europa. Det er helt legitimt, men vi kan ikke gøre det til en slags markedsbod, hvor vi leger okker, gokker, gummiklokker for at se, hvor mange kandidater til Kommissionen der bliver afvist. Det synes jeg ville være meget farligt, og naturligvis vil min gruppe med ansvarsbevidsthed og ud fra egne kriterier - uden at vente på at få at vide udefra, hvad vi skal gøre - stille spørgsmål, og vi vil gøre det med det formål hurtigst muligt at få en Kommission, som kan udøve sine opgaver.
Bifald
Desuden har vi, hr. Prodi, lyttet opmærksomt til det, som De har sagt, om kommissærernes individuelle ansvar. I politik kan man acceptere ansvar, især når man påtager sig det. Men De har efter min mening berørt et forfatningsmæssigt område, som er meget vigtigt, og hvor der også skal tages hensyn til det synspunkt, som Parlamentet, der allerede har udtalt sig om dette spørgsmål, kan og bør have. Jeg synes, at dette skal diskuteres i fred og ro.
Og med hensyn til reformprocessen i Unionen - som er helt nødvendig, ikke bare for udvidelsen, men for at gøre Unionen mere demokratisk og effektiv - mener vi naturligvis, fru formand, at der ikke kan laves en ny regeringskonference for lukkede døre. Den skal laves, som vi laver reformer i alle staterne: med lys og stenografer, i en parlamentssal og i fuld offentlighed.
Bifald
Hvordan skal vi forklare, at vi har euroen - den fælles valuta, der ikke er fælles for alle - men at vi samtidig laver reformer, som vi ikke engang selv kan forstå og retfærdiggøre? Og på den måde mener vi naturligvis, at det er et helt afgørende spørgsmål.
Derfor, fru formand, hr. formand for Kommissionen, er vi ikke enige i de trusler, som nogle politiske grupper i Parlamentet har fremført, som ønsker at tage den Kommission, der kommer til vores høring, som gidsel. Vi mener ikke, at den skal tages som gidsel. På den måde sætter vi virkelig også vores fremtid på spil. Desuden er det værd at huske på, at hvis man starter med indrømmelser, ved man aldrig, hvor det ender, og vi skal handle ansvarligt. For nogle er hovedformålet ikke at opnå en institutionel ligevægt, men at underminere og ødelægge den. Og vi er ikke enige i den linje, vi mener, at Den Europæiske Union, vores borgere, fortjener det bedre, de fortjener, at vi optræder ansvarligt og med en holdning til fremtiden om håb og opbygning af et samlet Europa.
Fru formand, jeg slutter mit indlæg - og hr. Prodi vil bifalde det - med et citat på mit sprog skrevet af en udødelig italiener, af Manzoni, som i I promessi sposi siger: Adelante, Romano, con juicio (Fremad, Romano, men forsigtigt).
Bifald

Cox
Fru formand, hr. formand, Kommissionens udpegede formand og kommissærer, velkommen til Parlamentet her i eftermiddag, vi ser frem til vores høringer og diverse drøftelser i løbet af de næsteuger, måneder og år.
Jeg vil gerne fra starten gøre nogle ting klart. For det første kommer ELDR-gruppen som repræsentant for Europa. Vi vil ikke dømme kommissærer på baggrund af nationale præferencer for et eller flere partier eller en eller flere grupper i Parlamentet.
Bifald
Jeg vil gerne sige, fru formand, i forbindelse med Deres hjælpsomme forslag i morges om, at vi under forberedelsen til vores høringer skulle have forståelse for Ekspertgruppens arbejde og indsigt, at vi som institution skal sige til eksperterne »fremskynd arbejdet, og giv os resultaterne til tiden« og om nødvendigt »fremskynd beretningen«, men at vi under ingen omstændigheder skal sagtne farten under høringsprocessen.
Bifald
Min gruppes vigtigste og grundlæggende udgangspunkt i denne debat er helt klart. Den afgående Kommission trådte tilbage i marts, og lige siden har jeg haft svært ved at forstå, hvorfor den resterende del af Kommissionen stadig er her, hvordan kan vi forvente, at Europas borgere skal forstå det? Det er derfor vores største pligt i Parlamentet at frigøre Europa fra denne pinlige institutionelle situation så hurtigt som muligt, og den eneste måde, hvorpå vi kan gøre det, er ved at gøre vores bedste - og jeg forsøger ikke at spå om høringernes udfald - for at sikre, at den nuværende Kommission tiltræder så hurtigt som muligt. Hermed mener jeg, at vi skal frigøre os fra en meget vanskelig og kompliceret, men nyttig erfaring, der dybt pinligt stadig hænger over os, som vi har set for nylig med Dr. Martin Bangemanns uheldige beslutninger.
Må jeg i forbindelse med høringsprocessen, der vil være i to dele, det vil sige en skriftlig og en mundtlig, sige, at vi i Den Liberale Gruppe gerne vil spørge hver enkelt kandidat til Kommissionen: »Hvilke perspektiver ser De for Europa?«. Det er vigtigt for os. Vi vil kunne tale med kandidaterne om spørgsmålet om egnethed i forbindelse med porteføljer og om deres kapacitet. Vi vil gerne spørge dem, om de er villige - personligt villige til - at acceptere, at de skal stå til ansvar over for offentligheden i Europa i forbindelse med alle deres handlinger over for formanden og Parlamentet og have forståelse for, at dette er det offentlige forum for demokratiet i Europa, som de har et offentligt ansvar over for. Jeg vil gerne på min gruppes vegne sige, at vi på den kommende regeringskonference fortsat vil presse på for at opnå en reform af traktaten med hensyn til spørgsmålet om individuelt ansvar. Vi er klar over, at professor Prodi har taget skridt til forbedring af den tidligere skrækkelige situation, men professor Prodi vil muligvis være nødt til at tage mere drastiske skridt.
Vi går ind for nøgterne høringer, for vi har lært af de seneste fem år, at det er bedre at være nøgtern og barsk fra starten end at fortryde det senere. Vores høringer vil også være retfærdige, men der er et spørgsmål, jeg gerne vil stille den udpegede formand for Kommissionen. Vi har haft så travlt med vores egen reorganisering, at vi endnu ikke har haft tid til hjemmearbejde og forskning, så hvis der under høringerne rejses vigtige spørgsmål af offentlig interesse, som vi endnu intet kender til, har vi i Parlamentet en forpligtelse over for Europa til at handle, og vi vil være parate til at handle - min gruppe vil i hvert fald.
Skulle der opstå vanskeligheder, vil jeg gerne appellere til Dem, professor Prodi, som udpeget formand for Kommissionen om at sørge for, at vores vanskeligheder ikke udvikler sig til kriser. Vi skal have en dialog med gensidig respekt mellem vores institutioner. Parlamentet har lært meget de seneste måneder, og vi har lært en grundlæggende lektie for de kommende år: Vi er ikke længere juniorpartneren i de europæiske politiske institutioner. Vi beder ikke om status af primus inter pares , men vi forventer og kræver at blive behandlet på lige fod med de øvrige europæiske institutioner.
Bifald
Fru formand, vi starter høringer i september, og som jeg før har nævnt, ønsker jeg ikke at forudsige slagets gang, men i min gruppe føler vi stærkt, at vi til september - med forbehold for, hvad der kan ske i mellemtiden - må lægge denne krisetilstand bag os. Hvis vi skal igennem vanskelige forhandlinger, så lad os for guds skyld få dem overstået i september, så vi ikke skal have en eller anden form for institutionel guerillakrig kørende helt frem til december eller januar. Lad os få det overstået - og på en fornuftig måde!
En sidste kommentar, fru formand. Inden hr. Prodi - til hans overraskelse, tror jeg - fik dette høje embede påtvunget for nogle måneder siden, stillede han op til valget til Europa-Parlamentet i Italien. Han valgte et æsel som partisymbol. Æselet har jo forskellige egenskaber, og en af dem er stædighed. Jeg vil gerne sige til professor Prodi, at bruger han sin stædighed i Parlamentet konstruktivt som en pålidelig partner for Europa, er det en form for stædighed, som vi vil sætte pris på. Og bruger han sin stædighed på at nægte at have en dialog med os, hvis der opstår vanskeligheder under høringerne, er det en form for stædighed, som vi vil kæmpe imod.
Det var min gruppes budskab i dag. Vi ønsker et samarbejde som pålidelige partnere for Europa nu og i fremtiden, og det kræver dialog med gensidig respekt. Vi vil leve op til det. Vi tror på et stærkt Europa, vi tror på en stærk Kommission, og vi går ind for, at vi helt naturligt skal være allierede - lad os gøre vores bedste.
Bifald

Lannoye
Hr. formand for Kommissionen, på vegne af Gruppen De Grønne og Den Europæiske Fri Alliance vil jeg gerne byde Dem velkommen og takke for Deres i mange henseender løfterige redegørelse. Hr. Prodi, Kommissionen står over for en dobbelt udfordring. For det første skal Kommissionen, som De også selv anførte, genvinde såvel borgernes som Europa-Parlamentets tillid. Det er vigtigt, at Kommissionen som institution nyder almindelig tillid. Tillid til en institution forudsætter imidlertid, at administrationen er præget af gennemsigtighed og stringens. Jeg tror, De har de fornødne kvaliteter og vil være i stand til at genskabe tilliden til institutionen. Jeg har som udgangspunkt heller ikke grund til at antage, at de 19 kommissærkandidater ikke også fuldt ud skulle være kompetente. Jeg hilser således det nye hold velkommen og erklærer mig »positivt afventende«. Vi må naturligvis afvente den anden beretning fra Ekspertgruppen og Deres reaktion på indholdet i denne beretning, før vi endeligt godkender den nye Kommission.
Den anden udfordring, jeg vil nævne, har ligeledes været omtalt tidligere. Der er efter min opfattelse tale om en udfordring, som i højere grad rummer politiske perspektiver, og en udfordring, som er mindst ligeså vigtig som den før nævnte. Den seneste tids begivenheder er i denne henseende betegnende - vi kan nævne krigen i Kosovo, og vi kan nævne den nyeste krise vedrørende fødevaresikkerheden, som er opstået i Belgien, men som selvsagt har konsekvenser for hele EU. Det er begivenheder, som efter min opfattelse kræver visionære svar. Deres redegørelse indeholdt i så henseende flere interessante tilkendegivelser, hr. Prodi.
Vi må endvidere nævne nogle datoer, som det er værd at notere sig. Jeg tænker især på et emne, ingen endnu har været inde på, nemlig den nye forhandlingsrunde i Verdenshandelsorganisationen, som indledes sidst på året i Seattle. Jeg tror, disse forhandlinger rejser et væsentligt problem, i særdeleshed i relation til problematikken om gennemsigtighed, uden at jeg i øvrigt skal anfægte de gode hensigter.
Jeg vil også gerne pege på relationerne mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet, som ofte har frembudt vanskeligheder. Det er ofte sagt, at der eksisterer en naturlig alliance mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet. Erfaringen viser imidlertid, at de smukke ord om alliance langtfra altid omsættes til praksis. Kommissionen har således gentagne gange afvist Europa-Parlamentets holdninger, også selvom disse har været vedtaget med overvældende flertal i Parlamentet. Det er ikke nogen frugtbar indstilling til samarbejdet. Lad mig understrege, at det var den afgående Kommission, der bar ansvaret herfor. Jeg kunne endvidere nævne utallige udtalelser og beslutninger vedtaget i Parlamentet - ligeledes med overvældende flertal - med anmodninger til Kommissionen om forskellige initiativer. Disse er ikke blevet besvaret, og der er gået år, uden at der er fulgt op herpå. Vi forventer, at De, hr. Prodi, vil indtage en anden holdning i så henseende.
Jeg nævnte tidligere den kommende forhandlingsrunde i Verdenshandelsorganisationen. Jeg vil gerne vende tilbage til dette emne og bruge de sidste minutter af min taletid herpå. Rådet har på forslag af den afgående Kommission, nærmere bestemt hr. Leon Brittan, vedtaget Kommissionens forhandlingsmandat. Dette mandat har imidlertid ikke været genstand for nogen form for debat - hverken her i Europa-Parlamentet eller i de enkelte landes nationale parlamenter. Dette forhold rejser et helt grundlæggende problem. Vi finder det uacceptabelt, at man udvider en institutions beføjelser - i det konkrete tilfælde Verdenshandelsorganisationens beføjelser - uden at der er foretaget en saglig vurdering af institutionens arbejde, hvor alle parter har haft mulighed for at komme til orde.
Bifald
Vi må konstatere, at Verdenshandelsorganisationen, som den fungerer i øjeblikket, spiller en højst diskutabel rolle i forhold til EU's politikker. Jeg behøver blot at nævne organisationens afgørelser i forbindelse med bananstriden eller i forbindelse med striden om anvendelse af væksthormoner i kvægopdræt.
Bifald
Vi venter stadig på, at der træffes konkrete foranstaltninger med henblik på overholdelse af de multilaterale miljøaftaler - i særdeleshed aftaler vedrørende klima og biodiversitet - samt foranstaltninger med henblik på at omsætte de beslutninger, der blev truffet på topmødet i København, til praksis, når det gælder kampen mod fattigdommen. Samtidig bliver landene - ikke mindst EU-landene - af WTO's udvalg påtvunget organisationens regeler, hvor frihandlen har første prioritet, og alle andre hensyn kommer i anden række, det være sig hensynet til folkesundheden, miljøhensyn eller hensynet til menneskerettigheder og sociale rettigheder.
Bifald
Forsigtighedsprincippet, der danner grundlag for den europæiske miljølovgivning, tilsidesættes - eller fortolkes i det mindste lidet restriktivt - af Verdenshandelsorganisationen. Hr. formand, Kommissionen bør snarest - og under alle omstændigheder inden den nye forhandlingsrunde indledes - klart tilkendegive sin holdning i denne henseende.
Vi indgår gerne i en dialog om dette emne, og jeg håber, det samme gælder de øvrige politiske grupper. Det er så meget mere påtrængende, idet dioxinskandalen i Belgien og den voldsomme debat, den afføder, rammer lige ind i problematikken om fødevaresikkerheden, som igen kan relateres direkte til Verdenshandelsorganisationens arbejde. Hr. formand, gennemsigtighed bør være et af grundprincipperne i ledelsesmæssig henseende, det gælder både den finansielle og den administrative ledelse. Princippet bør imidlertid også finde anvendelse i forbindelse med politiske beslutninger, og i denne sammenhæng må vi erkende, at resultaterne lader meget tilbage at ønske.
Vi forventer således, at De og Deres kommissærkollegium tager visionære initiativer. Jeg håber, vores forventninger må blive indfriet, og jeg vil gerne understrege, at vi er indstillet på at samarbejde loyalt med Kommissionen, ligesom vi med interesse imødeser de enkelte kommissærers redegørelser i forbindelse med de forestående høringer.
Bifald

Bertinotti
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, ærede parlamentsmedlemmer, vores gruppe skal nu vurdere Kommissionen på baggrund af den beskrivelse, vi står over for, og på baggrund af høringerne og den samlede præsentation af det program, man har bebudet til september. Vi gør os klar til at foretage denne vurdering på en meget omhyggelig måde, idet vi naturligvis vil søge efter en konstruktiv indfaldsvinkel.
Formanden for Kommissionen nævnte, at det var nødvendigt at se en forbindelse mellem selve Kommissionens sammensætning og programmet. Med hensyn til denne forbindelse vil vi vurdere det valg, man foreslår os. Lige nu forekommer sammensætningen os at være blevet inspireret af en eller anden nycentristisk idé, og vi mener stadig ikke, at kvinderne er tilstrækkeligt repræsenteret, men det gælder under alle omstændigheder om at vurdere det samlede udfald af denne sag under forløbet. Det, som vil blive besluttet, er hovedsagelig forbindelsen med programmet, og vi er meget villige til at foretage denne sammenligning.
Formanden for Kommissionen var inde på et par emner, nemlig borgernes sundhed, doping inden for sporten og lufttrafik, for symbolsk at skildre denne holdning til programmet. Der er dog to emner, hvor hans holdning forekommer mig at være overilet, og det er spørgsmålet om genopbygningen af Kosovo og regeringskonferencen i Helsinki. Jeg vil gerne fremsætte et par bemærkninger til disse to emner.
Min første bemærkning drejer sig om Kosovo-spørgsmålet. Det er efter min mening hensigtsmæssigt, at han ønsker at genopbygge og forsone Balkan samt at betragte det som et område, der skal være i dialog med Europa. Det forekommer mig dog at være fuldstændigt upassende ikke at kunne se de ødelæggelser, som krigen ikke bare har medført på Balkan, men også i det internationale retssystem og med hensyn til de sønderrevne internationale love, det ødelagte FN og den betydelige reduktion af Europas selvstændighed over for NATO og USA. Det er nu nødvendigt at genopbygge Balkanlandene, men for at kunne gøre dette skal Europa have sin selvstændighed og sin autoritet tilbage. Og det gælder også Europas demokratiske konstruktion.
Formand Prodi er opmærksom på regeringskonferencen, men efter min mening tager han ikke tilstrækkeligt højde for, at institutionernes kritiske tilstand og borgernes manglende tillid ikke er neutral, hverken politisk eller socialt. Der er ingen tvivl om, at Parlamentet har et demokratisk underskud, som er blevet forværret af den tillidskrise, Kommissionens svækkelse har medført, og at Parlamentet befinder sig lysår fra de europæiske befolkningers dagligdagsproblemer. Det eneste styrende organ lader til at være Den Europæiske Centralbank, der har færre kontroller end den amerikanske. Vi er dog spændt på, hvad der bliver sagt under høringerne og ikke mindst på programmet til september.
Vi vil gerne fortælle Dem, hr. formand, at vores holdning dog er afhængig af en ændring, vi vil bede Dem om, når det gælder budskabet i Deres foregående taler, og det er en kursændring, som vi ikke har set her. Jeg behøver ikke at minde Dem om, at Europa har 20 millioner arbejdsløse - og arbejdsløsheden er et problem, der truer Europas sociale samhørighed - og at der bliver sat spørgsmålstegn ved de samfundsgoder, Europa har opnået, såsom velfærden, på grund af de nyliberalistiske politikker, de samme nyliberalistiske politikker, som De i Deres foregående taler krævede en større fleksibilitet for, og som i stedet har ført til en ringere arbejds- og livskvalitet, hvilket ikke er det, De foreslår med hensyn til fremtiden.
Vi foreslår Dem, at De tænker over kravet om en kursændring, og det forekommer mig, at de to prøvebænke også er fremgået af denne debat. Den ene vedrører forholdet mellem Europa og resten af verden, og den anden vedrører Europa i forholdet til den europæiske konstruktion og de enkelte situationer i de forskellige lande. Forhandlingerne om WTO og om verdenshandlen bliver Europas prøvebænk, når det gælder om at se, om Europa er i stand til at få indflydelse på den i dag dominerende og absolutte nummer et inden for den frie handel med varer og at komme igennem med kravene om en beskyttelse af verdens arbejdstageres forhold, af miljøforholdene og af verdens og navnlig Europas befolkningers sundhed.
Den anden prøvebænk er den, der vedrører Europa. Her er der en stabilitetspagt, som i stadig højere grad bliver et fængsel, når det drejer sig om muligheden for at gøre noget ved beskæftigelsesproblemerne. Også krigens omkostninger sætter efterhånden stabilitetspagten på en hård prøve, og den sættes i øvrigt allerede på prøve af en vækst, der er så langsom, at den er helt utilstrækkelig til Europas problemer. Ja, her ville der være brug for fleksibilitet, hr. formand, ikke på arbejdsmarkedet, men med hensyn til stabilitetspagten, så den måske bliver sat ud af kraft, og så man under alle omstændigheder kan betragte vækstens investeringer uafhængigt af denne pagt og foreslå en kvalificeret ekspansionspolitik. Uden disse ting er der nemlig ikke nogen mulighed for hverken at gøre noget ved det demokratiske underskud eller at mindske de europæiske befolkningers skepsis over for deres nuværende institutioner.
I denne ånd er vi rede til en konstruktiv vurdering af det arbejde, De nu skal til at udføre.

Portas
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, Romano Prodi, jeg har hørt Deres indlæg, og jeg må sige, at mysteriet stadig består: Politisk set ved ingen rigtig, hvad hr. Prodi mener.
Nogle synes, at han er socialist, andre siger, at han er kristelig demokrat, de sidste tidender fremstiller ham som liberal. Set fra Italien støtter han en venstreregering, set fra Europa dyrker han centrum- og højrekræfternes selskab. Denne uigennemskuelighed, hr. professor Prodi, er ikke til gavn for den europæiske politiske debats klarhed og pålidelighed.
I alle tilfælde er hr. professor Romano Prodi fra Sydeuropa, og dét er for en portugiser en fordel. Jeg håber derfor, at De forstår mine spørgsmål, som er oprigtige, direkte og konkrete. De interesserer sandsynligvis ikke de føderalistiske partier i denne forsamling, men de interesserer helt sikkert de vælgere, der har stemt på mig, især landmændene.
Hr. formand, Kommissionen har udvist en holdning, der har betydet en formelig forfølgelse af det portugisiske landbrug. Den portugisiske regerings manglende evne til at forsvare os tager jeg mig af i Portugal, men Kommissiones dybt uretfærdige beslutninger er det min pligt at behandle her.
Den første kendsgerning er kogalskaben. Kommissionen har netop forlænget embargoen over for Portugal med yderligere seks måneder samtidig med, at den i et vist omfang har hævet embargoen over for Storbritannien. Bemærk den videnskabelige uhæderlighed i den beslutning, som er blevet taget: Portugal har mindre end 200 tilfælde pr. million dyr, mens Storbritannien har mere end 600 tilfælde pr. million dyr. Siden sygdommens begyndelse har der i Portugal ikke været mere end 500 tilfælde i alt, mens der i Storbritannien har været mere end 170.000 tilfælde. Det straffer Kommissionen Portugal for og skader alvorligt mere end 100.000 portugisiske producenter.
Og værre endnu! Kommissionens beslutninger var en simpel politisk handel mellem store stater og er ikke begrundet i nogen som helst saglig fornuft. Det ser man med al tydelighed i den måde, hvorpå kogalskaben i et Europa uden grænser på mystisk vis forsvinder ved den spanske grænse. Det er meget beklageligt, hr. formand Romano Prodi.
Den anden kendsgerning er svineavlens krise. Vi kender den alle, for den har ramt svineavlerne hårdt i flere lande i Europa og fået dem til at gå fallit. Den portugisiske regering har sat et nationalt hjælpeprogram i gang, ligesom andre har gjort det. Og meget overraskende kommer Kommissionen nu - sandsynligvis for at få oprejsning for andre sager - og siger, at denne hjælp er ulovlig, ligesom den oven i købet siger, at svineavlerne risikererer at skulle returnere støtten og betale renter. Med andre ord ønsker den, at de, der har vanskeligheder, skal gå fallit.
Det er kort sagt, hr. kommissær Romano Prodi, meget beklageligt! Og når jeg fremfører denne kritik over for Dem, er det, fordi De har besluttet at beholde hr. Fischler som kommissær for landbruget. Mit spørgsmål er meget enkelt: Er De rede til at undersøge, hvorfor kommissær Fischler systematisk træffer beslutninger imod den portugisiske stats interesser? For mig, hr. formand, er Kommissionen nemlig ikke nogen regering, og på det punkt er vi jo ikke enige: En regering er dét, som vi hver især har i vores egen stat. Men fremfor alt, hr. formand Romano Prodi, accepterer jeg kun en Kommission bestående af neutrale teknikere, ikke af partiske bureaukrater. Jeg accepterer kun en Kommission, der behandler de store stater, de mellemstore stater og de små stater på samme vilkår.

Saint-Josse
Hr. Prodi, vi har med interesse lyttet til Deres redegørelse. Den giver imidlertid anledning til en vis bekymring.
Allerede den 13. april gav De udtryk for Deres vilje til at gennemføre reformer med henblik på at sikre større effektivitet, fuld gennemsigtighed og fuld ansvarlighed. De har senere gentagne gange fremført disse prisværdige intentioner. Men hvad sker der så helt konkret? Hvad bliver der af den annoncerede revolution, når De nu på ny udpeger flere af de kommissærer, der blev tvunget til at træde tilbage som følge af den sønderlemmende kritik, der blev rejst af Den Uafhængige Ekspertgruppe i dennes første beretning?
Det er topmålet, at De giver en af de fire kommissærer, der genudnævnes, ansvaret for den administrative reform af Kommissionen, som skal gennemføres med udgangspunkt i den omtalte Ekspertgruppes beretning. Vi finder således ikke, at alle medlemmer af den nye Kommission er troværdige kandidater set i lyset af den erklærede reformvilje.
Vi vil derfor også i vores gruppe følge de forestående høringer med den største opmærksomhed. Europa-Parlamentet skal ikke blot være et ekspeditionskontor.
Det er vigtigt at få sat en stopper for den højst kritisable ledelse af Kommissionen. Vi ønsker ikke at se en gentagelse heraf. I så fald ville borgerne med god ret kunne vende EU ryggen. Den katastrofalt lave valgdeltagelse ved det seneste valg til Europa-Parlamentet er et klart advarselssignal, som vidner om en alvorlig tillidskrise.
Henvendt til det nye hold, der nu skal på banen, vil vi sige, at vi er åbne for dialog og klar til at søge fælles løsninger. Smukke ord rækker imidlertid ikke. Vi vil vurdere holdet på dets handlinger. I første omgang ønsker vi at kende kommissærernes indstilling til arbejdet, og vi ønsker at få afklaret, hvilke samarbejdsmetoder de agter at tage i anvendelse i forhold til Europa-Parlamentets medlemmer, uanset om disse måtte tilhøre en af de store politiske grupper eller en af de mindre grupper.
I januar anmodede Jacques Santer under trussel om et mistillidsvotum indtrængende Europa-Parlamentet om at vise Kommissionen tillid, idet han opfordrede Parlamentet til at vende blikket fremad og ikke fokusere på fortidens fejl. I dag hører vi Dem, hr. Prodi, fremsætte en næsten identisk anmodning. Hvad taler til Deres fordel og berettiger til øget tillid? Højst tvivlens beneficium. Hvis Deres ændringer begrænser sig til tekniske forbedringer, mens grundholdningen forbliver uændret, kan vi ikke erklære os tilfredse. Vi forventer af de nye kommissærer, at de er parate til en åben dialog med Europa-Parlamentets medlemmer på et så tidligt tidspunkt som muligt i beslutningsprocessen, og vi forventer ikke mindst, at de efterlever principperne om gennemsigtighed og subsidiaritet. Vi forventer, at de respekterer medlemsstaterne, deres parlamenter og deres særpræg. På den måde vil de sikre de bedste vilkår for et effektivt samarbejde med mulighed for, at vi kan lade os inspirere af de indbyrdes forskelle.
Bifald

Bonino
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, i januar i år vedtog Parlamentet betænkningen af vores kollega Brok, hvor man bad om, at størstedelen af de nye kommissærer helst skulle være medlemmer af Europa-Parlamentet og personer med erfaring inden for de europæiske institutioner, og at man sikrede en tilstrækkelig lighed mellem mænd og kvinder samt en tilstrækkelig ligevægt med hensyn til de politiske tendenser. Jeg vil overlade det til Dem og til Parlamentet at bedømme, i hvilken grad De har villet - eller måsket kunnet - føre denne parlamentsbeslutning ud i livet.
Hr. formand, De bebudede sågar en periode med forandringer og en radikal ændring - og jeg ønsker Dem held og lykke - idet de også hentydede til en intern omstrukturering, som vores kollega Kinnock måske vil informere os om. Det er i øvrigt den femte i løbet af syv år! Jeg kan dog forsikre Dem for, at det ikke vil være ændringen af generaldirektoraternes antal, det, at de hedder et navn og ikke et nummer, det, at kommissærerne bor rundt omkring i hele Bruxelles, eller det, at talsmanden bliver styrket, der vil skabe nogle institutioner, som er tættere på den brede offentlighed, sådan som De sagde før. Det, som vores Europa mangler, og som vores institutioner mangler, er en ny vision for Europa i år 2000. Vi har i dag en situation, hvor vi befinder os efter Kohl, efter Mitterrand, efter den fælles valuta og efter udvidelsens iværksættelse, men hvor vi næsten ikke er før noget som helst. Dette er en vision og en udfordring, og for os radikale eksisterer der stadig en målestok og et meget klart kompas, nemlig Altiero Spinellis føderalistiske kompas, som vil vise os, hvorvidt vores institutioner bevæger sig i retning af en styrkelse af Unionen, i retning af mere Europa og i retning af det politiske Europa. Jeg tror, at det er den udfordring, som skal forene os i vores rollers forskellighed, idet vi er bevidste om, hr. formand, nye og gamle kolleger, at de, der har opbygget Europa hidtil, måske fortjener mere respekt og sågar en smule gavmildhed.
Bifald fra venstre

Fini
Fru formand, ærede kolleger, hr. formand Prodi, vi har noteret os - vi parlamentsmedlemmer fra Den Nationale Alliance - det erklærede ønske om at forny og ændre Kommissionen radikalt. Vi vil naturligvis vurdere ud fra kendsgerningerne, om ordene rent faktisk bliver fulgt op af nogle konkrete handlinger, men jeg kan sige til Dem allerede nu, at vi udelukkende vil vurdere dette ud fra kendsgerningerne og ikke ud fra de respektive holdninger i national politik. Der er ingen tvivl om, at vores holdninger er forskellige i fædrelandet, men vi er fælles om ønsket om at skabe et Europa, som i stadig højere grad bliver et Europa, det gamle kontinents befolkninger har tillid til.
Vi var glade for, at De sagde meget klart, at det er tvingende nødvendigt at genskabe et tillidsforhold mellem de europæiske borgere og Kommissionen. Det er en tillid, der er slået skår af, og det kan man også se af den kendsgerning, at antallet af vælgere til Europa-Parlamentet bliver stadig lavere. Og når der er slået skår af denne tillid, er det efter vores opfattelse ikke bare på grund af de begivenheder, der førte til den foregående Kommissions afgang, men også - og jeg vil endda sige ikke mindst - fordi de europæiske borgere alt for ofte oplever Kommissionen som en kilde til bureaukratiske påbud, der undertiden er meget kostbare, som ikke altid er hverken uundværlige eller nødvendige, og som nogle gange er indskrænkede og endda skadelige. Det er påbud, der ikke har noget at gøre med opbygningen af et forenet Europa, og som desværre ofte skader de europæiske idealer. Det vil således være muligt at genskabe tilliden, hvis der bliver en større gennemsigtighed, og ikke mindst hvis udstedelsen af direktiver kommer til at ske med større respekt for de nationale kulturer og særpræg, samt hvis der bliver gjort hyppigere og større brug af subsidiaritetsprincippet.
Det er desuden væsentligt, at Kommissionen er mere opmærksom på borgernes vigtigste rettigheder. Vi var i den forbindelse særligt glade for at kunne forstå på Deres ord, at De ikke bare ønsker en større opmærksomhed på retten til arbejde, men også på retten til sundhed, f.eks. en større opmærksomhed på fødevarernes kvalitet, for skaderne fra sager som dioxinkyllingerne eller kogalskaben - de skader, som disse sager påfører hele fællesskabsinstitutionernes troværdighed - er meget store. De kan ikke udbedres med ord, og de kræver desværre i mange tilfælde, at man har meget tid til rådighed, hvilket institutionerne ikke altid har.
Til sidst vil jeg gerne sige, at under disse omstændigheder er det efter min mening nødvendigt, at man ikke bare holder sig til kendsgerningerne og gør dette med en tankegang, hvor man ikke fører de nationale polemikker over på Parlamentet, men at man også og ikke mindst gør dette med en tættere forbindelse mellem Parlamentet og den institution, De er formand for. Det er en opmærksomhed, der skal være gensidig, og som jeg f.eks. håber vil få den Kommission, De er formand for, til at have større respekt for parlamentarikernes arbejde og således føre til en større flittighed og en bedre kvalitet af svarene på spørgsmålene end den, vi så for ikke så længe siden.
Bifald

Bourlanges
Hr. Prodi, De er udpeget til posten som formand for Kommissionen, og jeg vil gerne indledningsvis understrege, at resultatet af godkendelsesafstemningen her i Europa-Parlamentet vidner om, at De nyder stor agtelse og respekt blandt et stort flertal af Europa-Parlamentets medlemmer, og at vi med godkendelsen udtrykker personlig tillid til Dem. Vi ønsker derfor også at understrege, at De i det fremtidige arbejde, hvor De bliver stillet over for store udfordringer, altid kan regne med os som samtalepartnere. De vil opleve, at vi er krævende, men også, at vi altid arbejder ud fra ønsket om at hjælpe Dem i Deres bestræbelser for at finde de bedste løsninger, aldrig ud fra et ønske om at lægge Dem hindringer i vejen.
Når det gælder de overordnede mål, som De har udstukket, i særdeleshed mål for de institutionelle reformer, må jeg sige, at jeg fandt Deres redegørelse løfterig, både hvad angår de initiativer, De agter at iværksætte, og hvad angår målene for Kommissionens virke.
Lad mig benytte lejligheden til i dette korte indlæg at rydde en misforståelse af vejen. De og Deres potentielle, eventuelle, fremtidige kolleger (eller hvad der nu end måtte være den korrekte betegnelse) må ikke tro, at vores holdning til Dem er dikteret af nationale eller partipolitiske hensyn. Hvad angår de nationale hensyn, finder jeg ikke anledning til at ofre flere ord herpå. Hvad de partipolitiske hensyn angår, må Kommissionen selvsagt repræsentere de politiske hovedstrømninger i EU, og i Europa-Parlamentet må alle større grupperinger - og med alle mener jeg ikke kun to grupper - selvsagt føre en samarbejdsorienteret politik for at sikre, at vi løser vores lovgivningsmæssige opgaver.
Det, vi kæmper for, det, der bekymrer os, er Europa-Parlamentets beføjelser i forhold til Det Europæiske Råd. Vi forventer, at Kommissionen også er opmærksom på denne vanskelige balance mellem Det Europæiske Råd og Europa-Parlamentet. Kort sagt - og det skal være min afsluttende bemærkning, hr. formand - vi ønsker ikke en gentagelse af Platons hulebillede, med Europa-Parlamentet som skyggerne på væggen og Det Europæiske Råd som det sted, hvor det virkelige liv udspiller sig.

Veltroni
Hr. formand, ærede kolleger, formand Prodi, af Dem forventer vi os ikke bare en ny politisk beslutsomhed i den Kommission, De skal lede, men også en kraftig indsats for, at Europa går ind i en vigtig periode med reformer og forandring. Det er derfor, at vi som venstregruppe har tillid til Deres program. Vi er her ikke for at bevare, men for at reformere. Vi er her for at reformere institutionerne, politikken og den europæiske økonomi, for vi ønsker nogle institutioner, der er stadig tættere på menneskene og også på de vælgere, som ikke troede på denne opgave ved valget for nylig. Vi ønsker en politik, der er i stand til at lede og til at løse problemerne, og vi ønsker en økonomi, hvor man er opmærksom på at skabe nogle retfærdige, solidariske og forenelige sameksistensgrundlag. Ud fra den betragtning tror jeg, at det institutionelle fornyelsesprojekt, De talte om, kan være genstand for en dialog, sådan som hr. Bourlanges lige sagde, også mellem de forskellige kræfter, Parlamentet består af.
Det mål, vi skal sætte os, er en proces, der giver os en stærkere og mere markeret politisk, økonomisk og social samhørighed. Det er den retning, vi skal gå i. Jeg er sikker på, at De og Deres hold - det bliver understreget af den ligevægt, der er i Deres hold - har de bedste betingelser for at fuldføre dette arbejde. De er blevet udpeget til formand for Europa-Kommissionen på grund af den dygtighed, De har vist under Deres fornuftige og kompetente ledelse af Italien, på grund af Deres internationalt anerkendte erhvervserfaring, og fordi De var et troværdigt og stærkt svar på den krise, der ramte den foregående Kommission.
Tillad mig med stolthed at minde om de år, vi samarbejdede under formand Prodis ledelse af landet, om de vanskelige udfordringer, vi tog op, og om de udfordringer, vi klarede, herunder den udfordring, som var meget vanskelig for Italien, nemlig euroen.
I dag leder De Europa, og det er en anden udfordring og en anden opgave, som Deres Kommission vil tage op under hensyntagen til alle medlemslandenes fælles interesse. Europa har i dag brug for et håb og en tillid til sig selv og sine egne kvaliteter. Det er ikke så længe siden, vi afsluttede en smertelig konflikt, som tvang det internationale samfund til at gribe ind for at forsvare retten til ens egen eksistens for et folk, der var blevet lukket ude fra sit område, nemlig kosovoalbanerne. Det var udelukkende Milosevics skyld, at vi kom til at deltage i denne konflikt, og den er blevet bragt til ophør takket være den europæiske samhørighed, solidariteten mellem de allierede og et nyt politisk klima mellem Europa, USA og Rusland. Vi spørger os selv, hvad Europa kunne være i dag med en stærkere og mere markeret politisk profil. Og det, vi kan være og gøre som europæere, skal vi nu begynde med i Kosovo og ud fra de forpligtelser, vi har til at iværksætte genopbygningen for at indføre en politik med fred og stabilitet i hele Balkan-området og for at skabe en jugoslavisk forbundsrepublik, som er demokratisk og multietnisk. At være europæere betyder således i dette tilfælde også for os, at vi skal støtte alle de kræfter, der i øjeblikket kæmper for et pluralistisk og demokratisk system i Serbien.
Man forventer sig meget af Dem, af den nye Europa-Kommission, af Rådet og af det nye Parlament, som glæder sig til at høre kommissærernes holdning, og også vi forventer os meget. Der er navnlig store forventninger hos de unge europæere, som forventer nogle konkrete resultater med hensyn til arbejdsløshedsbekæmpelsen. Vi bør derfor især rette opmærksomheden mod den alt for store arbejdsløshed, der er en belastning for vores lande og for hele Europa.
Især de unge forventer - og det gør vi også selv - at Kommissionen fører en god politik, når det gælder uddannelse, forskning, kultur og miljø samt økonomisk vækst og frihed, frihed fra bureaukrati og hæmmende påbud. Denne frihed i samfundet kan sammen med den sikring af rettighederne, som de offentlige myndigheder skal kunne give, virkeligt skabe det samfund med lige muligheder, der er årsagen til vores politiske engagement. Vi står over for en vanskelig overgang. Praktisk taget alle medlemsstaterne skal nemlig foretage en reform af deres eget velfærdssystem. Socialstaten er opstået i Europa for at hjælpe de svageste og de mest forsvarsløse med den organiserede arbejderbevægelses tilskyndelse. Den opgave, vi står over for i dag, er at skabe nogle nye velfærdsmuligheder, der igen hjælper de svageste, men hvor man samtidig er i stand til at mobilisere nogle menneskelige og materielle ressourcer til gavn for væksten, udviklingen og den stadige uddannelse, og som således netop igen kan give folk forhåbninger og tillid til Europa og til ens egne ressourcer. Det skal være et mulighedernes Europa, som Jacques Delors ville sige, et Europa med vækst og udvikling og et Europa med fred og stabilitet. Det skal ikke være et lukket fort, men et åbent område, der er i stand til at også at fremme væksten og udviklingen i andre dele af verden. Det er det Europa, vi ønsker! Vi har fuld tillid til, at vi vil kunne forsøge at skabe dette Europa med Dem og Deres Kommission, formand Prodi.
Bifald

Holmes
Fru formand, Kommissionens udpegede formand, jeg repræsenterer EDD-gruppen, en lille, men særdeles demokratisk gruppe i Parlamentet. Jeg deler platformen i dag med min franske kollega, og jeg deler hans bekymring om Parlamentets fremtidige rolle. Parlamentet fremstår i øjeblikket ikke særlig demokratisk. Parlamentsmedlemmerne lader sig tilsyneladende heller ikke anfægte af, at mødesalen er halvtom.
For at opnå en demokratisk struktur skal vi ændre Parlamentets rolle, så Parlamentet ikke tjener Kommissionen, men så Kommissionen tjener de valgte repræsentanter for Europa. Indtil da vil der være ekstremt lave stemmeprocenter ved alle fremtidige valg til Europa-Parlamentet. Det ville være bedre, hvis Europas fremtid blev lagt i hænderne på valgte repræsentanter, som kan fritages fra deres embede ved valg, og ikke i hænderne på nominerede bureaukrater i form af kommissærer.
Med hensyn til valget af hr. Prodi har mindst halvdelen af Parlamentet fået frataget deres stemmeret. Han blev valgt af det foregående Parlament, og ca. halvdelen af os var ikke i det foregående Parlament. Jeg vil helt alvorligt foreslå, at hr. Prodi stiller op til genvalg med de øvrige kommissærer i september.
Bifald
Så længe tingene er vendt på hovedet - og det er de, når Kommissionen udøver større politisk indflydelse end de valgte medlemmer af Parlamentet - er jeg overbevist om, at det europæiske folk i det lange løb fortsat vil være skeptiske over for denne institution. I Det Forenede Kongerige har vi allerede meget euroskeptiske vælgere. Vi er formentlig de mest skeptiske vælgere ifølge en undersøgelse foretaget på vegne af Den Europæiske Union og offentliggjort for to uger siden. Hvis hr. Prodi og hans kolleger ønsker at komme denne euroskepsis og ligegyldighed til livs, skal vi have rent demokrati, og de valgte repræsentanter skal have meget mere autoritet i forbindelse med denne institutions programmer og politikker.

Speroni
Hr. formand, som parlamentsmedlem for Lega Nord, der går ind for Po-slettens uafhængighed, stemte jeg ikke på professor Prodi i Rom, fordi jeg anså ham for at være et æsel som regeringschef, som det italienske parlament med rette udtrykte sin mistillid til. Da jeg er af den opfattelse, at et romersk æsel bliver ved med at være et romersk æsel, også uden for Italiens hovedstad, hvilket man i øvrigt kan se af symbolet på den liste, som bar hans navn ved valget til Europa-Parlamentet, kan jeg i tråd hermed ikke give udtryk for min tillid til ham som formand for Kommissionen. Og det er også, fordi jeg - der kommer fra Po-sletten og kun er italiener ifølge mit pas - heldigvis er immun over for den nationale kristdemokratiske opportunisme, der forener Berlusconi med Mastella og De Mita, og hvor man ikke ser Prodi som den upartiske formand for Kommissionen, der ikke er påvirket af medlemsstaterne, men som en, der rundhåndet deler fordele ud til Syditaliens mangeartede profitjægere. På trods af min personlige agtelse af nogle af kommissærerne vil jeg gerne minde om, at som man siger i den napoletanske mafias by, starter råddenskaben i toppen, og jeg er derfor modstander af Prodis formandskab.

Dimitrakopoulos
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Prodi for hans redegørelse for Parlamentet og benytte lejligheden til at tage fat i to spørgsmål, som han også selv var inde på.
Først er der Kosovo-spørgsmålet. Jeg er ligesom alle andre enig med ham i, at genopbygningen af Kosovo er et meget vigtigt spørgsmål. Det er imidlertid et spørgsmål, der ikke kan behandles udelukkende ud fra kvantitative kriterier. Genopbygningen handler ikke kun om bygninger, der er noget endnu vigtigere, som vedrører gendannelsen af de samfund, der fandtes i området før ødelæggelserne.
Derfor håber jeg, at den nye Kommission vil skabe de procedurer, der vil kunne give genopbygningen et politisk, socialt og naturligvis også et økonomisk indhold. Set ud fra denne synsvinkel er hjemstedet for de organisationer, der skal have med genopbygningen at gøre, et meget vigtigt spørgsmål, og jeg håber, man vil holde fast ved Thessaloniki som et strategisk knudepunkt, hvor man kan udfærdige alle planerne for den indholdsmæssige genopbygning.
Den anden ting, jeg gerne vil komme ind på, er regeringskonferencen. Det er et meget vigtigt punkt i betragtning af, at vi under den forrige regeringskonference behandlede en masse spørgsmål og traf mange afgørelser, som imidlertid ikke blev ført ud i livet, da det kom til stykket. Der er ingen idé i, at vi på nuværende tidspunkt giver os i kast med store erklæringer og planer. Før vi tager fat på de konkrete planer for de konkrete områder, er vi nødt til endnu en gang at gøre os klart, hvad det er, vi ønsker, hvor vi vil hen, og hvor langt vi kan gå.
Til sidst vil jeg sige, at jeg glæder mig over de synspunkter, hr. Prodi gav udtryk for vedrørende Parlamentets relationer til den nye Kommission. Der er ingen tvivl om, at der langt bedre kan ske en udvikling af den europæiske idé, hvis der er balance mellem institutionerne, og hvis Kommissionen og Europa-Parlamentet har et harmonisk samarbejde.

Desama
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, lad mig indledningsvis minde om, at man jo som bekendt skal kende træet på dets frugter. De har præsenteret os for et træ med mange sunde og stærke grene, hvilket lover godt for EU's fremtid.
Der har ganske vist lydt kritiske røster - ikke sandt, hr. Cox - som beklager, at der er kommissærer fra den afgående Kommission, som også optræder på det nye hold. Det viser imidlertid blot, at hr. Cox, som lod sig rive med af sin egen debatlyst, ikke har læst den første beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe grundigt nok, idet denne netop præciserer, at der ikke er nogen som helst grund til at rette kritik mod de pågældende kommissærer. Der er naturligvis også dem, der, som hr. Poettering, har ladet sig rive med af snævre partihensyn, i en grad så man måtte opfatte Europa-Parlamentet som en tilbygning til Forbundsdagen - og naturligvis en tilbygning »mod gården«.
I Den Socialdemokratiske Gruppe indtager vi selvsagt en helt anden holdning. Vi hilser Deres Kommission velkommen, og til dem, der tvivler på Deres uafhængighed, hr. formand, idet man finder, at der er for mange socialdemokratiske kommissærer på det nye hold, til dem vil jeg sige: Formanden blev udpeget af medlemslandenes regeringer, hvoraf et flertal er af socialistisk eller socialdemokratisk observans. Ikke desto mindre vakte kommissionsformandens første offentlige udtalelser størst overraskelse i netop Den Socialdemokratiske Gruppe her i Europa-Parlamentet. Det viste tydeligt og fra første færd, at De ønsker at optræde uafhængigt, hr. formand, og ønsker at sikre, at Kommissionen helt i overensstemmelse med traktaten er en uafhængig institution i forhold til medlemsstaterne, at Kommissionen er hævet over nationale hensyn og hævet over de ideologiske hensyn, der præger Europa-Parlamentet.
Naturligvis maner man høringsrundens spøgelse frem. Der er dem, der - formodentlig som et udslag af atavisme - vil forvandle disse høringer til en inkvisitionsproces. I Den Socialdemokratiske Gruppe ønsker vi, at høringerne tjener deres oprindelige formål: Europa-Parlamentet får i forbindelse med høringerne mulighed for at lytte til kommissærerne, udspørge dem, stille spørgsmål, som giver en større forståelse for kommissærernes mål. Ikke mindst får Europa-Parlamentet mulighed for at vurdere, om der er overensstemmelse mellem de poster, kommissærerne udpeges til, og deres vilje, vid og kompetence. Det er på denne baggrund, vi vil drage vores konklusioner, uden at vi af den grund skal optræde som inkvisitionsråd.
Deres hold vil givetvis klare de omtalte høringer med godt resultat. Det er nok så vigtigt at se, hvad Kommissionen rent faktisk gør, hvilke initiativer De sætter i værk. De omtalte nogle af disse i Deres redegørelse i dag. Jeg vil godt fremhæve Deres reformplaner for Kommissionen. De fremhævede med rette dette punkt og understregede behovet for fornyelse, når det gælder strukturer, holdninger og arbejdsmetoder. Det er min opfattelse, at De har de fornødne forudsætninger for at gennemføre disse reformer.
Imidlertid må jeg advare mod, at man i forbindelse med denne proces smider barnet ud med badevandet. Det er vigtigt at gøre sig klart, at en af forklaringerne på den afgående Kommissions undertiden manglende succes var det forhold, at man helt mistede forståelsen for begrebet offentligt hverv. Det er vigtigt, at Kommissionen inden for de nye strukturer og sammen med embedsmændene, som givetvis vil gå til opgaverne med en ny holdning, sikrer, at institutionen har de fornødne ressourcer til at påtage sig de opgaver, der henhører under institutionen. Det er vigtigt, at Kommissionen siger til Europa-Parlamentet og til Rådet: I forlanger, at vi når denne eller hin målsætning. I må også give os de fornødne ressourcer hertil. I modsat fald risikerer den nye Kommission at opleve de samme vanskeligheder som den afgående.
Det andet punkt, jeg vil nævne, er regeringskonferencen. Jeg indrømmer, at beslutningen om afholdelse af en regeringskonference, truffet under det tyske formandskab, både vakte glæde og bekymring i vores gruppe. Den vakte glæde, fordi den vidner om reformvilje. Den vakte bekymring, fordi man vendte tilbage til en gammel metode. Det glæder mig derfor at høre Dem sige, at De agter at vende tilbage til, hvad jeg ville kalde Delors-metoden. En metode, som i forbindelse med regeringskonferencen i 1985 i Luxembourg beviste sin styrke med reformen, der førte til det indre marked.
En sidste bemærkning og appel til Kommissionen, eftersom min taletid er ved at være opbrugt: Kommissionen er ikke blot et udøvende organ, som gennemfører de beslutninger, der vedtages i Rådet eller Europa-Parlamentet. Mon ikke vi i dag i mindre grad føler os tiltrukket af trylleformularer i form af standardlængder for fjedre til brug i elevatorer. Vi ønsker i højere grad, at Kommissionen tager initiativer, som løser problemer, der berører den almindelige EU-borger. Dermed vil den nye Kommission med rette kunne hilses velkommen som Europas regering og fortjene vores tillid.
Bifald

Carlsson
Hr. formand, professor Prodi, her i dag præsenterer De det, som De vil have skal være et politisk »dream team«. Vores retfærdige, men hårde udspørgninger her i Parlamentet vil være en kvalifikationstest, som hver person i Deres team skal kunne klare. Totalt set har Europas stats- og regeringschefer dog givet Dem en begyndelse med unødige vanskeligheder. Det er et forslag med en unødig slagside. Jeg deler mine tyske venners oprørthed, samtidig med at jeg også konstaterer, at i den nordlige del af Europa, i tre lande, stemmer ca. en tredjedel på socialdemokraterne. Alligevel har vi i dag et forslag med 100 % socialdemokratiske kommissærkandidater. Ubalancen kan forårsage spændinger, som risikerer at give Deres team mindre marginaler for nederlag.
Professor Prodi, PPE-gruppens tillid til Dem bygger på den borgerlige ånd og den politiske retning, som De har givet udtryk for: en fornyelsespolitik for Europa, for konkurrenceevne, liberalisering og fri handel, for samarbejde og for fred samt en åben og troværdig forvaltning og et EU, som helliger sig væsentlige fællesmål for at vinde borgernes tillid til EU i det næste århundrede.
De vil skabe et »dream team«. Held og lykke! Jeg tror, at De får brug for det, men fremfor alt får Europa brug for det. Udfordringerne og mulighederne for os alle er store. Jeg ønsker Dem held og lykke og byder Dem velkommen til dette Parlament. Det bliver nogle spændende uger med udvalgshøringer. De vil være retfærdige, men som sagt hårde.

Bodrato
Formand Prodi, dette er Deres tredje møde med Parlamentet, og det er et Parlament, som er meget forandret, men hvor der er en institutionel kontinuitet, vi alle må respektere. Vi kender de retningslinjer, De agter at sætte for Kommissionen, og som De i dag har fuldendt og præciseret med hensyn til institutionsreformen, og De kender også Europa-Parlamentets holdning og politiske interesser.
Jeg vil komme med tre meget hurtige bemærkninger. Min første bemærkning er, at vi er enige i målsætningen om at sætte skub i Den Økonomiske Union ved hjælp af et politisk Europa. Denne målsætning kræver et stærkt samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet, som er et Parlament, der er de europæiske borgeres demokratiske repræsentation, og som derfor skal give et væsentligt bidrag til reformen af de europæiske institutioner. Det er her i vores mødesal, at vi - som De har mindet om ved andre lejligheder - skal finde den europæiske ånd, der er afgørende for kontinentets fremtid. Men selvom der først og fremmest er brug for at genskabe tilliden mellem institutionerne og europæerne, mener vi ligeledes, at det er nødvendigt at skabe et forhold med et loyalt og stærkt samarbejde mellem de europæiske institutioner og således også mellem Parlamentet og Kommissionen.
Min anden bemærkning har at gøre med indsigelserne og med de forhandlinger, vi skal genoptage til september. Jeg tror, at indsigelserne har det hovedformål at efterprøve foreneligheden mellem de valg, De har truffet for at sammensætte det hold, De har præsenteret i dag, og de generelle retningslinjer, De har forelagt for Parlamentet. Vi giver vores fulde støtte til en strategi, hvor man går ud fra den overbevisning, at det er vigtigt at respektere stabilitetspagten, og vi er enige i, at det grundlæggende spørgsmål i dag er at gøre Europa til et mere konkurrencedygtigt system for at komme i gang med udviklingen igen, også med henblik på at bekæmpe arbejdsløsheden. Vi mener dog, at det også er nødvendigt at understrege det hensigtsmæssige i at fremhæve grundene til, at man for nylig også har talt om en beskæftigelsespagt, samt at det er nødvendigt at være meget opmærksom på de regionale skævheder, der stadig eksisterer i Europa. Uden en europæisk strategi i den forbindelse risikerer man, at en økonomi som vores får en tendens til at koncentrere sine ressourcer i de stærkeste områder og lade de svageste områder stå udenfor, selvom nogle af disse har vist en stærk fremgang her på det seneste.
Min tredje og sidste bemærkning vedrører den tale, som formanden Martens holdt her i Parlamentet på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe i forbindelse med forhandlingen om de politiske retningslinjer. Han gav udtryk for en stærk støtte til Deres kandidatur og opfordrede Dem til at tage nogle problemer op, der hæmmer Kommissionens aktivitet. På grund af det særlige forfatningsmæssige kendetegn for forbindelserne mellem Kommissionen og Parlamentet er jeg dog af den opfattelse, at de bekymringer, man har givet udtryk for med hensyn til den kendsgerning, at den politiske ligevægt i Parlamentet ikke afspejles i Kommissionens sammensætning, er begrundede. Vi håber, at høringerne også bidrager til at løse dette problem.
Bifald

Stenzel
Hr. formand, hr. indstillede formand for Kommissionen, sjældent har nedsættelsen af en ny Kommission været ledsaget af så store forventninger og forhåbninger som denne gang. Mistilliden mellem borgerne og Kommissionen, som vel at mærke blev fremkaldt af enkelte kommissærers forkerte adfærd, sidder dybt. Udnævnelsen af Dem, hr. professor Prodi, til designeret formand for Kommissionen og den udpegelse af Deres team, som nu har fundet sted, giver imidlertid også grund til store forhåbninger. De er den første formand for Kommissionen, som kan realisere kommissærernes individuelle ansvar i tilfælde af forkert adfærd og afskedige den pågældende. Det er et vigtigt skridt til at opbygge tillid.
Selvom Kommissionen ikke afspejler de flertal, som var resultatet af valget til Europa-Parlamentet, vækker gennomineringen af veltjente kommissærer alligevel tilfredshed. Også omstruktureringen af ressorterne giver anledning til at tro på større effektivitet og gennemsigtighed i fremtiden. Alligevel vil vi i borgernes interesse se hver enkelt kommissær grundigt efter i sømmene. Men det er en høring og ikke noget forhør. Vi har brug for troværdige repræsentanter for en stærk Kommission. Til det formål har vi imidlertid behov for de nødvendige informationer. Det er nødvendigt, at resultaterne af Ekspertgruppens anden beretning foreligger i god tid før høringerne. Ellers er der forprogrammeret en ny krise mellem Parlamentet og Kommissionen. Det er heller ikke i borgernes interesse, hvis udnævnelsen af Kommissionen bliver forsinket.
Set i lyset af de store opgaver - om det nu er udvidelsen, regeringskonferencen, genopbygningen i Kosovo - er det nødvendigt, at Den Europæiske Union bliver handlekraftig på alle niveauer så hurtigt som muligt.
Bifald

Prodi
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Dem mange gange for denne forhandling, der har været indgående, klar og i mange tilfælde udtømmende, og som alt i alt har vist en åbenbar tillid til vores kommende arbejde. Der er tale om en åbenbar tillid, fordi alle talerne - også dem, der kritiserede Kommissionens sammensætning - anerkendte, at det er nødvendigt med et stort og stærkt samarbejde, og de anerkendte, at Den Europæiske Unions fremtid afhænger af samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen. Muligheden for at overvinde den aktuelle krise, der har været så dyb, at antallet af stemmedeltagere ved det seneste valg var lavere end nogensinde før i europæisk politiks historie, beror på os og på vores samarbejde.
Jeg tror, at vi ved dette mandats ophør også vil kunne måle os ud fra antallet af personer, som stemmer ved det næste valg, og vi vil således kunne se, om det er lykkedes os at genskabe de europæiske borgeres tillid til de institutioner, vi har ansvaret for. Det betyder, at der skal være gennemsigtighed, og at der er behov for et stort rengøringsarbejde, som ikke er let at udføre, men som er let at love - og det har jeg også lovet - selvom jeg godt ved, at det ikke er let at holde. For lidt siden mindede man mig med venlig ironi om det valgsymbol, jeg præsenterede mig med, nemlig det lille æsel, og man opfordrede mig til at være stædig. Det er noget, man ikke behøver at opfordre mig til, for jeg er stædig af natur. Jeg vil dog gerne gøre opmærksom på, at jeg også valgte det lille æsel, fordi jeg har læst en passage af Leonardo da Vinci, hvor han skriver - jeg ved nu ikke, om det er sandt, for jeg har ingen beviser for det - at æselet er et mærkeligt dyr, for det vil hellere dø af tørst end at drikke snavset vand.
Bifald
Det er vigtigt, at vi bruger det som et symbol på vores politik, for det er det, vi skal forsøge at gøre i denne femårsperiode. Jeg ved godt, at det er let at sige dette i den forbindelse, men at det ikke er lige så let at gøre det. Den metode, som vi anvendte ved Kommissionens sammensætning, hr. Pöttering, var dog en meget åben metode. Nej, der var ikke tale om de lange knives nat, og der var ikke tale om nogen indsættelseskampe eller grænsekampe. Det har ikke været let at sammensætte 15 lande, nord og syd samt forskellige politiske situationer. Med hensyn til resultatet kan jeg godt forstå, at der er utilfredshed i nogle lande, når jeg siger, at Kommissionen er ligevægtigt sammensat, men sådan er politik. Ligevægtigt sammensat betyder jo, at de store politiske kræfter, der er til stede i Europa-Parlamentet, er kraftigt repræsenteret i form af personer og i form af størrelsen på porteføljerne inden for Kommissionen. Jeg vil også gerne bede Dem om at tænke grundigt over dette. Jeg gentager, at jeg, så vidt Amsterdam-traktaten giver mig mulighed for det, har benyttet mig af alle de beføjelser, jeg har fået, og jeg tror, at vi ved dette mandats ophør måske også vil få nogle mere avancerede metoder til Kommissionens sammensætning.
Jeg beder Dem dog om at tænke på det fremskridt, der er sket i forhold til andre situationer. Og jeg beder Dem om at tænke på, at vi er kommet her med en Kommission, der trods alt vil arbejde - godt eller dårligt, det får vi at se - på en sammenhængende måde, og som er i stand til at blive enige om de fælles programmer og rede til individuelt og kollektivt at påtage sig deres ansvar. Jeg vil gerne fremhæve dette punkt, for man har talt meget om den måde, høringerne og spørgsmålene skal foregå på. Jeg lægger stor vægt på dette aspekt, ligesom jeg lægger meget stor vægt på Ekspertgruppens beretning, men jeg mener også, at disse spørgsmål skal stilles om kommissærernes baggrund og deres programmer, og at de skal stilles med stor fordybelse og politisk klarhed, for efter min mening kan de ikke være det instrument, der skal løse nogle problemer, som er opstået tidligere. Når det er sagt, mener jeg, at de bør uddybes, og de bør være høringer, hvor man kommer til bunds i Kommissionens problemer, for jeg er selvfølgelig enig i advarselen om, at en forudgående undersøgelse er bedre end nogle efterfølgende situationer, der bringer Kommissionen i krise.
Jeg sagde for lidt siden i min tale, at jeg har bedt alle kommissærerne om at give mig deres æresord for, at de vil træde tilbage, uanset hvilken ny begivenhed eller hvilket ukendt problem der skulle indtræffe. Jeg tror, at dette instrument vil blive brugt på en seriøs måde, og i den forstand, at det drejer sig om et problem, som ikke kun har at gøre med den enkeltes ansvar, men også med funktionen af og ansvaret hos hele det hold, som Kommissionen udgør, og som over for Dem skal fremstå som et hold, der er i stand til at stå for ledelsen i den kommende femårsperiode. Det er klart, at vi skal fremstå som enkeltpersoner, men vi skal også fremstå som en gruppe, der er blevet opbygget på en samlet måde, og ikke som enkelte individer, der ikke har noget at gøre med hinanden. Det er det, vi har gjort en indsats for i de sidste par måneder, og det er en sådan Kommission, der er blevet præsenteret for Dem. Jeg beder Dem om at bedømme den på denne måde, og jeg tror således, at afstemningen den 15. september bliver en meget vigtig afstemning. Jeg er af den opfattelse, at De har ret til at forkaste hele Kommissionen og til ikke at finde den egnet til den meget store opgave, det er at styre Europa i den kommende femårsperiode, eller til at give et bidrag til den store opgave, vi står over for. Men jeg beder Dem om at udføre dette hverv under hensyntagen til Europas fælles interesser og ikke med særinteresser - der er helt legitime i politik - for øje.
Jeg vil slutte af med at nævne et par punkter til, man har mindet om og taget op i dag. For det første er der Ekspertgruppens beretning. Jeg tror, at det er meget vigtigt, at vi læste den første beretning omhyggeligt, og at vi har brugt den som rettesnor for mange af de bemærkninger, jeg har fremsat her i Parlamentet de tre gange, jeg er kommet her. Denne beretning har en indflydelse, men vi skal forstå, at det politiske ansvar for fremtiden er vores. Ekspertgruppens beretning er et meget væsentligt instrument, som vi skal læse og tænke over, men det påhviler os selv at træffe beslutningerne - det er vores eget ansvar - og det er i den forbindelse, at dialogen mellem Parlamentet og Kommissionen får en helt særlig betydning.
For det andet var der flere talere, som var inde på det emne, der hedder den internationale handel, og som jeg ikke kom ind på, fordi vi vil tale om dette til september. Jeg kan forsikre Dem for, at det er meget vigtigt at sørge for en balancegang mellem den nødvendige frie handel, som er et af Europas grundlag, og beskyttelsen af de vigtige rettigheder, hvor retten til sundhed er en absolut grundlæggende rettighed. Det var derfor, at jeg fremhævede eksemplet med sundhed, når det gælder fødevarer og medicin, som et af den kommende Kommissions udgangspunkter.
Dette er således den vej, vi skal gå, sådan som hr. Báron Crespo sagde, idet han citerede Manzoni: »Fremad, men med forstandighed«. Citatet er dog ikke fuldstændigt, for der er en sætning til. Manzoni siger nemlig »Fremad, Pedro, hvis du kan«, og denne kunnen er i Deres hænder.
Bifald

Hänsch
Hr. Prodi, De har lige beskrevet meget malende, at æselet hellere tørster ihjel end drikker forurenet vand. Nu spørger jeg Dem, om De kan garantere os, at æselet også vil afvise fortyndet vin?

Prodi
Det er en målsætning for den Kommission, vi foreslår, og det er årsagen til, at vi prioriterer sundheden meget højt, netop som en logisk følge heraf. I dette tilfælde er det ikke for at beskytte æselet, men for at beskytte mennesket.
Bifald

Formanden
Kære kolleger, på dagsordenen er der nu afsat tid til endnu en valgrunde til kvæstorerne, som vi ikke har brug for, fordi vi stemte elektronisk. Jeg udsætter derfor mødet til kl. 17.30.
Mødet udsat kl.17.05 og genoptaget kl. 17.30

Det finske formandskabs handlingsprogram
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådets formand vedrørende det finske formandskabs handlingsprogram, den økonomiske og sociale genopbygning af Kosovo, forslag til Stabilitetspagten for Sydøsteuropa og dødsdommen over Abdullah Öcalan.

Halonen
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, allerførst vil jeg ønske hjerteligt tillykke til alle nyvalgte medlemmer i Europa-Parlamentet. Desuden, som jeg sagde tidligere i dag, ærede formand, hjerteligt tillykke også til Dem med valget. Jeg glæder mig til samarbejdet med Dem. I det følgende præsenterer jeg i hovedtræk det finske formandskabs handlingsprogram, som Parlamentet har bedt om. Efter Deres ønske tager jeg specielt fat på situationen på Vestbalkan og dødsdommen over den kurdiske leder Öcalan. Først alligevel et par ord om Unionens udvikling i almindelighed.
Kommissionens formandskandidat, Romano Prodi, lagde i sit indlæg vægt på, hvorledes institutionerne i Den Europæiske Union er sakket bagud i forhold til ændringer i verden rundt omkring os. Jeg er helt enig med Kommissionens formandskandidat i det. Ikke kun Kommissionen, men hele Den Europæiske Union skal fornys. Det drejer sig ikke om én engangsomvæltning og heller ikke om en enkelt institution, men om en stadig fortløbende proces. I skal huske, at det netop er evnen til at vokse, udvide sig og hele tiden leve op til nye udfordringer, som har gjort, at Unionen er blevet både enestående og holdbar.
I dag, når vi påbegynder vores samarbejde, har vi på en måde mulighed for at starte med en renvasket tavle. Det nye Parlament har nu påbegyndt sit arbejde, og udnævnelse af den nye Kommission er nu i gang. Vi finner har nu for første gang fået ansvaret for formandskabet i Rådet. Amsterdam-traktaten, som for nylig er trådt i kraft, giver os et godt grundlag for at skabe et endnu tættere samarbejde mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Vi har nu en udmærket lejlighed til at igangsætte reformeringen af gamle procedurer. Jeg vil gerne selv påpege, at arbejdet i Rådet også skal udvikles. Det er paradoksalt, at mens Unionens betydning vokser, er samarbejdet mellem dens regeringer truet af splittelse, af magtanvendelse og af sektordannelse. Rådet skal lige som hele Unionen koncentrere sig om det væsentlige. Det er politisk lederskab, som bidrager til en reel merværdi i borgernes liv, der forventes af Rådet. Under sit formandskab agter Finland at igangsætte og gennemføre flere projekter med henblik på at udvikle Rådets arbejde. Vi stræber efter at øge åbenhed og effektivitet i Rådets arbejde på en mærkbar måde. Vi mener, at en åbenhed, der er større end i dag, er en nødvendig forudsætning for, at borgerne i det hele taget accepterer Unionen. Vi vil også gerne have, at Rådet (Almene Anliggender) spiller den rolle i ledelsen af Rådet, som det skal. Vi vil gøre alt for, at Unionen er og ses som én: Unionen skal have en fælles vilje, fælles politik og fælles stemme.
Formandskandidat Prodi sagde, at nøgleordene for den nye Kommissions virksomhed er åbenhed, ansvarlighed og effektivitet. Jeg er meget tilfreds med, at den nye Kommissions linje ord for ord svarer til det, som er det finske formandskabs vigtigste mærkesager.
Finland har modtaget formandskabet på et tidspunkt, hvor der hviler et ualmindeligt stort pres på Unionens eksterne handlekraft. Krigen i det vestlige Balkan har forårsaget ufattelig mange menneskelige lidelser og materielle skader. Den Europæiske Union skal have både politisk villighed og økonomisk beredskab til at satse på udviklingen af området i det vestlige Balkan, så demokrati og stabilitet kan få god grobund der. Finland vil i sin formandskabsperiode lægge specielt vægt på Unionens eksterne effektivitet og konsekvens. Efterbehandling af Kosovo-krisen og stabilisering på det vestlige Balkan er en af de største prøvesten for os.
I mandags fremhævede Rådet (Almindelige Anliggender), at Unionen stadig agter at hjælpe Serbiens befolkning, som lider under sine lederes destruktive politik. Når vi i den næste fase begynder at frafalde sanktioner, som vi har opstillet mod Forbundsstaten Jugoslavien, skal vi tage højde for, at regeringen i Beograd og den jugoslaviske befolkning er to forskellige størrelser.
Bifald
Den jugoslaviske regering skal gennemføre FN's Sikkerhedsråds resolution 1244, samarbejde med Den Internationale Domstol for Jugoslavien og gøre fremskridt mod demokratisering. Vi aftalte i mandags, at først fjernes de sanktioner, som er rettet mod befolkningen, som flyveforbud og undgåelse af samkvem på det sportslige område. Vi fremhævede behovet for hurtigt at frigøre Kosovo og Montenegro for olieimportsanktioner og andre sanktioner. Vi anser det som værende vigtigt at støtte alle sådanne aktører i Jugoslavien, som er forbundet med demokratiske værdier. Derefter skal vi definere de instrumenter og måder, hvorved situationen for disse aktører kan gøres lettere. Herved bliver der f.eks. tale om leverancer af elektricitet og råolie. Vi anmodede Kommissionen og de kompetente udvalg om ufortøvet at stille forslag vedrørende dette. I Rådet (Almindelige Anliggender) godkendte vi desuden stats- og regeringschefernes beslutning om placeringen af genopbygningscenteret og fastsatte et topmøde om Sydøsteuropas stabilitetspagt i Sarajevo.
Kosovo-krisen kan blive det vandskel, hvorved forskellige former for Unionens eksterne aktiviteter ledes til et fælles leje. Udvalget af instrumenter i Unionens eksterne anliggender skal forstærkes for at forbedre dens funktionalitet, vores evne til at forudse kriser skal forbedres, og vores beredskab til efterbehandling af kriser skal effektiviseres. Vi diskuterede dette emne længe under et åbent møde i Rådet (Almindelige Anliggender) i mandags. Vi var alle enige om at udvikle denne sektor efter en hurtig tidsplan. Den Europæiske Union har de bedste muligheder for at medvirke til stabiliteten i området ved hjælp af en konsekvent og målbevidst politik. Jeg håber dog, at vi husker, at Unionen ikke er ansvarlig for efterbehandlingen af Kosovo-krisen alene. Vi samarbejder tæt med andre lande og internationale organisationer. Det er netop videreudvikling og intensivering af samarbejdet med De Forenede Nationer, OSCE og Europarådet, som er uundgåeligt.
Medlemmerne af Parlamentet har i flere forskellige forbindelser påpeget, hvor meget Unionen betyder som skaber af og garant for en fredelig og afbalanceret udvikling i vores verdensdel. Det er netop dette, det drejer sig om ved den næste udvidelse. Lidt efter lidt vokser Den Europæiske Union til en union på størrelse med Europa. Den næste udvidelse afviger fra de andre i hvert fald på ét punkt: Unionens eget samarbejde er intensiveret til et niveau, hvis opnåelse stiller meget store krav til alle ansøgere. Jeg er dog overbevist om, at disse krav er til gavn for både ansøgeren og Unionen. Opfyldelse af kriterierne styrker ansøgerlandenes samfundsmæssige og økonomiske udvikling, og ansøgerlandene har også opdaget dette. Udvidelsen er en proces, som hele tiden skal bevæge sig fremad, og som ikke må udsættes for risiko med tomme løfter. Tiltrædelsesforhandlingerne fortsætter målbevidst under det finske formandskab. Vores mål er at afslutte så mange forhandlinger som mulig og at påbegynde nye. Det er hensigten under Europa-Rådets møde i Helsinki på baggrund af Kommissionsrapporten at tage beslutning, om nye ansøgerlande tages med til forhandlinger om medlemskabet. Samtidig drøfter vi udviklingen af forbindelser til europæiske lande og udsigterne for de lange tisperioder mellem udvidelser.
Udvidelse forudsætter tilpasning af Unionens institutionssystem. Vi har allerede påbegyndt forberedelserne af konferencen mellem nye regeringer med henblik på at udarbejde en formandsrapport om emnet til Europa-Rådets møde i Helsinki. Parlamentets anskuelser med hensyn til dette reformeringsarbejde er yderst vigtige, og jeg har med tilfredshed konstateret, at vores anskuelser på de fleste sager er meget ensartede.
Angående udvidelsen må vi ikke glemme Tyrkiet. Tyrkiet er en vigtig partner for Unionen. Det er med i udvidelsesprocessen, og der er udarbejdet en specifik strategi for landet. Tyrkiets medlemskabsudsigter afhænger af fremgang i udviklingen af demokratiske reformer og menneskerettigheder, først og fremmest minoriteters rettigheder.
I denne forbindelse vil jeg fremhæve, at Unionen er imod dødsstraf overalt og i alle tilfælde. Fjernelse af dødsstraf er Den Europæiske Unions fælles mål. Finland vil som formandskabsland observere situationen. Såfremt kurderleder Öcalans dom eksekveres, vil det være en uheldig vending for den tyrkiske politik. Tyrkiet er medlem af Europarådet og har derigennem tilsluttet sig målsætningen vedrørende fjernelse af dødsstraf. Der er ikke foretaget henrettelser i landet siden 1984. Det er ønskeligt, at Tyrkiet fortsat udsætter eksekveringen, indtil dødsstraffen er totalt elimineret. Der er håb om, at det tyrkiske parlament anvender sin ret til at omstøde dommen. Tyrkiet har udtalt, at det vil tilslutte sig til Den Europæiske Union. At afholde sig fra eksekvering af dødsstraf er en del af Unionens værdier.
Ærede formand, i denne forbindelse gennemgår jeg ikke hele formandskabets handlingsprogram. Mit udvalgsbesøg i september byder på en lejlighed at fortsætte diskussionen om de eksterne anliggender. Flere aktuelle emner, inklusive Rusland og den nordlige dimension, er med sikkerhed på dagsorden der, men jeg vil imidlertid endnu tage et aktuelt spørgsmål frem: Udsigterne for fredsprocessen i Mellemøsten er, efter Baraks regering er kommet til magten, mere håbefulde end i mange år. Den Europæiske Union fremmer aktivt fredsprocessen såvel politisk som økonomisk. Jeg rejser selv allerede i begyndelsen af august til området for at møde de mest centrale aktører og formidle Unionens tanker til fremme for fredsprocessen.
Ligegyldigt om vi taler om udvidelsen eller om konfliktforebyggelse, er der en ting, som vi kan være sikre på: Vi kan hjælpe andre, hvis bare vores egen velstand er stabil. Viden og færdigheder er grundlæggende forudsætninger for vores, medlemslandenes og hele Unionens velbefindende og konkurrenceevne.
Informationssamfundet giver borgere, virksomheder og forvaltningssektoren nye muligheder. I de kommende måneder vil vi undersøge, hvordan informationssamfundet kan udnyttes til at forbedre konkurrenceevnen. Samtidig skal vi sørge for, at udviklingen ikke fører til voksende kløfter mellem forskellige samfundsgrupper.
Vi har endnu ikke helt udnyttet de muligheder, som Valutaunionen og det indre marked giver os. Vi kan kun skabe nye arbejdspladser, hvis vores økonomi er i en god forfatning. Det stigende beskæftigelsesniveau tyder på, at vi er på rette vej.
Vi vil fortsætte arbejdet med ligestilling mellem kønnene, med social og økologisk bæredygtig udvikling, med ungdomsspørgsmål samt med borgernes velbefindende. Jeg ved, at alle disse spørgsmål også er vigtige i dette Parlament, og at Europa-Parlamentet har gjort et stort arbejde for at fremme dem.
Før talte jeg om, hvordan Unionen kan medvirke til at styrke sikkerheden i Europa og hele verden. Sikkerhed for mennesker betyder ikke bare, at der ikke føres krig, men også økonomisk sikkerhed, gennemførelse af menneskerettigheder og beskyttelse fra retsstaten. Ved Europa-Rådets møde i Tampere gøres et forsøg på at udforme en mere ensartet og mere solidarisk indvandrer- og asylpolitik samt at intensivere bekæmpelsen af grænseoverskridende kriminalitet. Medlemsstaternes lovgivning i denne sektor skal harmoniseres og bringes nærmere hinanden, domme skal kunne fuldbyrdes mere effektivt, og hindringer for administrativt og retsligt samarbejde skal elimineres.
Jeg gik ud fra tanken om, at det kan lykkes for Unionen at klare opgaven ved hjælp af et tæt og åbent samarbejde mellem forskellige parter i sagen samt med aktiv støtte fra de europæiske medborgere. Europa-Parlamentet spiller en afgørende rolle i dette samarbejde. Ærede formand, jeg vil ønske både Dem og medlemmerne af Parlamentet energi og udholdenhed, hjerte og vilje ved starten af mødeperioden og forsikre, at formandskabslandet Finland forventer meget af vores samarbejde.
Bifald

Matikainen-Kallström
Fru formand, jeg takker den finske udenrigsminister Halonen for en udmærket redegørelse for det finske formandskabs handlingsprogram. Finland bringer som Rådets formandsland Den Europæiske Union ind i det nye årtusinde med et meget afbalanceret handlingsprogram. Det er vigtigt at påpege, at udenrigsministeren i sin tale gjorde klart, at den interne reformering af Unionen og styrkelse af de nationale samfund overalt i Europa i fremtiden vil danne fundamentet for EU's udvikling. Understregningen af disse mål ses også meget tydeligt af formandslandets handlingsprogram.
Det finske formandskabs valgsprog, et åbent og stærkt Europa ind i det nye årtusinde, afspejler uundgåelige behov for reformer i Unionen. Borgernes Europa skal bygges ved at understrege åbenhed i EU's institutioner og subsidiaritetsprincippet. Den kommende tids enorme udfordringer som de økonomiske forandringer på grund af den fælles valuta, Unionens udvidelse mod øst og bekæmpelse af international kriminalitet, kræver støtte fra EU's institutioner, som er mere kompetente end de eksisterende. Det er positivt, at Finland kommer med konkrete forslag som udgangspunkt. Kommunikéer med ordflom giver os ikke de forandringer, der nu er nødvendige.
Tragedier som krisen i Kosovo og i hele det tidligere Jugoslaviens område viser, at fred og stabilitet ikke endnu sender stråler ret langt uden for Unionens grænser på basis af den europæiske integration. De ødvendige konklusioner skal drages heraf, så Unionens krisestyring hurtigst muligt kan styrkes. EU skal være i stand til at sikre, at den fremover har et udvalg af tilgængelige, effektive ikkemilitære instrumenter såvel til forebyggelse af kriser som til slukning af allerede antændte brande. Det er uhyre positivt, at disse mål sættes højt.
Der skal sættes fart i den sociale og politiske genopbygning i det vestlige Balkan under det finske formandskab. Udfordringen er så kolossal, at det kræver specielle evner af formandslandet at holde stramt fast i trådene for de overlappende processer. Finland skal sikre, at de bevilgede midler anvendes effektivt. Der kan ikke bygges en bro eller en skole ved at ekspandere administrationen af genopbygningsprojekter. Genopbygningen bør finansieres, således at der tages højde for udnyttelsen af de lokale ressourcer. På den måde kan forretningslivet i de krigshærgede områder genoplives, der kan skabes arbejdspladser, og udviklingen af handelsforbindelser med nærområderne og Unionen fremmes. Unionens beskæftigelsesproblem må ikke løses på bekostning af Kosovo ved at etablere nye stillinger. Bidragsmidlerne skal rettes mod de største behov.
Unionens udvidelse mod øst kræver en urokkelig støtte fra EU-borgerne. Unionen skal absolut sikre sig, at EU's egen mangelfulde handlekraft ikke udgør den værste flaskehals for udvidelsen. Sikring af det indre markeds handlekraft og styrkelse af Unionens interne sikkerhed er vigtige nøgler til en succesrig udvidelse mod øst. Af Tampere-topmødet, som bl.a. koncentrerer sig om asyl- og flygtningepolitiske spørgsmål samt om bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, skal vi forvente konkrete foranstaltningsforslag til forbedring af den interne sikkerhed.
Unionens begreb, den nordlige dimension, som kommer i rampelyset, har flere delområder, som har tilknytning til EU's interne sikkerhed bl.a. i områderne nuklear - og miljøsikkerhed samt nærregionalt samarbejde. Også disse tanker vedrørende Unionens nordlige dimension er det nødvendigt at konkretisere i klare handlingsprogrammer.
Bifald

Myller
Hr. formand, ærede rådsrepræsentanter, ærede minister Halonen, begyndelsen af det første finske formandskab i Den Europæiske Union finder sted på et tidspunkt, som præges af store forandringer. Parlamentet i sin nye sammensætning åbner, styrket af nye beføjelser gennem Amsterdam-traktaten. I stedet for Kommissionen, som fratrådte midt i mandatsperioden, ventes der på udnævnelse af en ny Kommission, og også i Rådet gøres der forberedelser til nye arbejdsmetoder. Det er et ubestrideligt faktum, at vi ikke kan vinde borgernes tillid til beslutningstagningen tilbage uden procedurereformer, og dette gælder alle institutioner, såvel Kommissionen som Rådet og Parlamentet.
Som en af de mest presserende punkter forventes der af Parlamentet og Rådet en snarlig afgørelse i sagen om repræsentanternes lønninger og udgiftsgodtgørelser, der skal sættes i system på en hensigtsmæssig måde. Reformering af Unionens institutioner er også essentielt med i det finske formandskabs handlingsprogram, som minister Halonen bemærkede i sin tale. Vi kan med særlig glæde notere, at programmet omfatter stræben efter reformering af Rådets arbejdsmetoder. Udvikling af Rådets åbne møder, forbedring af adgangen til dokumenter samt offentliggørelse af mødeperioder og tidsplaner for Rådet og arbejdsgrupper fremmer konkret åbenhedsprincippet. Ifølge Europa-Rådets beslutninger i Köln leder Finland forberedelserne til indkaldelse af regeringskonferencen. Målet må være en konference, som tilvejebringer en ny aftale, som muliggør udvidelsen og skaber forudsætninger for et effektivt arbejde i Unionen også efter udvidelsen.
Det skal dog siges, at der allerede er forhindringer i vejen for et effektivt arbejde i Unionen i denne mødeperiode. Jeg kan kun undre mig over, at Parlamentets borgerlige gruppe forsøger at udsætte udnævnelsen af Kommissionen ved at henvise til en beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe. Jeg siger det lige ud, den form for taktik underminerer det finske formandskabs muligheder. Vi skal på alle måder fremskynde færdiggørelsen af beretningen og en hensigtsmæssig behandling af den i Europa-Parlamentet, men vi kan ikke overlade Parlamentets juridiske rettigheder til et uofficielt undersøgelsesorgan og dets tidsplan.
Vi har også brug for at styrke Unionens troværdighed for i fuldt omfang at kunne tage fat i vores ansvarsområdes alvorlige problemer, hvoraf det mest uopsættelige er igangsættelse af tidsplanen for Kosovos genopbygning. Det er der, vi begynder arbejdet for at styrke den regionale stabilitet i hele Balkan-området. Den finske præsident Martti Ahtisaaris stærke indsats ved opnåelsen af Kosovo-aftalen viser, at også et neutralt land med succes kan repræsentere hele Unionens fælles holdning.
En Union med handlekraft er en forudsætning for en heldig gennemførelse af den aktuelle udvidelsesproces med lande i Central- og Østeuropa. Udgangspunktet skal være at holde fast i de fælles medlemskabskriterier, hvilket betyder en stræben efter sanddruhed, også når det drejer sig om udvidelsens tidsplan. Det er fra finsk side helt rigtigt konstateret, at i forbindelse med udvidelsesprocessen skal der medvirkes til udviklingen af Europa også med hensyn til miljøbeskyttelse og social beskyttelse. Målet bør være at indføre en varig udvikling og miljøbeskyttelse i alle Fællesskabets politikker, hvilket betyder forpligtelser ikke bare for de nye, men også for de eksisterende medlemsstater.
Udvidelsesprocessen kan fremmes ved at styrke samarbejdet i Unionens nærområder. Den nordlige dimensions politik, som er godkendt af Unionen, dækker bl.a. Østersø-samarbejdet, men den støtter også gennemførelsen af den godkendte Rusland-strategi. Et essentielt anliggende, som kræver reform, er at styrke det ægte grænseoverskridende samarbejde. En aktuel udfordring for Unionen er netop gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union på en måde, som skaber forudsætninger for at skabe arbejdspladser. Dette var nogle af udfordringerne. Til sidst vil jeg ønske Finlands formandskab held og lykke med gennemførelsen af det reformvenlige program.
Bifald

Thors
Hr. formand, fru minister, ligesom De, fru minister, gjorde det i en del af Deres tale, vil jeg også anvende det andet finske modersmål.
Det finske formandskabs handlingsprogam indeholder ingen større overraskelser. Det er afbalanceret og tager fat på Unionens vigtigste udfordringer. Programmet tager egentlig fat på de spørgsmål, som det tidligere topmøde havde forudsat, at vi skal løse i Helsinki. Jeg er meget glad for, at De, fru minister, så ærligt tog problemerne med Ministerrådets arbejde op. Jeg mener nemlig, at de er blevet diskuteret alt for lidt, og at vi der har mange problemer at løse. Mange sager er også af den grund blevet udskudt til Finlands formandskab.
I programmet lægger vi vægt på et stærkt og åbent Europa, hvilket er korrekt. Et stærkt Europa er et Europa, hvor institutionerne er stærke, og ikke hvor nogle stærke mænd løser Europas problemer. Desværre har vi set en tendens til, at problemerne ikke er blevet løst i institutionerne, men derimod af enkeltpersoner. Det er ikke i Monnets ånd. Jeg håber, at det vil lykkes for det finske formandskab at understrege, at EU vil arbejde med en fælles stemme for en fælles politik og med en fælles vilje.
En stærk Union er også en union, som formår at skabe stabilitet i vores nærområder. Derfor er det vigtigt både med en omfattende og tydelig førtilslutningsstrategi, som omfatter lande som Albanien og Makedonien, ved en succesfuld udvidelse og ved, at en troværdig krisehåndtering også opbygges. På trods af arbejdet for stabilitet er der stadigvæk risiko for, at flygtningestrømmene vil vokse. På dette punkt synes jeg, at det finske program kunne have været mere ambitiøst, specielt i lyset af Kosovo-krisen. Vi skal vel ikke en gang til opleve, at vi ikke har et bedre beredskab end det, man havde til at løse byrdefordelingen.
Slutteligt vil jeg sige, at jeg inderligt håber, at minister Halonen, som selv kender til situationen i Slovakiet, vil arbejde for, at man der lige som andre steder bekæmper den diskriminering, der er af bl.a. sigøjnerbefolkningen.

Hautala
Hr. formand, ærede rådsformand, jeg ønsker Dem velkommen her i Parlamentet. Jeg lover, at Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance vil gøre sit bedste for at opnå et meget tæt og godt samarbejde med vores institution.
Jeg kan ikke understrege tilstrækkeligt, at Finland påbegynder sit formandskab under ganske vanskelige omstændigheder. Vi skal have udnævnt en kompetent Kommission i september, og Gruppen De Grønne vil gøre alt for, at proceduren her i Parlamentet er så saglig som muligt, omend også grundig. Det håber vi sikkert alle.
Ærede udenrigsminister, De sagde, at Kosovo-krisen kan være en slags vendepunkt i Den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Holdningen i min gruppe er, at Den Europæiske Union skal styrke sin udenrigs- og sikkerhedspolitik, men vi sætter vores lid til, at Finland, som militært er en neutral medlemsstat, vil fremhæve den ikkemilitære dimension af krisestyringen. Det er klart, at vi i verden i dag indimellem bliver nødt til at forsvare menneskerettigheder også med våben, men hvis vi vil handle klogt og undgå enorme menneskelige og økonomiske lidelser og ødelæggelser, skal vi handle langsigtet og anvende netop de ikkemilitære krisestyringsmetoder. Vores gruppe vil gerne minde om, at Europa-Parlamentet i foråret har godkendt en betænkning, hvor der foreslås etablering af ikkemilitære fredsstryker i Den Europæiske Union. Vi er forbavset over, at der ved topmødet i Köln ikke blev talt ret meget om disse ikkemilitære metoder, og vi håber, at de kommer stærkere frem under det finske formandskab.
Den Europæiske Union er tilstrækkelig stor til at kunne medvirke til udviklingen i verden. Under det finske formandskab er de kommende verdenshandelsforhandlinger under forberedelse. Det er yderst vigtigt, at disse forhandlinger forberedes i åbenhedens ånd. Vi har allerede tidligere set, hvordan det nationale samfund ønsker at deltage i denne diskussion. Jeg henviser nu til, hvad der skete med den multilaterale investeringsaftale. Jeg tror, at I ønsker at handle, således at det nationale samfund kan være i åbent samspil med beslutningstagerne, når der diskuteres om forholdene mellem fri handel og menneskers sundhed og miljøbeskyttelse.
Vores gruppe understreger, at Finland under sit formandskab har betydelige muligheder for at bringe Den Europæiske Union nærmere en social og økologisk union. De får vores fulde støtte til, at det endelig bliver en realitet med fastsættelse af et energiskattedirektiv. Det har jo været under forberedelse i syv år. Jeg tror, at vi alle begynder at være lidt utålmodige over, at det er så svært at træffe beslutninger. Samtidig skal også konkurrenceevnen styrkes. Det er muligt at reducere f.eks. de indirekte arbejdskraftomkostninger, således at der igen kan skabes nye arbejdspladser og på den måde frembringe økonomisk aktivitet.
Til sidst vil jeg understrege, at topmødet i Tampere ikke må blive en begivenhed, hvor der kun udøves politiaktiviteter og kontrol med medborgerne. De grundlæggende medborgerrettigheder skal også fremmes der, og situationen for alle statsborgere fra tredje lande, som legalt opholder sig i én af Den Europæiske Unions medlemsstater, skal forbedres. Alt dette skal ske i åbenhedens ånd. Vi forventer også, at Kommissionen så snart som muligt går i gang med at lette arbejdet i det finske formandskab med at øge åbenheden ved at give Parlamentet og Rådet en meddelelse om aktindsigt.
Bifald

Seppänen
Hr. formand, Finland har den rette målsætning, EU's åbenhed skal øges. Lige fra starten har EU's finansminstre med Finland i spidsen besluttet, at det kun er tilladt at tale om ØMU med én stemme. Derfor ties der nu om EU's monetære politik på 11 sprog. Åbenhed og offentlighed bør nu med Finland i spidsen udstrækkes også til den hemmelige og mystiske virksomhed i Rådet (Økonomi og Finans).
Finland er et neutralt land uden for NATO. Finland bør imidlertid være mere troværdig, når det ikke vil have et fælles forsvar i EU. Vi skal ikke give efter for de tidligere socialdemokratiske og grønne pacifister, Schröder, Fischer, Blair, D'Alema og Solana, som ønsker mere våbenoprustning og mere NATO til Europa. NATO er nu også en angrebspagt. Finlands opgave er at bevare medlemsstaternes frihed til ikke at alliere sig. Denne målsætning smuldrer ved princippet om, at EU skal have fælles vilje, fælles politik og fælles stemme. Denne målsætning var 70 % af finnerne, som ikke stemte ved valget til Europa-Parlamentet, imod.

Collins
Hr. formand, den finske regering overtager formandskabet for Den Europæiske Union på et tidspunkt med store udfordringer. I år har vi oplevet gennemførelsen af nogle meget vidtrækkende og aggressive politikker, som alle vil spille en rolle i forbindelse med udviklingen af økonomierne i Unionens 15 medlemsstater.
Introduktionen af den nye euro vil uden tvivl medvirke til at mindske omkostningerne for små og mellemstore virksomheder, efterhånden som valutahandler i 11 lande vil være fortid. Jeg ved, at der har været visse handelsproblemer i forbindelse med euroen i år. De ustabile forhold inden for EU-institutionerne og krigen i Kosovo har i hvert fald ikke bidraget til at skabe tillid blandt investorer. Dog er værdien af euroen for nylig øget markant i takt med, at den politiske og økonomiske stabilitet i Europa er genetableret. Der er 11 deltagende lande i den nye eurozone, som omfatter over 291 millioner mennesker. Det er yderst vigtigt, at forbrugeroplysningskampagnerne vedrørende tidsplanen for og virkningen af den nye euro fortsætter under optakten til indførelsen af eurosedler og -mønter i år 2002.
EU's finske formandskab bør sammen med Kommissionen gennemgå de fremskridt, der er sket vedrørende dette væsentlige spørgsmål i EU, så forbrugernes bekymring om den nye euro behandles grundigt. Den stigende indbyrdes afhængighed af medlemsstaterne og ØMU'en medfører et behov for at styrke den økonomiske koordination. Den finske regering har helt korrekt i sinde at fremme koordinationen af økonomiske politikker samt beskæftigelses- og strukturpolitikker og fuldføre det indre marked med henblik på at øge konkurrenceevnen, væksten og beskæftigelsen.
Vores befolknings stigende alder, globaliseringen og de teknologiske fremskridt medfører store udfordringer for europæisk økonomisk og social udvikling. Der skal udvikles europæiske beskæftigelsesstrategier i overensstemmelse med de nye beføjelser i Amsterdam-traktaten samt de ændrede regeler i de reviderede europæiske socialfonde.
Arbejdsløsheden er stadig over 9 % i Den Europæiske Union, og det er helt uacceptabelt. Det kan ikke være rigtigt, at en ud af fire personer under 25 år ikke kan få en ordentlig start i livet. Den finske regering lægger helt sikkert stor vægt på behovet for at fremme udvidelsesprocessen yderligere. Det finske formandskab vil stå i spidsen for forberedelserne til at samle en regeringskonference i overensstemmelse med de beslutninger, der blev truffet på Europa-Rådets møde for nylig i Köln. En regeringskonference er vigtig nu, hvor det er nødvendigt med en institutionel reform, for at den praktiske proces i forbindelse med udvidelsen kan lykkes, og der skal gøres en stor indsats for at forberede EU-institutionerne på denne regeringsfase. Jeg er meget tilfreds med, at de finske myndigheder har i sinde at forfølge dette mål intenst gennem de næste seks måneder.
Udvidelse af Unionen er afgørende for Europas stabilitet. Større markeder skaber økonomisk vækst. Unionen skal selv være indstillet på at møde de udfordringer, som udvidelsen skaber, ved at forbedre beslutningsdygtighed og institutionernes funktion. Nationale interesser skal beskyttes under denne forhandlingsfase for at undgå et overbebyrdet bureaukrati på EU-niveau på grund af regeringskonferencen.
Afslutningsvis vil jeg nævne, at resultatet af topmødet i Köln i marts sidste år blev udarbejdelsen af et EU-budget, der vil være over GBP 506 milliarder værd under den syvårige periode, det vil sige 2000-2006. Da drøftelserne vedrørende Agenda 2000 nu er afsluttet, kan Den Europæiske Union se fremad og drøfte og gennemføre nye politiske mål, og det finske formandskab har gjort en stor indsats i denne forbindelse. EU har nu en fantastisk mulighed for at indføre nye politikker inden for områder som forbrugerrettigheder, levnedsmiddelsikkerhed, hjælp til ældre og miljøbeskyttelse.

Dupuis
Indledningsvis vil jeg gerne takke formanden for bemærkningerne om afskaffelse af dødsstraf. Jeg mener at vide, at EU på finsk initiativ også forbereder andre initiativer på internationalt plan, hvilket jeg hilser velkommen.
Jeg vil i øvrigt gerne påpege et enkelt forhold vedrørende Kosovo. Ingen her i forsamlingen har endnu omtalt dette forhold. Der er tale om et problem, som endnu ikke er taget op i EU, eller i alt fald ikke er behandlet med den fornødne beslutsomhed. Det drejer sig om de ca. 3.000 tilfangetagne kosovoalbanere, som Milosevic og hans håndlangere bogstavelig talt kidnappede i krigens sidste dage og med magt overførte til serbiske fængsler. Hr. Kurti, den tidligere leder af studenterbevægelsen i Pristina, professor Oti og 3.000 andre personer, som rent faktisk er forsvundet.
Jeg vil gerne spørge, om det finske formandskab vil tage initiativ til med støtte fra Røde Kors og andre internationale organisationer at iværksætte en målrettet aktion for at forhindre, at Milosevic endnu en gang får held til at virkeliggøre sine forbryderiske hensigter: ved afpresning, ved udnyttelse af de personer, han i dag har i sin vold, og om hvis skæbne vi intet ved, at aftvinge EU nye løfter. Efter min opfattelse bør vi, inden det kan komme på tale at hæve embargoen, kræve, at Milosevic betingelsesløst frigiver alle disse fanger.
Bifald

Bonde
Hr. formand, arbejdet med at udbygge Amsterdam-traktaten med endnu mere Union starter under det finske formandskab. Som kortene ligger, vil den næste traktat blive værre end den, vi har. Den vil give flere flertalsbeslutninger, hvor demokratiet i vores medlemslande kan stemmes ned af ministre og embedsmænd. Beslutninger, som i dag tages i folkevalgte åbne forsamlinger, vil blive flyttet til hemmelige komitéer under Kommissionen og Rådet. Vi vil få meget mere Bruxelles og mindre folkestyre. At den ny traktat kommer til at hedde Paris-traktaten, har byernes by ikke fortjent. Den magt, vi mister som vælgere, flyttes i hovedsagen til Kommissionen og Rådet. Parlamentet overtager derimod vetoretten fra medlemslandenes parlamenter. De enkelte lande kan ikke mere hindre en lovs vedtagelse eller foreslå lovene ændret. En demokratisk epoke afløses af en bureaukratisk epoke, hvor vælgerne køres ud på et sidespor. Det er for at forhindre demokratiets udtynding, at vi har skabt en ny gruppe: Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa. Demokrati, fordi magten skal ligge hos folkevalgte i vores medlemslande, og fordi den nødvendige fælles lovgivning også skal kontrolleres demokratisk. Mangfoldighed, fordi vi vil værne om forskellige identiteter og kulturer og afviser euro-nationalisme med euro-hymne, fælles pas, mønt, politi og militær. Vi ønsker ikke mere centralisme og ensretning, men decentralisering og frihed. Vi ønsker ikke EU som en ny stat, men som et praktisk samarbejde om problemer, vi ikke kan løse selv. EU skal være til hjælp og ikke til besvær.

Poli Bortone
Hr. formand, i den tale, som vores formand Fontaine holdt her til morgen, sagde hun om Kosovo, at våbnene er tavse, rædslerne er forbi, og freden skal genskabes. Ja, våbnene er tavse, hr. formand, men landminerne bliver ved med at kræve mange ofre. Krigens rædsler er forbi, men ikke rædslerne ved dag efter dag at opdage massegrave, som er et tragisk og smerteligt vidnesbyrd på foragten for enkeltpersoners og befolkningers ret til livet, som ikke er andet end respekten for forskellighederne og identiteten hos et folk, hvis stadfæstelse vi vil kæmpe for her i Parlamentet, og som vi kæmper for i vores nationale parlamenter.
Vores formand Fontaine sagde endvidere, at det ikke er acceptabelt at se på, at man træder menneskerettighederne under fode i Europa. Det er vi også enige i, da vi ønsker at deltage i solidaritetsprocessen mellem nationerne ved hjælp af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som min gruppe har kæmpet for, lige siden den blev valgt ind i Europa-Parlamentet første gang. En fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik vil gøre det muligt for os med udgangspunkt i Balkanlandene - og med den hurtighed og beslutsomhed, som situationen kræver i dag - at forfølge målsætningerne om fred, økonomisk ro og sikkerhed for, at menneskerettighederne bliver overholdt. NATO vandt krigen, og Europa skal skabe freden. Det er den udfordring, vi skal tage op med det samme ved klart og kraftigt at fastlægge den rolle, Europa skal have i fredsprocessen, ved hjælp af politisk fornuft og ved hjælp af kvaliteten af de indgreb, Europa skal foretage for at undgå, at de store indvandringsstrømme, som Europa har haft og vil blive udsat for i de kommende år, medfører nogle religiøse, økonomiske og sociale konflikter, navnlig i de områder, hvor arbejdsløshedens stigning bliver stadig mere foruroligende. Det er klart, at oprettelsen af et center i sig selv ikke kan løse problemet. Men vi får at se, hvordan det hele går, og hvordan man vil strukturere dette organ og gøre det funktionsdygtigt, dette organ, som vi gerne ville have til at sikre nogle hurtige, effektive, hensigtsmæssige, rationelle og retfærdige indgreb med den rette deltagelse i genopbygningen, når det gælder dem, der som Italien og især Puglia har lidt økonomisk skade med hensyn til turiststrømmene og deres image som helhed på grund af krigen og indvandringsfænomenerne. Det er sandt, at krigen har efterladt nogle dybe sår, som er meget synlige i områderne og for de folk, som har mistet livet eller er blevet fordrevet fra disse områder. Den har dog også efterladt nogle sår i visse regeringer, der ikke har nogen klar udenrigspolitik. Der er dog ingen tvivl om, at krigen har markeret fiaskoen for 10 års diplomati, og at den har fremhævet uopmærksomhederne, manglerne og undertiden spildet i det internationale samarbejde.
Europas indsats må således ikke kun forstås som værende rettet mod en forsoning af de berørte parter i konflikten, men skal også ses som Europas samlede evne til at forene stabilitetspagten, genopbygningen og den stadig stigende arbejdsløshed. Formanden for Kommissionen lovede i sin erklæring, at der skal bruges penge på genopbygning og ikke på administration. Vi håber, at genopbygningen ikke bare bliver materiel, men at den også bliver immateriel. Man skal genopbygge veje, skoler, havne og vandledninger, men man skal også genopbygge tilliden hos folk, som i årevis er blevet frataget retten til bo på deres egen jord med deres egne ting og deres eget arbejde, og som i dag håber på at få det rolige liv, de er blevet nægtet i flere år. Hvis Europa forfølger det mål, formand Prodi nævnte - at give Balkanlandene en klar politisk og økonomisk fremtid - vil det uden tvivl være meget godt, men Europa ville ikke udføre sin opgave til fulde. Det er nemlig også Europas opgave at give et betydeligt bidrag til den demokratiske udvikling, der ganske vist er økonomisk, men som hovedsagelig er social og kulturel, idet vi er bevidste om, at jo mere man er tolerant og respekterer forskellene, jo stærkere og mere stabil bliver forsoningen.

Fischler
Hr. formand, repræsentanter for rådsformandskabet, mine damer og herrer, det ville ikke være på sin plads, hvis repræsentanten for den fungerende Kommission ville tage indgående stilling til det finske rådsformandskabs program her, for det er et program, som først og fremmest skal realiseres i samarbejde med den nye Kommission. Jeg beder derfor om forståelse for, at jeg især vil beskæftige mig med to punkter, nemlig genopbygningen i Kosovo og dommen over Abdullah Öcalan.
Først vil jeg gerne minde om, at Den Europæiske Union fra starten af deltog intensivt i bestræbelserne på at opnå en fredelig løsning af Kosovo-konflikten. Under hele konfliktens varighed har Kommissionen ydet humanitær bistand. Den Europæiske Union er, som vi alle ved, den største donor. Vi har ydet økonomisk bistand til de lande, som var hårdest ramt af tilstrømningen af fordrevne og flygtninge.
Nu, hvor konflikten er afsluttet, er det støtten til KFOR's bestræbelser på at genoprette fred og orden og genopbygge en fungerende civil administration under FN's ledelse, der har første prioritet. I denne henseende påhviler der os i Den Europæiske Union en særlig opgave. Især bærer vi ansvaret for den genopbygningskomponent, der hedder UNMIG. Kommissionens stedfortrædende særlige udsending til denne opgave, Jollie Dixon, har indtaget sit embede i Pristina, og nu drejer det sig om at løse den enorme mængde praktiske problemer.
Hvad er der hidtil ydet af hjælp? Det samlede budget for den humanitære hjælp i Kosovo og i nabolandene beløber sig til EUR 378 millioner, som især er koncentreret om at levere livsvigtige fødevarer og andre varer samt medicinsk hjælp, sanitære installationer og indkvarteringsmuligheder. Denne hjælp ydes gennem UNHCR, det internationale Røde Kors, UNICEF og forskellige frivillige organisationer. Dette beløb indbefatter en sum på EUR 196 millioner, som netop nu mobiliseres fra Kommissionens budgetreserve.
Desuden er der som makroøkonomisk hjælp stillet EUR 100 millioner - heraf 62 millioner til Albanien, 25 millioner til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og 13 millioner til Montenegro - til rådighed for de belastninger, som er opstået for disse lande som følge af Kosovo-krisen. De første rater er allerede blevet udbetalt. Inden for rammerne af Obnova-programmet står der desuden i alt EUR 45 millioner til rådighed for Kosovo. Som første projekt finansieres med midler fra dette program en mission, som skal opgøre de materielle skader. De første resultater vil foreligge den 23. juli.
På dette grundlag vil Europa-Kommissionen så endeligt fastlægge sit hjælpeprogram. Desuden skal budgetbehovet for genopbygningen i de næste to til tre år fikseres, og det skal beregnes, hvor store udgifter de andre donorer skal regne med.
Til de mest presserende opgaver, som skal finansieres med Obnova-midler, hører bl.a. også minerydning, fremskaffelse af materialer til genopbygning af boliger og offentlige bygninger, støtte til offentlige forsyningsvirksomheder, toldvæsenet og et beskæftigelses- og rehabiliteringsprogram på landsbyniveau. Disse projekter er i fællesskab med KFOR, UNMIG og UNHCR blevet fastlagt som projekter med høj prioritet, og de skal supplere de løbende tiltag fra de humanitære organisationer. Vi håber, at vi inden udgangen af måneden kan binde de EUR 45 millioner.
Som det blev meddelt budgetmyndighederne i trepartssamtalen den 2. juli, vil der i år blive behov for yderligere EUR 92 millioner. På dette trepartsmøde blev det aftalt, at Kommissionen i september forelægger et forslag til forhøjelse af budgettet med et tillægs- og ændringsbudget på disse EUR 92 millioner. Midlerne skal i vidt omfang tilvejebringes ved omlægninger og med så få ekstra midler som muligt. Desuden blev det aftalt, at de to parter i budgetmyndigheden skal behandle dette forslag på et møde. Vi regner i denne forbindelse med at få Parlamentets støtte, så Det Europæiske Fællesskab kan bevare en førende rolle i forbindelse med genopbygningen.
Jeg vil nu kort komme ind på spørgsmålet om genopbygningscenteret. Kommissionen foreslog allerede før Det Europæiske Råd i Köln stats- og regeringscheferne, at der skulle oprettes et særligt center, som skal beskæftige sig med at gennemføre genopbygningsforanstaltningerne. Det Europæiske Råd fulgte denne anbefaling og opfordrede Kommissionen til allerede i juni at udarbejde et konkret forslag på basis af erfaringerne fra Bosnien. Fra Kommissionens side har vi foreslået at placere centeret i Pristina, altså i centrum for genopbygningsaktiviteterne, hvor alle andre internationale organisationer også befinder sig.
Bifald
På stats- og regeringschefernes uformelle møde i Rio blev det imidlertid aftalt mellem regeringscheferne, at centeret skal placeres i Thessaloniki. Man kan let få det indtryk, at der her ikke i så høj grad er tænkt på de umiddelbart forestående genopbygningsaktiviteter, som dette center skal have ansvaret for, men snarere på det generelle behov for økonomisk hjælp i hele regionen.
Kommissionen er af den opfattelse, at det kun vil være muligt at arbejde effektivt, hvis den overvejende del af aktiviteterne koncentreres i Pristina. Kommissionen kunne højst forestille sig en løsning, hvor f.eks. en del af det administrative personale befandt sig et andet sted. Det må imidlertid ikke betyde, at operationens effektivitet forringes. Kommissionen går ud fra, at overholdelse af disse principper svarer til Revisionsrettens udtalelse og de første reaktioner fra Europa-Parlamentet.
Rådets vedtog imidlertid endeligt i mandags, at centeret skal have sæde i Thessaloniki. Kommissionen har forbeholdt sig sit synspunkt og foretrækker, at Kommissionens endelige synspunkt bliver fastlagt af den nye Kommission. Forslaget foreligger nu for Parlamentet til forhandling. Foreløbig har Kommissionen efter 1. juli sendt en arbejdsgruppe bestående af ca. 20 embedsmænd og støttepersonale til Pristina, som har ansvaret for at gennemføre genopbygningsprogrammet. Alle gennemførelsesbeføjelser er fra Bruxelles overført til lederen af arbejdsgruppen i Pristina for at sikre, at der findes en så effektiv og hurtig mekanisme som muligt, som kan stille hjælpen til rådighed i denne fase, hvor Kosovo har mest akut behov for hjælp.
Afslutningsvis en bemærkning om koordineringen af donorerne. Den 13. juli mødtes den højtstående styregruppe, det fælles organ til koordinering af de internationale donorers hjælp i forbindelse med Kosovo-krisen, som ledes af Europa-Kommissionen og Verdensbanken. Her blev det bekræftet at afholde den første konference for Kosovo-donorerne den 28. juli i Bruxelles. På dette møde skal man især fastlægge det akutte behov frem til årets udgang. Den næste donorkonference skal finde sted i oktober, og den vil så beskæftige sig mere indgående med genopbygningsbestræbelserne.
Til spørgsmålet om Öcalan-processen. Her tilslutter Kommissionen sig den udtalelse, som det tyske rådsformandskab kom med den 29. juni, efter at statssikkerhedsdomstolen i Ankara havde dømt Abdullah Öcalan til døden, og udtrykker på ny sin principielle afvisning af dødsstraffen. Kommissionen opfordrede den 29. juni af denne grund de kompetente tyrkiske instanser til at tage højde for denne afvisning af dødsstraffen fra Den Europæiske Unions side. Kommissionen, som ved, at Tyrkiet ikke har anvendt dødsstraffen siden 1984, forventer således, at Tyrkiet som medlem af Europarådet overholder de forpligtelser, som det har indgået. En eksekvering af dødsdommen ville uvægerligt være en massiv belastning for relationerne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet.
Kommissionen er ligesom flertallet af EU's medlemsstater af den opfattelse, at de seneste ændringer i den tyrkiske lovgivning har åbnet mulighed for at overføre sagen mod hr. Öcalan og domfældelsen til en civil domstol.
Bifald

Formanden
Mange tak, hr. Fischler.
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 37, stk. 2, modtaget 10 beslutningsforslag.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg vil starte med at understrege, at vi fra Parlamentets side har fornemmet, at det finske formandskab fra starten af dets mandatperiode har optrådt uafhængigt, upartisk og søgt løsninger, som der kunne skabes enighed om. Disse tre træk, som jeg vil fremhæve, tyder på en god periode for dette første finske formandskab, og det vil få brug for disse egenskaber i betragning af de udfordringer, som det står over for.
Da tre minutter ikke er nok til at gennemgå alle disse udfordringer - Rådets formandskab sagde, at det var umuligt at gennemgå handlingsprogrammet - vil jeg begrænse mig til at komme med nogle få bemærkninger til konkrete punkter.
Med hensyn til udvidelsen må vi være klar over, at Balkan har ændret billedet, og i Helsinki skal der indledes forhandlinger med andre lande.
Hvad angår de institutionelle spørgsmål, har det finske formandskab et enormt ansvar: at iværksætte det arbejde, der skal føre til gennemførelsen af en statut om de grundlæggende rettigheder. Men vi må ikke glemme, at mandatet fra Det Europæiske Råd i Köln taler om en statut uden bindende karakter, som i princippet ikke indarbejdes i traktaterne. Hvis vi fra starten vil udøve bindende ret, ender vi med en mindstestatut, som bidrager meget lidt til unionsborgerskabet.
Med hensyn til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer har det finske formandskab - og det skal det lykønskes med - også indtaget en respektfuld holdning, idet initiativet ligger hos Parlamentet.
Hvad angår kommissærkollegiets funktion, vil jeg sige, at vi herfra ikke vil acceptere, at kommissærernes individuelle ansvar kan bruges som kasteskyts.
Hvis vi ser på de økonomiske spørgsmål, er spørgsmålet om energibeskatning blevet nævnt her. Det finske formandskab ved, at det er et omdiskuteret spørgsmål, og vi håber, at det bruger sine mæglende egenskaber til fulde for at få gennemført hele denne beskatningspakke, som er meget vigtig for Europa.
Og jeg vil gerne sige et par ord om det indre marked: Jeg håber, at det indre marked ikke svækkes af idéen om at samordne det med internationale aftaler, f.eks. inden for elektronisk handel.
Om topmødet i Tampere skal det siges, at det ikke skal blive et topmøde om immigration og asyl. Selvom det er meget vigtigt, og selvom Balkan har bevist, at det er et påtrængende anliggende, skal der på topmødet i Tampere udvikles et område for frihed, sikkerhed og retfærdighed. Og der skal vi være bevidste om, at hvis udviklingen skal være harmonisk, skal der lægges vægt på ordet »retfærdighed«. Vi skal fremme det europæiske retsnet, vi skal være i stand til at fuldbyrde dommene, at sikre, at dommene eksekveres, hvad enten det er straffesager eller ej, og vi skal lette den direkte kontakt mellem dommerne. Det er opgaverne ved topmødet i Tampere, og selvom immigrationen er vigtig, kan den ikke tilsidesætte dem.
Og nogle få ord om tre spørgsmål, som er blevet forbigået, og som er vigtige for Syden og for Spanien: Der skal indledes en dialog med Mexico og Mercosur. Og hvad angår Marokko, skal de EUR 125 millioner betales.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil gerne indlede med at ønske det finske formandskab, fru udenrigsminister og hendes kolleger hjerteligt tillykke med et klart og præcist program, som sine steder måske ikke er spækket med de store visioner, men som alligevel er meget fremtidsorienteret. Det er det, vi har brug for. Der vil stadig være problemer nok - listen ligger allerede på bordet - som skal løses, men de bedste skridt mod en løsning er allerede taget.
I tilslutning til det, som hr. kommissær Fischler sagde, vil jeg gerne fastholde følgende især i forbindelse med spørgsmålene om genopbygning i Jugoslavien og Tyrkiet. Jeg mener, det er rigtigt, at man dér, hvor det drejer sig om den konkrete genopbygning især i Kosovo, træffer beslutningerne på stedet. Det er en linje, som Parlamentet har forfægtet, som vi er gået ind for, nemlig at decentralisere de steder, hvor foranstaltningerne skal ske direkte. Alligevel, og her vil jeg måske gå noget længere end Dem, hr. kommissær, tror jeg, at Grækenland og Thessaloniki er et godt sted, når det drejer sig om den generelle genopbygningshjælp - særligt i samarbejde også med hr. Hombach - til Balkan eller Sydøsteuropa. Alene på grund af infrastrukturer og de politiske forhold kan det ikke ske i Pristina alene.
Nu kan man sige, at det er et dårligt kompromis. Det tror jeg ikke. Jeg tror, det er to forskellige ting, som ganske vist skal være tæt forbundet med hinanden. Men denne beslutning er bestemt fornuftig: på den ene side Pristina, hvad angår den konkrete genopbygningshjælp, på den anden side Thessaloniki.
For det andet om Tyrkiet. Jeg tror, at vi entydigt og klart må sige, at tilfældet Öcalan for os ikke kun er en sag, hvor en mand nu er truet af dødsstraf, men at vi generelt afviser dødsstraffen. Han er et symbol for mange andre - f.eks. Akim Birdal og andre - som sidder i fængsel, til dels uden rettergang, til dels med store helbredsskader. Tyrkiet må langt om længe lægge respekt for menneskerettighederne, for det fulde demokrati for dagen, især i det kurdiske spørgsmål.
Vi støtter ikke terrorismen, hverken med ord eller gerning. Vi støtter en politisk løsning i Tyrkiet, som er absolut nødvendig, og jeg håber, at også det finske formandskab kan gøre dette klart for Tyrkiet. Ja, der findes en vej til Europa, og der findes også en vej for Tyrkiet til Den Europæiske Union, og de samme regler, som gælder for Letland, Bratislava og Slovenien, gælder også for Tyrkiet. Hvis Tyrkiet er indstillet på at anerkende disse regler, findes der helt entydigt en vej til Europa, men det er ensbetydende med respekt for demokratiet og respekt for menneskerettighederne!
Bifald

Väyrynen
Hr. formand, under det finske formandskab tages der flere vigtige anliggender under behandling. Den finske regerings handlingsprogram for formandskabet viser, at Finland effektivt agter at gennemføre alle de essentielle opgaver. For min egen del vil jeg fremlægge to anvisninger: Med hensyn til Unionens fremtid er Rådets vigtigste opgaver på den ene side knyttet til udvidelsen og på den anden side til udviklingen af Unionens beslutningstagningssystem. Disse to opgaver indlemmes i hinanden.
Den omfattende udvidelse, som ligger inden for synsfeltet, forudsætter en modig reform af beslutningstagningen. Unionen, som vokser til paneuropæiske dimensioner, kan kun være handlekraftig i det tilfælde, at den udvikler sig mere som en union af selvstændige stater end som en unionsstat. Dette skal der tages hensyn til ved udarbejdelsen af mandatet til den næste regeringskonference. Mandatet bør udarbejdes på en sådan måde, at Unionens beslutningstagningssytem justeres med henblik på hele udvidelsen mod øst og ikke kun på behovene for tiltrædelsen af de fem eller seks lande. Så kan arbejdet ikke udelukkende begrænses til detaljer, som udeblev i Amsterdam-traktaten. Unionens retning skal ændres. Udviklingen mod en centraliseret unionsstat efter USA-modellen skal knækkes, og orienteringen skal være i retning af en decentraliseret union, hvis principielle model kan være den svejtsiske unionsstatsmodel. Det svejtsiske system kaldes også ofte statsunion. Unionen, som udelukkende udvikler sig i denne retning, kan udvides efter eksisterende planer. Mandatet til regeringskonferencen skal laves så bredt, at den også kan tage fat i principperne for beslutningstagningssystemet.
Min anden anvisning gælder den nordlige dimension. Finland skal under sit formandskab stræbe efter at sætte fart i udviklingen af den nordlige dimension. Det næste vigtige skridt er at udvikle den nordlige dimension til en del af Unionens interne politik. Det er det, den nordlige dimension betyder, nemlig at der tages hensyn til forholdene i de nordlige områder i forbindelse med al beslutningstagning i Unionen.

Cohn-Bendit
Hr. formand, vi har utallige gange drøftet spørgsmålet om genopbygning af Balkan. Vi har drøftet situationen i Bosnien, og vi har gentagne gange rejst de samme spørgsmål om decentralisering. Vi må efter min opfattelse se i øjnene, at Balkanlandene ikke vil være i stand til at gennemføre en genopbygning, medmindre EU's indsats bygger på medansvar.
EU's bidrag til genopbygningsarbejdet på Balkan bør efter min mening være den holdning, som danner grundlag for det europæiske projekt. Det vil være et helt afgørende bidrag til genopbygningen. Alt, hvad vi siger om Thessaloniki, om Pristina, om Sarajevo, må ses i et nyt lys. Faren består i, at vi i dag - som et resultat af samarbejdet mellem FN, EU og OSCE - opbygger afhængige institutioner. Genopbygningen på Balkan bliver i givet fald afhængig af vores vilje og indsats, mens Balkanlandenes selvbestemmelsesret trædes under fode.
Faren består i, at vi planlægger og opbygger på andres vegne, men forsømmer at skabe vilkår, som giver Balkanlandene mulighed for selv at påtage sig ansvaret. Det er begrundelsen for, at vi eksempelvis her i Europa-Parlamentet har stillet forslag om en demokratifond, som med udgangspunkt i problemerne i Bosnien skulle omfatte hele Balkan. Fonden skulle finansiere alle initiativer og bidrage til at genskabe demokratiske strukturer i Balkanlandene. I sidste ende beror evnen til selvstyre på evnen til at sikre et demokratisk styret samfund. Det er nøgleproblemet i forbindelse med disse lande, som lever med autoritære strukturer, hvor demokrati ikke er hverdagskost. Først i det øjeblik, hvor demokratiet rent faktisk bliver hverdagskost, kan der gennemføres en genopbygning af Balkan.
Bifald

Korakas
Hr. formand, den finske formands tale får os til at indse, at vi ikke vil få nogen væsentlige ændringer af EU's politik, som øger og forværrer befolkningernes problemer. Derfor er befolkningerne også nødt til at forstærke kampen mod Den Europæiske Unions mål.
På denne måde vil det finske formandskab forstærke den NATO-dikterede militarisering af Den Europæiske Union med et land i forsædet, som ikke engang er medlem af NATO, og som er kendt for sine tidligere fredsorienterede holdninger, vi vil se Den Europæiske Unions fortsatte deltagelse - i det nye NATO's regi - i forbrydelser som det imperialistiske angreb på Jugoslavien eller værre, vi vil se et intensiveret frontalt angreb på arbejdstagerne, en voksende arbejdsløshed og større fattigdom, forøgelse af de sociale og regionale skævheder, en fortsættelse af den tyrkiske besættelse gennem 25 år - støttet af EU - af 40 % af Cypern og folkedrabet på den kurdiske befolkning, hvis modstandskamp kaldes for terrorisme.
Beviset er afslaget på asyl til Öcalan og udleveringen til Tyrkiet, hvor han er sikker på en dødsdom. Vi har her at gøre med en imperialistisk politik kombineret med et bundløst hykleri, idet Den Europæiske Union samtidig bryster sig af at kæmpe for menneskerettighederne og befolkningernes rettigheder.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, den ulykkelige krig på Balkan, som blev indledt mod en uafhængig stat, uden at FN's Sikkerhedsråd havde givet sit mandat og uden forudgående krigserklæring, er kun tilsyneladende bragt til ophør.
Ganske vist ser det ud, som om den atlantiske sammenslutning under amerikansk kommando har sejret. Men hvilken pris har vi betalt? Vores indsats har forårsaget massive ødelæggelser, i de fleste tilfælde uden at vi har haft en klar militær målsætning. EU's skatteydere har først betalt for ødelæggelserne og kommer nu til at betale for genopbygningen. En hån, et spild af materiel i tillæg til de menneskelige og politiske tab. Vi står herefter i ildlinjen, når det gælder interne træfninger, når det gælder en psykologisk stillingskrig, som kun er forværret af de ødelæggelser, vi har forårsaget.
Vi risikerer at blive taget som gidsler i disse konflikter, medmindre de europæiske styrker skal være magtesløse tilskuere til sidste fase af de etniske udrensninger - en fase, som ikke i væsentlig grad synes at tynge verdenssamfundets samvittighed: udrensning af de sidste serbiske indbyggere i området. De er blevet et mindretal i deres eget land.
Respekten for international ret, for staternes suverænitet og territoriale integritet er ikke altid problemfri. Men den frembyder dog langt færre problemer end krænkelsen af disse rettigheder. Den lære burde EU's besluttende myndigheder uddrage. Den lære burde medlemsstaternes regeringer uddrage. Det ville måske i fremtiden spare os for tragiske begivenheder, hvis art og omfang vi i dag end ikke aner.

Belder
Hr. formand, der venter det finske formandskab en svær opgave i dette halve år: initiativtagning til et betragteligt bidrag til den økonomiske og sociale genopbygning i Kosovo. Det er også den voldsomme optrapning af det agterudsakkende Kosovo-spørgsmål, der på nuværende tidspunkt bringer en stabilitetspagt for Balkan i sigte. Jeg vil give nogle anbefalinger til begge disse samhørende temaer.
Befæstelsen af den skrøbelige fred på den legendariske solsortemark Kosovo Polje kræver et optimalt samarbejde mellem de involverede internationale organisationer; FN for flygtningenes tilbagevendelse, OSCE, jeg tænker på den demokratiske opbygning, og EU, økonomisk og social opbygning. Hvis der mangler international koordinering, eller det skorter på samme, hævner det sig i institutionelt kaos. EU på sin side skal vogte sig for denne akutte fare. Derfor må en stærk vækst af EU-instanser, der alle retter sig mod den samme essentielle opgave, genopbygningen af Kosovo, forhindres.
Samtidig skal Bruxelles tvinge de rivaliserende albanske parter, nærmere bestemt den demokratiske liga fra Kosovo og UCK, befrielseshæren fra Kosovo, til indbyrdes samarbejde. Den, der betaler, har i sidste ende et vigtigt ord at skulle have sagt.
Netop dette nationale bidrag er efter vores mening uundgåeligt for gennemførelsen af en effektiv stabilitetspagt for Balkan. Derfor må alle anstrengelser indbyrdes på Balkan også fuldt ud anerkendes; al mulig støtte fra EU. Man kunne forestille sig en regional stabilitetspagt eller et pan-Balkan-kontor for genopbygning. Sådanne egne initiativer udgør en stimulans for vestlige stabiliseringsforsøg, der ikke må undervurderes. Et sololøb fra Balkanlandene til Bruxelles får hverken regionen eller EU fordel af. I dag cirkulerer på Balkan idéen - måske en fjern drøm - om en slags Benelux. Helt sikkert et opmuntrende tegn, for også uden at stræbe efter politisk enhed er vi på den anden side grebet af tanken om et godt naboskab, og ydermere er det en helt igennem kristen opgave.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, kære rådsformandskab, siden 1989 har Parlamentet kontinuerligt debatteret Kosovos skæbne. Vi har krævet handling og advaret mod Vestens passivitet. Det siger jeg kun for, at de, som er nye her i dag, skal vide, at vi virkelig har talt om det længe. Desværre førte de vestlige regeringers passivitet til, at Milosevic successivt overfaldt Kroatien og Bosnien-Hercegovina og til slut anstiftede et blodbad i Kosovo.
I regionen findes der millioner af flygtninge og tusinder af døde, elendighed, hvor vi vender os hen. Det var bl.a. manglende vilje til at se gennem mange år, som gjorde det militære slag nødvendigt. Vi er alle sammen glade for, at krigen kunne afsluttes med Vestens og Ruslands fælles aktion, og de albanske flygtninge kunne få mulighed for at vende tilbage til deres hjemegn. Men de opgaver, der venter os nu, er større, og vi må gå til dem med kraft og effektivitet, især må vi ikke lukke Kosovos indbyggere ude i denne forbindelse.
De fejl, vi begik i forbindelse med genopbygningen i Bosnien-Hercegovina, må ikke gentage sig. Hvis lønningerne til de internationale medarbejdere i Bosnien-Hercegovina ikke står i et anstændigt forhold til den hjælp, som ankommer til stedet, er det uacceptabelt, og det må under ingen omstændigheder gentages i Kosovo. Men vi må også forhindre andre fejl, som Rådet er indstillet på at begå nu. Rådet vil gerne cementere ineffektiviteten, når det vil placere Kosovo-centeret i Thessaloniki. Det skal placeres i Kosovo og ikke 200 kilometer væk i et andet land, især da alle organisationer og centre under FN, OSCE, UNHCR er placeret i Kosovo.
Jeg er imidlertid overbevist om, at Thessaloniki er det bedste sted for hovedkvarteret for stabilitetspagten for Sydøsteuropa. Jeg appellerer indtrængende til Rådet og til den græske regering om at stemme for denne mulighed. Lad mig også bemærke, at jeg slet ikke har nogen forståelse for skuespillet i Sarajevo i næste uge. EUR 1, 5 millioner for halvanden dags forestilling - det står slet ikke i forhold til det, der ikke kommer ud af denne dag. For alt det, der skal komme ud af det, er allerede vedtaget i Köln.
Hvor mange små og mellemstore virksomheder kunne vi oprette i Bosnien-Hercegovina med disse EUR 1½ millioner? Hvor mange arbejdspladser kunne vi skabe, hvor mange mennesker kunne komme tilbage, hvilket hidtil ikke er tilfældet? Endnu et ord om Serbien. Jeg vil gerne hilse hjerteligt på to repræsentanter fra den serbiske opposition, som sidder i tilhørerlogen. Den serbiske modstand, kære venner, mod Milosevic-regimet, skal nu have al den hjælp, vi kan give, til forskel fra for to år siden, hvor vi lod oppositionen i stikken af angst for at genere regimet. Lad os dog endelig lære af vores fejl!
Bifald

Berès
Fru formand for Rådet, rammerne for det finske formandskab er, som også flere talere har påpeget, helt specielle. Vi har netop oplevet krisen i Kosovo, og vi har set, hvordan EU har ydet sit bidrag til løsningen heraf. Vi har oplevet en institutionel krise, og denne har endnu ikke fuldt ud fundet sin løsning. Et nyvalgt Europa-Parlament er netop tiltrådt under ganske specielle vilkår, idet vælgerne i stigende grad vender en institution ryggen, alt imens samme institution får stadig større beføjelser. Det Europæiske Råd har netop afholdt sit møde i Köln, og resultaterne heraf vil få stor betydning for det fremtidige arbejde.
Fru formand, De har, stillet over for disse udfordringer, brug for et velsmurt EU-maskineri. Jeg kan forsikre, at vi i min gruppe vil gøre vores yderste for at sikre, at maskineriet hurtigst muligt bliver funktionsdygtigt. Det er, hvad De har brug for. Det er, hvad vi har brug for. Vi kan ikke acceptere, at den afgående Kommission fortsat varetager institutionens funktioner, hvilket har været tilfældet helt siden marts. Kommissionen har således været involveret i - og har svækket resultaterne af - forhandlingerne om fastsættelse af faste bogpriser. Den afgående Kommission har været involveret i vedtagelsen af forhandlingsmandatet i forbindelse med den forestående WTO-forhandlingsrunde, der, som alle ved, har vidtrækkende konsekvenser for de kommende år. Det er ikke en demokratisk løsning, og vi vil kæmpe imod denne fremgangsmåde. Til gengæld vil vi kæmpe for en hurtig indsættelse af en ny, troværdig Kommission, som er indstillet på at arbejde samvittighedsfuldt og tjene alle EU's borgere.
I øvrigt gav den udpegede formand for Kommissionen, hr. Prodi, i sin redegørelse udtryk for en både konstruktiv og kreativ holdning til Kommissionens rolle i forbindelse med den kommende regeringskonference. Rådet får under det finske formandskab til opgave at definere mandatet for denne regeringskonference, og jeg tror, det i denne forbindelse vil være afgørende, at dette sker i samarbejde med en stærk Kommission. Vi vil støtte Dem i så henseende og sikre, at de involverede institutioner påtager sig deres ansvar. Der er imidlertid også en række initiativer, som det finske formandskab bør tage uafhængigt af regeringskonferencen. Vi ved alle, at en række institutionelle forbedringer kan gennemføres, uden at det kræver en revision af traktaterne. Disse forbedringer vedrører ikke mindst Rådet. Og initiativet hertil må komme fra formandskabet.
Hvad angår Kosovo, vil jeg blot fremføre en enkelt bemærkning. Vi må gentagne gange konstatere, at vi i EU mangler en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi beklager EU's tøven på dette felt. Den finske præsident har imidlertid på forbilledlig vis demonstreret, hvordan EU kan bidrage til at sikre freden i Europa og bidrage til at finde en europæisk løsning på europæiske problemer. Takket være en samlet europæisk indsats lykkedes det således på ny at få FN og Rusland involveret i fredsprocessen i Kosovo.
Fru formand, blot en kort bemærkning vedrørende Öcalan-sagen. Jeg finder det glædeligt, at De har sat asylpolitikken øverst på dagsordenen for Det Europæiske Råds møde i Tampere. Når vi i dag har en Öcalan-sag i Istanbul, skyldes det efter min opfattelse bl.a., at vi ikke fra første færd har vedtaget en anstændig asylpolitik.
Endelig vil jeg, hvad angår dødsstraf, henlede formandskabets opmærksomhed på, at der er behov for initiativer i forhold til såvel Istanbul som Teheran. I Teheran risikerer 13 jøder således at blive idømt dødsstraf for at have udført spionage til fordel for Israel. Fru formand, vi har tillid til, at De vil tage de fornødne initiativer.
Bifald

Haarder
Hr. formand, det bliver en utrolig svær opgave at genopbygge Kosovo uden at umyndiggøre befolkningen og undergrave de selvbærende kræfter i landet. Det bliver endnu sværere at genopbygge et forhold mellem serbere og albanere, som gør det muligt for det serbiske mindretal at forblive i Kosovo. Det kan kun lade sig gøre, hvis mordere og voldtægtsmænd og krigsforbrydere bliver retsforfulgt. Det bliver en af de virkelig svære opgaver. Allersværest bliver det at befæste freden på langt sigt. Vi må lære at kombinere NATO's militære jernnæve med EU's økonomiske fløjlshandske og tilbyde samarbejde og støtte til økonomisk og demokratisk udvikling. Vi må i EU indrette et forværelse til Balkanlande, der agter at udvikle sig i retning af demokrati og markedsøkonomi. Hvis de får håbet om måske engang at blive medlemmer af Den Europæiske Union, så kan vi styrke de demokratiske kræfter på samme måde, som det lykkedes i andre tidligere diktaturstater i Sydeuropa. Vi må også give humanitær hjælp i Serbien, hvis det kan gøres uden at støtte Milosevic' regime, og vi må opfordre borgmestre, private foreninger og andre til at samarbejde med demokratiske kræfter i både Kosovo og i Serbien.
Angående genopbygningscentret vil jeg gerne takke hr. Fischler for klar tale. Jeg har sjældent hørt en kommissær tage så klart afstand fra en rådsbeslutning og så velbegrundet. Rådet har indgået et flovt kompromis, som skal redde ansigtet for dem, der lovede at lægge centeret i Thessaloniki. Nu får Thessaloniki så hovedkvarteret, medens de, der skal gøre arbejdet, skal sidde i Pristina. Hvad er dog dette for noget? Jeg beder alle Unionens borgere om at bemærke, at dette er altså ikke Kommissionen og Parlamentet, det er deres egne regeringer, som ikke kan finde ud af noget så simpelt, som at genopbygningsarbejdet i Kosovo skal foregå i Kosovo og fra Kosovo. Vi vil i Den Liberale Gruppe bekæmpe den beslutning med næb og kløer. Den dur ikke. Den skal laves om.
Bifald

Ceyhun
Hr. formand, parallelt til Kosovo har vi for tiden at gøre med tilfældet Öcalan, som vi som europæere egentlig bedre kunne have behandlet, hvis vi ikke havde begået så mange fejl. Abdullah Öcalan var i Italien, Abdullah Öcalan var i Grækenland. Mit land Tyskland ville ikke have ham. I Italien skulle og ville han ikke blive. I Grækenland måtte han ikke være. Nu er han i Tyrkiet. Vores fælles svigt i tilfældet Öcalan gør det vanskeligt at forklare mange mennesker i Tyrkiet, hvad enten de er tyrkere eller kurdere, hvorfor vi principielt er modstandere af dødsstraffen, og at vi, som hr. Swoboda lige sagde, ikke kun går imod dødsstraffen på grund af hr. Öcalan, men principielt.
Vi opfordrer det tyrkiske parlament til endeligt at afskaffe dødsstraffen, fordi vi har en stor interesse i at hilse Tyrkiet velkommen som et europæisk land blandt os som ligeberettiget partner. Af denne grund er vi overbevist om, at dødsstraffen i tilfældet Öcalan er det forkerte svar på det mangeårige kurdiske spørgsmål og slet ikke kan være noget alternativ, når det drejer sig om at finde løsninger. Tilfældet Öcalan kunne også være en chance for menneskene, for tyrkerne, kurderne i Anatolien og for landet, den tyrkiske republik, hvis den tyrkiske regering og det tyrkiske parlament ville det.
Derfor er vores vedtagelse, som vi - forhåbentlig - vedtager i morgen, også en appel til de tyrkiske kolleger i Ankara. Vi kunne alle i fællesskab sørge for, at det en dag bliver overflødigt at holde debatter her i Parlamentet om en demokratisk republik Tyrkiet. Jeg håber, at det vil lykkes os i fællesskab.

Morgantini
Hr. formand, en stor del af serbernes demokratiske opposition til Milosevic har den opfattelse, at de befinder sig mellem Milosevics ambolt og NATO's hammer. De kosovoalbanske kræfter, der havde valgt ikke at bruge vold i kampen for deres rettigheder, har den opfattelse, at de befinder sig mellem de paramilitære serbiske styrker, UCK's trusler og vold og NATO's bomber, der falder ned fra himlen. Millioner og atter millioner af europæiske mænd og kvinder er imod NATO's bombeangreb, imod nationalismen og imod Milosevics drabs- og selvmordspolitik. Det er mænd og kvinder, som har den opfattelse, at det er grundlæggende, at menneskerettighederne respekteres, uanset hvor de bliver overtrådt: i Kosovo, i Kurdistan, i Palæstina eller i Iran. Det er disse demokratiske kræfter og fredskræfter, som det internationale samfund skulle have støttet. Der er ingen tvivl om, at Milosevic skal og skulle standses, ligesom UCK skal og skulle standses, hver især med deres eget forskellige ansvar. I dag skal vi sørge for en genopbygning, efter at NATO har ødelagt og hærget i menneskerettighedernes navn. Vi håber på og vil gerne gøre en indsats i Parlamentet for, at genopbygningen sker med respekt for og benyttelse af de menneskelige ressourcer og værdigheden hos de enkelte parter, der er involverede i konflikten, og ikke som en kolonisering fra Europas og den amerikanske Verdensbanks side. Ved genopbygningen af Kosovo skal de mennesker, der bor der og har boet der - albanerne og serberne - være hovedpersoner, og man skal samtidig genopbygge Serbien og Montenegro samt de infrastrukturer, der er blevet ødelagt af bombeangrebene. De miljømæssige skader skal undersøges og udbedres, og Kosovo skal genopbygges, idet man ikke kun tænker på det økonomiske og forretningsmæssige aspekt, men også på at genskabe den sociale, civile og demokratiske struktur. Genopbygningen skal derfor ske ved, at man inddrager lokalsamfundene, og med udvekslinger mellem kommuner og universiteter samt udvekslinger af mænd og kvinder fra EU, Kosovo og Republikken Jugoslavien. At forsone, skabe et samfund og opbygge et demokrati, så krig for alvor ikke kommer optræde i historien igen, det er vores udfordring!

Speroni
Hr. formand, NATO hævdede ved sit indgreb i Jugoslavien, at det var for at forsvare kosovoalbanerne fra serbernes forfølgelser, men der var ikke nogen, der greb ind for at forsvare kurderne fra tyrkernes forfølgelser. Og det er selve kernen i Öcalan-spørgsmålet, nemlig at der i alt for mange love er nogle bestemmelser, som straffer udøvelsen af retten til selvstyre i sin mest ekstreme betydning, nemlig som løsrivelsesmulighed og selv med ikkevoldelige og demokratiske midler. Dette er indholdet i artikel 125 i den tyrkiske straffelov, der - som den tyrkiske ambassadør Kaleli netop slog fast her i Strasbourg - er en gengivelse af artikel 241 i den italienske straffelov, der blev udstedt under fascistperioden, og som stadig er i kraft. Så længe Europa-Parlamentet bliver ved med udelukkende at rette sin opmærksomhed mod, hvorvidt lederen Öcalan bliver henrettet eller ej, uden at gå i dybden med spørgsmålet om folkeslagenes selvstyre, vil Parlamentet således godt kunne komme lidt ned under problemets overflade, men det vil aldrig kunne løse det.

Oostlander
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske formanden for det finske rådsformandskab med den udtalelse, hun netop er kommet med, og især også med hendes bemærkninger vedrørende Kosovo og Balkan.
Hvad andet kan vi som Parlament for et forbund af demokratiske retsstater gøre end at tale for en retfærdig fred og forsoning i det område, og særligt i Kosovo. Det er sagens kerne, og den indsigt fik vi især under debatterne og undersøgelsen om udvidelsen af EU, en demokratisk retsstat, der er centrum for vores bevægelse, for vores Union. Jeg mener også, at vi med rette kan sige, at alt afhænger af dette, såvel borgerens sikkerhed som udviklingen i økonomien i de pågældende områder. Uden retsstaten kan intet lykkes.
Jeg mener, at vi også kraftigt må insistere på, at særligt de andre aspekter, der er forbundet med ret og administration i Kosovo, også bringes i orden. Det handler om borgernes sikkerhed, især for de, der vender tilbage. Jeg vil især bede Dem om at henlede opmærksomheden på den kendsgerning, at der stadig er måske 2.000 eller muligvis flere fanger fra Kosovo, der er bragt med til Serbien af de tilbagerykkende serbiske tropper. Jeg mener, at vi absolut ikke må overlade deres skæbne til glemselen, men at vi må henlede al mulig opmærksomhed på dem også her fra Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
Ligeledes må vi inden for den samme ramme af retskaffenhed sørge for, at der i videst mulig udstrækning samarbejdes med Den Internationale Domstol i Haag om at forfølge de forbrydere, der har huseret i Kosovo, og ikke kun i Kosovo, men nu også i Bosnien. Hvorfor er Karadzic og Mladic endnu ikke blevet arresteret? Hvis det ikke sker, hr. formand, kan vi lige så godt glemme alt om virkelig opbygning af området. Hvis vi taler om en stabilitetspagt, handler det ikke om at bringe mennesker til tavshed, der råber på ret, men derimod om en retfærdig fred, og det fordrer handling og ikke neddyssen af alvorlige forbrydelser.
Jeg mener også, at vi må insistere på, at parter og grupperinger fra Kosovo deltager politisk i administrationen. Derfor nævnes det også i udkastet, hvor vigtigt det er, at hr. Rugova er til stede i Kosovo. Det går ikke, at de vigtigste figurer i den forbindelse ikke konstant er til stede og også har en rolle i den administrative opbygningsproces, eventuelt også i samarbejde med andre parter, der kommer fra UCK. Vi bliver nødt til at vænne alle, der ønsker at bære politisk ansvar, til det faktum, at man er administrativt ansvarlig, så befolkningen også senere ved valg kan se, hvem de kan stole på.
Jeg mener, at stabilitetspagten for regionen i bred forstand er af stor vigtighed. Vi har alt for længe som EU truffet forholdsregler, f.eks. mod Serbien, forholdsregler, der var nødvendige, men som vi absolut ikke selv led nogen skade ved. Den skade, der blev anrettet, faldt på Makedonien, på Bulgarien, på Albanien, Rumænien, Kroatien, Bosnien-Hercegovina, de omkringliggende områder. Det er meget vigtigt, at vi tilbyder en finansiel kompensation herfor, men ikke kun det, mine herrer og damer. Vi må også gennem en mere godhjertet holdning fra EU på dette område tilbyde økonomiske muligheder for at kompensere for den økonomiske skade, der er sket.
Efter min mening er hele udviklingen også af stor vigtighed for samfundets borgere. Det passer også med det indtryk, vi har fået i forbindelse med udvidelsen. Demokratiet kan kun vokse, hvis det af befolkningen virkelig opfattes som et demokrati. Til sidst vil jeg citere biskoppen fra Kosovos slagord: »Det bliver aldrig til noget med Serbien, hvis landet ikke omvendes til en demokratisk retsstat«. Det håb har Parlamentet aldrig opgivet.

Wiersma
Hr. formand, jeg vil begynde med at undskylde over for det finske formandskab. Jeg vil også først og fremmest tale om Kosovo og Balkan, men jeg er ganske klar over, at det finske formandskab naturligvis kommer til at behandle langt vigtigere sager i det kommende år.
En af de vigtigste opgaver for det finske formandskab er Kosovos fremtid. Vi skal nu se fremad. Det er EU's tur nu, hvor det handler om genopbygningen af den del af det tidligere Jugoslavien. Det skal ske hurtigt og effektivt, i godt samarbejde med FN og OSCE. Meget gik galt i Bosnien. Det må vi lære af. Vores egen organisation skal ikke opsplittes. Aktiviteterne i Kosovo skal ledes fra Pristina. Det ansvar kan ikke deles med et andet kontor i Thessaloniki. Vi synes, det ville være bedre, som det også her er foreslået, hvis administrationen af stabilitetspagten for hele Balkan-området placeres i Thessaloniki.
Finansielt set er EU nødt til at være generøs, men ikke på bekostning af andre bistandsprogrammer, og slet ikke på bekostning af bistandsprogrammer til de fattigste lande eller til gældssanering af de fattige lande. Det vil vi ikke sige ja til. Kan Kommissionen bekræfte, at den deler denne opfattelse? Kan Rådet bekræfte, at en række medlemslande også har baseret sig på den opfattelse ved konsulteringen i Rådet, og at der er flere medlemslande, der deler Parlamentets opfattelse om, at denne finansiering ikke må foregå på bekostning af andre vigtige bistandsprogrammer? Unionen bliver nødt til at finde ekstra ressourcer fra andre kilder for at finansiere dens rette Balkan-ambitioner.
Kosovo er i realiteten blevet et protektorat. Det kunne ikke være anderledes. Men jeg håber, at FN udfylder sin rolle på en måde, så kosovoalbanerne selv får hovedrollen ved genopbygningen. I Bosnien skal der stadig - og for ofte - ske indgreb fra den internationale administration, og på den måde bliver det aldrig et demokratisk land.
Der er en aftale om Kosovo. Den skal der arbejdes videre på. Derfor er det meget vigtigt, at sikkerheden i det område af det tidligere Jugoslavien garanteres. Vi tillægger en så hurtig demilitarisering som mulig stor værdi. Vi håber, at alle parter vil medvirke til det. Når vi snakker om Kosovos fremtid og om en eventuel flytning af grænserne, er det stadig vores mening som gruppe, at det kun kan ske på fredelig politisk vis efter principperne fra Helsinki.
Der er allerede blevet sagt meget om situationen i Serbien. Jeg støtter alle, der på den ene side mener, at Milosovic så hurtigt som muligt skal til Haag, og på den anden side beder om støtte til den demokratiske opposition i Serbien. Jeg støtter oprigtigt kollega Cohn-Bendits beslutningsforslag om at nå til en fælles etablering af alle politiske strømninger for at hjælpe oppositionen.
Vi vil senere tale om stabilitetspagten, stabilitetspagten for hele området. Jeg har to bemærkninger, der forekommer mig at være vigtige for det finske formandskab, hvis det går videre med udarbejdelsen og forberedelsen af stabilitetspagten. Hvor kontoret kommer til at ligge er vigtigt, men de principper, vores arbejde hviler på, er endnu vigtigere. For det første forekommer det mig at være særdeles vigtigt, at landene i området selv får en betydelig rolle i udførelsen og udfyldelsen af pagten, og at det ikke pålægges fra Bruxelles eller andre europæiske hovedstæder. For det andet skal vi føre en ærlig og åben debat også med de lande; det, vi mener, når vi siger, at området så hurtigt som muligt skal integreres i EU. Det bliver ikke nogen nem opgave. Det skal vi tale ærligt med de lande om. Hvis vi ikke gør det, skaber det nye frustrationer, og der er allerede nok frustrationer i det område.

Malmström
Hr. formand, fru udenrigsminister, det er skammeligt og dybt beklageligt, at det kurdiske spørgsmål nu, hvor så mange andre internationale spørgsmål nærmer sig en løsning, endnu ikke kan håndteres på en civiliseret måde. Det er fortsat et blødende sår på vores kontinent. Trods internationale protester, bl.a. fra dette Parlament, fortsætter den tyrkiske regering med ikke kun at undlade at erkende, men også systematisk at krænke det kurdiske folks grundlæggende rettigheder. Tusindvis af mennesker er blevet slået ihjel og lemlæstet i denne mangeårige konflikt.
Anholdelsen af og dødsdommen over PKK-lederen Öcalan og de stærke reaktioner, som dette udløste, understreger behovet for en snarlig løsning. Både Tyrkiet og kurderne er nødt til at udvise en vilje til at sætte sig ned ved forhandlingsbordet og fredeligt og demokratisk finde en løsning, der kan gøre en ende på lidelserne. Forhåbentlig kan EU og det finske formandskab spille en tilskyndende rolle i denne proces.
Alle i dette Parlament tager sikkert afstand fra Öcalans metoder og handlinger. Jeg tror dog, at vi alle kan skrive under på, at dødsstraf ikke vil bringe dette problem nærmere løsningen. Dødsstraf kan aldrig blive løsningen på nogen problemer.
Vi Liberale vil aldrig holde op med at fordømme denne barbariske handling, hvor den end forekommer. I de lande, som har søgt om medlemskab af Unionen, og hvor dødsstraf stadig bruges, ser vi nu, hvordan den efterhånden afskaffes.
Eftersom vi håber, at også Tyrkiet kan bydes velkommen i Den Europæiske Union om nogle år, appellerer vi til Tyrkiet om ikke blot at ophæve Öcalans dødsstraf, men også om at arbejde for afskaffelsen af dødsstraf generelt i Tyrkiet.
Slutteligt vil jeg på Den Liberale Gruppes vegne også opfordre den tyrkiske regering til at gå endnu længere og udnytte denne sag til at tage initiativ til forhandlinger og gennemføre de reformer, som er nødvendige for, at kurderne kan sikres deres politiske, menneskelige og kulturelle rettigheder.

Marset Campos
Hr. formand, fru minister, jeg er enig med Dem i, at dødsdommen over den kurdiske leder, hr. Öcalan, er en stor udfordring for det internationale samfund, fordi den krænker minimumskravene til retfærdighed og respekten for menneskerettighederne.
Vores gruppe fordømte såvel Beograds krænkelser af menneskerettighederne som NATO's krig mod Jugoslavien, som en lovstridig krig, uretfærdig og umoralsk. Til trods for det tyrkiske styres krænkelse af menneskerettighederne og etniske udrensning af kurderne kræver vores gruppe derfor ikke, at Den Europæiske Union eller NATO bombarderer Tyrkiet. Vi er kloge, vi er fornuftige. Vi mener derimod, at de to problemer, som De har nævnt - dødsdommen og respekten for menneskerettighederne for det kurdiske etniske mindretal - kræver en fredelig og politisk løsning.
Det er nødvendigt, at dødsstraffen over hr. Öcalan omstødes. Dertil skal føjes kravet fra Den Europæiske Union om, at den tyrkiske regering indleder en dialog med kurderne for at opnå en løsning på kurdernes krav om selvstyre i Tyrkiet og respekt for deres demokratiske rettigheder. På samme måde, som der er selvstyrende regioner i Spanien, delstater i Tyskland, provinser i Belgien osv., er det også nødvendigt med en lignende løsning for kurderne i Tyrkiet, for at de, som De også sagde om Finland, hver især kan benytte deres eget sprog, have en fri presse til at behandle deres problemer og et regionalt parlament.
Derfor mener vi, at Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet bør reagere hurtigt og overbevisende, så Tyrkiet slår ind på en demokratisk vej og kan blive en del af dette store Europa fra Portugal til Rusland.

Giannakou-Koutsikou
Hr. formand, formandskabets program ser positivt ud, som det fremlægges, selvom det ikke er meget anderledes end andre formandskabers programmer. Spørgsmålet er, om der eksisterer en reel politisk vilje i hele Europa til at fremskynde udviklingen. Det er naturligvis positivt, at der er en vilje til som et langsigtet mål at prioritere den regeringskonference, der vil tage fat på de institutionelle spørgsmål, men her er det vigtigt at holde en balance, et spørgsmål, der ikke er blevet berørt.
Naturligvis er genopbygningen af Kosovo og indsatsen i det vestlige Balkan et meget påtrængende spørgsmål, men spørgsmålet er, om vi har indrømmet fortidens fejltagelser. Det er min fornemmelse, at Europas intervention og investering i Balkan var mere på det personlige end på det institutionelle plan. Hvis vi ikke vedkender os fortidens fejlgreb, tror jeg ikke, vi kommer videre i tiden fremover, og vi er nødt til at indse, at det fra nu af handler om, hvorvidt vi uden brug af våben vil være i stand til at håndtere de spørgsmål, der har med den demokratiske udvikling at gøre. Det er det, der betyder noget nu.
Spørgsmålet om Thessaloniki som hjemsted har været oppe. Til det vil jeg sige, at løsningen kan være enkel og nem, men vi er nødt til at gå ud fra, at vi taler om en europæisk intervention. Og når vi har at gøre med et naboland - det samme ville være tilfældet, hvis der var problemer i Ungarn, og der skulle foregå noget lignende i nabolandet Østrig i forbindelse med en intervention - er det spørgsmålet, om dette kan og bør være til gavn, og om nabolandene til de lande, hvor problemerne optræder, reelt er i stand til at bidrage med deres egne erfaringer om, hvad der foregår i området. Det bør danne udgangspunkt for behandlingen af dette spørgsmål, som skal inddrage både politiske, praktiske og operationelle aspekter.
Sikkerhedspolitikken, som formanden var inde på, er efter min opfattelse et af de allervigtigste spørgsmål. Her drejer det sig igen om politisk vilje. Har vi besluttet at mindske afstanden mellem de store erklæringer og de operationelle muligheder? Alle organisationer vil naturligvis blive taget i brug. Fortidens begivenheder har vist os, at det giver resultater, når mange internationale organisationer inddrages. Omtalen af frihedsrettigheder og et sikkert område er meget vigtig. Der skal holdes rådsmøde i Tampere. Vi bør træffe beslutning om at bekæmpe narkotika, organiseret kriminalitet og borgernes mangel på sikkerhed, om at investere i beskyttelse af borgerne og ikke indgå kompromis med den hemmelige part, som udgør forbindelsesleddet mellem terrorisme, våbenhandel, organiseret kriminalitet og handel med kernevåben. Vores overordnede politik bør være nej til et kompromis med de gældende tilstande og, ja, til bekæmpelse af disse. Kun på denne måde kan borgerne være sikre på beskyttelse.
Kommissionens resignation viser, at det ikke er nok med love, der skal også være kontrolmekanismer og en fælles vilje til at tildele Europa-Kommissionen den rolle, den fortjener, og indhente det demokratiske underskud, som jeg ikke ser som et underskud, der hænger sammen med Europa-Parlamentets rolle, jeg ser det også i forholdet mellem Rådet og Kommissionen. Vi er nødt til at gå tilbage til de grundlæggende principper, der kræver en reel koordinering af de økonomiske og sociale politikker. Vi er nødt til at udvide vores sociale indsats. Retningslinjer er ikke nok. Jeg er bange for, at vi ikke kan følge med problemerne, og den måde, vi forsøger at løse dem på, indeholder meget bureaukrati.
Jeg vil gerne rose det finske formandskab for dets ambitiøse program. Vi ved, at det finske formandskab vil gøre, hvad det kan. Spørgsmålet er, om hele Rådet og vi i en barsk tid med hård konkurrence og globalisering, som for os er en udfordring, vi gerne vil imødegå, er i stand til at håndtere alles problemer, hvilket også omfatter væksten i den tredje verden, som virkelig har brug for støtte fra Europa, samtidig med at vi også gerne vil fremskynde udvidelsen, der imidlertid ikke kan realiseres uden en forøgelse af de egne indtægter.

Katiforis
Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg vil også byde velkommen til det finske formandskab, både af generelle og rent personlige grunde. I en meget mørk tid i mit land, hvor det faktisk var forbudt at rejse frit omkring, var Finland det første land, jeg kunne besøge i kraft af mine privilegier som journalist. Det var det første europæiske land, hvor jeg med mine egne øjne så, hvad demokrati og socialsamfund betød, og hvilken værdi det har for en befolkning, at den kan leve frit uden at være bundet til en militær blok. Det var en stor og betydningsfuld erkendelse for mig, og jeg har aldrig glemt denne oplevelse.
Finland har usædvanligt mange erfaringer med fredelig overlevelse under vanskelige omstændigheder og med vanskelige naboer. Det er det ideelle land til at stå i spidsen for vores bestræbelser, som er så aktuelle og nødvendige, på at genopbygge Balkan, og landets præsident, Ahtisaari, har gjort et stort arbejde i denne proces. Jeg beklager, at jeg ikke kan sige mere om Deres yderst interessante program, men der er desværre nogle politiske spørgsmål, som jeg er nødt til at kommentere. Der er kommissær Fischlers modstand mod beslutningen om at placere centeret for genopbygning i Thessaloniki. Kommissæren antydede, at det var et behov for at støtte området, det vil sige Grækenland, der lå til grund for denne beslutning. Nu ved jeg ikke, hvornår han sidst har været i Thessaloniki, men jeg kan forsikre ham om, at det er en blomstrende by, og det vil ikke gøre den store forskel, om dette center placeres i byen. Det vil imidlertid være langt billigere for Den Europæiske Union at placere det i Thessaloniki, og jeg er ikke sikker på, at Kommissionen har lavet sine lektier og er klar over, at den vil komme til at betale langt højere lønninger, at der ikke findes den relevante infrastruktur i Pristina, og at det vil koste langt mere at garantere de ansattes sikkerhed, når de skal arbejde i et farligt område, der ikke er sikkert. Hvis De alligevel mener, at Pristina under disse omstændigheder er det ideelle sted at placere en central administration, et center, hvorfra man skal forvalte ikke kun et program for Kosovo, men for hele Balkan, så er jeg bange for, at Deres kommentarer ikke er ærlige, men har en politisk brod, og jeg undrer mig over, at en Kommission, som har mistet sit politiske mandat, og hvis moralske pondus er smuldret, især efter Bangemann-sagen, tør tage stilling på denne måde og gå imod Rådets beslutninger. Jeg er chokeret, hr. kommissær!
Hvad Tyrkiet angår, ønsker jeg personligt et Tyrkiet på vej mod en europæisering, da dette er det bedste, også for Grækenland. Når De taler om en særlig strategi for Tyrkiet, er jeg enig med Dem, men jeg vil samtidig bede Dem være opmærksom på, at der også er brug for en særlig strategi, som giver Grækenland garantier fra Den Europæiske Union. For Grækenland er det eneste EU-land med en grænse, der udsættes for trusler, og hvis legitimitet drages i tvivl af netop det land, som alle - inklusive grækerne - oprigtigt ønsker at åbne dørene for og gerne ser bliver et europæisk land.
Hvad angår Öcalan, er det mindste, vi kan gøre for en mand, som mange kalder terrorist - ligesom Arafat blev kaldt terrorist, og IRA blev kaldt for terroristisk, inden vi accepterede dem som deres befolknings ledere - det mindste, vi kan gøre, eftersom Den Europæiske Unions asylpolitik ikke lykkedes i dette tilfælde - det vil jeg give min kollega ret i - er at redde hans liv, så dette ikke bliver endnu en skamplet på vores adfærd i denne sag.
Fru formand, jeg vil gerne undskylde, at jeg ikke kan blive og høre Deres svar, da jeg er nødt til at tage mig af et meget vigtigt anliggende, men jeg vil gerne sige et par ord på finsk til Deres land: Minä rakastan sinua.

Alavanos
Hr. formand, vi har i dag hørt to udenrigsministre tale om Tyrkiet. I morges hørte vi hr. Fischer, Den Europæiske Unions store general, der stod i spidsen for angrebene i Balkan, tale om Tyrkiet, og det eneste, han sagde, var, at man på Helsinki-mødet bør gøre Tyrkiet til ansøgerland. Hr. Fischer glemte - huskede ikke, undlod at omtale - Öcalan og de 20 millioner kurdere i Tyrkiet.
Vi hørte ministeren fra det finske formandskab omtale Öcalan-sagen, hvilket var positivt. Men vi kan ikke nøjes med bare at nævne sagen i vores taler. Den Europæiske Union har flere grunde til at gå aktivt ind i sagen. Den første grund er, at EU har givet udtryk for, at det interesserer sig for menneskerettighederne i Balkan og andre steder. Der findes 2 millioner indbyggere i Kosovo, det er rigtigt, men hvad med de 30 millioner kurdere? Den anden grund er, at Den Europæiske Union bærer skylden i denne sag, fordi den ikke gav asyl til Öcalan. Derfor mener jeg, man bør gå videre end til den rene snak og gribe ind.
Jeg vil gerne slutte af med et spørgsmål til formanden for Rådet: Hvis Tyrkiet ikke kommer med garantier for Öcalans liv og ikke tager skridt til at sikre kurdernes politiske rettigheder, mener det finske formandskab så, at vi bør etablere en førtiltrædelsesordning i Helsinki? Jeg vil gerne bede om et svar fra ministeren.

Maij-Weggen
Hr. formand, jeg vil først lykønske Finland med formandskabet, og jeg vil samtidig gratulere den finske regering med den gennemførte og energiske håndtering af opgaven.
Jeg vil ikke tale om Jugoslavien. Det har mine kolleger Doris Pack og Arie Oostlander allerede gjort. Jeg vil sige noget om resten af Deres program, fordi der også dér står en række interessante punkter.
Først asylansøgerproblematikken. Jeg har forstået, at De vil organisere et specielt topmøde om det. Der er i årevis blevet bedt om en god europæisk politik på det område, og også vi taler for en bedre tilpasning af indbyrdes lovgivning såvel for indvandringsprocedurer som for modtagelsesfaciliteter. Vi taler for en bedre fordeling af asylsøgere på de europæiske medlemslande, så nogle medlemslande, det drejer sig om fire-fem stykker, ikke modtager en alt for stor del af asylsøgerne, og de andre gør alt for lidt. Hvis De ser en mulighed for at opnå noget dér, mener jeg, at De har gjort noget rigtig godt for Europa.
Et andet punkt på Deres dagsorden er et åbent Europa uden korruption. I mit land, Nederlandene, har vi en lov om offentlighed i administrationen med en maksimal åbenhed, og Finland har den samme tradition. Jeg har forstået, at en række internationale videnskabsfolk for nyligt er kommet med et fremragende forslag om offentlighed i administrationen og åbenhed for EU. Jeg skal sørge for, at De får kendskab til det forslag. Det er en fuldstændig forordning med vejledning osv. Jeg håber, at vi langt om længe får mulighed for at gennemføre noget lignende.
Så har jeg til min overraskelse set, at De også har opført emnet beskatning højt på Deres dagsorden. Det er interessant, især da vi har en ny kommissær fra Nederlandene på det område. Jeg vil gerne råde Dem til især at begrænse Dem til beskatning, der vedrører erhvervslivet, for dér er der behov for en hel del tilpasning. Men på ét område af indkomstbeskatningen vil jeg også bede om Deres opmærksomhed, og det er ligebehandlingen af mænd og kvinder. Det har Parlamentet bedt om i mere end 10 år. Hvis De kunne tage et første skridt dér og får støtte fra hr. Bolkestein, gør De også noget virkelig godt for Europa.
Og til sidst, hr. formand, emnet menneskerettigheder. Også på det område har jeg set, at De vil gøre en stor indsats. I første række med hensyn til Jugoslavien. Jeg håber oprigtigt, og jeg tilslutter mig Doris Pack og Arie Oostlander, at De får mulighed for at udøve så stærkt et tryk på Jugoslavien, at menneskerettighedsskænderne virkelig udleveres til domstolen i Haag.
Jeg håber også, at De kan forhindre, at der udføres dødsstraffe i Tyrkiet, fordi jeg synes, det er en skændsel for Europa. Men et sidste emne, og jeg håber, De kan ofre meget opmærksomhed på dette, det er Burma. Jeg har hørt, at det finske formandskab allerede har organiseret et besøg i Burma. Der blev bedt om opmærksomhed for dette emne tidligere på ugen. Jeg er medlem af den internationale komité, der støtter fru Aung San Suu Kyi. Jeg håber at kunne tage til Thailand og Burma om tre uger og at kunne tale med alle involverede dér. Jeg håber meget oprigtigt, at De endelig får mulighed for at gøre fremskridt i Burma-sagen. Jeg tror, De får stor støtte i Parlamentet. Så tror jeg, De får gjort et stort stykke arbejde for demokratiet i ASEAN-landene. Jeg ønsker Dem al mulig held og lykke. Det bliver Deres første formandskab, men det er mit indtryk, at De vil gøre det virkelig godt.

Poos
Hr. formand, selvom mødesalen er noget tom, vil jeg da gerne benytte lejligheden til at ønske min tidligere kollega, Tarya Halonen, held og lykke.
Det ene formandskab afløser det andet, og ikke to er ens. Eller kan vi alligevel konstatere nogle lighedspunkter? For det tyske formandskab bestod hovedopgaven i at færdiggøre Agenda 2000. Samtidig var perioden præget af to alvorlige kriser, dels Kommissionens krise, dels den langt alvorligere, nemlig krigen i Kosovo.
Det finske formandskab har af Det Europæiske Råd fået pålagt en række store opgaver, som alle kan samles under overskriften »Forberedelse af EU's fremtid«. Lykkes det for det finske formandskab at gennemføre det ekstraordinære topmøde i Tampere, hvor emnet er borgernes sikkerhed, at forberede en fælles europæisk forsvarspolitik, herunder WEU's integration i Den Europæiske Union, at indlede en ny udvidelsesrunde i december, at føre Stabilitetspagten for Sydøsteuropa ud i livet - ja, så vil det finske formandskab blive husket som et særdeles vigtigt formandskab på tærskelen til det 21. århundrede.
Takket være et stort engagement og en vedholdende indsats lykkedes det den finske præsident, Martti Ahtisaari, at vende situationen i Kosovo og bane vejen for freden. I fuld forståelse med det tyske formandskab fremførte den finske præsident klart EU's holdninger på rette sted og i rette øjeblik.
Opgaverne i Kosovo og i hele det krigshærgede område er mangfoldige. Alle flygtninge skal kunne vende tilbage til deres hjem i sikkerhed, der skal opbygges demokratiske institutioner, infrastrukturerne skal opbygges, og økonomien må genopbygges og bringes på fode. Dette kræver en stor indsats fra det internationale samfunds side, og ikke mindst fra EU's side. Vi må sætte ind med såvel menneskelige som økonomiske ressourcer. Er vi klar til at yde en sådan støtte? Når det gælder de økonomiske ressourcer, er de fornødne bevillinger endnu ikke på plads. De beløb, der har været på tale, forekommer helt utilstrækkelige, og ØKOFIN-Rådet har som så ofte tidligere sat spørgsmålstegn ved beslutninger truffet af andre institutioner.
Fru Halonen, jeg foreslår, at De ser til, at de mange ord også bliver fulgt op af handling. Et fremragende europæisk projekt for den endelige bilæggelse af stridighederne på Balkan må ikke kuldsejle på grund af smålige bogholderihensyn.

Purvis
Hr. formand, Kosovos økonomi er ubetydelig. Den Europæiske Union kunne subsidiere Kosovo i al fremtid og dårligt mærke det. Men det er da ikke en acceptabel løsning. Vi må hurtigst muligt sørge for, at Kosovo står på egne ben rent økonomisk. Det kan kun ske gennem handel til udlandet. Der er imidlertid problemer forbundet med at genetablere Kosovos handel. Kosovos største tidligere og uden tvivl fremtidige handelspartner er Serbien, deres nabo mod nord. Og ikke blot det, men handelsruterne til stort set resten af Europa går gennem Serbien. Og Serbien er en embargobelagt paria med delvis ødelagt infrastruktur og udhulet økonomi. Det store spørgsmål er så: Hvordan får vi Kosovo til at stå på egne ben uden at skulle rehabilitere Serbien samtidig?
Det internationale fællesskabs store målsætning er at slippe af med Milosevic og hans regime. Efter det vil alt være muligt. Indtil han er væk, får de ikke en øre - eller som vi hørte tidligere, næsten ikke en øre. Men hvad hvis Milosevic nægter at gå af? Lad os håbe, at han gør det, men hvis det ikke sker, har vi så beregnet omkostningerne forbundet med genopbygning af Serbiens infrastruktur og en produktiv økonomi? Vi må huske, at Serbien var en betydelig og udviklet industriel økonomi, en vital handelspartner og transportvej for Bulgarien, Rumænien, Tyrkiet, Grækenland samt Kosovo og alle de tidligere jugoslaviske republikker.
Mit spørgsmål til formanden for Rådet og til Kommissionen er derfor følgende: Hvor langt er man nået i udarbejdelsen af de politiske tiltag, de økonomiske og finansielle forpligtelser, der er nødvendige for at opbygge og integrere et frit og demokratisk Serbien i den europæiske økonomi og stat endnu en gang?

Rothley
Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg vil gerne som ordfører for medlemsstatutten komme med et par bemærkninger. Europa-Parlamentet vedtog i december 1998 en statut med kvalificeret flertal, og det bekræftede denne beslutning i maj i år med overvældende flertal. Vi har altså en statut, vi mangler kun Rådets tilslutning. Det er ikke tilstrækkeligt, at Rådet fremlægger et modforslag. Det er ikke noget svar! Jeg vil gerne minde om, at Europa-Kommissionen accepterede Europa-Parlamentets statut uden forbehold.
Lad mig komme med et par bemærkninger om de principper, som vi vil lade os lede af. Én ting kommer ikke til at ske, nemlig at pressen skriver denne statut. Ikke den svenske presse, ikke den britiske presse, ikke den hollandske presse, overhovedet ingen. Ikke en gang den højtansete franske avis Libération kommer til at skrive om denne statut. Vi lader heller ikke embedsmænd diktere os en statut. Vi er ikke børn, som man kan irettesætte, vi lader os ikke chikanere af embedsmænd.
Derfor vil jeg anbefale det finske formandskab lige så stille at arkivere Rådets dokument. Vi har ikke i sinde at lade os slavebinde af Rådet. Vi vil vogte Parlamentets autonomi, og vi vil afvise enhver form for formynderi over Parlamentet.
Bifald
Vi vil fremlægge konstruktive forslag for det finske formandskab. Det glæder mig, at der kan finde en første samtale sted i begyndelsen af september. Min bøn til det finske formandskab er, at vi fører de samtaler, som der bliver behov for, på et så højt politisk niveau som muligt. Jeg tror, det er den bedste måde at sikre den succes på, som vi ønsker.
Hr. formand, vi har store forhåbninger til det finske formandskab. Vi håber i øvrigt også på det finske formandskab, hvad angår Europa-Parlamentets deltagelse under udarbejdelsen af kataloget over grundlæggende frihedsrettigheder. Det kan vel ikke være ment alvorligt, når Rådet ser det som en mulighed, at to medlemmer af Europa-Parlamentet skal arbejde med på dette katalog over grundlæggende frihedsrettigheder. Uden et minimum på 15 medlemmer vil det næppe være muligt at skabe balance mellem Europa-Parlamentet og de nationale medlemmer, men denne balance er nødvendig.
Bifald

Morillon
) Fru minister, siden vi den 11. februar i år modtog de første meldinger om massakrer i Kosovo, har Europa-Parlamentet vedholdende påtalt de uhyrligheder, der er begået i Kosovo-provinsen. Endnu en gang har vi oplevet, hvordan det infernalske sammenspil mellem vold og frygt forvolder så megen lidelse. Vi har set en systematisk krænkelse af de mest grundlæggende menneskerettigheder, herunder retten til at forblive i det land, hvor man er født, og retten til at fastholde den kultur, inden for hvis rammer man er opdraget.
De klare reaktioner fra EU's regeringer har vundet genklang i store dele af befolkningen. Der er udbredt tilfredshed med, at det for første gang i flere århundreder ikke er forsvaret af nationale eller private interesser, der har ført til krig, men derimod kampen for grundlæggende rettigheder. Vi var mange, der for syv år siden frygtede, at begivenhederne i Sarajevo betegnede Europas endeligt. Det var derfor med god grund, at den nyvalgte formand i sin tale i formiddags understregede, at Pristina markerer starten for et nyt Europa.
Den politiske målsætning, der var drivkraften bag denne magtanvendelse, er endnu langtfra opfyldt. Opgaven med at skabe fred står endnu tilbage. NATO-soldater er sammen med deres russiske partnere ved deres tilstedeværelse i området med til at mindske frygten, og de vil på længere sigt kunne bidrage til at bane vejen for en udsoning mellem konfliktens parter. De kan imidlertid ikke løse opgaven alene, men må have støtte fra et samlet Europa, og i særdeleshed fra de parlamentariske repræsentanter. Nicole Fontaine erklærede sig i formiddags i sin tale parat til personligt at bidrage til denne indsats. Jeg føler mig overbevist om, at jeg er på linje med flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer, når jeg siger, at vi støtter dette initiativ, og at vi er mange, der ønsker at følge det op.
Endelig anførte formanden i sin tale, at Europa-Parlamentet ville udnytte sine budgetbeføjelser og sørge for, at de fornødne midler blev stillet til rådighed for denne aktion. Det er et budskab, som hilses velkommen af mange af Europa-Parlamentets medlemmer, idet forlydender om manglende midler til specielle formål har vakt en vis bekymring. Man kunne frygte, at dette ville føre til en beslutning om at tage fra den ene og give til den anden, hvilket ville ske på bekostning af initiativer, vi i forbindelse med udarbejdelsen af budgettet vurderede som værende vigtige. Jeg vil derfor gentage den anmodning, hr. Poos fremsatte i sit indlæg. Vi ved, at budgetadministrationen i den foregående valgperiode sikrer, at der er midler til rådighed, som sætter os i stand til at dække de umiddelbare behov i Kosovo. Vi anmoder indtrængende om, at denne mulighed også udnyttes.

Ferrer
Hr. formand, fru formand for Rådet, at afhjælpe de voldsomme materielle og især moralske konsekvenser af det drama, som Kosovo har gennemlevet, at samarbejde med Den Internationale Straffedomstol, for at de forbrydelser, der er begået, ikke forbliver ustraffede, at lægge grunden til områdets økonomiske udvikling med det formål at forsone det kosovoalbanske og det serbiske folk er de absolut vigtigste opgaver for Den Europæiske Union. Ligesom det er vigtigt at gennemføre udvidelsen af Unionen for således at sikre freden og den politiske stabilitet på kontinentet. Derfor, fru formand, har jeg med tilfredshed konstateret, at begge spørgsmål er politiske prioriteter for formandskabet sammen med formuleringen af et katalog over menneskerettighederne.
Jeg har også, ganske vist i en anden, men ikke mindre vigtig sammenhæng, med tilfredshed hørt om Deres interesse for at skabe beskæftigelse og forbedre borgernes velfærd. I den globale verden af i dag skal de beskæftigelsesfremmende foranstaltninger for virkelig at være effektive også vedtages inden for en global ramme. Derfor er der behov for, at formandskabet også er særligt opmærksomt på forberedelsen af den kommende årtusindrunde. Ikke blot for fortsat at deregulere verdenshandlen, men for at disponere over instrumenter til bekæmpelse af svig og illoyal handelspraksis og for at sikre gensidigheden i opfyldelsen af de regler, der gælder inden for international handel, for at opnå en forenkling og generalisering af toldprocedurerne under ledelse af Verdenshandelsorganisationen for kort sagt at sikre, at åbningen af markederne er en reel mulighed for at skabe beskæftigelse og bidrage til borgernes velfærd i Den Europæiske Union.

Bowis
Hr. formand, de fleste af bidragene til denne forhandling har omhandlet de store globale spørgsmål, som vises på tv. Jeg vil gerne rejse et spørgsmål over for formandskabet om et emne, som hun berørte i sine bemærkninger. Det drejer sig om psykiske lidelser, som påvirker millioner af vores medborgere i Europa, ikke blot ind i mellem, men hver dag i året. Jeg blev meget glad, da jeg erfarede, at den finske regering havde besluttet at prioritere mental sundhed under dens formandskab, for det er vigtigt.
Det er vigtigt, fordi vi, som Verdensbanken viste, har den hurtigst voksende sundhedsbyrde i hele verden. Det er vigtigt, fordi det, som FN's tidligere generalsekretær, Boutros-Boutros-Ghali, erklærede, skal være en prioritet for FN i de næste 50 år. Det er vigtigt, fordi psykiske lidelser, som Verdensbankens Harvard-rapport har angivet, udgør 10, 5 % af verdens sundhedsbyrde og er forudset til at stige til 15 % i år 2020.
Det er vigtigt, fordi fem ud af de 10 mest udbredte lidelser er psykiske, hvoraf unipolære depressioner udgør 10 %. Det er vigtigt, fordi 28 % lever med psykiske og neurologiske problemer. Det er vigtigt, fordi selvmord er den 10. mest hyppige dødsårsag i verden - i Det Forenede Kongerige er det den niende - foran færdselsulykker.
Det er vigtigt, fordi undersøgelser viser, at en ud af tre personer, der henvender sig til lægen, har et psykisk problem, men at kun ét ud af seks tilfælde diagnosticeres. Det er vigtigt, fordi en ud af syv har psykiske problemer på et eller andet tidspunkt. En ud af tre vil få psykiske problemer i vores livstid. Det er ikke en ligegyldig minoritet. Det vigtigste løfte fra det finske formandskab er løftet om at afhjælpe problemet for de personer og deres familier, der ikke blot lider af en sygdom eller et handicap, men også de negative virkninger heraf.
Vi skal kæmpe for god mental sundhed. Vi må forsøge at forhindre sygdomme, og vi skal lære befolkningen og regeringerne i Europa, at psykiske lidelser ikke skal være forbundet med frygt og ikke ignoreres. Psykiske lidelser kan kureres og behandles, og millioner af vores medborgere kan føre meningsfulde liv, hvis vi ...
Formanden fratog taleren ordet

Harbour
Jeg vil også gerne udtrykke min glæde over et andet initiativ fra det finske formandskab, nemlig fokuseringen på udvikling af informationssamfundet. Dette spørgsmål vil påvirke alle borgere i Den Europæiske Union. Vi skal træffe yderst vigtige beslutninger i Unionen og i forbindelse med regulering af informationsteknologien i de næste fem år.
Jeg håber meget på, at det finske formandskab vil give os de rette rammer til at træffe disse beslutninger. Jeg vil gerne opstille nogle retningslinjer.
Den første retningslinje er, at det er helt tydeligt, at teknologien løber fra politikerne. Jeg kan ikke lade være med at pointere, hr. formand, at vi endnu ikke har computere eller internetadgang i denne storartede bygning. Jeg har endog mange af mine kolleger mistænkt for ikke at være så erfarne inden for teknologien, som de burde være, men teknologien vil spille en stor rolle i forbindelse med det indre marked, og vi må først og fremmest sikre os, at lovgivningen ikke hæmmer innovation og indførelse af ændringer og nye former for elektronisk handel.
For det andet må vi sikre, at forbrugerne anvender denne teknologi. Informationssamfundet vil give forbrugerne enorme muligheder for at shoppe i hele verden og især inden for det indre markeds grænser. Jeg er sikker på, at den elektroniske handel i løbet af de næste fem år vil bidrage mere til at skabe det indre marked end al den harmoniserede lovgivning, som vi indfører i Parlamentet og andre steder. Den elektroniske handel vil være afgørende for etableringen af det indre marked, og den vil naturligvis også skabe jobs. Den elektroniske handel giver små erhvervsdrivende billig, hurtig og effektiv adgang til globale markeder. Den elektroniske handel vil fremme udviklingen af nye former for små virksomheder, og vi må gøre det muligt for alle disse nye virksomheder at vokse.
Afslutningsvis vil jeg sige, hr. formand, at Finland med sin store styrke inden for computere og kommunikation er ideel til at lede os. Jeg vil gerne slutte af med tre ord - åbenhed, fleksibilitet og innovation.

Halonen
Hr. formand, vi kommer endnu flere gange tilbage til de emner, som der i dag under et par timer er taget op. Jeg undskylder oprigtigt for, at jeg ikke kan svare på alle de gode, velovervejede og ret omfattende indlæg, som der er fremlagt her. Jeg har løst tidsproblemet på den måde, at i mit svar har jeg valgt nogle af de emner, som er fremkommet i de flestes indlæg.
Først angående situationen på Balkan: Når jeg i september kommer her til et udvalgsmøde, vil jeg sikkert blive involveret i den samme diskussion. Jeg ønsker dog at svare på et par spørgsmål. Først og fremmest er Kommissionens holdning til centeret i Thessaloniki, som er taget op her, ikke overraskende. Kommissionen tog det også frem i Rådet (Almindelige Anliggender). Rådet (Almindelige Anliggender) vedtog alligevel samstemmigt den afgørelse, som De kender, og som er blevet nævnt her i min tidligere tale.
Vores udgangspunkt var, at Den Europæiske Union tager stilling til stabiliteten på Balkan ud fra et regionalt udgangspunkt. Ifølge dette regionale udgangspunkt ligger centeret i Thessaloniki. Desuden vil en aktionscentral, den første af disse, ligge i Pristina, og der vil komme flere efterhånden, når handlefærdigheden er til stede. Jeg håber meget, at vi fremover opnår enighed både med Kommissionen og Dem om dette. Så vidt jeg ved, har vi en tradition for, at vores regerings- og statschefer ved topmøderne tager, enten regelmæssige eller ekstraordinære, beslutninger, og så forsøger vi i Rådet (Almindelige Anliggender) at finde løsninger, hvorved beslutningerne kan gennemføres. Sådan blev det gjort med hensyn til centeret i Thessaloniki og også vedrørende en større plan og Hombach. Som formandsland forsøger vi at tilvejebringe, som jeg sagde, alle de beslutninger, der er nødvendige både med henblik på Sarajevo og fortsættelsen. Jeg er helt enig i, at vi bør undgå tungt bureaukrati, som ikke er den rette vej til at finde beskæftigelse til medborgerne i Den Europæiske Union. Men vi har brug for et tilstrækkelig antal kyndige embedsmænd til at tage sig af dette. Hvad så angår andre aspekter, vil jeg meget kort sige, at trods al den hjælp, vi giver til området, ligger ansvaret selvfølgelig i sidste ende hos menneskene i området. Vi fungerer bare som støtte for dem.
Serbien er en del af Balkan. Derfor har vi virkelig koncentreret os om, på hvilken måde vi kan hjælpe Serbien til demokratisering hurtigst muligt. En forudsætning for demokratiets genopretning er opinionsfrihed. I den henseende slutter jeg mig til de her forelagte holdninger om sikkerheden for fortalerne for opinionsfrihed og også til, at vi på forskellig vis kan opbygge en reel opinionsfrihed i dette land.
Krigen er ovre, men freden skal opbygges. Det kræver også fredsbevarende styrker. Finland er ikke medlem af NATO, selvom nogle af indlæggene efterlod et sådant indtryk. Men Finland respekterer, at 11 medlemsstater i Den Europæiske Union har valgt at være medlem af NATO. Finland, hvor der bor fem millioner indbyggere, deltager i fredsoperationen i Kosovo med en trop på 800 mand. De kan relatere det til indbyggerantallet i Deres respektive lande. Jeg mener, at vi alle har en opgave med at sørge for, at der er sikkerhed på Balkan. Men som jeg sagde tidligere, kræves der mange ikkemilitære instrumenter ud over de militære. Jeg vil i denne forbindelse rose Danmark for, at den første klare melding om sagen i Köln-topmødets resolution kom fra derfra. Danmark var det land, som fremkom med forslaget, men Finland er den formandskabsstat, som i samarbejde med andre skal videreføre dette gode initiativ så ihærdigt som muligt.
Jeg vil også påpege, at den internationale domstol, som afsiger domme i krigsforbrydelser, efter vores mening er meget vigtig, og specielt domstolen, som behandler jugoslaviske krigsforbrydelser som en del af den, er nu vores samarbejdspartner. Vores samarbejde har også omfattet Kosovo siden opklaringen af massedrabene i Racak, en opklaring, som blev udført af finske eksperter i dødsårsagsundersøgelse. Vi mener, at dette er en konsekvent linje.
Så vil jeg kort sige noget om topmødet i Tampere. Vores målsætning er balance, en meget sårbar balance, mellem menneskerettighederne og sikkerheden. Før mødet i Tampere er der ngo'ernes eget selvstændige møde, og vi fra vores side vil bistå dem, men selvfølgelig med respekt for deres selvstændighed. Den Europæiske Union må ikke være en borg, men den skal samtidig være både stærk og åben. Dette er vores handleprincip også med henblik på mødet i Tampere. Minoritetsrettighederne er selv i de stabiliserede demokratier det svage punkt, ligegyldigt hvilken minoritetsegenskab det drejer sig om. Jeg vil henlede opmærksomheden på, at der er grund til forbedring af situationen for de nationalkulturelle minoriteter også i alle vores lande. Sigøjnerne er en europæisk minoritet, som ikke har deres eget fædreland, som kan tale for dem, når rettighederne for denne minoritet undertrykkes. Jeg har kontaktet udenrigsministeriet i ansøgerlandet Slovakiet, og vi har påbegyndt forhandlinger om, hvordan dette anliggende i deres tilfælde kan løses. Men der er ingen grund til selvglæde, situationen for sigøjnerne i Europa i det hele taget er ikke særlig god. Også situationen i Tyrkiet har været forelagt her med hensyn til minoritetsrettigheder. Jeg behandlede dette i mit indlæg, og det kurdiske spørgsmål vil sikkert flere gange i fremtiden være på vores dagsorden her, når vi gør forsøg på at finde forbedringer til situationen.
Hvad angår udvidelsen, så tager vi imod udvidelsens udfordring med megen alvor under det finske formandskab. Da jeg har respekt for den næste punkt på dagsorden, kan jeg ikke gå meget detaljeret ind i den nu, det vil tage alt for lang tid, men to aspekter vil jeg dog forsikre Dem om. Vi vil på baggrund af Kommissionens rapporter virkelig behandle ansøgerlandene så jævnbyrdigt som muligt og forsøge at fatte vores beslutning klogt, således at ansøgerlandene virkelig kan føle, at de har gjort fremskridt efter deres egne evner, og tro på, at processen er helt igennem retfærdig, effektiv og stiler efter en fælles målsætning. Det er derfor, vi finner aldrig har givet løfter hverken om tidsplaner eller andre aspekter. Vi mener dog, at udvidelsen er en glimrende sag, og vi gør også, hvad vi kan med hensyn til institutionelle reformer, så sagen kan komme videre. De institutionelle reformer skal gøres på en måde, som Unionen kan leve med, også efter vores medlemstal er over 20.
Til sidst, mange her har talt om et socialt og økologisk stærkt Europa. Det giver mig håb. Jeg fortalte om det til den europæiske ungdoms repræsentanter, som mødte mig i forbindelse med en skrivekonkurrence. Jeg forsikrede dem om, at der også vil blive taget hensyn til ungdommen, selvom den specialportefølje ikke mere eksisterer. Ungdommens interesser kan klares ved hjælp af mainstreamingtænkning, effektivt på samme måde som f.eks. ligestilling mellem kønnene, den her forelagte ældresag eller mange andre lignende sager. Jeg tror, at vi bliver nødt til at diskutere denne sag også med den nye Kommission og med Dem her i Europa-Parlamentet.
Jeg forsøgte at svare meget kort for at kunne respektere Deres tidsplan, da det jo netop er en del af Den nye, effektive Europæiske Union.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.

Bangemann-sagen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om Martin Bangemanns udnævnelse til et hverv i den private sektor.

Sasi
Hr. formand, ærede medlemmer i Europa-Parlamentet, til at starte med vil jeg også ønske Dem tillykke med valget. Jeg ønsker Dem held og lykke med Deres krævende opgaver. Jeg vil personligt være til stede som repræsentant for formandslandet ved efterårets plenarmøder. Jeg sætter stor pris på at få lov til at samarbejde med Dem.
Kommissionsmedlem Bangemann meddelte Gerhard Schröder, den daværende formand i Den Europæiske Union, pr. brev dateret den 29. juni, at han agtede at overgå til en stilling hos Telefónica, en privat televirksomhed. Rådet undersøgte sagen uden forsinkelse og besluttede den 9. juli på baggrund af den grundlæggende traktats artikel 213, stk. 2, afsnit 3 og lignende grundlæggende principper i Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og Euratom at bringe sagen til De Europæiske Fællesskabers Domstol.
I overensstemmelse med Unionens grundlæggende traktat afgiver kommissionsmedlemmerne ved påbegyndelsen af deres opgave en højtidig forsikring om, at de under deres mandatsperiode og også derefter respekterer forpligtelser, som har forbindelse med kommissionsmedlemsskabet, og viser respekt og tilbageholdenhed, når de efter mandatsperioden bliver tilbudt visse opgaver og fordele.
Rådet mener, at Bangemann, som siden 1992 netop har fungeret som kommissionsmedlem med ansvar for telekommunikation, agerede i strid med disse bestemmelser. Hans pligt var efter Rådets opfattelse at afvise stillingen tilbudt af Telefónica. Domstolen vil til sin tid fastslå, om kommissionsmedlemmet agerede i strid med EF's grundlæggende traktat. I forbindelse med Bangemann-sagen lagde Rådet med tilfredshed mærke til, at den kommende ordfører handlede hurtigt, straks efter at tilfældet var blevet kendt. Den kommende formand Romano Prodis og alle kommissionsmedlemmers fælles princip er fremover at undgå gentagelser af situationer med interessekonflikt som i Bangemann-tilfældet. Professor Prodi har i sit reformprogram understreget åbenhed, effektivitet og ansvarsfølelse. I sit indlæg tidligere i dag her i Parlamentet fortalte han, hvad han i praksis kræver af de nye kommissionsmedlemmer. De nye medlemmer vil bl.a. få klare bestemmelser for, til hvilken slags arbejdspladser det er passende at overgå fra Kommissionen.
Medlemmerne af Kommissionen skal ligeledes på forlangende lade en uafhængig etisk komité undersøge den kommende arbejdsplads selv et år efter tjenesteperiodens ophør for at kunne være sikker på foreneligheden mellem kommissionsopgaverne og det nye arbejde.
Rådet og dets ordfører støtter kraftigt adfærdskodekserne meddelt af Romano Prodi. De udgør en god start på en grundig reform. Ud over medlemmerne af Kommissionen skal alle andre ansatte hos Unionens forskellige institutioner kunne påvise, at de efterlever transparente og alment godkendte adfærdskodekser. Jeg har med tilfredshed noteret, at Kommissionen efter ønsker fra Rådet og Parlamentet har igangsat forberedelserne til ændring af personalestatutten. Der er brug for detaljerede regler. Det er kun troværdige reformer, som kan bringe Kommissionen og hele Unionen nærmere medborgerne og øge medborgernes tillid til Unionen og dens institutioner.
Hr. formand, på grund af Finlands tosprogethed vil jeg afslutte mit indlæg på svensk.
Som formand for Den Europæiske Union vil Finland lægge stor vægt på åbenhed, effektivitet og ansvarsfølelse. Reformprocessen er begyndt i alle institutioner takket være bl.a. Europa-Parlamentet, som ved flere lejligheder har fæstet deres opmærksomhed ved disse spørgsmål. Der er dog stadigvæk meget at gøre endnu. Jeg håber, at alle EU's institutioner påtager deres ansvar ved at udvise den nødvendige reformvilje i dette arbejde.

Kinnock, Neil
Jeg vil gerne tilslutte mig hr. Sasis ord, når han lykønsker medlemmer af Parlamentet med valget, og især de nye medlemmer af Parlamentet. Jeg håber, at de vil finde deres opgaver og arbejde her både fascinerende og tilfredsstillende som repræsentanter for det folk, der har valgt dem.
Den pågældende beslutning vedrører særlige begivenheder og principper for kommissærers opførsel. Jeg vil derfor tale på vegne af Kommissionen ved kort at rapportere om de begivenheder og Kommissionens reaktion herpå.
Den 29. juni 1999 blev formanden for Kommissionen, hr. Santer, gjort opmærksom på hr. Bangemanns beslutning om to dage senere, den 1. juli 1999, at forlade Kommissionen til fordel for et job i den private sektor. Hr. Santer skrev til hr. Bangemann den 30. juni 1999 og oplyste ham om, at han ville få tildelt orlov, og at hans ansvarsområder ville blive overtaget af en kollega i Kommissionen. I det pågældende brev fastsatte hr. Santer, at hr. Bangemann ikke kunne starte sine nye aktiviteter, før proceduren som fastlagt i artikel 215 i traktaten var gennemført, og han oplyste også, at han ville forelægge kollegiet spørgsmålet om, hvorvidt den planlagte udnævnelse var kompatibel med artikel 213 i traktaten.
Den 1. juli 1999 drøftede Kommissionen sagen før det formelle planlagte møde. Hr. Bangemann deltog i disse drøftelser og erklærede, at han ikke havde overtrådt og ikke havde i sinde at overtræde artikel 213. Kommissionen noterede sig formelt hr. Bangemanns erklæringer.
Parlamentet er bekendt med artikel 213, hvori det er fastsat for medlemmer af Kommissionen i særdeleshed »efter tjenesteperiodens ophør at udvise hæderlighed og tilbageholdenhed med hensyn til overtagelse af visse hverv«. Alle kommissærer, hr. formand, skal foran Domstolen sværge herpå ved tiltrædelse.
På mødet den 1. juli 1999 var der nogle kommissærer, der gav udtryk for deres holdninger over for hr. Bangemann, som herefter trak sig tilbage. Kommissærerne drøftede efterfølgende de spørgsmål, der fremkom efter disse begivenheder, og deres konklusioner er beskrevet i en redegørelse, der blev offentliggjort den 1. juli 1999, og som har været meget omtalt.
Den 9. juli 1999 besluttede Rådet, som Parlamentet har hørt fra hr. Sasi, at henvise denne sag til Domstolen i henhold til artikel 213 i traktaten, og det er nu Domstolens afgørelse. De ærede medlemmer vil forstå, at sagen derfor nu er sub judice , og at Kommissionen konsekvent må afholde sig fra at kommentere sagen offentligt.
Som et generelt udtryk for Kommissionens holdning om de spørgsmål, der blev forelagt Parlamentet, kan jeg henvise de ærede medlemmer til det afsluttende afsnit i Kommissionens redegørelse af 1. juli 1999, som udtrykte holdningen om, at det i fremtiden ville være tilrådeligt at klarlægge gennemførelsen af artikel 213 vedrørende aktiviteter for medlemmer af Kommissionen efter tjenesteperiodens ophør.
Kommissionen har efterfølgende noteret sig, at formanden og den udpegede formand for Kommissionen den 17. juli 1999 udarbejdede og offentliggjorde et udkast til en adfærdskodeks for kommissærer. Som Parlamentet vil vide fra pressen, indeholder dette dokument klare obligatoriske krav til fremtidige kommissærer, som har til hensigt at tiltræde en hvilken som helst stilling i året efter, at de forlader embedet, om i god tid at informere Kommissionen om deres hensigt. Der er endvidere fastsat krav om en undersøgelsesprocedure og afgørelse, som giver Kommissionen specifik bemyndigelse til at henvise sager til et etisk udvalg, når en kommissærs planlagte stilling er relateret til hans eller hendes portefølje.
Parlamentet vil måske også gerne vide, at medlemmer af den eksisterende Kommission, som altid har respekteret deres højtidelige forsikring om at overholde kravene om hæderlighed og tilbageholdenhed, under denne måneds drøftelser frivilligt har afgivet dette løfte igen. Det er naturligvis både for dem og mig aksiomatisk.
Parlamentet vil vide, at den samlede version af beslutningen til forhandling foran Parlamentet i dag blev udarbejdet i morges i overensstemmelse med vanlig praksis. Kommissionen har derfor ikke haft lejlighed til at drøfte den specifikke anmodning i beslutningsforslaget til nuværende kommissærer om frivilligt at respektere den nye adfærdskodeks. Jeg har imidlertid konsulteret den konstituerede formand, hr. Marín, og kan oplyse Parlamentet om, at dette spørgsmål vil få Kommissionens opmærksomhed på mødet i næste uge.
Jeg har forsøgt at give så omfattende et svar som muligt på forslaget til forhandling og samtidig respektere, at den pågældende sag nu er sub judice .
Jeg ved, at Parlamentet vil forstå, at denne redegørelse og mit senere svar vil være afhængig af den juridiske vurdering.

Elles
Hr. formand, det er tydeligt, at der er ændringer på vej i Den Europæiske Union, især i Kommissionen, som resultat af afslaget om decharge for 1996-budgettet samt den efterfølgende og ultimative massetilbagetrædelse af Kommissionen. Alt i denne særlige sag viste, hvornår adfærdskodekserne var blevet drøftet og forhandlet. Den konstituerede formand, hr. Santer, havde endog udarbejdet en adfærdskodeks for kommissærer og embedsmænd, men denne var tilsyneladende ikke vidtrækkende nok. Alt vedrørende denne sag var for dårligt og for sent. Ud fra kommissær Kinnocks kommentarer vil Kommissionen muligvis undersøge det i morgen eller i næste uge, det er altid det samme.
Det gælder også spørgsmålet om en adfærdskodeks for embedsmænd på højt niveau, da der i Kommissionen i de senere år har været dårlig håndtering af den interne organisation, som også blev understreget i beretningen fra Den Uafhængige Ekspertgruppe. Derfor anmodede vi tidligere i dag om den anden del af rapporten, så vi kan være i besiddelse af så mange oplysninger som muligt, når vi når til høringerne først i september vedrørende den kommende Kommission.
Jeg kan give Parlamentet et enkelt eksempel på de interne spil mellem kabinetlederne - ikke kommissærerne - vedrørende et bestemt personalespørgsmål, som viser, hvordan disse ting blev håndteret. Esprit er et vigtigt informationsteknologiprogram, der blev iværksat under hr. Bangemann i begyndelsen af Kommissionens embedsperiode, som den så ud i starten af 1995. Esprit blev overført fra GD XIII, som var under fru Cressons ansvarsområde, til hr. Bangemann. Herefter blev det overraskende nok sendt tilbage til fru Cresson uden en formel afgørelse fra Kommissionen - det var bare et spil mellem kabinetlederne. Tænk på al den tid, energi og problemer for personalet i forbindelse med at køre et program, blot fordi kommissærerne indgik en intern aftale, som var uigennemsigtig, ineffektiv og fuldstændig uforståelig for os her i Europa-Parlamentet.
Med hensyn til sagen om hr. Bangemann er der tale om en utrolig grad af ufølsomhed - på dette tidspunkt, under disse forhold og med en konstitueret Kommission - når en person i dette særlige embede kan sige, at han om to dage ønsker at arbejde for et privat selskab, der er en af hovedoperatørerne inden for det telekommunikationsområde, som han er ansvarlig for. Man kan jo indvende, at hr. Bangemann ikke har gjort noget decideret forkert, da der ikke var en dækkende adfærdskodeks. Men statutten er meget generøs over for kommissærer. Er 80 % af lønnen i fem år ikke nok til at dække behovet for økonomisk støtte og til at sikre, at ingen har behov for de ekstra midler, som et selskab som Telefónica giver?
I vores gruppe støtter vi enstemmigt Rådets beslutning om at forelægge denne sag for Domstolen. Vi håber i særdeleshed på, at de vil overveje at suspendere pensionsrettighederne for kommissæren i dette tilfælde, især i betragtning af at han er ansat i et privat selskab. Vi sidder tilbage med bevidstheden om, at visse medlemmer af den afgående Kommission har udvist stor ligegyldighed over for opretholdelsen af de høje standarder, som offentlig tjeneste kræver.
Vi hilser derfor erklæringen fra den nye formand, hr. Prodi, om, at adfærdskodekserne fra nu af vil blive strengt håndhævet, velkommen, men vi har hørt det før, og det er det, der giver anledning til bekymring. Vi ønsker, at disse adfærdskodekser skal finde effektiv anvendelse, så man ikke blot sikrer, at topembedsmændene accepterer det politiske ansvar, men også at vi har kvalitetsstyring overalt, så man kan ansætte personer for deres viden og ikke for deres forbindelser.

Barón Crespo
Hr. formand, hr. formand for Rådet på Deres premieredag, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg stillede spørgsmålet om Bangemann-sagen, fordi jeg mener, at den rejser et meget aktuelt spørgsmål, og det er spørgsmålet om etisk adfærd i offentlige hverv. Og vi bedømmer ikke blot en kommissær, som har opført sig uacceptabelt, der er tale om et tidligere medlem af Parlamentet, en fremragende parlamentariker, der tillige var formand for Den Liberale Gruppe i Europa-Parlamentet, en tidligere økonomiminister i Tyskland og en kommissær med en lang række opgaver. Man bør tage udgangspunkt i den personlige frihed og i, at vi alle er i offentlig tjeneste frivilligt, og den tidligere kommissær Bangemann kunne ikke foregive uvidenhed.
Og jeg bifalder Rådets beslutning - som har været meget hurtig - i denne sag og også Kommissionens redegørelse for dens handlinger i denne sag, som har været utroligt hurtige. Det er klart - og jeg respekterer det, der er sub judice - at accepten af det job, som Telefónica tilbød ham, skaber en tydelig interessekonflikt. Det er nok at minde om den rolle, som hr. Bangemann havde i Kommissionens reviderede forslag om ophavsrettigheder og informationssamfundet, den pression, som Telefónica øvede for at få indført ændringer i det direktivforslag, som Parlamentet tidligere havde nedstemt, Telefónicas aktive politik for at trænge igennem i medierne og også i forbindelse med taksterne. Og der kan nævnes flere tilfælde, f.eks. det med Internettet.
Jeg ved af egen erfaring, hr. formand, mine damer og herrer, hvad Telefónica repræsenterer i Spanien. Jeg var minister på området i 80'erne, og jeg kan fortælle Dem, at i Spanien er selskabet er mere velordnet end Jesuiterordenen. Og Telefónica har siden starten haft monopol, og det blev privatiseret i al hast og foræret til en tidligere skolekammerat til den nuværende regeringschef. Den privatisering var under al kritik. Men selskabet har fortsat en dominerende position på det spanske marked og international indflydelse, så problemet er ikke udelukkende spansk.
Hvad kan forhindre hr. Bangemann i at udnytte de fortrolige og strategisk følsomme oplysninger, som han har fået om Telefónicas konkurrenter i sin egenskab af kommissær? Det er et spørgsmål, som der ikke er svar på, og som virkelig er alvorligt. Derfor mener jeg, at det er relevant, at vi laver nye adfærdskodekser, der omfatter de politiske anstændighedsnormer, som anvendes i alle vores lande. Som vi ved, får kommissærerne i øjeblikket en fratrædelsesgodtgørelse i tre år til at genetablere sig i erhvervslivet uden at skulle sælge sig til højestbydende.
Og tillad mig, hr. formand, at slutte af med noget, der har forbindelse med afslutningen af den foregående valgperiode og starten på denne. I Budgetkontroludvalget var der allerede medlemmer, der talte om dele af den tidligere kommissærs adfærd. Men det blev imidlertid ikke behandlet, ikke engang i forbindelse med beretningen fra Ekspertgruppen. Man foretrak en inkvisitorisk kampagne mod nogle kommissærer - og i et af tilfældene vil jeg desuden sige med kønsforagt, fordi hun er kvinde. De, lad os sige, skarpe bemærkninger kom frem her i salen, og hvem vil rette op på disse kommissærers omdømme?
Under alle omstændigheder mener jeg, at i betragtning af de positioner, som vi har i Parlamentet og i Unionen, er dette en oplevelse, der ikke bør gentages, for til syvende og sidst er de sorte får ikke der, hvor man tror, at de er.

van der Laan
Hr. formand, jeg er meget glad for, at jeg holder min første tale under Deres formandskab.
Hr. formand, den 10. juni led alle europæere et valgnederlag. Ved ikke at stemme tydeliggjorde mange mennesker, at de ikke længere har tiltro til Europa, som det er nu. For vores gruppe er det således et absolut prioritetsspørgsmål at genvinde de europæiske borgeres tillid, så vi kan imødegå de kommende fem års udfordringer på troværdig vis. Min gruppe synes således også, at det er uforståeligt, at kommissær Bangemann lige skal vælge dette øjeblik til at foretage et yderst tvivlsomt karriereskridt. Denne affære bekræfter desværre det billede, at der aldrig vil blive forandret noget i Europa. På den ene side venter den klokkeringende embedsmand Paul van Buitenen stadig på æresoprejsning, på den anden side kan folk på toppen, som hr. Bangemann, tydeligvis gøre, som de vil.
Vi demokrater har ambition om at reetablere europæernes tillid til Europa. Det er ikke nogen ringe udfordring. Derfor skal der tages fat på hvert eneste europæisk fejltrin, lige meget hvem der begår det. Min gruppe bifalder da også, at Rådet vil forelægge denne sag for Domstolen. Det ville dog have været mere passende, hvis EU-Kommissionsformanden selv havde taget dette skridt. I lyset af den nyeste historie ville dette tegn på evne til selvransagelse have været meget velkomment.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, kolleger, jeg kunne nu gøre det let for mig selv og tilslutte mig de foregående talere. De har jo så evig ret, for det er på uforlignelig vis lykkedes hr. Martin Bangemann at tilføje ikke blot Kommissionens og Parlamentets anseelse varig skade, men i sidste ende også den europæiske tankes anseelse. Vælgerne, borgerne derude i vores lande kan ikke altid skelne så klart mellem, hvad der er Kommission og hvad der er Parlament, hvad der er Rådet. De forveksler ofte disse institutioner. Og nu lyder det, når man kommer hjem: I deroppe, det er jo altid jer i Bruxelles, som er korrupte, som beriger sig osv.
Det, som hr. Bangemann har ødelagt og revet ned, skal vi nu sammen med den nye Kommission møjsommeligt bygge op i hånden igen. Hvilket lys kaster det over hr. Bangemanns personlighedsstruktur, når han handler sådan? Egentlig er det mere end nødvendigt, at domstolene beskæftiger sig med det, for hvis vi mindes tilfældet Ignacio Lopez hos Volkswagen, er denne form for insiderviden egentlig i sidste ende en kriminel handling, når man så kort tid efter går over i et andet område. Det bør vi også have i baghovedet.
Men denne hr. Bangemann er også blevet sendt herhen to gange af Kohl-regeringen. Her vil jeg gerne klart gøre op med den myte, at oppositionen i Tyskland også altid har stillet en kommissær. Det skete første gang med fru Wulf-Mathies, og ellers er det aldrig sket. Jeg vil gerne spørge hr. Poettering, som naturligvis ikke er her nu: Hvor var hans parti henne, da deres egen kommissær skulle kontrolleres? Som økonomiminister var han næsten ubærlig. Han røg ud af Den Liberale Gruppe i Europa-Parlamentet. Også som kommissær var han meget, meget ofte omstridt. Tænk på yachtaffæren. Det hører også med i billedet. Jeg er overordentligt tilfreds med, at den nye formand for Kommissionen vil indføre andre spilleregler med sin nye Kommission, som vi mangler at bekræfte. Og det er naturligvis ikke nok at underskrive en adfærdskodeks, der skal også fastlægges juridisk bindende og nedskrevne sanktioner.
Vi må ikke acceptere, hvis man siger, nå ja, det er bare en ærekrænkelse, men bortset fra det kan jeg gøre, som jeg vil, når min embedsperiode er forbi. Her er det bl.a. op til os, også for os selv som parlamentsmedlemmer at kæmpe for klare statutter, for klare spilleregler og at udarbejde dem, for det nytter ikke meget at kaste sten efter andre og glemme, at man selv bor i et glashus.
Bifald

Markov
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Bangemanns beslutning om at acceptere en post i Telefónicas bestyrelse er et brud på den politiske etik, som ikke kan accepteres. En sådan handlemåde truer de europæiske institutioners ry og fremmer borgernes forbehold over for Den Europæiske Union. Desto vigtigere er det at træffe klare foranstaltninger til at bekæmpe korruption og indføre klare og gennemsigtige bestemmelser for korrekt anvendelse af artikel 213 i traktaten.
Der skal skabes bindende retlige ordninger efter samme model som i det private erhvervsliv, hvor ansættelseskontrakterne indeholder en konkurrenceklausul. Naturligvis bærer hr. Bangemann ansvaret for sin handlemåde, men en politik, som først og fremmest orienterer sig efter økonomiske interesser og desværre først og fremmest de store virksomheders driftsøkonomiske interesser, udsætter sig naturnødvendigt for den risiko, at dens førende repræsentanter som udøvere af denne politik reproducerer en sådan tænkemåde og dermed i strid med ethvert moralkodeks helliger sig deres personlige profitmaksimering.
For at hr. Bangemann, som er tidligere formand for partiet FDP, som meget betegnende i Forbundsrepublikken Tyskland bærer tilnavnet »De vellønnedes parti«, fremover kan defineres som en negativ undtagelse og et eksempel på amoralsk opførsel, skal sagsanlægget ved Europa-Domstolen klart støttes.

Berthu
Hr. formand, i UEN-gruppen finder vi kommissær Bangemanns holdning helt utilstedelig. Som industrikommissær i den afgående Kommission - eller nuværende, om man vil - havde kommissær Bangemann ansvaret for telekommunikationsområdet. Samme hr. Bangemann har imidlertid nu taget imod en særdeles vellønnet bestyrelsespost i et selskab, der tidligere henhørte under hans ansvarsområde.
Vi finder det fuldt ud berettiget, at Ministerrådet har indbragt sagen for Domstolen med henvisning til traktatens artikel 213, ifølge hvilken kommissærer ikke må påtage sig hverv, som indebærer, at der kan sættes spørgsmålstegn ved deres hæderlighed og diskretion, heller ikke efter deres fratræden.
Der er efter min opfattelse i særlig grad grund til at påpege kommissærernes tavshedspligt, som i henhold til traktatens artikel 287 gælder uden tidsbegrænsning, og altså også efter kommissærernes fratræden. Jeg har vanskeligt ved at se, hvordan hr. Bangemann kan deltage i ledelsen af Telefónica uden direkte eller indirekte at gøre brug af fortrolige oplysninger, som han i sin egenskab af industrikommissær har fået kendskab til.
Efter UEN-gruppens opfattelse løses problemet ikke med den nye adfærdskodeks, som Romano Prodi har foreslået. En frist på et år, hvorefter afgåede kommissærer er løst fra deres forpligtelser, er efter vores mening alt for kort. Endvidere bør de mulige sanktioner i tilfælde af overtrædelse af denne kodeks være langt strengere og også omfatte tilbagebetaling af løn oppebåret i perioden som kommissær.
Kære kolleger, meget står på spil i denne sag. Spørgsmålet er, om vi fremover kan træffe beslutninger på europæisk plan, som afspejler folkets holdninger og ikke beror på lobbyister, som repræsenterer stærke økonomiske og finansielle interesser.
Værre endnu. Kommissær Bangemann har end ikke udvist det minimum af anstændighed, det ville være at vente i det mindste nogle måneder, indtil den afgående Kommissions trængsler var overstået. Kommissær Bangemanns nonchalance afslører, i hvor høj grad Kommissionen føler sig hævet over alle love og hævet over den offentlige mening. En sådan opførsel sår efterfølgende tvivl om troværdigheden af en række beslutninger. Derfor må der gribes ind omgående, og under alle omstændigheder inden indledningen af årtusindforhandlingsrunden, som har afgørende betydning for europæiske interesser. Denne indgriben må imidlertid være mere omfattende end en ny adfærdskodeks. Hr. formand, det er nødvendigt at sikre folkelig kontrol, i særdeleshed sikre de nationale parlamenters kontrol med alle EU-institutioner.

Krarup
Denne sag er interessant. Den afslører en aldeles elendig jura og en ikke mindre elendig politik. Jeg mener, at når disse ihærdige kolleger, som vil resolvere i den sag, der er indbragt for Domstolen, og foregribe begivenhedernes gang ved at afsige en dom uden domsforhandlinger, som siger, at der er tale om en åbenbar overtrædelse af hensigten med artikel 213, og som vil fratage manden hans pensionsrettigheder, så tiltager de sig en funktion, som tilkommer domstole. Det er elendig jura, og det er elendig politik. Men jeg vil tage et andet udgangspunkt og sige, at jeg, som repræsenterer de danske unionsmodstandere, Folkebevægelsen mod EU, skylder hr. Bangemann en stor tak. Det var hr. Bangemann, som i 1992 i sin egenskab af kommissær kom til at sige sandheden om Maastricht-projektet. Den sandhed, som vi kan se i dag, nemlig at der er tale om en ubegrænset magt til de store lande og en uhyrlig dominans over små stakkels lande som f.eks. det land, jeg repræsenterer, Danmark. Det var hr. Bangemann, der på den måde sikrede det danske nej den 2. juni 1992 til Maastricht-traktaten, som satte skred i den proces, vi kalder demokratiseringsprocessen. Nu skylder vi hr. Bangemann tak for endnu en øjenåbner. Hr. Bangemann har overtrådt nogle regler, men vi er da ikke her for at forsvare Telefónicas konkurrenter. Vi er ikke her for at bebrejde hr. Bangemann, at han har skadet tilliden til dette projekt. Hr. Bangemann har bare overtrådt de meget, meget rummelige og fleksible grænser for gridskheden og sammenblandingen af det private og det offentlige, som er en vital bestanddel af Den Europæiske Union. Hr. Bangemanns forseelse er, at han har gjort dette grundlæggende korrupte system synligt, så enhver europæisk vælger kan se det og derfor foretrækker at blive hjemme på stemmedagen, som de fleste gjorde den 10.-13. juni og dermed har frataget denne forsamling enhver form for demokratisk legitimitet. Det var bare det, jeg ville sige.

Read
Hr. formand, det er rigtigt, at Parlamentet og endog Rådet og Kommissionen ser på dette spørgsmål med stor alvor. Det er virkelig forkasteligt, at man ikke blot har ladet hånt om de formelle regler for kommissærer, men også har set stort på gennemsigtighed og tillid, som bør være grundlaget for arbejdet mellem Parlamentet og kommissærerne.
Jeg har været ordfører i forbindelse med mange direktiver om liberaliseringen af telekommunikationsindustrien, og jeg og mine kolleger har handlet i god tro i forbindelse med dette arbejde og i den tro, at det samme gjaldt for den tidligere kommissær, hr. Bangemann. Man kan ikke lade være med at spekulere over, hvor stor en forpligtelse, hr. Bangemann har følt over for ensartede spilleregler i forbindelse med det indre marked, når han er villig til at sælge sin viden til Telefónica, en stor medspiller i Den Europæiske Union og i andre dele af verden.
Det er særlig vanskeligt, ærede kolleger, fordi hr. Bangemann var et tidligere medlem af Parlamentet og endog leder af Den Liberale Gruppe.
Et emne, der ikke har været nævnt i debatten, er den store gennemgang af hele telekommunikationslovgivningen, som skal finde sted senere på året, og en del af dette arbejde er allerede iværksat af Kommissionen under hr. Bangemanns embedsperiode.
Som tidligere nævnt har jeg været ordfører i forbindelse med en række emner, men hvis jeg bare kan give en idé om, hvor omfattende denne gennemgang vil være - universel tjeneste, frekvenser, satellit, regulering, licenser, sammenkobling af net, nummerering, mobiltelefoner, konvergens af udsendelser, datatransmission og telekommunikation - en eksplosion af lovgivning og et enormt segment i Den Europæiske Unions base for produktion, handel og industri, men også et supplement til mange andre industrier. Hr. Bangemann tager sin viden om alt det og sine kontakter med til Telefónica.
Der er også et alarmerende stort antal sager for Domstolen vedrørende lovgivningsbrud, især i forbindelse med sammenkobling af net - igen emner, som vores tidligere kommissær har fortrolige oplysninger om. Når kommissæren var her i Parlamentet, havde han og jeg mange drøftelser, og han citerede ofte Shakespeare og andre engelske digtere. Jeg vil på hans vegne komme med et citat: - »Just for a handful of silver he left us, just for a ribbon to stick on his coat« (Han forlod os for en håndfuld sølvpenge, blot for et ordensbånd på sin jakke). Jeg er klar over, at det beløb, han har fået tilbudt af Telefónica, formentlig er mere end en håndfuld sølvpenge, men det rejser spørgsmålet om, hvor seriøst medlemmer af Parlamentet vil behandle et selskab som Telefónica, når de kommer for at udøve lobbyvirksomhed, som de helt sikkert vil i forbindelse med gennemgangen og den fremtidige lovgivning på dette område.
Hvis jeg må være lidt fræk, kan man jo undre sig over, hvor meget Telefónica får for pengene med hensyn til Martin Bangemann. Jeg ville ønske, at han var lønnet efter ydelse, for så ville checkens størrelse nok være knap så attraktiv.
Jeg forstår kommissær Kinnocks tøven, fordi sagen er sub judice . Heldigvis er parlamentsmedlemmer beskyttet af parlamentariske privilegier, men til trods for det vil jeg bede Dem, kommissær Kinnock, om at lægge mærke til det rimeligt stramme sprog i vores beslutning, og hvis jeg må citere fra beslutningen - »it deems his conduct to be particularly open to criticism« (som gør, at hans opførsel giver særlig anledning til kritik). Vi var meget omhyggelige med ordvalget, og mange vil sige, at »anledning til kritik« er alt for vagt.
Jeg vil gerne slutte, hvor jeg startede, med at sige, at sagen skal behandles meget alvorligt. Jeg støtter fuldt ud Rådets beslutning om at henvise denne sag til Domstolen og benytte sig af alle beføjelserne i henhold til aftalerne.
Der er imidlertid stadig et punkt. Der er tilsyneladende ingen mekanisme inden for de eksisterende regler og forpligtelser, hvor et selskab som Telefónica er underlagt en form for straffeforanstaltninger. Hvis det lykkes os at udarbejde straffeforanstaltninger for tidligere kommissærer, der handler på den måde, som også omfatter selskaber, der drager fordel af deres viden, tror jeg, at vi vil have to meget stærke værktøjer i forbindelse med fremtidige overtrædelser.
Vi håber naturligvis, at det ikke vil ske igen. Vi ønsker den nye Kommission al mulig succes og håber, at de kan overholde de høje standarder.

Formanden
Jeg vil gerne benytte mig af lejligheden til at sige, at jeg altid har været meget negativt overrasket over - men det er en bemærkning, der ikke har noget at gøre med den igangværende forhandling - at når vi deltog i Forligsudvalget, var kommissærerne normalt til stede og præcise undtagen én, nemlig kommissær Bangemann. Han deltog aldrig, men sendte altid nogle embedsmænd på trods af parlamentsmedlemmernes protester. Det var vel bare et spørgsmål om hans stil.

Duff
Hr. formand, det værste ved hr. Bangemanns skamløse karriereskift er den trussel, som det udgør over for den Kommission, som han var del af. Kommissionen havde allerede alvorlige problemer, og problemerne blev utvivlsomt langt værre af hr. Bangemanns beslutning. Kommissionen har efter min opfattelse en sidste chance for at bevise, at den er renlivet og effektiv, sådan som Unionen og borgerne har krav på. Hvis Prodi-Kommissionen mislykkes, er jeg bange for, at Europa-Rådet vil foranstalte et kup og fratage Kommissionen dens initiativret og vigtige rolle som den, der støtter Den Europæiske Union. Som en start på Kommissionens tilbagevenden må vi insistere på, at de afgående medlemmer af Santer-Kommissionen villigt følger Prodis adfærdskodeks.

Laguiller
Hr. formand, jeg tilslutter mig den indignation over hr. Bangemanns holdning, som hr. Markov gav udtryk for i sit indlæg på vegne af GUE/NGL-gruppen. Spørgsmålet er imidlertid, hvad hr. Bangemann kan have gjort for at opnå en så formidabel belønning? Hvilke tjenester kan han have ydet det privatejede selskab Telefónica? Hvilken kontrol føres der egentlig med tilskud og andre goder, som privatejede selskaber - som f.eks. Telefónica - indkasserer fra EU? Og hvilken kontrol føres der med anvendelsen af sådanne midler?
Vist er det anstødeligt, at en EU-kommissær på utilbørlig vis drager personlig fordel af sin post. Men det er langt mere anstødeligt, at store, hovedrige privatejede virksomheder på helt legal vis kan drage fordel af EU-institutionernes støtteordninger, samtidig med at selv samme institutioner mig bekendt ikke yder nogen støtte til de 18 millioner arbejdsløse i EU, eller i øvrigt til de millioner af EU-borgere, hvis løn dårligt nok kan betegnes som et eksistensminimum.
Bifald

Paasilinna
Han var jo et målbevidst og dygtigt medlem af Kommissionen, som et damptog, som sommetider ved forhandlingerne håndterede os parlamentsmedlemmer, som om vi var torsk ude på kajen, men hvad gør det. Det er vigtigst, at dette eksempel ikke flyder videre til embedsmandskabet og vinder mere popularitet der. Vores administrations objektivitet er vigtig for os alle såvel her som i Kommissionen. Reformeringen af de europæiske institutioner er absolut nødvendig, og den form for klikeagtig situation skal bringes til ophør. Det er det, der efter borgernes mening er det mest foragtede i Den Europæiske Union. Det kom frem i valget og på valgarenaer. Borgerne forstår ikke den slags administration, hvilket vi ikke bør undre os over. Prodis Kommission er godt på vej, hvilket jeg vil gratulere med, men den skal fortsætte i samme stil. Jeg takker Rådet for den hurtige beslutning om at bringe sagen til Domstolen, men fordi vi i forhold til administrationen skal være åbne og effektive forgangsmænd, vil Prodis Kommission komme ud for denne test allerede i efteråret. Jeg synes, at vi på baggrund af en undersøgelse af fem sagkyndige ved årsskiftet skal se, hvad Kommissionen har tilvejebragt med henblik på reformer i egen og embedsmændenes administration. Altså ses vi ved årsskiftet på dette sted.

Sasi
Hr. formand, vi har været meget enige i forhandlingen om, at kommissionsmedlem Bangemanns handlemåde ikke på nogen måde var acceptabel. Jeg takker talerne for, at de har givet deres accept af Rådets hurtige reaktion i sagen og ligeledes af, at sagen er bragt til Domstolen. Jeg vil gerne understrege og fremhæve betydningen af Prodis adfærdskodekser i denne forbindelse, og jeg vil henvise til repræsentant Elles' indlæg, hvor han konstaterede, at vi forhåbentlig ikke næste gang siger: »too late, too little« . Denne gang skal vi altså sørge for, at adfærdskodekserne er helt klare og juridisk bindende for alle parter. Jeg synes, at her er tale om en fælles sag for os alle, for som sagt har medborgerne sommetider svært ved at skelne Unionens institutioner fra hinanden, så hændelser af den type skal ikke forekomme i nogen institution over hovedet. Tak.

Kinnock, Neil
Jeg vil gerne starte med at sige, at det var fuldstændig rigtigt af fru Read at henlede vores opmærksomhed på den moderate måde, hvorpå beslutningen samt ordvalget igennem hele denne debat, er formuleret. Det ville have været let at forsøge med en populistisk appel. Det har vi næsten helt undgået. Det har simpelthen været i tråd med Parlamentets holdning og den reaktion, som alle lige har hørt fra fru Sasi, Rådets formand.
Hr. Elles havde helt ret i at understrege, at udøvelse af ansvar i henhold til de højeste standarder er helt afgørende. Jeg håber - og her er jeg enig med hr. Barón Crespo - at denne oplevelse ikke gentages, at vi kan sikre fastsættelse af specifikke og meget klare bestemmelser, så vi ikke ser en gentagelse af de seneste ugers begivenheder.
Der er dem, der rationelt vil sige - og har sagt, mener jeg - at bestemmelserne i artikel 213 i traktaten og henvisningerne til hæderlighed og tilbageholdenhed betyder, at det ikke burde være nødvendigt med yderligere forklaringer for alle dem, der forstår de påkrævede standarder for offentlig tjeneste.
Men hvis det er nødvendigt - og jeg er klar over, at sagen nu er i Domstolens hænder - at være mere specifik med hensyn til hæderlighed og tilbageholdenhed, er jeg glad for, at Parlamentet hilser den udvikling, der vil finde sted på den udpegede formands initiativ, velkommen. Jeg ser frem til at sikre, at der fokuseres på appellerne fra hr. Barón Crespo og hr. Elles om at overholde de højeste standarder for offentlig integritet.
Jeg vil også gerne sige, at hr. Kreissl-Dörfler og hr. Duff helt rigtigt understregede - i en meget interessant første tale - at hvis institutionerne ikke selv overholder de højeste standarder for retskaffenhed, vil standarderne blive pålagt udefra, enten i form af offentlighedens straf gennem apati og ligegyldighed, eller måske mere direkte politisk eller ved, at Rådet påtager sig et ansvar, som andre er uvillige til.
Jeg tror ikke, at denne erfaring vil gavne Den Europæiske Union, Unionens institutioner eller befolkning. Det er en advarsel til alle os, som tjener institutionerne og de europæiske borgere, om vores ansvar for vores egen skæbne og vores egne standarder, og vi må derfor fortsat sikre, at de standarder er de højeste.
Jeg er interesseret i et punkt i en anden fortrinlig tale af frk. van der Laan, som fortjener en kommentar. Det glæder mig at kunne fortælle Parlamentet, at hun er en mangeårig ven, og derfor var min glæde over hendes første tale stor. Jeg ser, at andre medlemmer delte denne glæde. Hun sagde, at det ville have været bedre, hvis Kommissionen selv havde henvist sagen til Domstolen. Jeg vil derfor også gerne sige til hende, at Kommissionen, som jeg nævnte tidligere, drøftede sagen på mødet den 1. juli 1999. På dette møde var holdningen den, at spørgsmålene vedrørende Bangemann og artikel 213 var juridisk kompliceret og ikke kunne løses hurtigt. Derfor har Kommissionen gjort klart i sin erklæring af 1. juli, at der er behov for klarlæggelse af gennemførelsen af artikel 213. Der var ingen konsensus på mødet, der støttede en overdragelse af sagen til Domstolen på det tidspunkt. Jeg nævner det for at sikre, at parlamentsmedlemmerne forstår, at sagen stadig er under behandling, den har været drøftet, og Rådet har nu overtaget sagen og vil træffe en beslutning om fremtiden. Men den nuværende Kommission behandler stadig sagen med stor alvor, selvom den er afgående.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at fru Laguiller kom med et meget værdifuldt bidrag til denne debat, fordi hun - som mange andre - dramatiserede spørgsmålet ved at henlede opmærksomheden på de økonomiske huller i samfundet og måden, hvorpå disse forskelle faktisk tjener til at understrege, at det er helt afgørende, at de af os, der har udnævnte og repræsentative stillinger i offentlig tjeneste, handler med hæderlighed og tilbageholdenhed. Vi nyder store privilegier. Vi må derfor udvise retskaffenhed. Denne debat har været med til at understrege det. Hvis nogen havde brug for en lærestreg, har alt dette bidraget til det. Jeg håber, at vi kan se frem til en tid, hvor der ikke vil være behov for lærestreger.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 37, stk. 2, modtaget fire beslutningsforslag.
Mødet hævet kl. 21.10

