

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B6-0238/2005) af Paolo Costa for Transport- og Turismeudvalget til Rådet om finansiering af det transeuropæiske transportnet (TEN-T) og mundtlig forespørgsel (B6-0239/2005) af Paolo Costa for Transport- og Turismeudvalget til Kommissionen om finansiering af det transeuropæiske transportnet (TEN-T). 
Paolo Costa (ALDE ),
    Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister, kære kolleger, Transport- og Turismeudvalget, som jeg har den ære at være formand for, følger meget opmærksomt og en smule bekymret med i gennemførelsesprocessen for det transeuropæiske transportnet (TEN-T), der er fastlagt i de retningslinjer, som Rådet og Parlamentet besluttede i fællesskab i april 2004.
Bekymringerne skyldes konstateringen af de store forsinkelser, der er opstået i gennemførelsen af de projekter, som hører under den første definition af TEN-T - der blev fastlagt ved fælles beslutningstagning i 1996 - og det faktum, at hovedårsagen til disse forsinkelser er en utilstrækkelig finansiering. Beslutning nr. 884/2004, hvor definitionen af TEN-T blev tilpasset til et EU med 25 medlemsstater, viser nogle meget store finansielle behov, nemlig mindst 225 milliarder euro for de 30 projekter indtil 2020, og heraf skal mindst 140 milliarder bruges i den periode, som de finansielle overslag for 2007-2013 dækker.
Det synes væsentligt, at dækningen af disse behov garanteres allerede nu og om muligt endda inden fastlæggelsen af de finansielle overslag for 2007-2013, så man undgår, at der i de kommende år opstår uudholdelige frustrationer for EU og medlemsstaterne i betragtning af den strategiske betydning, som gennemførelsen af det transeuropæiske net har.
Betydningen er strategisk for økonomiens interne og eksterne konkurrenceevne i et EU, som skal udnytte det indre markeds fordele til fulde. Disse fordele er illusoriske, hvis en vare, der er fremstillet i Lissabon eller Dublin, ikke kan konkurrere med lignende varer, som er fremstillet i Warszawa eller Budapest, fordi transportomkostningerne er forskellige. Og betydningen er strategisk for den europæiske transports bæredygtighed, eftersom de prioriterede projekter først og fremmest er jernbane-, sø- og flodtransportprojekter. Endelig er den strategisk for det europæiske samfunds reelle integration, nemlig en social og kulturel integration, som hverken fremtvinges eller forhindres, men som har brug for effektive forbindelser mellem ethvert sted i EU for at muliggøre kommunikation, udveksling, anerkendelse og udnyttelse af identitet og mangfoldighed.
Hvis Kommissionen og Rådet i dag giver udtryk for - hvilket jeg håber - at man er bevidst om den strategiske værdi af de transeuropæiske transportnets gennemførelse, vil Parlamentet gerne have bekræftet følgende, nemlig en tilstrækkelig bevilling til EU's medfinansiering af hele nettet for alle de 30 projekter, der skal gennemføres inden 2020, og muligheden for, at EU's medfinansiering bliver anvendt inden for den planlagte tid og det planlagte område, så den virker fremmende for en meget mere omfattende finansiering fra medlemsstaternes side og om muligt for privates deltagelse i offentlige-private partnerskabsaftaler.
Fællesskabsbestemmelser og -beslutninger, som gør alt dette lettere - lige fra direktivet om eurovignetter til oprettelsen af en særlig lånegarantifond - er en nødvendig følge heraf. Det er i den forbindelse - og med kendskab til det transeuropæiske transportnets budget på 20,3 milliarder euro, som Kommissionen har foreslået inden for rammerne af de finansielle overslag for 2007-2013, nemlig et budget, der ville sikre en gennemsnitsdækning på 15 % af det transeuropæiske transportnets finansiering - at jeg på udvalgets vegne vil spørge Rådet, om det mener, at dette beløb kan sikre den medfinansiering fra EU's side, som er nødvendig og tilstrækkelig for alle 30 projekter. Jeg vil med andre ord spørge, om Rådet kan garantere, at medlemsstaterne selv er i stand til at finansiere - med offentlige eller private midler - de resterende gennemsnitlige 85 % af den planlagte finansiering, eller om det ikke er nødvendigt at tage højde for en større medfinansiering fra EU's side.
Samme spørgsmål stiller vi Kommissionen, som vi desuden beder om at meddele os tidsplanen for de forskellige projekters absorption af EU's medfinansiering, hvilket forudsætter et kendskab til, hvor langt man er nået med den planlagte og reelle godkendelse og tekniske gennemførelse af dem, og hvordan Kommissionen agter at fordele det budget, der står til rådighed, både i geografisk og tidsmæssig henseende.
Vi stiller desuden både Rådet og Kommissionen et spørgsmål, som indeholder et forslag og en udtrykkelig henstilling, nemlig om det ikke ville være en fordel først og fremmest eller måske udelukkende at samle EU's medfinansiering på de 30 projekters 48 grænseoverskridende strækninger, dvs. de strækninger, der befinder sig mellem to medlemsstater, og som tit ikke bliver til noget på grund af kompetence- og interessekonflikter. Det ville have en lang række positive konsekvenser, for ved at begrænse finansieringen til de 48 grænseoverskridende strækninger ville vi gøre forslaget om en medfinansiering på 30-50 % af dem troværdigt og sikre, at de hurtigt blev gennemført.
Betingelser for EU's medfinansiering og den nødvendige vedtagelse af de internationale bilaterale aftaler ville ligeledes tvinge medlemsstaterne til også klart at påtage sig et ansvar, hvad de interne strækninger angår. Ved at sikre gennemførelsen af de grænseoverskridende strækninger ville hindringerne blive til et incitament. Hvordan kan man f.eks. - for nu at tage et eksempel, som jeg har fulgt på tæt hold - undlade at færdiggøre den interne strækning mellem Torino og Trieste, hvis EU sikrer, at man i løbet af en vis tid har færdiggjort Frejus-tunnellen på den franske side af strækningen mellem Torino og Lyon og strækningen mellem Trieste og Divaccia på den italiensk-slovenske side?
I håbet om, at Rådet og Kommissionen godkender og følger denne henstilling, vil jeg til sidst bede Kommissionen om at give os en nøjagtig og gennemskuelig definition af de 48 grænseoverskridende strækninger. Hr. kommissær, hr. minister, jeg glæder mig at høre Deres svar. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for at have taget dette yderst vigtige spørgsmål op. Vi deler hans analyse af betydningen af de transeuropæiske netværk, som viser sig i flere henseender. Disse transeuropæiske netværk indgår først og fremmest i et vækstinitiativ, som blev relanceret af Det Europæiske Råd. De bidrager ligeledes eller skal bidrage til målsætningen om konkurrenceevne, således som den blev defineret på Det Europæiske Råds møde i marts. Desuden udgør de et centralt element, hvis det indre marked skal fungere ordentligt, og de er især uundværlige, når det gælder at sikre EU's territoriale samhørighed.
Det er rigtigt, at der er indtruffet forsinkelser, og det er en faktor, der er så meget desto mere beklagelig, eftersom der er truffet beslutning om en række projekter inden for rammerne af et -program. Disse projekter skulle helst lanceres hurtigt. Det er netop disse spørgsmål og årsagerne til disse forsinkelser, som en gruppe på højt plan for det transeuropæiske transportnet, der er ledet af Karel van Miert, har beskæftiget sig med, og især de forsinkelser, der blev registreret af de grænseoverskridende afsnit. For at afhjælpe forsinkelserne vedtog Rådet i april 2004 forordning nr. 807/2004, som især sigter mod at øge Fællesskabets støttesats for visse projekter. Det indlysende mål med forordningen er at sikre tilstrækkelig medfinansiering af de omtalte projekter. Iværksættelsen af forordningen henhører under Kommissionen, og jeg er sikker på, at næstformanden vil give Dem nogle forklaringer i den forbindelse.
Rådet modtog et nyt forslag til forordning om emnet den 27. juli 2004. Dette forslag sigter mod at forbedre finansieringen af de transeuropæiske transport- og energinet for 2007-2013. Rådets kompetente arbejdsgruppe har kun behandlet forslaget en gang. I betragtning af de betragtelige økonomiske følgevirkninger af forslaget har flere delegationer ønsket at afvente afslutningen på forhandlingen om de finansielle overslag, før de traf en endelig afgørelse.
Jeg kan på vegne af formandskabet sige, at gennemførelsen af dette program og disse projekter er af største betydning af de årsager, vi har nævnt. For at kunne gennemføre disse projekter har vi ganske rigtigt brug for tilstrækkeligt med midler. Formandskabet mener således, at den rammebevilling, som er foreslået af Kommissionen, forekommer passende og tilstrækkelig stor. Rådet er ligeledes i færd med at behandle en meddelelse fra Kommissionen om muligheden for at indføre et EU-garantiinstrument for de lån, der ydes til de europæiske transportnetprojekter.
Jeg tror kun, det lykkes os at sætte disse mange projekter på skinner, hvis vi også er i stand til at skabe innovative finansieringsmetoder. De har foreslået en række metoder, f.eks. en bedre fordeling mellem privat og offentlig finansiering. Jeg er sikker på, at det på basis af disse forskellige elementer vil lykkes os at lancere disse projekter hurtigst muligt, eftersom der her også er tale om en vigtig faktor set i et udvidelsesperspektiv.
Jacques Barrot,
    Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, hr. formand for Transportudvalget, jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for at være så venligt at stille dette spørgsmål i dag, for det giver mig mulighed for endnu en gang, hr. minister, at understrege, hvilken central plads de transeuropæiske transportnet indtager i gennemførelsen af Lissabon-strategien og i Europas vækst.
De har selv nævnt den territoriale samhørighed, hr. Schmit, som er yderst vigtig for det udvidede Europa. De har også nævnt målsætningen om konkurrenceevne i Lissabon-strategien. Jeg hører til dem, der mener, at mobiliteten nu er en integrerende del af konkurrenceevnen.
Før jeg svarer på spørgsmålene fra formanden for Transport- og Turismeudvalget, hr. Costa, vil jeg i øvrigt gerne gøre opmærksom på nogle tal, som bekræfter disse netværks betydning. Den tid, der går tabt på overbelastningen i Europa er vurderet til 1 % af BNP, dvs. næsten lige så meget som EU's budget, nemlig mere end 100 milliarder. Kommissionens konsekvensanalyse fra 2003 konkluderer, at gennemførelsen af de store projekter på det transeuropæiske netværk ville kunne skabe en øget økonomisk vækst på omkring 0,25 % af BNP, dvs. 1 million faste arbejdspladser til højtuddannede.
Hr. Costa mindede om de forsinkelser, der er i gennemførelsen af Essen-projekterne. Disse forsinkelser kan især forklares ved den utilstrækkelige støtte fra Fællesskabet. Faktisk har denne støtte ikke altid været nok til at opmuntre investorerne til at mobilisere sig og koordinere deres bestræbelser, især hvad angår de transnationale forbindelser. Det er ganske indlysende, at disse projekter ikke vil blive gennemført uden en finansiel indsats fra EU's side, som udmønter sig i denne rimelige og længe overvejede forøgelse af fællesskabsbudgettet til de transeuropæiske netværk.
Hvis De tillader det, vil jeg kort omtale tre spørgsmål. Det første angår den vurdering, som van Miert-gruppen har foretaget af alle 30 prioritetsprojekter til 225 milliarder euro for perioden 2003-2020. Efter en undersøgelse blandt medlemsstaterne opstillede Kommissionen de finansielle behov, som er knyttet til de enkelte projekter, indtil 2020. Ved at lægge disse behov sammen, opnår den en investeringsprofil, som viser, at for perioden 2007-2013 vil de største finansieringsbehov opstå halvvejs inde i den nye periode med de finansielle overslag. Denne profil indikerer, at investeringsbehovene er i størrelsesordenen 140 milliarder euro for 2007-2013, og at de oplever en betragtelig stigning mellem 2007, på 17 milliarder, og 2010, på 25 milliarder, især i betragtning af indledningen af de store projekter som f.eks. de alpine strækninger ved Brenner og Mont Cenis, som vil sluge meget store summer.
Kommissionens forslag til budget på 20.000.300.000 euro er et minimumsbeløb. Hvis jeg holder mig til de strækninger af prioritetsprojekterne, som er klar til at investere i i dag, kan jeg fortælle Europa-Parlamentet, hr. formand, at hele det gennemsnitlige årsbudget, som Kommissionen har foreslået for 2007-2013, ville blive brugt med det samme. Med de finansieringsansøgninger, som Kommissionen har modtaget fra medlemsstaterne i 2003 og 2004, ville man allerede kunne tømme det nuværende budget tre eller fire gange. Jeg henvender mig til det luxembourgske formandskab, for det er virkelig nødvendigt at have tallene presente for at forstå, at disse penge i bedste fald vil blive brugt øjeblikkeligt.
Jeg vil tilføje, at vi ud over prioritetsprojekterne skal medfinansiere resten af netværket, særligt de teknologiske projekter som f.eks. det europæiske togstyringssystem ERTMS eller SESAME-initiativet om forvaltning af flytrafikken.
Alt dette, mine damer og herrer, viser netop den betydning, det har i det mindste at fastholde det foreslåede budget på 20.000.300.000 euro. Disse penge vil kunne blive anvendt effektivt, så snart EU får rådighed over dem. Det var mit første svar.
Jeg vil nu svare på det andet spørgsmål. Hvad angår budgetfordelingen, vil den i første omgang blive baseret på et vejledende flerårigt program for 2007-2013, som angiver de afsatte beløb efter projekt og periode. Disse bevillinger vil naturligvis være betinget af en reel fremgang i projekterne. Programmet skulle blive etableret i løbet af 2006. I anden omgang vil en del af budgettet blive fordelt på grundlag af årlige indkaldelser af forslag. Projekterne vil blive udvalgt efter, hvor godt de er forberedt, soliditeten af den finansielle opstilling og konsekvenserne for miljøet. Kommissionen vil være særlig opmærksom på at opnå bindende forpligtelser fra medlemsstaterne netop for at sikre sig, at prioritetsprojekterne vil løbe af stabelen som planlagt. Det var mit svar på det andet spørgsmål.
Hvad det tredje spørgsmål angår, det, som hr. Costa med rette har insisteret på, vil jeg gerne bekræfte over for Dem, at de 48 grænseoverskridende afsnit af de 30 prioritetsprojekter, som De henviser til, bliver og vil blive betragtet som prioriteter ved fordelingen af midlerne på betingelse af, at disse grænseoverskridende afsnit opfylder de kriterier for forberedelse og modenhed, som jeg netop har nævnt. Hvad angår de grænseoverskridende afsnit, som kan være støtteberettigede, skal man være opmærksom på, at det ikke drejer sig om en generel tarif, men visse grænseoverskridende afsnit vil kunne være støtteberettigede op til 50 %, hvis Kommissionens forslag godkendes.
For at blive støtteberettiget til en sådan sats skal projekterne opfylde følgende kriterier: De skal først og fremmest kræve handlingsplaner og anlægsarbejde på begge sider af grænsen mellem to medlemsstater. Dernæst skal projektet være teknisk og finansielt udeleligt. Endelig skal de pågældende medlemsstater indgå en fælles forpligtelse i projektet og etablere en fælles struktur. Personligt tror jeg meget på den prioritet, der gives til de grænseoverskridende afsnit. Jeg kan forsikre hr. Costa, at vi har listen over disse projekter, disse 48 afsnit.
Jeg kommer nu frem til min konklusion, hr. formand, mine damer og herrer. Jeg ved, at De allerede er overbevist om Unionens behov for at have et effektivt og konkurrencedygtigt transeuropæisk transportnet. For vedtog De ikke netop her i Parlamentet i april 2004 de 30 prioritetsprojekter? Det er naturligvis nødvendigt, hr. minister, at de kommende finansielle overslag for 2007-2013 gør det muligt at omsætte disse overslag, som Parlamentet så forstandigt har beskrevet, til virkelighed. Jeg vil udtrykke mig klart i dette spørgsmål. Enten tilkender Europa-Parlamentet og Ministerrådet os det nødvendige budget til at realisere de 30 prioritetsprojekter, og i så fald er jeg overbevist om, og jeg kan love Dem, at jeg personligt og beslutsomt vil engagere mig heri, at det vil kunne lykkes os at etablere disse 30 prioritetsprojekter. Eller også, hvilket jeg ikke vil tro, er Deres beslutning i virkeligheden ikke andet end tom luft, og i så fald vil kun en mere eller mindre beskeden del af disse projekter kunne medfinansieres.
For at skifte emne ser jeg, hr. formand, og det giver mig lejlighed til at takke det luxembourgske formandskab, at vi har tilbagelagt den første etape i etableringen af eurovignetten. Jeg vil gerne have lov at understrege, hvor meget det luxembourgske formandskab har gjort for, at vi skulle nå dette resultat.
Jeg vil også gerne præcisere, at vi sammen med min kollega hr. Almunia har skabt dette garantiredskab, der, som De nævnte for et øjeblik siden, gør det muligt, men blot i nogle tilfælde, at henvende sig til et offentlig-privat partnerskab. Men helt ærligt, uden disse 20.000.300.000 euro vil det blive yderst vanskeligt for os at tage denne udfordring op. Derfor takker jeg endnu en gang Parlamentet for, at De ville drøfte dette vigtige spørgsmål i dag. Selv om det foregriber de store drøftelser om de finansielle overslag, er det godt i visse tilfælde, mine damer og herrer, at huske på, at der er en række krav, som man ikke kan undslå sig. Når man tror fast på EU's succes, på succes med den territoriale samhørighed, som vi alle holder så meget af, og også på succes med et mere konkurrencedygtigt EU, så skal man helt ærligt efter min mening vide at prioritere vores transeuropæiske netværk, som Parlamentet så forstandigt har beskrevet dem, på en ordentlig måde, eftersom jeg med min sjæl og samvittighed tror, at de er en absolut betingelse for EU's succes i de kommende år.
Luis de Grandes Pascual,
   Hr. formand, hr. kommissær Barrot, hr. minister Schmit, mine damer og herrer, jeg har bedt om ordet i denne forhandling, fordi jeg er helt enig i de bevæggrunde, der har fået Transport- og Turismeudvalget til at stille spørgsmålet i form af hr. Costas fremragende indlæg.
Jeg ved, at det ikke kun er vores sektorinteresser, der er truet af den beskæring af midlerne, der ser ud til at nærme sig, men de er under alle omstændigheder en del af Europa-Parlamentets ansvarsområde.
Det er en kendsgerning, at gennemførelsen af de forpligtelser, der blev indgået i 1996 ved Parlamentets og Rådets fælles beslutningstagning i forbindelse med finansieringen af de transeuropæiske transportnet, er blevet forsinket. Det er ikke blot en fornemmelse. Kommissionens forslag om et beløb på 20,3 milliarder euro til dette formål inden for rammerne af de finansielle overslag for perioden 2007-2013 er også en realitet.
Rådet bliver spurgt, om der er tilstrækkelig finansiering til at kunne klare de forpligtelser, der er fastsat i beslutning 884/2004. Vi respekterer Rådets opfattelse, som hr. Schmit har fremført, og som han som minimum betegner som passende og tilstrækkelig. Årsagen til, at vi stiller disse spørgsmål, er, at vi oprigtigt mener, at særdeles vigtige projekter risikerer at løbe ud i sandet.
Kommissionen har i sit forslag beskrevet nogle alvorlige bekymringer, der alle fortjener at blive gengivet. Kommissionen siger, "at de mest åbenbare forsinkelser vedrører to jernbaneprojekter og de grænseoverskridende forbindelsesled, hvilket gør det svært fuldt ud at udnytte den dynamik, som åbningen af jernbanemarkedet medfører. Disse forsinkelser er desuden en af de største årsager til overbelastning og ulige fordeling på transportmåder på hovedfærdselsårerne". 
Med den nuværende investeringsrytme er der brug for mere end 20 år til at færdiggøre hele det transeuropæiske transportnet i henhold til 2004-revisionen. Konklusionen er kort sagt meget klar. Hr. Barrot har beskrevet sin ambition, og Rådet har sagt til os, at budgettet er tilstrækkeligt, men vi mener, at hvis dette ikke bliver suppleret på denne måde, vil store projekter, som landene i den yderste periferi, f.eks. Spanien, har sat deres lid til, blive kuldkastet. Vi har tillid til, at Kommissionen og Rådet med bidraget fra Parlamentet gør en effektiv indsats. 
Willi Peicyk,
   Hr. formand, i forbindelse med de transeuropæiske net er der en eklatant modsætning mellem den almene betydning, som minister Schmit netop har understreget, og gennemførelsen. Derfor risikerer vi, at vi går fra de transeuropæiske transportnet til en transeuropæisk permanent ærgrelse, og sådan har det været i nogle år.
Lad mig minde om, at de transeuropæiske net er en opgave, som stammer fra Maastricht-traktaten. Det er ikke bare noget, man har fundet på. Det er en forpligtelse, som vi har påtaget os i fællesskab. I al den tid jeg har arbejdet med sagen, fra Christophersen-gruppen til gruppen af højtstående repræsentanter under Karel van Miert, er der produceret mange smukke ord, men der er ikke kommet meget reelt ud af det, ikke mange projekter. Allerede i Christophersen-gruppens tid fik vi at vide, at projekterne alle var klar til udførelse, de var praktisk gennemførlige, gravemaskinen kunne starte i morgen. Og der er ikke sket ret meget!
Lad mig også minde om, at vi sidste år, i maj 2004, i Rådet og Parlamentet satte slutdatoer på projekterne. Hvis disse slutdatoer ikke kan overholdes, så ønsker jeg, at Rådet - det vil sige, ikke Rådet som helhed, men medlemsstaterne - vil sige, at det vil vi ikke, det kan vi ikke. Vi vil ikke gennemføre det. Og så må man tage afsked med disse projekter. Lad os derfor se større mod, større engagement, større ærlighed fra Rådets side i dette spørgsmål! Og hvis det var et løfte, vi fik i dag, om at formandskabet, Parlamentet og Kommissionen støtter budgetforslaget til de finansielle overslag, så er det en udtalelse, som vi fint kan leve med. 
Michael Cramer,
   Hr. formand, mine damer og herrer, i de seneste dage har vi højtideligholdt tresårsdagen for den 8. maj 1945. Vi husker imidlertid også den 1. maj 2004, hvor Europas deling blev afsluttet. Nu kan også i Europa det vokse sammen, som hører sammen. Det bidrager TEN-projekterne til. Vi ved imidlertid også, at de 30 TEN-projekter er en ønskeseddel for den nationale egoisme. Broen over vejen i Messina har ikke noget at gøre med Europas voksen sammen, men den står på listen over disse projekter.
Vi ved, at finansieringen af alle de 30 projekter, som skal være gennemført i 2020, koster omkring 600 milliarder euro. Men vi ved også, at vi fra EU's side - hvis man går ud fra en andel på 20 % - efter den nuværende finansielle planlægning skal bruge 120 år, for at EU kan finansiere sine 20 %. Så lang tid har vi ikke! Selv om det er dejligt, at Rådet er nået til enighed om en eurovignet, så ved vi, at vejafgiftens størrelse ikke er tilstrækkelig til at finansiere f.eks. Brenner-tunnellen mellem Østrig og Italien. Alene indtægterne fra bompenge i Østrig ville betyde, at det vil vare 300 år, før Østrig kan finansiere sin del af Brenner-tunnellen. Derfor har vi brug for prioriteringer, vi har brug for transportprojekter for europæisk enhed.
Derfor har vi startet et initiativ på tværs af partier og lande. Vi ønsker som første prioritet for Europas sammenvoksen jernbaneforbindelserne fra Berlin til Warszawa, Tallinn, Riga og Vilnius, og vi ønsker jernbaneforbindelsen fra Wien og Venedig til Ljubljana, Bratislava, Prag og Budapest. Med disse projekter har vi nået alle 8 hovedstæder i de nye medlemslande. Så kan Europa vokse sammen. Vi vil i hvert fald hellere have disse to projekter gennemført helt i 2010, end vi vil have 30, 50 eller 48 halvfærdige projekter i 2020. Kun hvis vi lægger prioriteringen her, kan Europa vokse sammen. 
Seán Ó Neachtain,
   Hr. formand, jeg er ordfører for udtalelsen fra Transport- og Turismeudvalget om de generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net og energi. I denne egenskab kan jeg klart sige, at de 20,3 milliarder euro, der i øjeblikket foreslås i forordningsudkastet, under ingen omstændigheder bør reduceres. Det er afgørende, at dette beløb anses for et absolut minimum.
Kommissionen er nødt til at garantere, at det foreslåede beløb vil opfylde behovene som følge af Fællesskabets øgede medfinansiering, der kan være helt op til 50 %. Vi er nødt til at være realistiske for at kunne opfylde målsætningen om at fremme disse projekter, især når antallet af prioriterede projekter er steget fra 14 til 30. Der er uden tvivl store forventninger om tydeligere regler for støtte til TEN-T-projekter.
Jeg tror stærkt på nødvendigheden af samfinansiering. Medlemsstaterne er nødt til at tage ansvar for deres respektive infrastrukturer. Det er ikke nok med EU-midler. En stor del af midlerne vil blive brugt til større grænseoverskridende projekter, men jeg tror ikke på, at det kan være effektivt, uden at alle de berørte lande underskriver bindende bilaterale aftaler.
Hvis en medlemsstat ikke bidrager med passende parallel finansiering, skal Kommissionens tilsynsrolle og dens mulighed for at inddrive midler styrkes. Kommissionen er jo trods alt fællesskabsbudgettets vogter. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne indledningsvis takke hr. Cramer for den store solidaritet, han har givet udtryk for.
Der er, så vidt jeg har forstået, tre ting, der skal være på plads, inden det transeuropæiske transportnet kan etableres, nemlig penge, penge og flere penge. Men penge er efter min opfattelse ikke det eneste, der er brug for. Engang førte alle veje til Rom, den civiliserede verdens centrum, fordi det var sådan, romerne byggede dem. Hvor fører det stadigt mere forenede Europas veje nu hen? Jeg har ikke til hensigt at besvare dette spørgsmål lige nu. Jeg vil i stedet beskæftige mig med et andet, bagvedliggende spørgsmål. Udgør transportsystemet i det udvidede EU, som i fremtiden vil blive udvidet endnu mere, virkelig ét samlet system, og kan det europæiske net betragtes som en helhed? Efter min opfattelse må svaret være nej. 16 nye prioriterede projekter er blevet føjet til de 14, der eksisterede indtil for nylig, for at tage hensyn til de nye EU-medlemsstaters tiltrædelse. Vores fremtidige indsats vil utvivlsom følge samme mønster, og vi vil med andre ord blive ved med at sammenstykke vores indsats ved at føje ekstra projekter til, hver gang et nyt land bliver medlem, som om vi byggede til et hus eller lavede et kludetæppe.
Jeg vil derfor spørge Kommissionen, om tiden nu ikke er inde til at skabe sig et samlet overblik over Europa, og om det ikke ville være hensigtsmæssigt at udarbejde en omfattende undersøgelse af det transeuropæiske transportnet. Denne undersøgelse kunne omfatte Balkanlandene såvel som Moldova, Ukraine, Belarus, Georgien og evt. også Rusland. Jeg mener, at det er på høje tid, at der udarbejdes en omfattende og metodisk undersøgelse af denne art, så vi kan skabe os et samlet billede af situationen i Europa.
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke for kommissær Barrots mod og for den velvilje, som rådsformandskabet udviser, men ud over velvilje bør det stå fast på kravet om bedre finansiering eller i det mindste tilstrækkelig finansiering til de transeuropæiske net.
Parlamentet har altid støttet de transeuropæiske net og en tilstrækkelig finansiering af disse, og faktisk betragter det forslaget til de finansielle overslag på 20,3 milliarder som et minimum og fordømmer forsinkelserne og forhindringerne, for der er tale om forsinkelser og forhindringer i forbindelse med vores indsats for at fremme væksten, beskæftigelsen og den sociale, økonomiske og territoriale samhørighed.
Jeg glæder mig over den særlige opmærksomhed, der er blevet de grænseoverskridende strækninger til del, og jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den har undersøgt, om beløbet - på 20,3 milliarder - er tilstrækkeligt i en optimal situation, hvor man som minimum i halvdelen af de grænseoverskridende projekter når op på at investere de mulige 50 % frem til 2013. Vil nævnte beløb også være tilstrækkeligt til at sikre, at de garantiinstrumenter, som kommissær Barrot og kommissær Almunia i fællesskab er ved at skabe, vil virke?
Jeg vil også gerne sikre mig Kommissionens og Rådets vilje til at fokusere på de 30 projekter, der allerede er vedtaget, så de garanterer den nødvendige stabilitet og fremdrift uden at lade sig aflede af de andre interesser, der kommer for dagen i form af alternative projekter på grund af udsigten til nye midler.
Jeg vil slutte med at henvise til den nødvendige fleksibilitet og til additionalitetsbestemmelsen på de forskellige finansieringsniveuaer, såvel på EU-plan som på nationalt og regionalt plan, såvel de offentlige som de private, herunder de mulige synergier mellem transportnettene og energinettene. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ).
   - Eftersom de bevillinger, der er afsat til transportpolitik, er begrænsede, er det nødvendigt at udarbejde en liste over prioriterede transeuropæiske transportnetprojekter. Det fremgår dog med al ønskelig tydelighed, at denne liste stadig indeholder for mange projekter i forhold til EU's finansielle midler. Jeg mener, at vi i betragtning af den seneste udvidelse og de massive forsinkelser i visse nye medlemsstaters infrastrukturudvikling især bør fokusere på projekter, der har til formål at skabe sammenhæng mellem Europas transportnet.
Hvad angår Kommissionens forslag om finansieringsniveauerne under de finansielle overslag for 2007-2013, skal det bemærkes, at der ikke er nogen som helst begrundelse for at anføre EU's udvidelse som et argument for at forhøje udgifterne på dette område. De nye medlemsstater er kun involveret i 10 ud af de 30 godkendte projekter og modtager kun 10 % af bevillingerne. Desuden betragter de 10 nye medlemsstater dem ikke som nogen attraktiv finansieringsmulighed på grund af den usædvanligt lave medfinansieringssats.
Til trods for disse mangler mener jeg dog, at vi bør gøre alt, hvad der står i vores magt, for at sikre, at udgifterne til de transeuropæiske net forbliver på det niveau, Kommissionen har foreslået.
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke alle de, der er kommet med indlæg, og som tydeligt har vist, at iværksættelsen og gennemførelsen af projekterne i det transeuropæiske netværk har stor prioritet i Europa-Parlamentet.
Jeg skal måske korrigere den pessimisme eller negative analyse en smule, som nogle har givet udtryk for, for selv om det er sandt, at der indtil videre efter Maastricht-traktaten ikke er sket tilstrækkelige fremskridt, så er en række projekter ikke desto mindre realiseret eller i færd med at blive realiseret efter Det Europæiske Råd i Essen i 1994, hvis jeg husker korrekt. Så den første etape i gennemførelsen er tilbagelagt eller er i færd med at blive det.
Der er ingen tvivl om, at Rådet, som næstformanden i Kommissionen nævnte, deler Europa-Parlamentets bekymring, når De siger, at de transeuropæiske netværk udgør et centralt element set fra et økonomisk synspunkt eller i forhold til den territoriale samhørighed, som talerne har sagt. Det er rigtigt, som en eller anden sagde, at krigens nerve er penge. Så vi skal sørge for, at vores politiske prioriteter også omsættes i budgetmæssige prioriteter. Det er i den henseende, at de finansielle overslag rent faktisk er et meget stort emne.
Som udøvende formand kan jeg kun sige Dem, at det luxembourgske formandskab helt indtil juni tillægger denne del af de finansielle overslag meget stor betydning og ikke ønsker, at den reduceres, fordi det ville betyde, at den politiske prioritet så selv ville blive mindre eller yderligere forsinket. Men det er en forpligtelse, som formandskabet ikke alene kan indgå. Det er faktisk først og fremmest medlemsstaterne og derefter Europa-Parlamentet, der skal træffe beslutning herom, eftersom de finansielle overslag ikke udelukkende besluttes i Rådet. De finansielle overslag fastlægges i fællesskab af Rådet og af Europa-Parlamentet.
Jeg mener, at De må sige det højt, hvis De tillægger de transeuropæiske netværk stor politisk prioritet. Det har De gjort i dag, lektien er lært, budskabet vil blive formidlet videre i løbet af de kommende uger, samtidig med at drøftelserne af de finansielle overslag helt sikkert vil blive intensiveret.
Jacques Barrot,
    Hr. formand, først vil jeg også gerne ligesom hr. Schmit takke alle de parlamentsmedlemmer og talere, som med deres tilstedeværelse viser den store interesse for sagen, som de tilkendegiver.
Dernæst vil jeg gerne minde om, at vi har et næsten fuldt skema for 27 nuværende og kommende medlemsstater, og at samfinansieringssatserne vil være de samme for alle medlemsstater. Vi vil stort set finansiere undersøgelserne med 50 % - det samme som i dag. Hvad angår projekterne, vil vi bevæge os fra en sats på 10 % for de såkaldt normale projekter til evt. 30 %, hvis det er prioritetsprojekter. For de grænseoverskridende projekter, som indtil i dag kunne få tildelt en sats på op til 20 %, vil de evt. kunne tildeles en sats på 50 %, såfremt vi faktisk sammen med Dem giver dem førsteprioritet.
Jeg vil desuden gerne vende tilbage til spørgsmålet om naboskab og de forbindelser, som De ønsker med hele det europæiske kontinent. De ved, at jeg har betroet Loyola de Palacio at overveje udvidelsen af det transeuropæiske netværk til nabolandene, nemlig til Balkanlandene, Kaukasus, Rusland, Ukraine, Moldova og de østlige og sydlige Middelhavslande. Jeg forventer mig meget af dette arbejde, som vil give os mulighed for at overveje fremtiden for forbindelserne over hele det europæiske kontinent, og som også vil bidrage til vores overvejelser om naboskabspolitikken.
Jeg vil også gerne sige Dem, at vi skal være meget opmærksomme, for vi skal trods alt sørge for, at nationalstaterne og medlemsstaterne frit kan forpligte sig til at være med i projekterne. Globalt set yder vi en syvendedel af indsatsen, et bidrag, som har en fundamental løftestangseffekt.
Jeg vil ikke vende tilbage til alle de indlæg, der er kommet, især fra medlemmerne af Transportudvalget. Når det er sagt, har De ret, det haster virkelig, især hvis man, som nogle af Dem frygter, vil undgå, at der skabes en form for patchwork, som er lavet af små afsnit, som kunne være fint administreret, men som ikke ville være forbundet med resten. Derfor, hr. formand - og jeg tillader mig at insistere på dette punkt her til morgen - har jeg truffet beslutningen om at foreslå Rådet og Parlamentet, at vi udnævner nogle koordinatorer, som vil få til opgave netop at sørge for, at der i hele korridorens længde - det drejer sig hovedsageligt om jernbanekorridorer eller flodkorridorer - vil blive sat alt ind på inden for de fastsatte frister at sikre sammenhæng i korridoren. Jeg mener, hr. formand, at Parlamentet snarest skal afgive udtalelse om forslagene.
Kan jeg i min egenskab af kommissær benytte lejligheden til at gentage, at jeg afventer denne udtalelse fra Parlamentet med utålmodighed? Jeg ville dernæst kunne videreformidle dette forslag til Rådet om en, om jeg så må sige, koordinatorstrategi, som det i øvrigt har givet tilsagn om, hr. minister. Dernæst ville jeg så skulle præsentere udnævnelsen af disse koordinatorer, hvoraf jeg forventer mig virkelig meget, for Kommissionens kollegium, støttet af udtalelserne fra Parlamentet og Rådet. De får både den tekniske kompetence og, tror jeg, den nødvendige politiske og moralske myndighed til virkelig at sætte alt i bevægelse og om nødvendigt sørge for, at to nabostater via bilaterale forbindelser kan forpligte sig til at gennemføre udvidelsen.
Jeg takker endnu en gang Parlamentet og formandskabet, som har gjort opmærksom på, at alt dette naturligvis er blevet udsat på grund af de finansielle forhandlinger. Når det er sagt, tror jeg også, det er parlamentsmedlemmernes opgave at minde deres ansvarlige, de ansvarlige i deres medlemsstater, om, at også de, hvis vi ønsker, at Europa bliver fuldstændigt konkurrencedygtigt og opnår territorial sammenhæng, skal acceptere at spille spillet fuldt ud med disse store projekter, som kan vise sig at være en reel chance for morgendagens Europa. Også tak til hr. Costa, som på vegne af Transport- og Turismeudvalget havde taget initiativ til denne forhandling, som også for mig har været meget nyttig.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0031/2005) af Hennis-Plasschaert for Transport- og Turismeudvalget om ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om bedre havnesikring (KOM (2004)0393 - C6-0072/2004 - 2004/0031(COD)). 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, først vil jeg gerne sige tak til Deres ordfører, som virkelig har gjort et fremragende stykke arbejde.
De seneste begivenheder med deres bølger af terrorattentater har vist, at intet land og ingen aktivitetssektor kan sige sig fri for sådanne trusler. Uanset begrundelserne herfor kan disse terrorhandlinger finde sted overalt og til enhver tid. Søfarten og havnemiljøet går ikke fri af en sådan trussel, og vi kan ikke vente på, at der sker et attentat, før vi træffer nogle hovedsageligt forebyggende foranstaltninger inden for rammerne af transportpolitikken.
Dette forslag til direktiv har til hovedformål på havneniveau at supplere de foranstaltninger, der blev vedtaget i 2004 kun for havneterminaler i forordningen om sikring af skibe og havnefaciliteter. Som De husker, gennemfører denne forordning de sikkerhedsforanstaltninger, som blev vedtaget af Den Internationale Søfartsorganisation i december 2002, på fællesskabsniveau, især ISPS-koden om sikring af skibe og havnefaciliteter. Kommissionen valgte dengang først at udbrede sikringsforanstaltningerne til hele havneområdet på et senere stadie og ved hjælp af et direktiv.
Vores endelige mål er at komme ud over denne nærmest kunstige adskillelse mellem havnen på den ene side og havnefaciliteterne, som den består af, på den anden, og etablere en sammenhængede sikringsforanstaltning, som i det enkelte tilfælde alt efter den gennemførelse, som medlemsstaterne vælger, er baseret på de forskellige havnes geografi og topografi samt de forskellige områder, de består af. Denne tilgang forekommer os rentabel med hensyn til effektivitet og omkostninger.
Jeg understreger, at vores forslag i stor stil læner sig op ad resultaterne af en undersøgelse, som er foretaget i fællesskab af Den Internationale Arbejdsorganisation og Den Internationale Søfartsorganisation, som resulterede i udgivelsen af en adfærdskodeks for havnesikring. Denne adfærdskodeks har imidlertid ingen bindende værdi. Derfor opfordrer Kommissionens forslag til de samme sikringsstrukturer og -organer som i den allerede gældende forordning for at skabe en sikringsordning, som finder anvendelse på hele søtransporten, fra skibsfartøjet til havneområdets udkant.
Dette tiltag giver mulighed for en forenkling af procedurerne samt synergieffekt på sikringsområdet. Det foreslåede direktiv opfordrer medlemsstaterne til at definere grænserne for deres havneområder og sørge for, at der foretages evalueringer af havnesikringen samt udarbejdes sikringsplaner for havne på den mest hensigtsmæssige måde i henhold til minimumskrav.
Det forslag, som De er blevet stillet, fastlægger også, at der skal udpeges en havnesikringsmyndighed for hver havn eller havnegruppe, udnævnes en havnesikringsagent og udpeges korrespondenter i medlemsstaterne for at sikre den nødvendige kommunikation med de andre medlemsstater og, naturligvis, med Kommissionen. Endelig etablerer det et EU-kontrolsystem for at sikre, at havnesikringsforanstaltningerne gennemføres.
Jeg vil afslutte mit indlæg, hr. formand, med helt særligt at understrege, at nogle af vores største handelspartnere allerede har foretaget en omfattende gennemlæsning af Den Internationale Søfartsorganisations ISPS-kode. Disse tredjelande gennemfører sikringsforanstaltningerne i alle deres havne og forventer helt naturligt det samme engagement fra vores side. De er rede til at komme og verificere det, hvis vi ikke gør nogle hurtigere fremskridt i den retning. Jeg mener ikke, at EU kan stå tilbage på dette område, både af handelsmæssige årsager, men også naturligvis på grund af beskyttelsen af vores europæiske medborgere og af infrastrukturer, som er så vitale som vores havne.
Jeg tilføjer, at jeg, da jeg var i USA for en måned siden, fik lejlighed til at møde hr. Jackson, som er ansvarlig for indenrigssikkerheden. Hvis jeg skal være helt ærlig, fik vi virkelig indledt et samarbejde baseret på tillid. Alt dette kræver imidlertid også, at europæerne ønsker at gøre de nødvendige bestræbelser for at sikre denne omfattende sikring af alle havnefaciliteterne.
Jeg takker derfor endnu en gang Deres ordfører og alle De, som har gjort en indsats for forslaget. Jeg takker Dem især for at yde denne sag al den opmærksomhed, den fortjener, og jeg ønsker, hr. formand, hr. minister, en hurtig aftale på området.
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ),
   Hr. formand, som bekendt har terrorangrebene i USA og Spanien, men også den øgede kriminalitet generelt, ført til alle mulige sikkerhedsforanstaltninger i Europa, som kommissær Barrot også sagde for lidt siden. Efter lufthavnene er det selvfølgelig nu søhavnenes tur. De europæiske havne er jo væsentlige led i transportkæden, som forbinder handels- og passagerstrømme med hinanden til søs og over land. Ofte er de ligeledes knudepunkter for omladning af farlig fragt til vigtige kemiske og petrokemiske produktionscentre, og de ligger ofte i nærheden af byer. Terrorangreb i havne kan derfor føre til alvorlige forstyrrelser i transportsystemer, skabe en dominoeffekt og skade folk i havnene og de omkringboende. Det var simpelthen påkrævet, at der blev gjort noget.
Dertil kommer, at det er bedre at klare dette problem selv end uopfordret at blive konfronteret med f.eks. amerikanske inspektionshold. Kommissær Barrot sagde netop, at den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter, ISPS-koden, allerførst er omsat i regler, der er bindende for EU, gennem en forordning, nemlig forordning 725. Denne er imidlertid ikke altomfattende. Den fastsætter faktisk kun regler for sikring af den våde del af havnen, og derfor kom der i 2004 et supplerende direktiv for at fastsætte regler for sikring af hele havneområdet. Det er det direktiv, som vi behandler i formiddag, og som vi skal stemme om senere på dagen.
Jeg fokuserer lige på to væsentlige ting, som jeg som ordfører har arbejdet på. Hr. Barrot har allerede behandlet et par andre sager udførligt. De to punkter, jeg vil omtale, har at gøre med garantien for ens spilleregler i EU.
For det første det finansielle grundlag for forslaget. Hvem betaler egentlig hvad? Der er betydelige forskelle mellem en række medlemsstater. Hvis der skal være lige vilkår, er dette efter min mening absolut uønsket. I den endelige aftale opfordres Kommissionen derfor til hurtigst muligt og senest den 30. juni 2006 at forelægge en undersøgelse af fordelingen af udgifterne mellem offentlige instanser, havnemyndigheder og erhvervslivet. De ekstra sikkerhedsforanstaltninger må under ingen omstændigheder føre til konkurrenceforstyrrelser.
For det andet har jeg arbejdet på en entydig fortolkning og harmonisering af reglerne i alle medlemsstater. Det kan naturligvis ikke være sådan, at man i den ene medlemsstat er tilfreds med en ekstra lås, mens fem vagter og seks kameraer gøres obligatorisk i de andre medlemsstater. Jeg overdriver naturligvis, men alligevel. Jeg har derfor opfordret til, at Kommissionen foretager en slags overordnet tilsyn. Dette var et vanskeligt punkt under forhandlingerne, navnlig for Rådet. Det overrasker mig, fordi netop medlemsstaterne i vid udstrækning klager over manglen på ens spilleregler, men når enden er god, er alting godt. Vi har fundet en formulering, som alle involverede kan acceptere, og som stiller tilstrækkelige midler til rådighed for Kommissionen til at foretage det nødvendige overordnede tilsyn.
Endvidere har jeg som ordfører gjort, hvad jeg kunne, for ikke at indføre en ekstra bureaukratisk institution, og forslag herom er derfor fjernet. Naturligvis er jeg glad for, at jeg kan fortælle Dem, at jeg for ganske nylig opnåede en aftale med skyggeordførerne, Rådet og Kommissionen. Dette kompromis findes i ændringsforslag 13 til og med 75, som både PPE-DE-Gruppen, PSE-Gruppen, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, min egen gruppe, Rådet og Kommissionen kan støtte. Hvis vi faktisk også vedtager dette kompromis senere på dagen, kan direktivet afsluttes under førstebehandlingen. Ændringsforslag 10, 11 og 12 fra UEN-Gruppen ser sympatiske ud, men jeg vil alligevel råde Dem til at stemme imod. De blev ikke vedtaget i en tidligere fase i Transport- og Turismeudvalget. Disse ændringsforslags indhold er enten optaget andre steder, eller også ville det føre til en unødig juletræseffekt.
Den aftale, som nu foreligger, er et udmærket, gennemførligt kompromis for alle de parter, der er involverede i gennemførelsen af foranstaltningerne. En hurtig afslutning under førstebehandlingen er derfor særdeles ønskværdig. Jeg mangler nu blot at takke skyggeordførerne, Kommissionen og det luxembourgske formandskab mange gange for deres indsats og samarbejdsvilje, som jeg har sat overordentlig stor pris på. 

Giles Chichester (PPE-DE ),
   Fru formand, jeg taler på vegne af Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Allerførst vil jeg gerne give udtryk for vores overordnede støtte til dette forslag og især bifalde dets fleksibilitet med hensyn til medlemsstaternes gennemførelse. Sikringsforanstaltninger og foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme kendetegner i meget høj grad den tidsalder, vi lever i, og det er meget vigtige emner, så derfor er det yderst kærkomment, at kommissæren har taget et initiativ på dette område.
Mit udvalg har dog visse betænkeligheder ved manglen på en ordenlig cost-benefit-analyse eller en fyldestgørende konsekvensanalyse af omkostningerne i forbindelse med dette direktiv. Vi var også betænkelige ved den manglende omtale af finansiering og finansieringstiltag i forslaget. Det er helt fint, at vi kommer med forslag, men vi må også tænke på, hvordan disse forslag skal finansieres. Vi har derfor stillet et ændringsforslag, som fokuserer på disse aspekter af forslaget, og opfordrer til, at medlemsstaterne tænker på dem, når de udarbejder retningslinjer for handling. Vi ønsker ikke, at hele omkostningsbyrden ved denne foranstaltning skal bæres af operatører og speditører i den private sektor, men søger en retfærdig og ligelig fordeling af byrderne og omkostningerne ved forslaget. 
Romano Maria La Russa (UEN ),
    Fru formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke ordførerne, som talte før mig, og jeg bekræfter naturligvis, at Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har afgivet positiv udtalelse om forslaget.
Jeg mener dog, at det er nødvendigt at tilføje et par ting, nemlig at den lethed og dristighed, som terroristerne kunne angribe med i september 2001 og ved andre lejligheder, har gjort det nødvendigt at gøre sikkerhedskontrollen mere omfattende, ikke blot i lufthavnene og ved grænserne, men også i havnene, hvor der hver dag er en betydelig strøm af varer og mennesker.
Hvad angår Rådets og Parlamentets forslag om, at der også skal foretages kontrol af skibe, som transporterer gods, har jeg som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender tilladt mig at understrege, at en større havnekontrol også ville gøre det muligt at dæmme op for handelen med forfalskede varer, narkotikahandelen og en lang række aktiviteter, som de kriminelle organisationer benytter sig af. Denne betragtning, der blev præsenteret i form af et ændringsforslag i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, blev ikke godkendt, ligesom man heller ikke godkendte andre ændringsforslag, der tog sigte på at udvide kontrollen, så den ikke bare omfatter varer og motorkøretøjer, men også personer.
Jeg kan ærligt talt ikke forstå, at dette forslag blev forkastet, eftersom målsætningen udelukkende var en yderligere beskyttelse af borgernes sikkerhed. Heldigvis bekræftede man under den efterfølgende behandling i Rådet og Parlamentet min teoris gyldighed, idet man noterede sig denne og tilføjede indholdet i mine ændringsforslag til teksten, hvorved de i det store og hele blev medtaget.
Efter min mening kan direktivet også være et effektivt instrument i bekæmpelsen af illegal indvandring, idet den begrænser indrejsen af personer, som ikke har noget arbejde eller nogen opholdstilladelse, og som regner med en let integration i samfundet, men som ofte - tit også imod deres vilje - tvinges ud i kriminalitet for at kunne overleve. 
Philip Bradbourn,
   Fru formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske fru Hennis-Plasschaert med hendes vellykkede betænkning. Når vi - håber jeg - er i stand til at afslutte dette emne hurtigt, skyldes det hendes store indsats.
Vi ved alle, at terrortruslen er vokset betydeligt i de seneste år. Parlamentet har med god grund drøftet disse spørgsmål mange gange i den sidste tid.
Min bekymring gik oprindeligt på, at Kommissionens forslag var for vage og ville være for vidtrækkende, og at de betydelige omkostninger ved at gennemføre og håndhæve direktivet kunne sendes videre ned gennem forsyningskæden og medføre øgede omkostninger for industrien og forbrugerne. Jeg er helt enig i hr. Chichesters bemærkninger om cost-benefit-analysen.
Ved ordførerens store indsats er et vagt udtryk som "kriminelle handlinger" - der kan betyde hvad som helst, f.eks. henkastning af affald i havneområder, hvilket ikke kan siges at være en trussel mod sikkerheden - blevet ændret til "sikkerhedshændelser". Herved præciseres ordlyden, og det sikres, at direktivet bedre kan rettes mod rigtige trusler. Definitionen af havneområder er blevet forbedret med henblik på at begrænse omkostningerne for forsyningskæden uden for havnens geografiske område. En vigtig ændring er, at subsidiaritetsprincippet er blevet fremmet, når det drejer sig om at definere de områder i forbindelse med havnen, som direktivet skal gælde for.
Men sikring handler ikke kun om penge og er faktisk umulig at prissætte. Ordførerens store indsats betyder, at der er gjort noget for at hindre det potentielt unødige bureaukrati. Jeg er glad for at kunne sige, at vi har en betænkning, som jeg helt og aldeles støtter, og jeg beder Parlamentet give den sin fulde opbakning ved afstemningen senere i dag. 
Marta Vincenzi,
    Fru formand, kære kolleger, med dette direktiv forener vi transportsikkerhed med beskyttelsen af sø- og handelstrafik mellem Europa og resten af verden. Det er sandt, at vi fra 2002 og med de specifikke bestemmelser fra 2004 ikke længere kun tager dette spørgsmål op for at beskytte miljøet og menneskeliv på havet, men også for at forebygge attentater.
Det er dog nødvendigt med en forbedring af situationen, eftersom der i de amerikanske havne ofte sker det, at skibene ikke får lov til at laste og losse - navnlig når det gælder containertransport - og havnene skal indgå aftale med USA's toldmyndighed, da de ellers bliver udelukket fra trafikruterne. Dette virker ikke fremmende for vores konkurrenceevne.
Desuden er de gældende sikkerhedsforskrifter, som kommissær Barrot nævnte, opdelt og ikke bindende, og der mangler en samlet indfaldsvinkel. Derfor er det vigtigt, at dette retsgrundlag vedtages, så vi undgår konkurrenceforvridninger og anerkender havnene som knudepunkter i den logistiske kæde. PSE-Gruppens bidrag til udarbejdelsen af de samlede forslag gik i denne retning, nemlig en definition af havnene i transportkæden - ikke bare grænsefladen mellem skibet og havnen, hvor man anerkender den funktionelle forbindelse til den fælles transportpolitik - og en bekræftelse af nødvendigheden af en inspektion fra Kommissionens side, hvor medlemsstaternes kompetence respekteres, men hvor man sikrer et ensartet grundlag.
I betragtning af, hvor langt der oprindeligt var mellem Rådets og Kommissionens holdninger, og selv om vi må nøjes med et resultat, der er mindre ambitiøst end det, som vi gerne ville have haft, anser vi det opnåede kompromis for at være tilfredsstillende og stemmer for. Jeg vil gerne rette en oprigtig tak til ordføreren for hendes evne til at lytte og sammenfatte. 
Sylwester Chruszcz,
   Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er personligt imod bureaukrati, og det er alle her i Parlamentet velsagtens. Det stigende antal dokumenter vedrørende sikkerhed i havne vil meget vel kunne resultere i en opblomstring af bureaukratiske strukturer, og en EU-regulering af dette spørgsmål vil betyde, at to indbyrdes overlappende lovgivnings- og retssystemer vil finde anvendelse.
Nærhed er et af Fællesskabets grundlæggende principper. Vi bør ikke fratage medlemsstaterne endnu flere beføjelser ved at erklære, at direktivet også finder anvendelse uden for havnene. Vi bør ikke sætte medlemsstaternes retssystemer under pres ved at diktere, hvad der skal betragtes som en lovovertrædelse, og hvad der skal betragtes som ulovligt. Jeg går helt ind for at forbedre sikkerheden i havnene, men det bør så vidt muligt være medlemsstaterne og havnene, der i overensstemmelse med nærhedsprincippet selv beslutter, hvordan dette mål skal nås. Direktivet må ikke indebære, at havnene skal gennemgå uendelige inspektioner udført af utallige forskellige organer. Som jeg anførte indledningsvis, bør vi undgå en overbureaukratisering af EU's regulativer, direktiver og love på området.
Philip Claeys (NI ).
   - Fru formand, det er ingen luksus, at der kommer et direktiv om havnesikring i EU.
Attentaterne i New York, Washington og Madrid har vist, at intet transportmiddel længere er sikret mod terror, og så er det også logisk, at der føres nøjere tilsyn med sikkerheden i søhavne. Kommissær Barrot har for øvrigt netop gjort opmærksom på, at vi dermed simpelthen opfylder en række internationale forpligtelser. Det drejer sig for øvrigt ikke kun om terrortruslen, men også om bekæmpelsen af ulovlig indvandring, organiseret kriminalitet og handel med narkotika og forfalskede produkter. Vi må i hvert fald håbe, at det ikke bliver ved de gode hensigter, men at der effektivt gøres noget ved hvert af disse sikkerhedsaspekter.
Jeg vil til sidst meddele, at jeg godkender det ændringsforslag, som Transport- og Turismeudvalget har stillet. Det er faktisk nødvendigt, at finansieringen af de foreslåede foranstaltninger ikke fremmer konkurrenceforfalskning, og at der kommer tydelige retningslinjer for finansieringen af dels myndighedernes udgifter, dels operatørernes udgifter. 
Willi Piecyk (PSE ).
   Fru formand, det glæder mig, at det er Dem, som er en ven af kysten, der leder mødet, det ved De. Jeg vil gerne takke ordføreren for det arbejde, som hun har ydet sammen med skyggeordføreren. Jeg tror, vi har et fornuftigt kompromis til afstemningen i morgen, som alle grupper kan støtte, og dermed er sagen klaret.
Verden er desværre ikke sådan, som vi kunne ønske. Der har været terrorangreb. Derfor er transporter af mennesker og varer udsat for risiko. Det må man gøre noget ved, og det forsøges med dette direktiv, for vi skal forebygge. Men der er en ting, man må pege på i denne forbindelse. Det går ikke at lægge risikoforebyggelsen over på havnene alene, det er en opgave for hele transportkæden, det må man ikke glemme. Den begynder hos afsenderen. Og i sidste ende skal veje og skinner inddrages i denne risikoforebyggelse, for ellers får vi konkurrenceforvridninger og ender med det, som vi ikke ønskede, nemlig mere trafik på vejene i stedet for på vandet. Det tror jeg, man skal tage hensyn til. Hvis jeg har forstået det rigtigt, har Kommissionen også allerede taget fat på overvejelserne for at inddrage dette aspekt. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Fru formand, sikringen af sårbare steder såsom havne er væsentlig for samfundet, og det gælder både for forbindelsen mellem skib og kaj og for de øvrige dele af havnen. Havne er ikke identiske, hvad angår omfang, placering, karakter og organisationsmåde. Medlemsstaterne får med rette mulighed for selv at konstatere nytten af disse regler. Jeg er tilfreds med, at medlemsstaterne kan gennemføre disse regler på den bedst egnede måde. En ensartet ordning for alle havne skader jo den nævnte forskelligartethed og vil medføre en stigning i udgifterne.
Et andet vigtigt punkt er håndhævelsen af disse regler. Erfaringer fra andre steder viser, at håndhævelse er lettere sagt end gjort. Med begrænset mandskab kan inspektionen ikke være optimal. Derfor er det godt, at Kommissionen årvågent holder øje med gennemførelsen af dette direktiv.
Til sidst vil jeg udtrykke min påskønnelse af ordføreren, som det er lykkedes at afslutte denne sag på en god og kort måde ved i samråd med Rådet at holde fast ved de væsentlige punkter. 
Bogusław Liberadzki (PSE ).
   - Jeg finder det glædeligt, at der afholdes en debat om dette emne, eftersom det beviser, at vi bestræber os på at handle med omtanke, før skaden er sket. Det viser også, at vi reelt betragter havne som multimodale transitcentre for forskellige transportkæder. Endelig vil denne debat øge forbrugernes tillid. Fordelene ved det foreslåede direktiv er, at det opstiller en række klare mål og sikrer fleksibilitet i gennemførelsen og virkeliggørelsen heraf. Der har været en vis uenighed i PSE-Gruppen om bl.a. finansiering af institutioner med kompetencer på området, om inspektioner og om, hvorvidt sådanne inspektioner forstyrrer havnedriften. Jeg mener, at det kompromis, vi er nået frem til, er godt, og at det fortjener vores støtte.
Jeg vil som konklusion tilføje, at jeg bad havnemyndighederne i min valgkreds, Szczeczin og Świnoujście, udtale sig om forslaget. Deres svar var alle meget positive.
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Fru formand, der er ingen tvivl om, at vi bør forsvare og garantere sikkerheden i havnene såvel som i lufthavnene. Terror er selvfølgelig noget, vi lever med og frygter. Jeg har som journalist personligt oplevet den største sag med pirateri om bord på krydstogtskibet ud for Piræus, hvor jeg så amputerede arme og ben flyde i vandet. Terror er en forfærdelig ting.
Men lige så forfærdelig er den frygt for terror, som forskellige regeringer bruger som påskud for at begå forbrydelser mod de borgerlige friheder. Borgerne frygter for deres liv på grund af terrorhandlinger og frygter for deres frihed på grund af kameraer, der overvåger deres mindste bevægelser på gader, i havne, i lufthavne, på hoteller og overalt. ESΡS registrerer telefonsamtaler. Borgerne overvåges gennem deres kreditkort, de overvåges fra alle sider. Vi har terror og frygten for terror. Så lad os beskytte vores borgere. Alle de penge, vi bruger på terror - vi brugte en milliard euro på De Olympiske Lege - kunne være anvendt anderledes, nemlig til at dæmme op for den fanatisme og ekstremisme, som fører direkte til terror.
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, mange af de seneste års terrorhandlinger har som bekendt været rettet mod offentlige transportmidler - tog, busser, fly, skibe og de områder, der er forbundet med driften heraf. Vi har alle terrorangreb som det i Madrid i frisk erindring. Vi bør øjeblikkeligt træffe flere - og mere effektive - foranstaltninger. Direktivforslaget tjener dette formål. Størstedelen af de foranstaltninger, der indføres i medfør af direktivet, er tilfredsstillende.
Vi bør træffe foranstaltninger på fællesskabsplan, således at vi sikrer alment accepterede sikkerhedsregler og samtidig lige konkurrencevilkår for alle Fællesskabets havne. De Olympiske Lege var et udmærket eksempel på, hvordan innovative sikkerhedsforanstaltninger kan tages i anvendelse, og bør indgå i medlemsstaternes overvejelser, idet de bør stifte bekendtskab med disse foranstaltninger.
Jeg kommer fra et land med flere hundrede øer og havne, der ligger i et følsomt område i Europas geografiske udkant, og mener derfor, at EU især bør satse på programmer, der giver mulighed for at opfylde de væsentligste sikkerhedskrav og fuldstændiggøre infrastrukturerne på disse øer, hvor personer og varer ofte kommer ulovligt ind i EU.
Jacques Barrot,
    Fru formand, jeg vil gøre det meget kort, men jeg vil gerne først berolige både ordføreren og især hr. Chichester. Vi er helt bevidste om, at der er et omkostningsproblem, og når det drejer sig om de omkostninger, der kan opstå i forbindelse med disse foranstaltninger, regner vi faktisk med at forpligte os til i vores arbejdprogram for 2005 at udarbejde en meddelelse om sikring inden for de forskellige transportområder, inklusive spørgsmålet om finansiering. Europa-Parlamentets bekymring vil blive taget i betragtning i den forbindelse. Denne henvisning til finansieringen figurerer i øvrigt i en betragtning.
Jeg ville også gerne gøre de, som tvivler på, om vi tager hensyn til særlige nationale forhold, opmærksom på, at det drejer sig om et direktiv og ikke en forordning, hvilket giver mulighed for ved medlemsstaternes gennemførelse med henvisning til subsidiariteten at tage hensyn til en række praktiske overvejelser, som gør denne kamp for sikkerheden mere effektiv. Endelig vil jeg gerne sige til hr. Piecyk, at han har helt ret, og at man også skal beskæftige sig med forebyggelse i hele transportkæden.
Jeg vender nu tilbage til Dem, fru Hennis-Plasschaert, for at takke Dem meget indgående, for takket være Dem tror jeg, at vi vil kunne vinde tid med hensyn til etableringen af disse sikringsregler.
Jeg takker også Deres udvalg, Transport- og Turismeudvalget. De er gået lige løs på dette forslag, som er ret teknisk, og De har indtaget en pragmatisk og konstruktiv holdning til administrationen af denne sag. Jeg er glad for at kunne konstatere, at der er stor grundlæggende overensstemmelse mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet, hvad angår de foranstaltninger, der skal træffes. Så Kommissionen kan tilslutte sig det kompromis, som Parlamentet er nået frem til i dets forhandlinger med Rådet, og som udmønter sig, fru formand, i ændringsforslag 13-75. Vi kan således godkende ændringsforslag 13-75, men desværre ikke ændringsforslag 1-12.
Til slut vil jeg formulere det ønske, at der træffes en beslutning for at nå frem til en hurtig vedtagelse af dette direktiv. Som jeg sagde, kan EU ikke spare på præventive beskyttelsesforanstaltninger for sine havne, hverken over for sin befolkning og sin havneaktivitetssektor eller over for de internationale partnere. Alt dette er i øvrigt allerede blevet sagt på en yderst velformuleret måde af en række af Dem. Fru formand, fru ordfører, mine damer og herrer, mine tjenestegrene vil fremsende Kommissionens detaljerede holdning til hvert ændringsforslag til Dem. Jeg takker Dem indgående for Deres opmærksomhed og også for Deres helt igennem afgørende bidrag til projektets gennemførelse.
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær. Også mange tak, fordi De fattede Dem i korthed.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0105/2005) af Cercas for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2003/88/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (KOM(2004)0607 - C6-0122/2004 - 2004/0209(COD)). 
Vladimír Špidla,
    Fru formand, ærede medlemmer, jeg vil starte med at takke både ordføreren og Parlamentet under ét for det førsteklasses arbejde, der er udført på ekstremt kort tid i betragtning af emnets meget komplekse og følsomme natur.
Vores mål med den fornyede behandling af direktivet er helt klart fortsat at sikre høje sundheds- og sikkerhedsmæssige standarder på arbejdspladserne. Det er velkendt, at der er en sammenhæng mellem arbejdsrelaterede ulykker og alt for lange arbejdstider. Samtidig er vi udmærket klar over, at fremtiden tilhører de fleksible virksomheder, der indfører innovative arbejdsmetoder, og som dermed motiverer arbejdstagerne til at blive mere produktive, samtidig med at de tilbydes job af høj kvalitet.
I medborgernes interesse skal vi imødekomme disse udfordringer bedst muligt. Vi skal udbygge den europæiske samfundsmodel, der som et af sine grundlæggende principper har kvalitet som en determinant for konkurrenceevnen. Offentlige høringer om forfatningstraktaten har også afsløret et behov for at gøre dette. Kommissionen har hele tiden haft som sit mål, at det ændrede direktiv skal bibeholde det nuværende beskyttelsesniveau for arbejdstagerne, samtidig med at det bidrager til en mere fleksibel tilrettelæggelse af arbejdstiden. Det var hensigten med det oprindelige forslag, og jeg mener, at det samme mål forfølges i de af Parlamentets ændringsforslag, som Kommissionen kan acceptere.
Jeg vil give mere detaljerede kommentarer til Kommissionens holdning til ændringsforslagene, når jeg har lyttet til forhandlingen.
Alejandro Cercas (PSE ),
   Fru formand, mange tak, hr. kommissær, for Deres venlige ord, ikke kun om min betænkning, men om det fælles arbejde, som alle medlemmerne af Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har udført.
Mine damer og herrer, tilfældet har villet, at der er et tidsmæssigt sammenfald mellem vores forhandling af direktivet om tilrettelæggelse af arbejdstiden og de europæiske årsdage den 9. maj. De ord, som vores formand, hr. Borrell, i går udtalte om forholdet mellem vores pligt til at erindre og vores pligt til at opbygge et Europa, hvor EU-skepsissen og den antieuropæiske holdning er besejret, giver stadig genlyd her i Parlamentet.
Vores forhandling i dag og afstemningen i morgen har meget at gøre med vores ansvar. Det har det, fordi millioner af europæere venter på resultatet af nogle forhandlinger, som der er store forhåbninger til, eftersom dette direktiv er en hjertesag for det sociale Europa og et klart tegn på vores vilje og vores tillid til, at den europæiske samfundsmodel har en fremtid, eller at vi i modsat fald bliver dikteret en fremtid af nogle, som ikke længere kommer fra den anden side af Atlanterhavet, men derimod fra Stillehavet.
Vores forhandlinger falder også sammen med et vigtigt tidspunkt i den europæiske integration og ratifikationen af forfatningstraktaten i forskellige parlamenter og lande i Europa. Og vores borgere, der i disse dage står over for spørgsmålet om, hvorvidt vi skal fortsætte ad den forfatningsmæssige vej eller ej, bekymrer sig altid om det samme spørgsmål, nemlig hvad Europa gør for at forbedre vores levevilkår? Vi ved alle, at det er et centralt punkt, og at spørgsmålet om, hvorvidt vores dagsorden er i tråd med borgernes dagsorden og bekymringer eller ej, netop vil afhænge af, at vi bekræfter den sociale model.
Og det centrale er som nævnt af kommissæren -klausulen. Parlamentet ønsker at afskaffe denne klausul. De europæiske sociale love bør gælde for alle landene uden undtagelse. Det er ikke nok, hr. kommissær, at fjerne det misbrug eller svig, der er begået i fortiden med hjemmel i den tidligere lovgivning. Vi skal, som Parlamentet siger, afskaffe retsgrundlaget herfor i alle medlemsstaterne efter 36 måneder, eller når det er blevet besluttet efter en senere forhandling med Rådet.
Hvorfor? Fordi -klausulen er i åbenlys modstrid med direktivets målsætninger om sundhed og sikkerhed for arbejdstagerne og med grundlæggende principper i traktaten. Fordi den er i modstrid med 10 års erfaringer, der viser, at i de lande, hvor den er gennemført, har millioner af europæiske kvinders og mænds sundhed, sikkerhed og mulighed for at forene familie- og arbejdslivet lidt alvorlig overlast. For det er i modstrid med artikel 91 i chartret om grundlæggende rettigheder, hvor der står, at enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold og til en begrænsning af arbejdstiden. For, hr. kommissær, de europæiske arbejdstagere, deres organisationer og kvindeorganisationerne beder os om det, og det er der også rigtig mange virksomhedsledere, der gør privat, og som ønsker, at vi finder en typisk europæisk model for relationerne mellem arbejdstagerne og arbejdsgiverne.
Men hvad med fleksibiliteten? Parlamentet ved, at det også er nødt til at komme med et svar på fleksibiliteten, for i Europa behøver vi ikke kun bedre arbejde, men mere arbejde. Derfor er vi enige, og derfor vil vi sørge for fleksibilitet og stemme for en ophævelse, men husk, at der er tale om , og at vi ikke vil stemme for en ophævelse, hvis der ikke bliver stemt for en afskaffelse af klausulen. Efter vores mening ville -klausulen være velegnet i et Europa uden regler, men ikke desto mindre går vi ind for at gøre de europæiske regler mere fleksible.
En højere grad af fleksibilitet er ikke i modstrid med et højt socialt beskyttelsesniveau for arbejstagerne, såfremt det sikres, at der er et minimum af reguleringer og garantier, som det stod i betænkningen af Wim Kok. Vi ønsker også, hr. kommissær, at komme med et svar på de principper, der afventer en definition af vagtperioder. Vi ønsker, at EU's bliver respekteret. Vi ønsker, at Domstolens afgørelse bliver respekteret. Vagtperioder er arbejdstid, for arbejdstagerne kan ikke frit disponere over deres tid, og de opholder sig på de steder, som arbejdsgiveren bestemmer.
Men vi er også opmærksomme på de europæiske sundhedssystemers behov, da de har alvorlige problemer med at rekruttere personale til at dække disse vagtperioder. Derfor har vi forsøgt at finde en løsning, der forener fleksibilitet og sikkerhed. Hr. kommissær, i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender mener vi, at de to ting er forenelige. De, der mener, at de ikke er forenelige, er dem, der ønsker at beholde -klausulen i al evighed, eller dem, der ikke ønsker at definere vagtperioder som arbejdstid.
Vi kan gøre en indsats, det har vi vist, og der er konsensus i Parlamentet. Jeg beder Kommissionen og Rådet om ikke at ødelægge den illusion, som denne aftale har skabt, for det er en gammel aftale, der muliggjorde den europæiske samfundsmodel. Vi håber derfor oprigtigt på Deres støtte, Deres dialog, så vi kan arbejde konstruktivt i de kommende måneder. 
Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Fru formand, i Orwells er der en scene, som gentages, nemlig at fårene, så snart man skal have en debat, begynder at råbe: . Det er det, vi nu er med til - når som helst nogen har indvendinger imod, at vi skal flytte magten fra medlemslandene til EU-institutionerne, får vi at høre for, at det er det samme som at repræsentere en gentagelse af Anden Verdenskrig, tilintetgørelse osv. Vi kan altså ikke engang diskutere arbejdstidsdirektivets eksistens eller ikke-eksistens uden at møde beskyldninger af den slags.
Subsidiaritetsprincippet er fundamentalt, det hyldes i alle mulige højtidelige sammenhænge. Når vi kommer ind på detaljerne, er det præcis det modsatte, der kan egentlig ikke være noget tilbage i medlemslandene. Arbejdstidsdirektivet er i sig selv en overtrædelse af subsidiaritetsprincippet. Landene er forskellige, de har forskellig erhverslivsstruktur, nogle lever af industri, andre har procesindustri, vi har forskellige aktiviteter i den offentlige sektor og regler herfor. Der er ingen anledning, og det er desuden ubelejligt at forsøge at regulere arbejdstiderne for hele EU på denne måde. De, der nu taler for dette, siger, at vi ellers får social dumping. Det er en enormt grov anklage mod de lande, vi har accepteret som medlemmer i EU, som alle opfylder Københavnskriterierne, som alle er retsstater med fri organisationsret. At vi skulle have nogen form for slavearbejde dér, er en grotesk beskyldning, som bestemt må afvises.
Her har Parlamentet nu forsøgt at forværre det eksisterende arbejdstidsdirektiv yderligere. Det skal vi sige nej til, for det er et forsøg på at øge EU-institutionernes tilstedeværelse yderligere. Forslaget bør derfor bestemt afvises under henvisning til subsidiaritetsprincippet. 
Věra Flasarová (GUE/NGL ),
   Mine damer og herrer, politiske beslutninger er nogle gange resultatet af kompromiser, der skal tilfredsstille begge parter. Problemer forårsaget af det faktum, at alt, hvad der gavner arbejdsgiverne, stiller arbejdstagerne dårligt, og vice versa, har omgærdet direktivforslaget vedrørende visse aspekter af arbejdstidens tilrettelæggelse, hvilket vi ikke skal benægte.
Afstemningen i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, som jeg er medlem af, har vist, at medlemmer af alle politiske overbevisninger ønsker at afskaffe uligheder mellem arbejdstagere og arbejdsgivere og sikre, at der gradvist indføres ligebehandling af mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Den moderne humanistiske tilgang til ansættelsesforhold kom imidlertid ikke ud af det blå. Den er kulminationen på en lang kamp for anerkendelse af menneskerettigheder og dermed af retten til retfærdige arbejdsvilkår, der bl.a. er knæsat i Lissabon-strategien, og som klart fremgår af Cercas-betænkningen. Ikke desto mindre kan nogle få smuthuller og tilsyneladende uskyldige kompromiser ødelægge århundreders fremskridt. Det er et beklageligt faktum, at arbejdsgivernes altruisme over for arbejdstagerne endnu ikke har været et grundlæggende princip for vores civilisation.
Under afstemningen i udvalget fastholdt vi princippet om muligheden for at kombinere arbejde og familieliv, og vi insisterede på, at følgende forslag vedtages for at sikre, at dette princip bliver mere end blot en tom frase, der skal lette vores samvittighed. For det første bør den maksimale ugentlige arbejdstid ikke overstige 48 timer inklusive overarbejde. Dette princip kan kun fraviges gennem kollektive overenskomster, hvilket udelukker brugen af individuelle undtagelser. For det andet skal vagtperioder inklusive de såkaldt "inaktive dele af vagtperioder" betragtes som arbejdstid. Adskilt fra alt andet er dette princip bekræftet i Domstolens afgørelser. For det tredje skal referenceperioden for beregning af den gennemsnitlige arbejdsuge fortsat være på fire måneder. Der er endnu en prioritet, som jeg gerne vil fremhæve, nemlig at ligestilling ikke kun handler om indførelsen af lige konkurrencevilkår for mænd og kvinder med hensyn til løn og adgang til job og uddannelse. Ligestilling betyder også, at mænd skal have ligeret med hensyn til muligheden for fuld deltagelse i familielivet.
José Albino Silva Peneda,
   Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, det forslag, som vi her har til behandling, er fornuftigt og afbalanceret. Det er derfor et godt forslag. Endvidere er det i samklang med Lissabon-strategien, ligesom det beskytter de små og mellemstore virksomheder. Forslaget indeholder også en del tiltag, der kan skabe et mere fleksibelt arbejdsmarked.
Der er dog også nogle kontroversielle punkter. Det gælder for det første -bestemmelsen. At kunne bevare -bestemmelsen vil betyde, at EU vedtager et direktiv om følsomme minimumsbestemmelser for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, samtidig med at det i samme direktiv fastsættes, at det står alle frit for, om de vil leve op til disse minimumsbestemmelser eller ej. At bevare denne mulighed er derfor ikke et tiltag til fordel for større fleksibilitet, men derimod deregulering på et så følsomt område som sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen.
Den europæiske økonomi har brug for et mere fleksibelt arbejdsmarked, men ikke i kraft af manglende regler. Der er andre og mere effektive måder, hvorpå man kan sikre større fleksibilitet på arbejdsmarkedet, f.eks. den bestemmelse, som dette forslag indeholder, om at udvide referenceperioden. Ydermere gælder subsidiaritetsprincippet, så medlemsstaterne kan vælge en referenceperiode på mellem fire og 12 måneder afhængigt af deres nationale forhold, men EU ikke ensidigt fastsætter en bestemt længde.
Endelig er der, hvad angår arbejds- og hviletid, ingen grund til, at Europa-Parlamentet ikke skal respektere Domstolens retspraksis. Dette forslag er ikke i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, så medlemsstaterne kan anvende de beregningsmetoder, som de finder mest hensigtsmæssige, for løn og arbejdstid. Jeg vil gerne sige helt klart, at det fremlagte forslag ikke har andre følger end dem, som jeg netop har nævnt. 
Stephen Hughes,
   Fru formand, jeg lykønsker ordføreren og alle, der har hjulpet ham med hans arbejde.
Der er to centrale punkter i betænkningen, og det er de to forslag om at udfase undtagelsesbestemmelsen og samtidig åbne mulighed for en årlig beregning af arbejdstid. På den måde kan vi beskytte arbejdstagernes sikkerhed og samtidig give virksomhederne den fleksibilitet, de behøver for at kunne klare sig på det moderne marked.
En mulighed for at opnå undtagelse fra sundheds- og sikkerhedslovgivningen er principielt forkert. Det skal være slut, og vi er nødt til at skabe en passende balance mellem arbejds- og familieliv. Vores ledere har forpligtet sig til at gøre EU til den mest dynamiske videnbaserede økonomi i verden med flere og bedre job og større social samhørighed. Det opnår vi ikke ved at åbne døren for en universel undtagelse. Det vil være vejen til en økonomi med lange arbejdstider og lave lønninger, hvilket er nøjagtig det modsatte af, hvad vi forsøger at opnå. Hvis vi ikke afskaffer undtagelsesbestemmelsen, kan vi lige så godt ophæve lovgivningen og holde op med at lade, som om vi ønsker at skabe fornuftige minimumsstandarder for arbejdstiden.
Jeg vil understrege en enkelt ting: Folk siger, at dette ikke har noget at gøre med balancen mellem arbejds- og familieliv. Det har det. I 1996 udtalte Domstolen, at dette er et sundheds- og sikkerhedsdirektiv, og at sundhed og sikkerhed handler om personers samlede sociale, psykiske og fysiske velbefindende. Balancen mellem familie- og arbejdsliv vedrører alle EU's arbejdstageres sociale og psykiske velbefindende. Så lad os ramme en pæl gennem det argument. 
Bernard Lehideux,
   Fru formand, hr. kommissær, denne betænkning sigter naturligvis ikke mod at harmonisere arbejdsvilkårene i Unionen, hvilket hverken ville være ønskeligt eller muligt i dag, den sigter snarere mod at etablere nogle fælles grundlag for beskyttelse af lønmodtagerne. Der sættes således ikke spørgsmålstegn ved de mest favorable sociale ordninger, som den franske arbejdsret, og de vil fortsat være gældende. Det er vigtigt at præcisere dette, som De nok ikke er i tvivl om, i forbindelse med forfatningsdebatten i Frankrig og stillet over for de bekymringer, der er opstået ved udarbejdelsen af europæiske regler på det sociale område. 
Der står imidlertid meget på spil. For os parlamentsmedlemmer drejer det sig om at sende et klart budskab om det sociale system, som vi ønsker at fremme på europæisk niveau. Lissabon-strategiens ambitiøse målsætninger gør det nødvendigt at tilpasse den europæiske økonomi til de nye udfordringer. Det er klart, at virksomhederne skal forsynes med en dosis fleksibilitet i arbejdstidsadministrationen, men vi mener helt ærligt ikke, at en større fleksibilitet er inkompatibel med et højt beskyttelsesniveau for lønmodtagernes sundhed og sikkerhed. Balancen mellem fleksibilitet i arbejdstidsadministrationen og sikkerhed for lønmodtagerne kræver definition af minimumsstandarder, beskyttelsesbestemmelser og passende kontrolforanstaltninger.
Debatten om frafaldsklausulen får således et særligt perspektiv i den forbindelse. En arbejdsgivers mulighed for at afvige fra den lovmæssige grænse på en 48 timers arbejdsuge ved en individuel aftale med lønmodtagerne er i vores øjne en klar modsætning til ånden i direktivet. Jeg vil gerne minde Dem om, at plenarforsamlingen ved behandlingen af betænkningen fra 2004 afviste at fastholde denne individuelle klausul. Selv om vi imidlertid i en betænkning, som ikke sigter mod standardisering, har ønsket en progressiv udfasning af den individuelle klausul, har vi ønsket at bevare en mulighed for , som i henhold til nationale traditioner ville blive fastlagt ved forhandling og kollektive overenskomster. Hvad angår referenceperioderne, er vi enige med ordføreren og Kommissionen om at tillade en udvidelse til 12 måneder, som svarer til virksomhedernes behov for fleksibilitet, idet de naturligvis skal kunne modstå udsvingene i efterspørgslen.
Endelig er vi overbevist om, at alle vagtperioder skal betragtes som arbejdstid. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender foreslår Dem imidlertid, at medlemsstaterne kan tillade udregning af de inaktive dele af vagtperioden i henhold til et særligt system for at bringe sig i overensstemmelse med den maksimale ugentlige arbejdstid. Vi støtter denne bestemmelse, som endnu en gang tager hensyn til de nationale særordninger på området.
Jean Lambert,
   Fru formand, vi vil også gerne takke ordføreren og andre for det arbejde, de har gjort med at revidere arbejdstidsdirektivet. Vores gruppe anser direktivet for en yderst vigtig retsakt. Arbejderbevægelsen har kæmpet en historisk kamp for at få sat en begrænsning for arbejdstiden, og det må vi ikke give afkald på her i det 21. århundrede.
Men ifølge en nylig rapport fra britiske Work Foundation er et mønster på over 60 arbejdstimer om ugen nu fremherskende i hele EU, især inden for bestemte sektorer. Jeg mener ikke, det er noget, vi skal glæde os over, men noget, vi faktisk bør være meget bekymrede over.
For Verts/ALE-Gruppen handler kontrollen over arbejdstiden også om, hvem der kontrollerer ens liv, og arbejdstidsdirektivet gælder for arbejdstagere. Det er meget vigtigt, at folk indser dette. Det handler ikke bare om at have fleksibilitet den ene vej, men om at fremme arbejdstagernes rettigheder. Det drejer sig om sundhed og sikkerhed. Trætte medarbejdere er farlige medarbejdere, uanset om de opererer eller er på vej hjem i bil. Det drejer sig også om social sundhed i form af en balance mellem arbejds- og familieliv, hvis vi ønsker, at vores borgere skal være aktive borgere, som deltager i en lang række andre ting. Det kan man ikke, hvis man arbejder hele tiden.
Men undtagelsesbestemmelsen er et vigtigt spørgsmål for os. Vi vil få at vide, at det handler om, at arbejdstagerne har et valg. Der er meget, som peger på, at det ikke er et valg. Det er noget, som præsenteres for arbejdstagerne, der bliver bedt om at fraskrive sig deres rettigheder, så arbejdsgiverne kan undgå at forhandle eller lave papirarbejde. Vi tror faktisk, at to tredjedele af arbejdstagerne i Det Forenede Kongerige ikke engang ved, at der findes en begrænsning for deres arbejdstid.
Vi mener også, at spørgsmålet om, hvorvidt vagtperioder skal betragtes som arbejdstid, er vigtigt, uanset om man arbejder i en burgerbar eller på et hospital, og kompenserende hvileperioder er også et afgørende element, eftersom stress er en af de hyppigste årsager til fravær, og det er forbundet med arbejdstid. 
Dimitrios Papadimoulis,
   Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som helhed betragtet er min politiske gruppe klart imod Kommissionens forslag. Samtidig er den meget kritisk over for den betænkning, der er godkendt af et flertal i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, fordi den desværre på de fleste punkter følger Kommissionens forslag.
Vi forkaster Kommissionens forslag, fordi det gør undtagelserne permanente og styrker social dumping. Det styrker arbejdsgivernes ensidige magt under dække af virksomhedernes fleksibilitet. Det svækker det eksisterende beskyttelsesniveau for dusinvis af millioner af arbejdstagere og ødelægger ligevægten i deres familier. Det svækker de aktuelle arbejdstidsregler, der blev indført med 1993-direktivet, til ukendelighed.
Helt konkret vil Kommissionens forslag tillade en maksimal ugentlig arbejdstid på hele 65 timer, mens det aktuelle direktiv og Den Internationale Arbejdsorganisations konvention indførte en maksimalt tilladt arbejdsuge på 48 timer helt tilbage i 1919. Vi stiller uret 85 år tilbage.
Endvidere er referenceperioden for fleksibel arbejdstid udvidet fra fire til 12 måneder, mens den nødvendige forhåndsbetingelse om forudgående kollektive forhandlinger og enighed om emnet er afskaffet. Det vil gøre det muligt for arbejdsgivere i både den private og den offentlige sektor helt ensidigt og groft at forvalte arbejdstagernes arbejdstid uden arbejdstagernes deltagelse i henhold til loven eller bestemmelserne. På samme måde er Domstolens klare praksis blevet omgået med det vildledende påfund om at opdele vagtperioder i aktive og inaktive dele. Dermed kan medlemsstater eller arbejdsgivere alene sige, at otte inaktive arbejdstimer er ensbetydende med 0,8 timers aktiv tid. Det er latterligt.
Domstolen har også pålagt en hvileperiode umiddelbart efter en vagtperiode. Hvordan fortolker Kommissionen ordet "umiddelbart"? Som én dag, tre dage, tre uger? Jeg er alvorligt bange for, at Kommissionens forslag blot er en kniv i ryggen på dusinvis af millioner af arbejdstagere i specielt sundheds- og servicesektoren. Samtidig truer det imidlertid sundheden og sikkerheden for os alle.
Hr. kommissær, kunne De tænke Dem at blive opereret af en kirurg, der har været på vagt i 30 timer? Kunne De tænke Dem at støde på en lastbilchauffør, der har kørt uafbrudt i 30 timer?
Derek Roland Clark,
   Fru formand, arbejdstidsdirektivet skal skabe bedre forhold for arbejdstagerne og forbedre deres familieliv, men vil det gå sådan? Det bedste for en arbejdstager er at have et job, og dette direktiv vil ikke forbedre hverken beskæftigelsen eller det sociale liv.
Jeg forstår, at hovedmålsætningen for EU er, at alle medlemsstater skal bidrage med deres egen erfaring og egne færdigheder, deres bedste praksis og bedste idéer, dele med de andre og styrke alle. Lad derfor undertegnede i dag bidrage med denne erfaring og praksis fra Det Forenede Kongerige: Mindre regulering giver mere beskæftigelse. Selv hr. Špidla erklærede sig til en vis grad enig med mig heri for kort tid siden.
Bortset fra Danmark og Sverige har Det Forenede Kongerige den laveste arbejdsløshed i hele EU, og den ligger langt under gennemsnittet for EU. Disse lande har ikke indført euroen, og Det Forenede Kongerige har ikke overgivet sig til den mere restriktive beskæftigelsespraksis. 48-timers ugen, strengt håndhævet, vil medføre lukning af mindre virksomheder eller tvinge folk ud i den sorte økonomi, hvor de er uden for enhver beskyttelse, og hvor de vil unddrage sig betaling af indkomstskat og moms. Fleksibilitet kan opnås ved muligheden for undtagelse fra arbejdsugen, men den skal udfases trods en afstemning her i Parlamentet den 24. februar. Organisationer som den britiske regering, handelskamrene, EuroCommerce og Sky TV ønsker alle at bevare undtagelsesmuligheden, men disse instanser arbejder ikke i en EU-pseudoverden med smarte planer og hæmmende regulering - de arbejder i den virkelige verden med avancer og fuld beskæftigelse som følge af undtagelsesmuligheden.
Mogens N.J. Camre,
   . - Fru formand, dette forslag til ændring af arbejdstidsdirektivet er lige så absurd en omgang EU-regulering som det direktiv, det tilsigter at ændre.
Der er tale om en utidig indblanding i arbejdsmarkedets forhold, og det er ikke mærkeligt, at arbejdsmarkedets parter har afvist direktivet. De forhold, direktivet berører, er vidt forskellige i de 25 medlemslande, og uanset hvilke plusord om beskyttelse af lønmodtagerne og privatlivet man skriver i direktivet, er og bliver det udtryk for EU's reguleringshysteri. Europa-Parlamentet vil åbenbart have lavvækst. I mit land, som uden tvivl har EU's højeste standard for arbejderbeskyttelse, aftales disse forhold mellem arbejdsmarkedets parter. Det er der kommet et godt resultat ud af. Vi har for det første en større del af de aktive aldersklasser på arbejdsmarkedet end noget andet EU-land. Vi har ikke de strejker, som vi igen og igen ser i Belgien og Frankrig. Vi har en ledighed, som er på kun halvdelen af eurozonens, og vi har EU's næsthøjeste bruttonationalprodukt pr. indbygger.
Det er utroligt, at vi skal finde os i, at EU, som ikke har kunnet løse disse problemer nær så godt som os, vil bestemme over os. Man skulle hellere komme til Danmark og se, hvordan man skal gøre, og så tage hjem og på national basis finde ud af, hvad man kan bruge under egne forhold. Det er helt umuligt at bedømme, hvor meget et folk arbejder ved at se på arbejdstidens længde. Det er afgørende, hvordan man organiserer sig, uddanner sin arbejdskraft, hvilken effektivitet man har. I mit land arbejder man effektivt, og derfor kan man klare sig med kortere arbejdstid. Det er ikke forhold, fremmede bør blande sig i, og jeg anbefaler at stemme nej til dette direktiv. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
    -  Fru formand, hr. Cercas, arbejdstid er et meget følsomt emne. Det skyldes bl.a. arbejdsløshedens svøbe og arbejdsgivernes økonomiske problemer i specielt de nye medlemsstater. For nogle få dage siden blev jeg overrasket over at opdage, at folk i Polen kunne handle i Ikea indtil kl. 20.00 den 1. maj, der i år tilmed faldt på en søndag. Supermarkederne holder ofte åbent til kl. 22.00 på hverdage og nogle gange sågar døgnet rundt. Truslen om tab af arbejdspladser og vores økonomiers skrøbelige tilstand gør det svært at afgøre, om man skal støtte arbejdsgiver- eller arbejdstagergrupper, der i sagens natur har modstridende interesser. Derfor ser jeg hr. Cercas' betænkning og ændringsforslagene fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender som et fornuftigt kompromis, der har til formål at forbedre befolkningens generelle velfærd. Vagtperioder på arbejdspladsen skal betragtes som arbejdstid, og arbejdstagerne skal betales et fast beløb for vagtperioder uden for arbejdspladsen. Der er visse ting, der skal reguleres i fællesskab i EU, og arbejdstiden er en af dem. 
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Fru formand, vi bekræfter faktisk i dag under førstebehandlingen lovgivningen fra 1993, fordi vi siger, at minimumsregler for arbejde er meget vigtige for sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen og også for kombinationen af erhvervsarbejde og familieliv.
Jeg konstaterer, at man inden for rammerne af den sociale dialog er gået glip af chancen for selv at behandle dette emne. Ellers havde vi ikke behøvet gøre det i Europa-Parlamentet.
Jeg konstaterer for det tredje, at der om dette emne findes en lang række myter, som har ført til en polemik, også i min egen gruppe, og det vil jeg ikke lægge skjul på. Disse myter vil jeg aflive en efter en.
For det første er der fleksibilitet. Det siges, at Lissabon og fleksibilitet ikke længere er mulig med denne lovgivning. Det er ikke rigtigt, for referenceperioden for målingen af de 48 timer forlænges fra fire til 12 måneder.
For det andet hører jeg arbejdsgiverne tale om de administrative byrder. Hvor ændrer vi denne lovgivning? Vi ændrer kun punktet om fleksibilitet og et andet punkt for at rette os efter en dom afsagt af Domstolen.
For det tredje er der subsidiariteten. Vi overlader det i øjeblikket til medlemsstaterne at bestemme, om de såkaldte inaktive dele af vagtperioderne skal betales, og hvis de skal betales, hvor meget, og om de medregnes og i hvilken udstrækning. Det overlader vi til arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne. Jeg synes også, at disse beslutninger tilkommer dem. Til sidst takker jeg hr. Cercas og hr. Silva Peneda, fordi de har forsøgt at indføje overholdelse af subsidiaritetsprincippet i denne tekst. 
Jan Andersson (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, jeg vil først takke ordføreren for et meget fint arbejde. Jeg vil på denne korte tid opholde mig ved én sag, nemlig undtagelsen. Det er blevet sagt fra De Vits' side, at dette er i strid med subsidiaritetsprincippet, men det er ikke tilfældet. Det står f.eks. Danmark, Sverige og Frankrig frit for at have højere standarder end dette minimumsdirektiv. Dette er et minimumsdirektiv. Er det så sådan, at vi kan være uden for minimumsdirektivet? Nej, det kan vi ikke. For det påvirker indirekte standarderne også i de lande, som har betydeligt højere standarder. Skulle vi komme i en situation, hvor landene begynder at konkurrere med hinanden om lange arbejdstider, påvirker det situationen i Danmark, Sverige og Frankrig. Der er altså en forbindelse med subsidiaritetsprincippet, da vi har fri bevægelighed for kapital. Det er det ene.
Det andet handler om vores ansvar som lovgivere. Går den grænse ved nationsgrænsen? Skal vi bare tænke på virksomhedernes frie bevægelighed, eller skal vi også tage et ansvar for arbejdstagernes helbred? Jeg mener også, at vi skal tage et ansvar for arbejdstagernes helbred, og derfor har vi brug for et minimumsdirektiv.
Endelig taler vi ofte om, at det skal kunne lade sig gøre at forene familieliv og arbejdsliv, men hvordan bliver det, hvis vi tillader lange arbejdstider? Det betyder, at det bliver mændene, som arbejder og ikke tager ansvar for familien, og så får vi ikke et ligestillet samfund. Derfor har vi brug for dette forslag fra ordføreren. 
Luigi Cocilovo (ALDE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske ordføreren med det arbejde, han har udført, og med de konklusioner, som man nåede frem til ved afstemningen i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Der er ikke blot tale om formelle lykønskninger, for allerede fra den spæde start af den debat, som vi har overværet, kunne vi se, hvor svært det er at administrere et så delikat spørgsmål.
Jeg vil kun komme ind på nogle grundlæggende spørgsmål i min tale. Beskyttelsen af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen udgør nemlig ikke kun retsgrundlaget, men også selve berettigelsen for dette forslag til direktiv.
Jeg forstår ikke, hvordan man kan mene, at direktivet er en trussel for subsidiaritetsprincippet og beskyttelsen af de forskellige nationale situationer. Vi skal regne med, at princippet om beskyttelse af sundheden og sikkerheden - ud over visse grænser for arbejdstiden - udgør en generel beskyttelsesværdi, som kræver et grundlag af fælles regler og referencer til definitionen af den sociale, arbejdsmæssige og økonomiske model samt de principper, som EU skal bygge på.
Der skal tages forbehold for enhver mulighed for fleksibel og specifik regulering af dette område, og det er netop derfor, at jeg og andre parlamentsmedlemmer ville foretrække, at grundprincippet var en henvisning til de løsninger, der er vedtaget gennem overenskomstforhandlinger i de forskellige lande - naturligvis under forudsætning af, at sådanne forhandlinger eksisterer, er effektive og sikrer et reguleringsgrundlag, som forener kravet om fleksibilitet og specifik sektoriel tilrettelæggelse af arbejdstiden med kravet om sundhed og sikkerhed, der ubetinget bør beskyttes.
Det vil vise sig, om der kommer til at ske fremskridt på dette punkt, også når det gælder Rådets holdning. Som det er nu, mener jeg, at de løsninger, der er vedtaget med afstemningen i udvalget, sikrer disse betingelser, ligesom de sikrer en fleksibilitetsmargen takket være muligheden for, at referenceperioden for beregningerne forlænges til 12 måneder.
Jeg håber, at de holdninger, der vil opstå på baggrund af dette arbejde, når det gælder Rådets fælles holdning, vil sikre nogle endnu mere passende løsninger i fremtiden. 
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   Fru formand, jeg vil gerne endnu en gang minde kollegerne om, at vi virkelig må varetage ansvaret for det sociale Europa, netop fordi mange tror, at dette kun vil være en utopi efter de 10 nye medlemsstaters tiltræden. Mindstestandarder er afgørende for det sociale Europa. Derfor afviser vi Kommissionens ændringer til arbejdstidsdirektivet, for den ophæver mindstestandarderne og reducerer direktivet til en tilfældighed.
Det gælder bl.a. opfindelsen med at opdele rådighedstjeneste i aktiv og inaktiv arbejdstid og ikke længere anerkende dele af den som arbejdstid. Efter vores mening skal rådighedstjeneste fortsat være arbejdstid. Beskyttelsen af arbejdstagerne og den offentlige sikkerhed skal også fremover prioriteres højere end økonomiske spørgsmål. Vagter inden for sundhedsvæsenet på 30 timer og mere er en risiko for patienterne. Her kan jeg ikke se noget spillerum for kompromiser! Denne holdning støttes også helt klart af EF-Domstolens retspraksis. Jeg vil gerne takke ordføreren for, at denne afgørende sætning optræder i betænkningen. Vi støtter imidlertid ikke hans kompromiser, som følger efter. Det vil vi forbedre, for vi mener, det er nødvendigt, at rådighedstjeneste bliver ved med at være arbejdstid. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Dette direktivforslag om arbejdstiden er et af de farligste angreb på arbejdstagernes rettigheder, fordi det bringer de resultater i fare, som er skabt igennem mere end 100 års kampe, og som angår millioner af arbejdstagere og deres familier.
Vi forlanger derfor, at Kommissionen trækker sit forslag tilbage, og at der udarbejdes et nyt, der helt afskaffer -bestemmelsen, afviser hviletidsklassificeringen, respekterer Domstolens retspraksis, gør det lettere at forene arbejds- og familieliv og beskytter arbejdstagernes sundhed og sikkerhed.
Vi forlanger også, at den ugentlige arbejdstid sænkes til 42 timer og ikke øges til 48 eller 65 eller mere endnu. Europa skal fremstå som et eksempel på stadig flere rettigheder og skal ikke tilstræbe asiatiske forhold i fleksibilitetens og konkurrenceevnens navn. 
Thomas Mann, (PPE-DE ).
   - Fru formand, målsætningen for den reviderede Lissabon-strategi er vækst og beskæftigelse. Vi har brug for større fleksibilitet og konkurrenceevne - enig! Netop det findes imidlertid i Cercas-betænkningen om arbejdstidsdirektivet og i de kompromiser, som min kollega hr. Silva Peneda og andre fra vores gruppe har arbejdet med.
Vi ønsker ikke et stift korset for hele EU, men en fornuftig forhandlingsramme, som giver de nationale regeringer et spillerum, f.eks. udvidelse af referenceperioden fra fire måneder til et år, forudsat at arbejdsmarkedets parter er enige. Også eventuelle udvidelser af 48-timers ugen hører hjemme hos dem og i overenskomsterne. Det er praktisk anvendelse af subsidiaritetsprincippet og fleksibiliteten. Grundlaget må imidlertid stadig være EF-Domstolens retspraksis, som definerer rådighedstjeneste som arbejdstid. Jeg mener, at Kommissionens forslag med opdeling i betalt aktiv og ubetalt inaktiv arbejdstid er virkelighedsfjernt.
Hr. kommissær Špidla, jeg har prøvet at være på nathold på den største skadestue i Hessen. Læger, sygeplejesker og redningsfolk dér ydede en særdeles aktiv rådighedstjeneste. De korte pauser mellem opgaverne var ikke nok til at rekreere. Ansatte har krav på arbejdssikkerhed og arbejdsglæde, ikke kun i sygehusvæsenet. Visse områder skal tages ud af direktivet, nemlig brandvæsen, bl.a. i lufthavne, katastrofeberedskab og sikkerhedstjenester i miljøfølsomme virksomheder. Jeg har talt med dem alle sammen. Jeg kender sygehusenes finansielle problemer. De må imidlertid - som det gælder for andre områder - finde intelligente metoder til at spare omkostninger, koordinere indsatsen af deres kvalificerede personale bedre og udnytte teknikken bedre.
Vi må ikke glemme, at der også er andre udgifter, som opstår, hvis personalet dagligt er så presset, at der er risiko for varige helbredsskader, for slet ikke at tale om muligheden for fejldiagnoser eller mangelfulde behandlinger på grund af overtrætte medarbejdere. Det er ikke acceptabelt at udsætte patienterne for en sådan risiko! 
Karin Jöns (PSE ).
   Fru formand, jeg vil koncentrere mig om rådighedstjenesten. Mange kolleger undrer sig nemlig over, hvorfor der netop i Tyskland ser ud til at være et særligt problem, for sygehusene kæmper kraftigt imod den ændring, der foreslås af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, ligesom de har været imod EF-Domstolens retspraksis.
Derfor skal det præciseres, at EF-Domstolens afgørelse også i Tyskland er blevet gennemført i 2004. Siden da betragtes den samlede rådighedstjeneste i den tyske arbejdslov som arbejdstid, netop som det kræves i Cercas-betænkningen.
For det andet kan det også lade sig gøre i praksis uden større problemer. Det dokumenteres af en undersøgelse, som selv det tyske sundhedsministerium henviser til. I øvrigt har man siden 2003 i Tyskland støttet den nødvendige indførelse af innovative arbejdstidsmodeller samt delvis nyansættelse af læger økonomisk. Naturligvis kan der alligevel opstå problemer. Men netop derfor vil vores udvalg jo have åbningsklausulen, som siger, at man ved overenskomst og til nød også ved lov kan fastsætte afvigende bestemmelser til modregning af de inaktive perioder. Det er ikke det europæiske arbejdstidsdirektiv, der er problemet, det er den manglende reformevne i det tyske sygehusvæsen. Eksempelvis har en region i Tyskland, som er væsentligt mindre end Sverige, langt flere sygehussenge og sygehuse. Og rådighedstjenesten handler om patienternes sikkerhed. At være vågen i over 24 timer har samme negative konsekvenser som et alkoholniveau på en promille. Læger arbejder imidlertid ofte 30 timer i træk, og det skal ændres. 
Danute Budreikaite (ALDE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, når vi diskuterer aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, skal vi først og fremmest tale om de tilfælde, hvor ansatte medarbejdere forsørger deres familier via deres arbejde, hvilket gælder for størstedelen af arbejdsmarkedet. Stor arbejdsløshed i specielt nogle af de nye medlemsstater, den langsomme udvikling af nye arbejdspladser, reduktionen af gamle arbejdspladser i nogle sektorer som f.eks. tekstilindustrien samt folks frygt for - specielt i provinsen - at miste deres arbejde, sætter arbejdsgiverne i stand til at misbruge muligheden for at afskaffe arbejdspladser eller true med afskedigelse, hvis en arbejdstager nægter at arbejde over. En arbejdstid på mere end 48 timer om ugen kan forværre arbejdstagernes forhold yderligere i alle sektorer og i særdeleshed i servicesektoren, hvilket giver anledning til ikke blot fysiske, men også moralske gener og skaber uønskede følgevirkninger for familier og børnenes uddannelse.
Hvis behovet for at forlænge arbejdsugen begrundes med frygten for, at virksomheder i EU flytter til Kina eller andre lande, skal vi spørge os selv, om et af de grundlæggende motiver for at oprette EU - borgernes trivsel - blot bliver et slagord, og om vi skal søge efter andre midler til at skabe økonomisk udvikling og konkurrenceevne. På den anden side vil Europa-Parlamentets forslag med hensyn til arbejdstagere, der har flere arbejdskontrakter, og som får deres arbejdstid opsummeret i henhold til den enkelte kontrakt, berøve borgerne i de stater, hvor lønningerne er lave - i f.eks. sundhedssektoren, hvor der opereres med tjenestetid - muligheden for at sikre sig en passende levestandard. Når dette ændringsdirektiv vedtages vil jeg derfor foreslå, at man afstår fra at indføre -klausulen i alle sektorer, og at man ikke opsummerer arbejdstiden for folk, der frivilligt arbejder under flere arbejdskontrakter, men at man overlader sådanne beslutninger til de enkelte medlemsstater.
Claude Turmes (Verts/ALE ).
   Fru formand, hvis vi skal overbevise Europas borgere om det europæiske projekt, må EU ikke blive en selvbetjeningsbutik inden for social- og arbejdsretten. Der må ikke være en socialstat a la carte. Derfor skal -klausulen afskaffes, som i dag gælder for den maksimale arbejdstid, og som alene i Storbritannien allerede har ført til 700.000 ansættelseskontrakter, hvor arbejdstiden på 48 timer ikke bliver overholdt. Det foreliggende kompromis er et godt kompromis, også fordi det via arbejdsmarkedsforhandlingerne giver fagforeningerne mulighed for at gribe ind på dette punkt.
Til slut vil jeg gerne komme med en appel til vennerne og kollegerne fra GUE-Gruppen. I det sidste Parlament havde vi en afstemning om Tobin-afgiften. Den ville vi have vundet, hvis I havde stemt med! Pas på, at der ikke på onsdag sker det, at strammerne hos de konservative vinder på grund af jeres stemmer! 
Jacky Henin (GUE/NGL ).
   - Fru formand, jeg forventede, at dette direktiv ville indeholde det, som chartret om grundlæggende rettigheder i udkastet til europæisk forfatning ikke indeholder, nemlig en harmonisering oppefra af de sociale rettigheder. Det er der ikke noget af. Tværtimod. Det er kun lønmodtagernes fleksibilitet, som er blevet styrket.
På trods af at martyrerne fra Chicago døde i 1886 for en 8 timers arbejdsdag og en 40 timers arbejdsuge, er det sådan, at EU's store nyhed på det sociale område her i begyndelsen af det 21. århundrede skulle være at hæve loftet for den maksimale ugentlige arbejdstid fra 48 til 65 timer og endda mere, såfremt der foreligger en individuel eller kollektiv aftale, hvor referenceperioden for udregning af den maksimale ugentlige arbejdstid udvides fra fire måneder til 12 måneder.
Man garanterer generøst en kompenserende hvileperiode efter 72 arbejdstimer. Man kan ikke andet end beundre den sociale frækhed i dette forslag, som sandsynligvis vil få de europæiske arbejdsgivere til at ryste! Som kronen på værket indfører man et begreb, der hedder inaktiv vagtperiode, en periode, som ikke skulle tælles med i arbejdstiden i fuldkommen uoverensstemmelse med EF-Domstolens retspraksis. Der er ingen grund til flere forklaringer. De europæiske arbejdsgiveres flittige tjenere har gjort et godt stykke arbejde, og selv om de, ligesom de, der vælger at stemme for dette forslag, ved, at ... 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil nøjes med at kommentere spørgsmålet om undtagelsesbestemmelsen. Ordføreren sagde, at undtagelsesbestemmelsen er i modstrid med traktatens grundlæggende principper. Det er simpelthen ikke rigtigt. Kommissionen er traktaternes vogter, og Kommissionen foreslog undtagelsesbestemmelsen for 10 år siden. I forbindelse med revisionen her 10 år senere foreslår Kommissionen fortsat, at undtagelsesbestemmelsen skal eksistere.
Hr. Hughes sagde, at spørgsmålet drejer sig om balancen mellem arbejds- og familieliv. Ordføreren hævder, at folk spørger, hvordan EU forbedrer deres levevilkår. Det tror jeg ikke, folk spørger om. Folk spørger sig selv, hvordan de selv kan forbedre deres levevilkår. I øjeblikket beslutter mange millioner at benytte sig af undtagelsesbestemmelsen.
Det spørgsmål, vi skal tage stilling til i dag, er: Hvem bestemmer? Skal det være en lille gruppe politikere, som er ude af trit med virkeligheden, der dikterer, hvad der er den bedste livskvalitet for folk, eller skal det være de millioner arbejdstagere, som i øjeblikket nyder retten til selv at vælge, og som gerne vil fortsætte med selv at kunne bestemme?
Mange af de nye medlemsstater vil gerne benytte sig af undtagelsesmuligheden. Alle arbejdsmarkedets parter undtagen EFS ønsker at beholde undtagelsesbestemmelsen. Små virksomhedsorganisationer i hele EU har kontaktet mig og indtrængende bedt om, at undtagelsesbestemmelsen bevares. Min gode ven hr. Silva Peneda siger, at denne betænkning giver større fleksibilitet og er god for SMV'erne. SMV'erne selv er grundlæggende uenige, og de bør vide bedst. Spørgsmålet er: Hvem skal bestemme?
Jeg mener ikke, at det er os i Parlamentet, der skal bestemme og pålægge folk urimelige og strenge begrænsninger med hensyn til, hvordan de vælger at tilbringe deres liv. Folk ønsker større frihed og større fleksibilitet. Det bør vi give dem ved at stemme mod denne betænkning.
Pier Antonio Panzeri (PSE ).
   - Fru formand, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske ordføreren med det fornuftige stykke arbejde, han har udført. Vi har en vigtig opgave foran os, nemlig reelt at skabe et socialt Europa foruden det økonomiske Europa.
Man kan ikke forestille sig, at der er vækst og udvikling i Europa uden arbejdstagernes afgørende bidrag og uden beskyttelse af arbejdets kvalitet og arbejdstagernes sundhed på arbejdspladsen. Direktivet om arbejdstiden er et vigtigt aspekt af det sociale Europa. Vi skal være helt bevidste om, at det bliver umuligt at nå målsætningerne om vækst og udvikling, hvis vi vælger den laveste fællesnævner for konkurrenceevnen, nemlig at sænke omkostningerne og intensivere arbejdet. Det, som vi har brug for, er den højeste fællesnævner, der er baseret på kvalitet og innovation. I den forbindelse er den menneskelige kapital af afgørende betydning, og dens kvalitative bidrag skal være vores målsætning.
Hr. Cercas' betænkning er et fornuftigt bud på, hvordan vi skal nå denne målsætning. I denne betænkning forsøger man at holde fast ved de grundlæggende principper i direktivet om arbejdstiden, sådan som de er medtaget i den europæiske forfatning, både når det gælder spørgsmålet om referenceperioden, -systemet og Domstolens dom om vagtperioder. I betænkningen støtter man kraftigt indførelsen af bestemmelser, der tager sigte på at hjælpe arbejdstagerne med at forene arbejdsliv og privatliv, og derfor har hr. Cercas' betænkning vores fulde støtte. 
Chris Davies (ALDE ).
   - Fru formand, for mange Liberale står undtagelsesmuligheden for et vigtigt nærhedsprincip. Vi støtter foranstaltninger, der beskytter enkeltpersoner mod at blive udnyttet på arbejdspladsen. Vi er ikke overbevist om, at det er EU's opgave at pålægge enkeltpersoner i alle medlemsstater uønskede restriktioner, som ikke har noget med sundhed og sikkerhed at gøre. Vi er meget uenige med hr. Hughes fra det britiske Labour-Parti i, at EU skal bestemme balancen mellem arbejds- og familieliv for alle. Det er ikke overraskende, at vi møder så stor euroskepsis i Storbritannien, når højtstående medlemmer af Parlamentet opfordrer til, at EU i så høj grad skal have lov til at blande sig i enkeltpersoners liv.
Vi har et indre marked i Europa, men det hindrer ikke, at medlemsstaterne konkurrerer med hinanden. Hvis personer i et land ønsker større social beskyttelse med risiko for at skade deres konkurrencestilling, bør de stemme for en regering, der vil give dem det. I mange tilfælde vil De Liberale støtte dem. Men altomfattende kontrolforanstaltninger pålagt alle lande af Bruxelles vil begrænse medlemsstaternes frihed til at bestemme, hvad der er bedst for dem. Det er urimeligt og forkert.
Det er også respektløst, hvis Parlamentet søger at pålægge andre restriktioner, som ikke gælder for ledere, medlemmer af Europa-Parlamentet og kommissærer. Jeg har personligt aldrig arbejdet under 48 timer om ugen, og jeg agter heller ikke at begynde på det. Hvis man pålægger arbejdstagere i turistbranchen og landbrugssektoren, der jo oplever kolossale sæsonudsving, disse restriktioner, vil det simpelthen tvinge folk ud i den sorte økonomi. Det er ikke måden at fremme Lissabon-dagsordenen på. Af både praktiske og principielle årsager bør undtagelsesbestemmelsen bevares. 
Anna Ibrisagic (PPE-DE ).
   - Fru formand, det er godt, at vi nu har fået mulighed for at ændre arbejdstidsdirektivet. Mit vigtigste fokus under dette arbejde er at sørge for at gøre det lettere for medlemsstaterne at skabe nye job. Det er derfor vigtigt, at der kommer fleksible løsninger, og at detailreguleringen og centralstyringen fra EU's side mindskes. Spørgsmålet om arbejdstider skal i første omgang være medlemsstaternes ansvar, og derfor bør der være omfattende plads til forskellige løsninger blandt dem. Også brancherne fungerer forskelligt, og desuden har vi som individer forskellige behov og ønsker i forbindelse med vores arbejdstid.
Spørgsmålet om arbejdstid er et område, hvor national praksis skal gælde, og det er ikke et spørgsmål, som skal bestemmes af EU. Desværre er der stærke kræfter i Parlamentet, som vil gå i modsat retning. De vil bagbinde medlemsstaterne og mindske deres muligheder for at tilpasse sig egne traditioner og behov. Der skal kun gælde én model for hele Europa, hvilket indebærer, at de vil indføre overstatslighed i spørgsmål om arbejdstid. De vil ikke tillade, at medlemsstaterne skiller sig ud, og at alle europæere ikke har identiske ønsker for, hvordan man skal administrere sin arbejdstid. I modsætning til de mennesker mener jeg, at det vigtigste i Europa i dag er at skabe gode forudsætninger for, at der skabes nye job, i modsætning til dem har jeg en tro på, at folk selv bedre end politikere ved, hvad der passer dem bedst.
Som i så mange andre spørgsmål passer det ikke, at én løsning er bedst for alle. Vi er forskellige, og det er netop det, der er charmen og styrken ved EU. Vi består af forskellige stater med forskellige kulturer og traditioner. Jeg vil give Europa mulighed for at bevare sit særpræg og give medlemsstaterne magt over arbejdstidsspørgsmålet. Det er ikke et spørgsmål om detailregulering på EU-niveau. 
Jean Louis Cottigny (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, nej til 60 timers arbejdsuge, klausulen skal væk. Jeg støtter uden nogen som helst tøven det forslag, som er stillet af hr. Cercas.
Jeg støtter det først og fremmest med henvisning til sund fornuft, som vil, at vi arbejder for at leve og ikke omvendt. Den sunde fornuft er nok til at få os til at forstå, at bortset fra opgaver, som dem, der udfører dem, klart har påtaget sig, rejser det at arbejde 60 timer, eller værre endnu, 63 timer med den tilladelse, som blev givet i 1993, som det er tilfældet i nogle EU-lande, på sigt nogle problemer med tilpasning til ens personlige, familiære og sociale miljø.
På såvel det sociale område som på det politiske går fremskridtet via kompromiser. At ville udbrede 60- eller 65-timers praksissen går imod det sociale fremskridt. I den forbindelse skal klausulen væk.
Herbert Reul (PPE-DE ).
   - Som medlemmer af Europa-Parlamentet må vi påtage os ansvaret for, at mennesker i Europa har et godt fremtidsperspektiv. Hertil hører, at vi også beskytter deres arbejdstagerrettigheder, deres rettigheder på arbejdspladsen. Det skal der være regler for, ja, men hvilke? Hvor mange? Hvor detaljerede? Den centrale opgave er vel - det har jeg hele sidste år gentagne gange hørt sagt her - at vi i første omgang sørger for, at de beholder deres arbejdspladser eller overhovedet har arbejdspladser.
Og så oplever jeg, at der bliver forelagt et arbejdstidsdirektiv, som bliver forringet af de kompetente udvalg i Parlamentet, og som bliver forringet efter kriterierne i Lissabon-strategien. Det betyder, at vi skaber flere regler! Vi får ikke færre regler, ikke større fleksibilitet, men lige det modsatte.
Det vil jeg illustrere med et par spørgsmål. For det første, hvorfor skal vi i Europa bestemme, hvordan rådighedstjenester ser ud? Skal det absolut være ens på alle sygehuse, i alle byer, i alle lande i Europa? Hvorfor? Sandheden er jo, at situationen er anderledes på et sygehus med skadestue, hvor man ofte må træde til om natten, end på en ortopædisk afdeling, hvor alle sover om natten! Det går ikke at skære alt over en kam. Det er forkert!
For det andet, hvorfor kan forlængelse af arbejdstiden egentlig kun reguleres ved overenskomst? Hvorfor må den enkelte arbejdstager ikke indgå en aftale for sig selv? Hvem giver os egentlig ret til at forbyde arbejdstagerne selv at indgå aftaler om deres arbejdsplads og arbejdstid? Jeg kender unge læger, som også gerne i fremtiden vil arbejde lidt længe og tjene lidt mere, fordi de er i gang med at etablere sig, fordi de lige har bygget hus. Og det vil vi forbyde fremover? Med hvilken ret?
Og hvorfor vil vi nu også lave nøje bestemmelser om familiemedlemmers arbejdstid? Hvorfor vil vi ikke tillade, at den velkendte fleksibilitet i familieforetagender også kan bevares i fremtiden? Forskellige arbejdssituationer kræver forskellige løsninger! Hvis vi ikke skaber mulighed for det, opfylder vi ikke folks behov, og vi vil gøre Europa en bjørnetjeneste! 
Anne Van Lancker (PSE ).
   - Fru formand, kære kolleger, det siger sig selv, at den største udfordring, vi møder i vores parlamentariske arbejde i dag, er afskaffelsen af -systemet, for har intet at gøre med subsidiaritet, hr. Davies, men derimod med lovløshed og retsløshed. Den, som vil afskaffe , må imidlertid finde en løsning for vagtperioderne, for efter Domstolens domme truer stadig flere lande med at anvende for sektorer såsom sundhedsvæsen og ældreforsorg. Det ville være uacceptabelt for os, hr. kommissær, hvis de inaktive dele af vagtperioder udelukkes fra arbejdstiden, for det drejer sig om tid, hvor arbejdstageren står til rådig for arbejdsgiveren, og hvis disse timer ikke talte med, ville det desuden have store følger, ikke blot for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, men også for patienter på hospitaler og ældre på plejehjem.
Jeg synes, at der i Cercas-betænkningen foreslås en fortræffelig løsning. Inaktive dele af vagtperioder er arbejdstid, i overensstemmelse med Domstolens domme, men vi tillader dog, at der i kollektive overenskomstaftaler fastsættes en anden beregning for inaktive vagtperioder. Jeg håber, at hele Parlamentet vil støtte hr. Cercas og hans fantastiske betænkning, og jeg håber, hr. kommissær, at også Kommissionen vil ændre sin holdning. 
Maria Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand, forslaget om et arbejdstidsdirektiv, der skal sættes under afstemning, er produktet af en syntese af teoretiske vurderinger om arbejdstidstilrettelæggelse og et forsøg på at finde et kompromis mellem arbejdsgivernes og arbejdstagernes interesser.
Der gøres en indsats for at placere den faktiske situation og de enkelte medlemsstaters behov inden for overordnede rammer, som den enkelte part vurderer ud fra sin egen synsvinkel og finder ubehageligt snæver og alt andet end sundheds- og sikkerhedsbeskyttende.
Ordføreren hr. Cercas, der fortjener lykønskninger, skyggeordføreren fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, hr. Silva Peneda, medlemmerne af Udvalget for Industri, Forskning og Energi, Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling samt først og fremmest Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender gjorde imidlertid deres yderste for at finde en kompromisløsning trods deres meningsforskelle.
I den betænkning, der skal sættes under afstemning, og i de tilhørende ændringsforslag - ikke Kommissionens forslag, hr. Papadimoulis - accepteres forlængelsen således ikke, undtagelserne fra 8-timers dagen ophører, Kommissionens forslag om en øvre grænse på 65 timer forkastes, 48-timers ugen beskyttes, og i alle tilfælde foreslås en beskyttelse af arbejds- og sikkerhedsvilkårene, behovet for fritid samt livslang uddannelse.
Cercas' forslag genindfører respekten for EF-Domstolens retspraksis med hensyn til både arbejdstidsbegrænsninger og vagtperioder, der udtrykkeligt omtales som arbejdstid. Forslaget respekterer også subsidiaritetsprincippet og sikrer den sociale dialog som en reguleringsfaktor. Beregning af arbejdstiden på årsbasis er en kompromisløsning, men den får desværre konsekvenser for de lavtlønnede arbejdstagere, der er afhængige af overtid i de travle perioder. 
Med hensyn til spørgsmålene vedrørende arbejdende kvinder i familier vil jeg sige, at Kommissionen måske har glemt dem, men at Parlamentet opfordres til at stemme for ændringsforslag 12, hvori det understreges, at arbejdsgiverne skal tage hensyn til behovet for et livslangt arbejds- og familieliv, samt ændringsforslag 22, ifølge hvilket Kommissionen skal forelægge ...
Richard Falbr (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, 8-timers arbejdsdagen og 48-timers arbejdsugen blev knæsat i en af de første konventioner, der blev vedtaget af Den Internationale Arbejdsorganisation, der blev grundlagt i 1919. Det var en erkendelse af, at arbejdstagernes sundhed og sikkerhed skal beskyttes, og at de skal have tid til at hvile og en chance for at stifte familie eller med andre ord producere flere arbejdstagere. Med Kommissionens forslag afskaffes alt dette imidlertid, og der anføres hykleriske grunde herfor. Undtagelsesklausulen, der er en skandaløs praksis, ugyldiggør alt, hvad fagbevægelsen har skabt i de seneste århundreder. Hvis Cercas-betænkningen indfører bestemmelser vedrørende afskaffelsen af denne klausul, fortjener den imidlertid vores støtte. 
Formanden.
   - Kære kolleger, vi er midt i en forhandling og har ca. otte minutter tilbage, inklusive kommissærens redegørelse. Jeg må bede Dem føre Deres samtale udenfor. Vil De medlemmer, som sidder bag fru Klaß, venligst bede deres kolleger forlade salen. Det gælder hr. Rasmussen og andre. Vil parlamentsbetjentene venligst eskortere dem, der forlader forhandlingen, ud af salen. Sæt Dem venligst ned og ti stille de sidste otte minutter, eller forlad salen. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Der er ingen tvivl om, at Europa har formået at indføre en samfundsmodel, der er blandt verdens bedste. Vi skal arbejde for at bevare denne model. Ingen siger, at vi ikke skal gøre det. 
Nærværende betænkning er imidlertid for vidtgående og kan give alvorlige problemer i specielt de medlemsstater, der endnu ikke har opnået en vis levestandard. Hvorfor skal vi fjerne arbejdstagernes ret til højere løn, særligt i de nye medlemsstater, hvor folk er nødt til at arbejde længere tid for at hæve deres indtægter? Hvad skal de arbejdstagere, der lånte penge fra bankerne i form af boliglån, gøre?
Det er rigtigt at få endnu højere sociale standarder. Vi skal imidlertid forstå, at det handler om virkelighed, ikke teori. I en tid, hvor vi taler så meget om Lissabon-strategien for at få økonomien til at vokse og skabe arbejde, skal vi ikke vedtage love, der er mindre fleksible. Arbejdstagerne vil gerne have os til at vedtage love, der skaber job. De ønsker ikke, at vi forhindrer dem i at arbejde over i mere end otte timer om ugen. Hvordan kan vi tillade os at berøve dem denne ret?
Jeg skal være den første til at indrømme, at arbejdsugen bør være kortere, men kun hvis man kan leve af lønnen. Nogle lande er endnu ikke nået dertil. Så lad os bruge vores sunde fornuft. Hvis der er nogen, der misbruger undtagelsesmuligheden og arbejder i alt for mange timer med fare for sundhed og sikkerhed, skal vi angribe dette misbrug. Vi skal imidlertid ikke fjerne arbejdstagernes ret til selv at vælge, om de ønsker en længere arbejdstid. 
Ole Christensen (PSE ).
   - Fru formand, hvis Lissabon-strategiens målsætninger skal indfris, skal den sociale og beskæftigelsesmæssige situation forbedres i Europa. "Opt out'en" for den 48-timers arbejdsuge skal endegyldigt fjernes. Ingen lande skal kunne stå uden for reglerne om arbejdstid og dermed have et arbejdsmarked, hvor lønmodtagerne udsættes for uholdbare og nedslidende lange arbejdsuger. "Opt out'en" har intet at gøre med det sociale Europa, den skaber mulighed for social dumping, hvor landene kan vælge og vrage, hvilke regler de ønsker at følge. Det er ikke vejen frem for Europa. Vi kan ikke og skal ikke konkurrere på hverken lave lønninger eller lange arbejdsdage. Europas befolkninger skal føle, at EU har deres interesser for øje. Alle undersøgelser viser med tydelighed, at lange arbejdsuger er skadelige for både sikkerhed og sundhed. En 48-timers arbejdsuge med en bedre definition af arbejdstid og fritid, og som opfordrer virksomheder til at tage hensyn til arbejdernes familieliv, er en forstærkning af lønmodtagernes muligheder. Ved at stemme for udvalgets betænkning viser vi den europæiske befolkning, at vi vil et socialt og retfærdigt Europa. 
Anja Weisgerber (PPE-DE ).
   - Fru formand, kære kolleger, afbureaukratisering og deregulering står højt på Barroso-Kommissionens dagsorden. Dermed vil den bringe nyt liv til Lissabon-processen. Parlamentet må støtte Kommissionen i disse bestræbelser. I morgen kan vi tage et skridt i den rigtige retning ved at beslutte os for en fleksibel, moderne og fremtidsorienteret revision af arbejdstidsdirektivet. Det ligger i definitionen af et EU-direktiv, at det skal give medlemsstaterne spillerum og fleksibilitet i gennemførelsen. Derfor må det være et centralt mål for os, at vi kun regulerer principperne på europæisk niveau.
Hvis det, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har foreslået, kommer igennem, hvis altså den samlede rådighedstjeneste principielt bliver betragtet som arbejdstid, og -muligheden bliver afskaffet, fører det til en stærk begrænsning af fleksible arbejdstidsmodeller i hele Europa. Det er ikke det, jeg forstår ved en moderne løsning! Det kan ikke være retfærdigt, at man for meget forskelligartede berørte arbejdstagere fastsætter det princip, at hele rådighedstjenesten skal betragtes som arbejdstid, for f.eks. i brandvæsener, arbejde med unge og i rehabiliteringsklinikker er spørgsmålet om overbelastning slet ikke aktuelt, for her består rådighedstjenesterne overvejende af inaktiv tid.
Derfor går vi ind for en differentiering inden for rådighedstjenesterne. Lad os dog lade sygehusene, lægerne, brandvæsenerne og socialpædagogerne sammen med arbejdsmarkedets parter beslutte lokalt, hvilke arbejdstidsmodeller der er de rigtige for dem. Lad os beslutte at give arbejdstagerne valgfrihed. Lad os beslutte os for fleksibilitet. Og til denne fleksibilitet har vi brug for -klausulen, en forlængelse af referenceperioderne og en fornuftig, saglig differentiering inden for rådighedstjenesterne. Netop dette er formålet med vores ændringsforslag 26, 27 og 32, samt, hvad angår rådighedstjenesterne, ændringsforslag 29 og 30. Jeg beder om Deres støtte til dette! 
Kósáné Kovács, Magda (PSE ).
   - Fru formand, ændringen af dette direktiv kræver mere end blot et simpelt lovmæssigt skridt. Som vi ved, er det på arbejdspladsen, at der er størst forskel på lov og praksis. Jo flere midler et land skal mobilisere for at holde trit, jo større bliver afstanden mellem regler og virkelighed.
I de nye medlemsstater ligger arbejdstiden kun en smule over det europæiske gennemsnit, men det faktiske antal årlige arbejdstimer er 112 højere, hvilket er næste tre uger mere end i de gamle medlemsstater. Det er derfor særligt vigtigt, at vi indfører klare grænser for arbejdstiden. Det er vigtigt med en vedholdende deltagelse fra arbejdsmarkedets parter i indførelsen af lokale regler. Det samme gælder for forbedringen af overvågningsmekanismer på både fællesskabsplan og på medlemsstatsniveau. Parlamentets kompromisforslag lover, at fagforeningernes rolle bliver vigtigere, at det enkelte menneske ikke lades i stikken, og at man ved at overvåge, at medlemsstaterne overholder garantierne, indfører en fast praksis på arbejdsmarkedet.
Vladimír Špidla,
    Fru formand, ærede medlemmer, selv om Kommissionen ikke er enig med Parlamentet på alle punkter, gør betænkningen fra Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender det helt klart, at vi har et fælles ønske om en bred enighed, der både vil beskytte arbejdstagerne og medvirke til at skabe den nødvendige fleksibilitet.
Inden jeg går i detaljer med de enkelte ændringsforslag, har jeg nogle mere generelle kommentarer. Først vil jeg sige, at dette direktivforslag er et ændringsforslag. Det oprindelige direktiv, der allerede har været gældende i 10 år, skal ændres fra tid til anden, ikke mindst fordi direktivet indeholder bestemmelser om fremtidige ændringer.
Jeg vil gerne understrege, at direktivet vedrører sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. Dets formål er derfor ikke at omorganisere arbejdstiden, men at beskytte arbejdstagerne, samtidig med at man bevarer den hårdt tiltrængte fleksibilitet, der fordres af Lissabon-strategien samt af det moderne liv. Det er ekstremt komplekse emner, der danner baggrunden for dette direktiv. Det drejer sig bl.a. om en aldrende befolkning, hvilket kræver en langt bedre balance mellem arbejdslivet og det sociale liv. Som jeg allerede har sagt, handler direktivet om beskyttelse af arbejdstiden. Jeg tøver ikke med at sige, at arbejdstiden har en generel betydning for sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. I øjeblikket overvejer man at udvide arbejdslivet på grund af den demografiske udvikling i samfundet, og der skal ikke herske tvivl om, at folk skal nå afslutningen på deres arbejdsliv med et godt helbred.
Den aktuelle forhandling har omfattet en række centrale forslag, som jeg gerne vil kommentere. Jeg vil starte med forslaget om en udvidelse af referenceperioden for beregning af den gennemsnitlige maksimale ugentlige arbejdstid på 48 timer.
Som De ved, foreslår Kommissionen, at tingene skal forblive uændret, hvilket med andre ord vil sige, at "standardreferenceperioden" fortsat skal være fire måneder med mulighed for en udvidelse til 12 måneder gennem kollektive overenskomster. Kommissionen ønsker at sikre, at de samme betingelser gælder i alle medlemsstater, uanset hvordan forholdene mellem arbejdsmarkedets parter er tilrettelagt, og jeg vil derfor foreslå, at det også bliver muligt at udvide denne referenceperiode gennem lovgivningen.
Det glæder mig, at Parlamentets holdning ikke er væsensforskellig fra Kommissionens i denne sag, og Parlamentets forslag giver faktisk en bedre garanti for, at denne udvidelse fortsat er mulig. Jeg kan derfor fortælle Dem, at Kommissionen kan acceptere næsten alle Parlamentets forslag i denne henseende med undtagelse af forslaget om, at referenceperioden kun kan forlænges gennem lovgivning, hvis den pågældende arbejdstager allerede er omfattet af kollektive aftaler.
Kommissionen synes ikke, at kollektive aftaler skal favoriseres i en sådan grad, at man nægter brugen af lovgivning i tilfælde, hvor referenceperioden ikke er diskuteret, eller hvor man ikke er nået til enighed. 
Kommissionen kan ikke acceptere Parlamentets holdning vedrørende vagtperioder, selv om den forstår Parlamentets bekymring.
Jeg vil gerne komme med en klar tilkendegivelse af vores holdning til dette emne. Hovedformålet med Kommissionens forslag er at udstede en retssikkerhedsgaranti, og jeg er sikker på, at jeg ikke behøver at minde Dem om, at problemet er opstået som et resultat af den luxembourgske domstols fortolkning af begrebet "arbejdstid". Kommissionen har valgt ikke at betragte "inaktive vagtperioder" som arbejdstid i forhold til sikkerhed og sundhed under arbejdet, så medlemsstaterne selv får mulighed for at træffe de foranstaltninger, de skønner bedst egnede til at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed.
Jeg tror ikke, at Parlamentets forslag i form af ændringsforslag 10 vil give samme retssikkerhed, og det kunne holde en dør på klem for flere domme, der vil føre til endnu større juridisk usikkerhed.
Jeg forstår imidlertid fuldt ud Parlamentets bekymring, som det har givet udtryk for i udkastet til betænkning. Kommissionen vil derfor ændre sit forslag, så det giver en bedre beskyttelse af arbejdstagere, der kan tilkaldes efter behov. En medtagelse af inaktive vagtperioder i den daglige hvileperiode på 11 timer og den ugentlige hvileperiode på 24 timer vil ikke blive tilladt.
Nu vil jeg gerne sige lidt om det følsomme spørgsmål om individuelle undtagelser. Skønt både Parlamentet og Kommissionen er kritiske over for den praktiske gennemførelse af denne bestemmelse, har de to institutioner forskellige holdninger til dens fremtid. Kommissionen foreslår en revision, mens Parlamentet kræver, at undtagelsesklausulen skal afskaffes tre år efter direktivets ikrafttræden.
Kommissionen kan ikke acceptere dette forslag i dets nuværende udformning. Den er imidlertid villig til at diskutere det og samarbejde med lovgiverne, der selv står delt i spørgsmålet, for at finde frem til den bedst mulige kompromisløsning. Jeg ved, at det er et meget politisk spørgsmål og en principsag. I lyset heraf vil Kommissionen fortsætte en intensiv dialog med Parlamentet. 
Nu vil jeg gerne skitsere Kommissionens holdning til de enkelte ændringsforslag.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2, 3, 12, 13 og 17 i deres helhed, da de enten forbedrer teksten i forslaget eller gør den mere tydelig. Et af ændringsforslagene introducerer en bestemmelse vedrørende forbedrede muligheder for at kombinere arbejde og familieliv, hvilket jeg finder meget vigtigt. 
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 4, 8, 11, 16, 18, 19, 24 og 29, enten i princippet, delvist eller på betingelse af en omskrivning. Jeg vil især gøre Parlamentet opmærksom på ændringsforslag 16 og 18 om kompenserende hvileperioder samt på ændringsforslag 19 om referenceperioden.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 20, 21, 22, 23, 25-28 og 30-52, hvoraf nogle vedrører de individuelle undtagelser, som jeg allerede har nævnt. Som tidligere nævnt vil Kommissionen forsøge at finde en kompromisløsning på dette spørgsmål. De resterende ændringsforslag vedrører anliggender, der ikke er med i Kommissionens oprindelige forslag - f.eks. artikel 17, stk. 1, om undtagelser for ledende personale.
Afslutningsvis vil jeg takke Parlamentet for den høje kvalitet i forhandlingen om dette forslag. Dialogen mellem Kommissionen og Parlamentet har gjort det muligt for mig trygt at sige, at det nuværende direktiv, der tjener som et symbol på et socialt Europa, gør endnu mere for at beskytte arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, samtidig med at sidstnævnte ikke bringes i fare af den fleksible tilrettelæggelse af arbejdstiden, som vores iværksættere ønsker. Direktivet er derfor medvirkende til at skabe en stærkere og mere moderne europæisk samfundsmodel. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær. Og mange tak, fordi De har haft tålmodighed med Parlamentet og talt under vanskelige betingelser. 
Hr. Davies, er Deres bemærkning til forretningsordenen virkelig nødvendig, nu hvor afstemningen skal til at begynde? 
Chris Davies (ALDE ).
   - Fru formand, parlamentsmedlemmerne er blevet bedt om at stemme her kl. 11.30. Det er ikke deres skyld, at tiden er blevet spildt, det er formandskabets. Det er ikke Deres fejl, De er ikke ansvarlig for alle enkeltheder, men hvornår begynder formandskabet at lave realistiske tidsplaner for forhandlingerne? 
Formanden.
   - Hr. Davies, det tager vi til efterretning i Præsidiet, men det er også Parlamentets egen fejl. Jeg har hele tiden været nødt til at kalde Parlamentet til orden, så talerne kunne få ro til at tale. Det er også visse politiske gruppers fejl, da indlæg af et minuts varighed aldrig varer et minut, men altid mere. Det kan Formandskonferencen se på. Jeg vil gerne være med til at afskaffe indlæg af et minuts varighed til fordel for indlæg af to minutters varighed. Det kan vi drøfte, men vi er nødt til at være enige om det.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Hr. formand, denne betænkning var ikke kontroversiel, da vi behandlede den i udvalget. Den blev vedtaget enstemmigt og uden ændringsforslag. Derfor undrer De Dem måske over, at jeg gerne vil kommentere den nu. Det bør fremhæves, at Kommissionen har gjort et meget stort stykke arbejde og forvandlet et 25 år gammelt dokument, der er revideret flere gange, til en fornuftig retsakt. Det er omarbejdet til et dokument med ca. 300 artikler, der nu er forståelige og derfor bedre kan gennemføres. Intet af det kræver ændringer i medlemsstaternes lovgivning. Men alle tiltrædelsestraktatens tilføjelser osv. integreres i et enkelt dokument, hvilket er en fordel.
Da jeg ofte har været kritisk over for Europa-Kommissionen, er det rimeligt, at vi ved denne lejlighed giver udtryk for vores taknemmelighed og komplimenterer Kommissionens embedsmænd, der har udført denne opgave særdeles godt.

Louis Michel,
    Hr. formand, samtidig med at Kommissionen beklager resultatet af afstemningen, har den nøje noteret sig den holdning, der er kommet til udtryk hos flertallet af parlamentsmedlemmerne.
I tråd med den rammeaftale, som eksisterer mellem Parlamentet og Kommissionen, vil punktet blive taget op i kommissærkollegiet med henblik på en meget nøje undersøgelse af Kommissionens holdning under disse omstændigheder.
Hr. formand, Kommissionen vil informere Parlamentet om resultaterne af sine overvejelser snarest muligt og på passende vis.
Formanden.
   - Betænkningen sendes til fornyet udvalgsbehandling i henhold til forretningsordenens artikel 52, stk. 3.
Afstemningen afbrydes og genoptages efter det højtidelige møde. 

Formanden.
   - Mine damer og herrer, næste punkt på dagsordenen er Afghanistans præsident, hr. Hamid Karzaïs, officielle besøg.
, hvilket betyder, at vi byder præsident Karzaï velkommen til Europa-Parlamentet.
Hr. præsident, Europa-Parlamentet har ligesom resten af verden fulgt de dramatiske begivenheder, som Deres land har gennemlevet i det sidste kvarte århundrede, meget tæt. Få lande har haft en så voldsom historie som Deres: den sovjetiske besættelse, borgerkrigen, den internationale militære intervention, der fulgte efter attentaterne den 11. september, og nu den vanskelige overgang til demokrati i et land, der har lidt så meget, og som har set, hvordan de sociale, økonomiske og politiske strukturer er blevet grundlæggende ændret.
Hr. præsident, vi vil gerne anerkende Deres solide lederskab, som bidrager til udviklingen af dette gryende demokrati, først som midlertidig og nu som demokratisk valgt præsident i Afghanistan. Vi anerkender også de store personlige risici, som De og Deres regeringskolleger har været udsat for.
Vi er alle klar over, at der stadig er lang vej. Af og til minder tv-kameraerne os herom med deres voldsomme billeder, andre gange er kameraerne taget af sted, men virkeligheden fortsætter dér. Den samvittighedsfulde, langsomme og metodiske genopbygning af et land, der er ødelagt af årtiers krig, har ikke samme tiltrækningskraft på medierne som selve krigen. Vi er i den vestlige verden klar over den betydning, som en stor begivenhed kan have i forhold til det daglige arbejde eller de dagligdags begivenheder, som kun er vigtige, når medierne gengiver dem på en voldsom måde.
Vi ved også, at demokratiet ikke kan blive konsolideret fra den ene dag til den anden, at man ikke kan ændre samfund ved hjælp af dekreter, og at det er én ting at sikre f.eks. kvinders rettigheder i en forfatning og noget ganske andet at sikre, at disse rettigheder bliver efterlevet i de fjerneste afkroge af et land. Vi ved også godt, at De har forpligtet Dem til at skabe lige rettigheder for kvinderne, men De forstår nok også, at når der sker konkrete begivenheder, som rører vores samvittighed, så opstår der bekymring. Vi håber, at vi kan bruge den harme, som det giver anledning til, til at øge vores forpligtelse over for opgaven med at gennemføre en demokratisk reform og opnå fremgang i Deres land. Jeg er sikker på, at De også vil nævne det i Deres tale. Vi vil gerne forpligte os over for Dem i denne vanskelige overgangsproces. Vi vil gøre vores bedste for at hjælpe Dem med at skabe et stabilt og demokratisk land.
Derfor, hr. præsident, ser Europa-Parlamentet med stor interesse frem til parlamentsvalget til september, og som vi tidligere har drøftet med Dem, burde Parlamentet seriøst overveje mulighederne for at sende en delegation, der skal vurdere den aktuelle situation, før der afholdes valg, og bagefter sende observatører, der skal følge udviklingen på stedet.
Vi er sikre på, hr. præsident, at vi efter valget kan få et tæt forhold mellem vores parlamenter, netop fordi vi tror på, at EU og Afghanistan vil virkeliggøre deres store potentiale for venskab og samarbejde. Af alle disse årsager og på grund af den betydning, som det land, som De repræsenterer, har, er det en fornøjelse for mig og en ære for Parlamentet at byde Dem velkommen og give Dem ordet.
Hamid Karzai,
   Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, mine damer og herrer, det er mig en glæde og ære at tale til denne fornemme forsamling, især da det er mit første besøg i Europa-Parlamentet. Det giver mig en stor tro på Afghanistans og vores regions fremtid, når jeg ser Europas lande forenet her i enhedens og samarbejdets ånd. Det er ikke længe siden, at jerntæppet delte Europa i Vest og Øst. Men i dag er tæppet væk, og der er i stedet en mosaik, hvor de enkelte brikker har deres egen identitet, men tilsammen udgør en større helhed.
I forgårs fejrede Europa 60-årsdagen for Anden Verdenskrigs afslutning, 60-årsdagen for det nye Europas begyndelse. Mens europæiske konflikter tidligere havde globale konsekvenser, forbedrer det europæiske samarbejde i dag liv og er en kilde til beundring verden over.
Da De genopbyggede efter Anden Verdenskrig, havde De sikkerhedsgarantier, Marshall-planen og en international langsigtet forpligtelse. Vi, det afghanske folk, er også taknemmelige for den internationale sikkerhed og økonomiske støtte, vi har modtaget de sidste tre år. EU har været en af Afghanistans største støtter. Vi er taknemmelige for Deres gavmilde bidrag, indsættelsen af tropper fra Deres nationer og den tekniske bistand, De har ydet og fortsat yder. Som det vigtigste viser De os, hvordan fremtiden kan se ud for vores region: en fremtid med fred, enhed og samarbejde.
Afghanistan var en af de mindst udviklede lande, selv inden landet blev invaderet af det tidligere Sovjetunionen. 10 års kamp mod den sovjetiske invasion efterfulgt af over 10 års udenlandsk indblanding og interne konflikter forarmede vores land yderligere. Vores infrastruktur blev næsten helt tilintetgjort, vores samfund blev ødelagt, og vores statsinstitutioner blev lammet.
De lange og mørke år med lidelser lagde dog ingen dæmper på vores håb om at skabe et stabilt, demokratisk og velstående Afghanistan. Da det afghanske folk fik muligheden i 2001, begyndte det med entusiasme at genopbygge landet. I dag har vi en oplyst og progressiv forfatning, som sikrer menneskerettighederne og garanterer lighed mellem mænd og kvinder, giver mulighed for en fri markedsøkonomi og skaber en ramme for ansvarlig regeringsførelse.
Det første præsidentvalg i landets historie blev holdt i oktober sidste år, og over otte millioner deltog. Valgsuccesen viste med stor tydelighed, at terrorismen har lidt nederlag i Afghanistan.
Især var de afghanske kvinders kolossale valgdeltagelse, med 42 % af den samlede stemmeafgivning, et stærkt bevis på, at en ny æra med sociale og politiske rettigheder for kvinder er begyndt.
Her vil jeg gerne fortælle Dem om en episode, som jeg oplevede for ca. to en halv måned siden. For to en halv måned siden spiste jeg frokost med en gruppe stammeældste fra en meget konservativ del af Afghanistan, og jeg bemærkede, at der blandt disse stammeældste og præster var kvinder. Jeg tænkte, at kvinderne var fra byområderne, og jeg hilste på stammehøvdingene ved navns nævnelse. Jeg kendte mange af dem ved navn, og jeg sagde: "Velkommen, hr. den og den, hvordan har De det?" Da jeg var færdig med at hilse på mændene, sagde jeg til kvinderne: "Velkommen, det er rart at se Dem." Pludselig rejste en af kvinderne sig og sagde: "Hr. præsident, De hilste på mændene ved navns nævnelse. De hilste ikke på os ved navns nævnelse." Jeg var chokeret. Jeg sagde: "Jeg beklager, frue, men jeg kender ikke Deres navn." Så sagde hun: "Tænk på, at De blev valgt på grund af vores stemmer. Næste gang jeg ser Dem, må De hellere kende mit navn, ellers bliver De ikke valgt!"
Den forandring er vi meget glade for i Afghanistan.
Tilstedeværelsen af den EU-ledede internationale sikkerhedsstyrke har skabt sikre forhold, hvorunder vi kan udøve vores politiske rettigheder. Med hjælp fra Europa og andre i det internationale samfund har vi trænet en ny politistyrke på ca. 50.000 mand samt en specialstyrke, som skal beskæftige sig med bekæmpelse af narkotika. Den nye nationale afghanske hær, der p.t. tæller 20.000 mand, tager i stigende grad ansvar for sikkerheden i landet. Vi fremskynder afvæbningsprocessen og afvæbner både de almindelige væbnede styrker og de væbnede grupper. Over 50.000 tidligere kombattanter er afvæbnet, og over 95 % af de tunge våben er indsamlet.
Omfattende reformer er også på vej i andre sektorer, herunder retsvæsenet og statsforvaltningen. Vores retssystem er ved at genvinde sin effektivitet og troværdighed efter krigens skader. Regeringsinstitutioner og institutioner i civilsamfundet bliver stærkere og stærkere og indgyder borgerne større tillid, tilbyder dem flere ydelser og giver dem flere rettigheder. Den Uafhængige Afghanske Menneskerettighedskommission fortsætter sit vigtige arbejde med at fremme menneskerettighederne i hele landet. Takket være den åbne politiske atmosfære i Afghanistan har den frie presse udviklet sig kraftigt og haft stor succes, hvilket ses af, at der er etableret over 300 uafhængige aviser og blade, over 30 uafhængige radiostationer og fire uafhængige tv-kanaler på under to år.
Vi har indset, at politisk og sikkerhedsmæssig udvikling kun kan fastholdes med tilsvarende forbedringer på det økonomiske område. I de sidste tre år har vi indført en ny valuta, stabiliseret inflationen og vedtaget en lang række juridiske og administrative reformer, som skal forenkle vores told- og investeringsprocesser. Som følge deraf er flere hundrede millioner dollars i form af internationale investeringer strømmet til Afghanistan. De er hovedsagelig kommet bestemte erhverv til gode, f.eks. hospitals-, bank- og mobilkommunikationssektoren. Lønningerne er steget, og det samme er handelen med landene i regionen, navnlig Pakistan, Iran, Tadsjikistan, Kina osv. Jeg vil gerne give et eksempel på de ændringer, der er sket. For tre år siden udgjorde Afghanistans handel med Pakistan under 50 millioner amerikanske dollars. Sidste år passerede denne handel - og det er sket på under tre år - 1 milliard dollars. I dag udgør handelen mellem Pakistan og Afghanistan 1 milliard dollars. Det samme gælder handelen med Kina og andre lande omkring os.
Der er gjort meget hidtil, men vi står stadig foran skræmmende udfordringer. Indikatorerne for Afghanistans sociale udvikling er stadig dystre. Børnedødeligheden er blandt verdens , og den forventede levetid er blandt verdens . Analfabetismen er uacceptabelt høj, især blandt kvinder. Disse sociale indikatorer placerer desværre landet meget lavt i indekset for menneskelig udvikling - faktisk på den femtelaveste plads.
Terrorismen har lidt nederlag som en magtfaktor, men efterdønningerne forstyrrer vores fred og ro. Mens der er taget afgørende skridt for at etablere en effektiv regering, har de nye institutioners evne til at garantere sikkerhed og hjælpe befolkningen ud af ekstrem fattigdom langtfra været tilstrækkelig. Valmuedyrkningen og narkotikaøkonomien volder stadig vores samfund sorg og lægger fortsat hindringer i vejen for Afghanistans stabilitet.
Jeg vil gerne fravige min forberedte tale og forklare Dem, hvad der sker i Afghanistan med hensyn til narkotikaøkonomien - dyrkningen af valmuer. For 30 år siden, da den tidligere Sovjetunion invaderede Afghanistan, var Afghanistan et ret velstående landbrugssamfund. I årene med konflikt, tørke og problemer for det afghanske folk havde de afghanske mænd og kvinder - familier, fædre, mødre, døtre - intet håb for fremtiden. Fædre og mødre vidste ikke, om deres søn eller datter ville være i live dagen efter eller ej, om de ville have noget at spise eller skulle sulte. I den situation ødelagde folk vinmarker og erstattede dem med valmuer, de ødelagde æbleplantager og erstattede dem med valmuer, de ødelagde abrikosplantager og erstattede dem med valmuer, for valmuer var lette at dyrke - der var ikke det store behov for vanding - og lette at sælge. Derfor, på grund af den manglende tro på fremtiden og manglende midler, begyndte samfundet at dyrke denne lette afgrøde.
Sidste år iværksatte vi foranstaltninger mod valmuedyrkning, og folk reagerede positivt, fordi de har større håb for fremtiden. De har en større tro på deres land og sig selv. Vi håber, at der vil ske en betydelig reduktion af valmuedyrkningen i Afghanistan i år, i høj grad på frivillig basis. Mit, og det afghanske folks, håb er, at det internationale samfund fortsat vil hjælpe os med at nedbringe valmuedyrkningen i Afghanistan og erstatte den med lovlige former for landbrug. Med andre ord erstatte den med alternative måder at tjene til livets ophold på, så vores folk igen kan begynde at dyrke vin, granatæbler, abrikoser og de øvrige landbrugsprodukter, som Afghanistan har forstand på at dyrke.
Afghanistan producerer de bedste granatæbler og de bedste fødevarer, og landet kan konkurrere på de internationale markeder. Jeg beder Dem fortsat hjælpe os med at skabe en lovlig økonomi for det afghanske folk. Ingen ønsker at have et dårligt ry i verden, og Afghanistan er ingen undtagelse. Afghanistan ønsker at leve et hæderligt liv med egne, lovlige indtægter. Jeg er taknemmelig for det, De har gjort for os hidtil, men beder Dem om fortsat at hjælpe os.
Parlamentsvalget i september vil være Bonn-processens kulmination i Afghanistan. Den afghanske forfatning bestemmer, at mindst 27 % af medlemmerne af det afghanske parlament skal være kvinder.
Selv om vi ved udgangen af september har overholdt alle milepælene i Bonn-aftalen, vil vi dog stadig have en lang vej foran os mod opfyldelse af den vision, som er opstillet for Afghanistan i aftalen. Afslutningen på Bonn-processen må derfor ikke blive afslutningen på Deres forpligtelse over for og støtte til Afghanistan, men bør være starten på et langvarigt og mere omfattende partnerskab. Afslutningen på Bonn-processen vil ikke være ensbetydende med Afghanistans succes eller fulde succes. Afslutningen på Bonn-processen, etableringen af parlamentet, vil danne grundlag for Afghanistans succes, men ikke i sig selv være en succes. Det vil tage mange flere år at skabe succes, og dertil behøver vi Deres hjælp.
Fra Europa behøver vi støtte og et tilsagn om, at Afghanistan fortsat vil modtage bistand på en bæredygtig måde. Jeg håber især, at De, når De nu forhandler om EU's fremtidige internationale forpligtelser, ser behovet for flerårige tilsagn om bistand til Afghanistan til fremme af vores bestræbelser på at genopbygge vores land.
Vi har også brug for, at FN, USA, Japan og andre, der har hjulpet os indtil videre, bekræfter deres forpligtelse til partnerskab med Afghanistan - et partnerskab, der er afgørende, hvis Afghanistan skal opnå vedvarende stabilitet, demokratisering og udvikling.
Jeg vil gerne benytte denne anledning til på det afghanske folks vegne atter en gang at takke Dem for den gavmilde støtte, som EU - der er en af de største bidragydere til Afghanistan - har givet i de sidste tre år. Den afghanske befolkning er særlig taknemmelig over for Deres sønner og døtre i uniform, der så modigt gør tjeneste i vores land. Dem, som har givet deres liv for vores sikkerhed, sender vi atter en gang vores taknemmelighed, vores bønner og vores løfte om, at vi aldrig vil glemme det.
I øjeblikket sker der noget hidtil uset i Afghanistan, et land, som for ikke ret længe siden var helt isoleret fra verden. Helt i samarbejdets ånd er folk fra alle hjørner af verden, fra forskellige trosretninger, kulturer og baggrunde, samlet for at hjælpe med til at sikre afghanernes liv og genopbygge vores land. Det står klart, at uden dette samarbejde ville det afghanske folk aldrig have opnået, hvad det har opnået i løbet af de sidste tre år.
Afghanistan har lige så meget brug for hjælp i dag, som Europa havde for 60 år siden. Dengang gav en langsigtet forpligtelse fra Deres venner rundt om i verden den støtte, De behøvede for at kunne genopbygge Deres land og Deres liv. I dag beder vi om samme mulighed. Tak for det, De har gjort for os hidtil. Vi er meget taknemmelige.

Nicola Zingaretti (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tager ordet for at henlede Deres opmærksomhed på bestemmelserne i artikel 9 om adfærdsreglerne og Parlamentets adfærdskodeks, eftersom vi her i Parlamentet i dag har set flaget for en nation, som ikke eksisterer, og som hr. Borghezio kalder Padania.
Jeg beklager denne handling, der er en fornærmelse mod mit land, Italien, som jeg er stolt af at repræsentere, og jeg spørger mig selv, om ikke formandskabet agter at gribe ind over for, at en medlemsstat krænkes som følge af tilstedeværelsen i Parlamentet af et flag for en stat og en nation, som ikke eksisterer, og som ikke er anerkendt af nogen internationale organer.
Jeg håber, at alle de italienske parlamentsmedlemmer er enige med mig i, at denne fornærmelse af vores land bør fordømmes. 
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter at vi har hørt præsident Karzaïs bevægende tale, og formanden for Parlamentet ikke så sig foranlediget til at takke for den, vil jeg gerne takke for talen her i Parlamentet.
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil blot minde alle parlamentsmedlemmerne - også det medlem, der talte lige før - om, at der før Berlinmurens fald var mange statsløse nationer i Europa, og at retten til selvstyre en dag også vil gøre det muligt for Padania at være en nation med sin egen stat. 
Formanden.
   - Præsidiet undersøger spørgsmålet og træffer helt sikkert en afgørelse i sagen. 

Gyula Hegyi (PSE ),
   Jeg er ked af at stjæle to minutter af Deres frokostpause, kære kolleger, men jeg er nødt til at stille et mundtligt ændringsforslag. Dette er en af de første betænkninger, som er udarbejdet af et nyt medlem fra en ny medlemsstat. Jeg vil gerne takke for den hjælp, jeg har fået til den.
Jeg vil særligt takke mine franske kolleger fra forskellige politiske grupper, som hjalp mig meget aktivt. Her lige inden den franske folkeafstemning er det vigtigt at forstå Frankrigs vigtige og førende rolle med hensyn til at bevare og redde Europas fælles kulturarv. De kan være stolte af deres land.
Min hensigt var at opnå enighed under førstebehandlingen, og det arbejdede det luxembourgske formandskab meget positivt og aktivt for. Hvis medlemmerne vedtager mine ændringsforslag, som er stillet sammen med De Liberale og skyggeordførerne fra PPE-DE-Gruppen, opnås der enighed i Ministerrådet under førstebehandlingen i maj.
Jeg har et enkelt mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 59. Der er nogle ekstra ord: "senest to år efter vedtagelsen af denne henstilling vedtager lovgivningsmæssige, administrative" - og her kommer det mundtlige ændringsforslag - "eller andre passende foranstaltninger ..."
Tak for Deres hjælp og forståelse. 


Romano Maria La Russa (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tager ordet for at meddele Dem, at jeg ville have taget ændringsforslag 12 tilbage. Det bortfalder dog ligesom ændringsforslag 10, eftersom de allerede er blevet vedtaget af Parlamentet og Kommissionen. Jeg fastholder derimod ændringsforslag 11, som omhandler kontrol til bekæmpelse af narkotikahandel, forfalskning af varer og ikke mindst illegal indvandring. 

Goudin og Lundgren (IND/DEM ),
    Vi støtter i princippet Kroatiens, Serbien-Montenegros, Bosnien-Hercegovinas, Makedoniens og Albaniens tilnærmelse til EU. Når landene opfylder Københavnskriterierne fuldt ud, bør de blive medlemmer. Det er en naturlig følge af den udvidelse, som blev indledt i maj 2004.
EU's rammeaftale, som har til formål at forberede landene til medlemskab, skal indrettes på at forbedre statsadministrationen, styrke retsvæsenet og bekæmpe korruption. Landene skal ikke vænnes til EU's omkostningstunge og skadelige landbrugspolitik.
EU's udvidelse må ikke være grund til ikke at reformere og på lang sigt afskaffe den fælles landbrugspolitik. Et udvidet EU med op til 35 lande forudsætter en omfattende reformering af landbrugspolitikken. 
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at disse rammeaftaler indgår som led i det, som bør være den europæiske samarbejdspolitik over for dets naboer i bredeste forstand, deriblandt de lande, som det her drejer sig om, og hvis seneste fortid og fremtidige udsigter berettiger støtte og nært samarbejde med EU-25. 
Wohlin (IND/DEM ),
    Hvis Kroatien, Serbien-Montenegro, Bosnien-Hercegovina, Makedonien og Albanien engang i fremtiden opfylder alle kriterier for medlemskab af EU, bør de bydes velkommen som medlemmer. Europa-Parlamentet bør dog ikke tage stilling til en rammeaftale, før der er et tydeligt grundlag, som viser, hvilke økonomiske foranstaltninger en rammeaftale foreskriver for øvrige medlemsstater. Et grundlag bør også vise, hvilke typer af støtte og rettigheder en rammeaftale vil komme til at indeholde.
Erfaringer fra tidligere rammeaftaler viser, at en jastemme skaber et politisk pres for yderligere at fremme alle tænkelige former for støtte og subventioner. Hidtil har det ofte handlet om tilvænning til et EU-system, som bør reformeres, diverse former for tilpasningsstøtte til bl.a. EU's landbrugssystem er bare et eksempel. Hvad enten det er EU eller potentielle medlemsstater, begunstiges de på lang sigt af at blive tilpasset et system, som skaber bidragsafhængighed. Jeg har derfor stemt nej til betænkningen og håber, at Kommissionen vender tilbage med en økonomisk kalkule og et grundlag, som tydeligt definerer, hvilken støtte der vil blive tilgængelig i forbindelse med, at en rammeaftale underskrives. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Forbedring og harmonisering af EU's statistiske redskaber vil give et bedre kendskab til den sociale virkelighed i EU's medlemsstater og derved i princippet kunne bistå Rådet og Kommissionen i indsatsen mod fattigdom og social udstødelse.
I øjeblikket er de statistiske oplysninger om social udstødelse ikke blot sparsomme og utidssvarende, men også uspecificerede, ligesom de heller ikke i fornødent omfang tager højde for køn, sådan som jeg har foreslået.
Vi håber således, at Kommissionen endelig fremkommer med bedre og mere aktuelle indikatorer, så vi får et bedre kendskab til de virkelige forhold og dermed mere effektivt og hurtigt kan gribe ind over for den alvorlige situation, der med næsten 70 millioner mennesker, som lever i fattigdom, og med enorme økonomiske forskelle og høj arbejdsløshed, fordrer omgående, strukturelle svar fra EU's og dets medlemsstaters side. 

Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Vi har stemt ja til denne betænknings forslag om at lade EU (EF) tiltræde den internationale konvention. Generelt er vi skeptiske med hensyn til, at EU som sådant tiltræder internationale konventioner, men da mellemstatslige organisationer kan tiltræde denne konvention, og vi desuden mener, at det forbedrer det indre marked på dette område, stemmer vi ja til betænkningen. 
Queiró (PPE-DE ),
    Tiltrædelsen af den internationale konvention om beskyttelse af plantenyheder er et positivt skridt hen imod en ønskværdig balance mellem planteavlere og landbrugere med hensyn til en rimelig beskyttelse af avlernes ophavsrettigheder, hvad angår nye plantesorter. Af denne grund, og fordi jeg mener, at portugisiske interesser hermed varetages, stemmer jeg for. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Der er bred enighed om denne betænkning, fordi det er nødvendigt at forlænge den fastsatte periode med overgangsforanstaltninger, indtil der er vedtaget et fuldstændigt sæt foranstaltninger til imødegåelse af BSE.
Vi er derfor enige i ordførerens forslag om at opdele forslaget til forordning i to. På den ene side foreslår hun en ændring af forordning (EF) nr. 999/2001 ved at forlænge overgangsforanstaltningerne indtil 1. juli 2007 for at levne tilstrækkelig tid til at drøfte de nye foranstaltninger.
På den anden side foreslås en ny forordning udarbejdet med de indholdsmæssige ændringer til forordning (EF) nr. 999/2001, altså ændringer af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier, eftersom disse ændringer forudsætter et nøje kendskab til den aktuelle situation, fremskridtene med landekategoriseringen, de videnskabelige fremskridt og en grundig debat om revisionen af den nævnte forordning. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi har stemt for den betænkning, der godkender aftalen mellem EF og Schweiz om dette lands deltagelse i Det Europæiske Miljøagentur og Det Europæiske Miljøoplysnings- og Miljøovervågningsnet.
Formålet med aftalen og den schweiziske deltagelse er at tilvejebringe objektive, pålidelige og sammenlignelige miljøoplysninger. Schweiz får status af observatør uden stemmeret i Det Europæiske Miljøagentur, bliver behandlet på samme måde som en medlemsstat med hensyn til bestemmelser om miljødata, informationer og analyser og skal oprette en infrastruktur, så det kan indsende ensartede miljødata og oplysninger om miljøets tilstand på schweizisk område.
Denne aftale vil fremme fremskaffelsen af pålidelige og sammenlignelige oplysninger om miljøsituationen i Europa samt en integreret vurdering af og miljørapporteringen vedrørende de økosystemer, som Schweiz har til fælles med sine nabolande. 
Queiró (PPE-DE ),
    Geografisk beliggenhed, økonomisk betydning og de relationer, der er knyttet inden for diverse områder mellem EU, dens medlemsstater og Schweiz begrunder - ja, tilråder - Schweiz' deltagelse i Det Europæiske Miljøagentur. På dette felt ligesom på andre må de geografiske grænser suppleres med virkelighedens grænser. 

Gollnisch (NI ),
    Hr. formand, kære kolleger.
Vi har stemt imod betænkningen af hr. Hudghton om omarbejdning af de mange direktiver om merværdiafgift, fordi det reelt bare er en omarbejdning uden grundlæggende ændringer af forslag, hvis ensrettende principper, der er en krænkelse af medlemsstaternes autonomi på skatteområdet, vi i sin tid har forkastet.
Vi kan i forslaget ikke få øje på nogen frihed for medlemsstaterne til frit at fastlægge beskatningen af rent lokale aktiviteter som f.eks. restaurationsdrift, der ikke har nogen som helst indflydelse på den europæiske konkurrence. Vi kan ikke se, at det er holdbart at anvende reducerede merværdiafgiftssatser på arbejdskraft.
Til gengæld kan vi se, at medlemsstaterne til stadighed skal gå tiggergang til Bruxelles for at få ændret deres merværdiafgiftssatser. Vi kan se, at de stadig ikke frit kan vælge de sektorer eller varer, som skal underlægges den ene eller den anden sats.
Vi ser især, at annonceringen tre uger før den franske folkeafstemning af en sænkning af merværdiafgiften i restaurationsbranchen er et ultimativt og ynkeligt forsøg på at købe de franske vælgere. Intet er gjort, og intet er afgjort.
Vi vil ikke høre flere løgne og falske løfter.
Queiró (PPE-DE ),
    Da der her ikke er tale om nogen væsentlige ændringer i det fælles merværdiafgiftssystem indført ved det fjerde direktiv, som siden flere gange er ændret, har jeg stemt for. Ved passende lejlighed vil jeg, når dette system kommer til diskussion, dog give udtryk for mine holdninger til de forskellige forhold, som berøres af det. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Ved betænkningen afvises Kommissionens forslag om medfinansiering af markedsstøtteforanstaltninger, som anvendes i tilfælde af udbrud af smitsomme sygdomme som mund- og klovsyge og klassisk svinepest. På det punkt er jeg helt enig med ordføreren, og jeg tilslutter mig de forslag, som han stiller. Mindre enig er jeg derimod med hensyn til hans begrundelser for at afvise Kommissionens forslag, navnlig når han henviser til de negative konsekvenser, som Kommissionens forslag kan medføre for den fælles landbrugspolitik i almindelighed og konkurrencevilkårene i europæisk landbrug i særdeleshed. Selv om det forholder sig sådan, er det ikke den væsentligste årsag til at stemme imod Kommissionens forslag.
Det er klart, at EU skal støtte landbrugerne med konkrete finansielle foranstaltninger, hvis der opstår smitsomme sygdomme, så landbrugerne i de forskellige medlemsstater får de samme markedsbetingelser, men det er også helt afgørende at træffe de nødvendige foranstaltninger for at forebygge, at disse sygdomme opstår, ved at støtte især landbrugere med færre ressourcer.
Det er velkendt, at vi er imod reformen af den fælles landbrugspolitik og de foreslåede foranstaltninger på grund af de følger, som kan forudses for det portugisiske landbrug og især for de mindre og mellemstore bedrifter og familielandbruget. 
Goudin og Lundgren (IND/DEM ),
    EU's opgave er at løse grænseoverskridende problemer. Et af disse er spredningen af smitsomme dyresygdomme. Derfor stemmer vi ja til betænkningen.
Bekæmpelsen af spredningen af smitsomme dyresygdomme inden for EU giver dog ikke nogen anledning til at fortsætte med at drive en omkostningstung og skadelig fælles landbrugspolitik. Vi mener, at finansieringsansvaret for den fælles landbrugspolitik skal nationaliseres. 
Queiró (PPE-DE ),
    Som det så rigtigt siges i betænkningen, vil Kommissionens forslag ikke blot medføre ubalance i landbruget, men synes også at indgå i en større sammenhæng, om hvilken diskussionen endnu langtfra er overstået, nemlig nationaliseringen af den fælles landbrugspolitik. Den rette beslutning er derfor faktisk at forkaste Kommissionens forslag, så den bliver nødt til at fremsætte et nyt. 

Aylward (UEN ),
    Fianna Fail og UEN-Gruppen støtter i dag ikke de ændringsforslag, hvor:
(a) en ny "tilfredsstillende" klassifikation, som blev indført og vedtaget af Rådet under det irske formandskab i juni 2004, i bilag I udgår,
og
(b) sondringen mellem indvande og kystvande, som også blev vedtaget af Rådet under det irske formandskab, slettes.
I henhold til det gældende direktiv fra 1976 (76/160/EØF) støtter hovedparten af medlemsstaterne den "tilfredsstillende" klassifikation, da klassifikationen fastsætter realistiske standarder, der kan håndhæves, med et juridisk bindende minimumskrav, som omfatter alt badevand i medlemsstaterne. Desuden mener jeg, at det vil være et springbræt og et kraftigt incitament til at arbejde mod at opnå klassifikationen "god" eller "udmærket". 
Hvad angår klassifikationen af kystvande, støtter vi sondringen mellem kystvande og ferskvande, da kystvande har lavere tilladte kontamineringsniveauer end indvande. 
De Rossa (PSE ),
    Jeg hilser betænkningen og reglerne om overvågning og klassifikation af badevandskvalitet velkommen. Vi har ikke råd til, at kvalitetsstandarderne sænkes. Jeg støtter, at Miljøudvalget forkaster forslaget om en kvalitetskategori, som nærmere er "tilfredsstillende" end rigtig. Jeg forkaster ligeledes ethvert forslag om, at kvalitetsstandarderne for indvande sænkes på nogen måde i forhold til kystvande. 
Irland opfylder ca. 98 % af det gældende direktiv, men det er klart, at der ikke gøres nok for at sikre ordentlige standarder for vandkvalitet og miljøstandarder generelt. 
Sidste måned afsagde EF-Domstolen dom om, at Irland overtræder EU's vigtigste direktiv om affaldshåndtering, hvilket var en fældende tiltale mod regeringens miljøhandlinger.
Kommissionen har også bekræftet, at Irland endnu ikke har aflagt rapport om gennemførelsen af den europæiske lovgivning om affaldsdepoter for 2001-2003, og Kommissionen overvejer i øjeblikket at indlede flere overtrædelsessager.
I lyset af disse tarvelige resultater har vi mere end rigeligt med beviser på, at standarderne for miljøkontroller langtfra er gode nok, og jeg håber, at dagens vedtagelse af Maaten-betænkningen øger presset for at få forbedringer. 
Estrela, Madeira e dos Santos (PSE ),
    Undertegnede medlemmer har stemt imod ændringsforslag 27 i Maaten-betænkningen om badevandskvalitet, fordi epidemiologiske undersøgelser har godtgjort, at der er forskel på kystvande og indvande.
Ifølge disse undersøgelser skyldes faren for fækal smitte for børn (der er i størst risiko) forskellige bakterier, hvorfor det er velbegrundet at sondre mellem kystvande og indvande, sådan som Rådet i øvrigt også havde foreslået.
Undertegnede medlemmer har endvidere stemt imod ændringsforslag 5, 7, 8, 12 og 32, fordi vi går ind for kategorien "tilfredsstillende" ved klassificering af badevand.
Denne klassificering muliggør en gradvist udviklende bedømmelse af visse typer badevand, der, såfremt de opfylder direktivets betingelser, efterfølgende vil kunne opnå klassificering som "god" og "udmærket". 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi støtter i det store og hele de ændringer, som ordføreren foreslår til forslaget til direktiv om forvaltning af badevandskvalitet. Vi er dog imod, at sondringen mellem kystvande og indvande fjernes, eftersom det for Portugals vedkommende vil betyde, at visse badeområder, særlig flodstrande, klassificeres som uegnede, selv om de kan benyttes uden risiko for folkesundheden, eftersom epidemiologiske undersøgelser har vist, at der er forskel på disse to vandtyper.
På dette som på andre felter er det afgørende at følge WHO's henstillinger.
Klassificeringen "tilfredsstillende" vil kun være acceptabel, hvis den forstås som en minimumskvalitet, der bør forbedres inden for en nærmere angiven kort frist, hvilket ikke var tilfældet.
Genindførelse af en tidligere klassificeringsdato skaber ligeledes problemer i forhold til rammedirektivet om vand. Jeg bifalder tankerne om offentlig adgang til oplysninger og beredskabsplaner for områder med jævnlige oversvømmelser, hvorfor vi støtter disse forslag. 
Freitas (PPE-DE ),
    Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed vedtog den 21. april 34 ændringsforslag til Rådets fælles holdning om forvaltning af badevandskvalitet.
Jeg er stærkt imod ændringsforslag 27, der fjerner sondringen mellem "kystvande" og "indvande" i Bilag I. Portugal har fastholdt en klar sondring mellem disse vandtyper, eftersom epidemiologiske undersøgelser med en række forskellige metoder har påvist forskelle med hensyn til kvalitetsindikatorer og bakteriologiske aktivitetsniveauer i de to miljøer.
Konklusionen er, at de bakterielle indikatorer er forskellige og virker forskelligt, hvorfor der bør anvendes forskellige epidemiologiske vurderingskriterier for de to vandtyper.
Eftersom WHO's henstillinger og de videnskabelige undersøgelser, som de hviler på, berettiger en sondring mellem "kystvande og indvande", ser jeg ingen grund til at træffe beslutninger i modsat retning, så meget mere som det vil indebære, at ca. 21% af Portugals badevand, der i øjeblikket er i overensstemmelse med gældende kriterier, mister sin klassificering.
Jeg kan derfor ikke støtte Parlamentets forslag. 
Goebbels (PSE ),
    Jeg har stemt imod alle de ændringsforslag til Maaten-betænkningen, som sigtede mod overregulering. Offentligheden skal informeres om badevandskvaliteten, og kvaliteten skal forbedres. Men vi skal også have tillid til menneskers intelligens og dømmekraft, f.eks. hvad angår udøvelse af fritidsaktiviteter.
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Bestemmelser om, hvilke regler der skal gælde for badevandskvaliteten på badesteder i Europa, er ikke et spørgsmål, som skal behandles af EU. Dette spørgsmål skal håndteres af de respektive medlemsstater. I forslaget fra Parlamentet er der hverken taget hensyn til subsidiaritetsprincippet eller proportionalitetsprincippet.
Ud over vores principielle holdning om, at administrationen af badevandskvaliteten ikke er et spørgsmål for EU, mener vi, at Parlamentets forslag er mere bureaukratisk og omstændeligt end Rådets. Vi har dermed stemt nej til den foreliggende indstilling.
Forholdene for badevand varierer i høj grad inden for EU, og det er derfor ikke ønskeligt at vedtage et direktiv, som skal gælde i både Middelhavslandene og i Unionens nordlige lande, f.eks. Sverige.
Vi vender os derfor imod flere formuleringer, bl.a. at der skal udarbejdes beredskabsplaner for hændelser, som kan påvirke badevandets kvalitet såsom oversvømmelser, ulykker eller infrastrukturproblemer. Vi er negative over for den detailregulering, som Parlamentet vil indføre, f.eks. at direktivets anvendelsesområde skal udvides til at omfatte yderligere fritidsaktiviteter. 
Marques (PPE-DE ),
    Denne betænkning om badevandets kvalitet er meget vigtig for Portugal, hvis kyst er mange kilometer lang, og hvor badning er en udbredt fritidsaktivitet, hvilket også er tilfældet i en del indvande.
De nødvendige betingelser for en sikker brug af badevandet omfatter ikke kun adgang, infrastruktur og sikre strande, men i stigende omfang også badevandets kvalitet.
Badevandets kvalitet er således ikke blot en sundhedsfaktor, men også en vigtig indikator for miljøets kvalitet og turismens udvikling.
Jeg kan dog ikke tilslutte mig betænkningens forslag om at fjerne sondringen mellem kystvande og indvande, eftersom der er forskelle mellem disse to vandtyper, eller fjerne klassificeringen "tilfredsstillende", som giver medlemsstaterne større manøvremulighed med hensyn til forvaltning af vandkvaliteten. En vedtagelse af disse to ændringer vil indebære alvorlige vanskeligheder for Portugal, fordi de betydelige omkostninger ikke står mål med fordelene. 
Martin, David (PSE ),
    Jeg hilser betænkningen velkommen og vil virkelig gerne se yderligere forbedringer i badevandskvaliteten og anerkender fuldt ud behovet for at opdatere det gældende direktiv, som nu er næsten 30 år gammelt.
Jeg har to bekymringer. Jeg ønsker ikke, at kategorien "tilfredsstillende" skal udgå, da vi således kan få strande i kategorien "ringe". Det vil få offentligheden til at tro, at betingelserne er forværret, når der rent faktisk ikke er sket ændringer. 
McAvan (PSE ),
    Parlamentsmedlemmerne fra Labour-Partiet ønsker forbedringer i badevandskvaliteten og bifalder muligheden for at opdatere badevandsdirektivet næsten 30 år efter, det gældende direktiv trådte i kraft. De støtter dog ikke ændringsforslagene på to vigtige områder.
For det første støtter parlamentsmedlemmerne fra Labour-Partiet ikke, at standarden "tilfredsstillende" udgår, da det vil betyde, at badevand, som i øjeblikket opfylder de nuværende standarder, pludselig bliver klassificeret som "ringe" (forslaget om standarden tilfredsstillende er dobbelt så restriktiv for kystvande som den nuværende minimumsstandard). Det vil være forvirrende for offentligheden. Det er meget bedre, at standarderne forbedres gradvist. 
For det andet støtter parlamentsmedlemmerne fra Labour-Partiet ikke, at direktivets anvendelsesområde udvides til at omfatte vand, hvor der udøves fritidsaktiviteter. Udgifterne til en sådan udvidelse er ikke blevet fastsat, og udvidelsen kan ikke gennemføres i praksis - fritidssport udføres hele året og ikke kun i en badesæson, og antallet af overvågningspunkter vil blive enormt. 
Queiró (PPE-DE ),
    Der er ingen tvivl om, at det er både nødvendigt og ønskværdigt at stille stadig højere krav til beskyttelsen af miljøet. Da miljøpolitik på ingen måde behøver at stå i modsætning til økonomisk vækst og udvikling, er det vigtigt, at de foranstaltninger, der træffes på dette område, ikke kammer over i et enøjet hensyn til miljø og folkesundhed og ender med at skade økonomien, herunder turismen, der har overordentlig stor betydning for Portugal.
I denne betænkning og endnu mere i nogle af de ændringsforslag, der blev stillet til den, var denne balance ikke sikret, tværtimod, så meget mere som visse af ændringsforslagene ganske savnede videnskabeligt grundlag.
Jeg har derfor stemt for betænkningen, men imod de ændringsforslag, der efter min opfattelse var til skade for rimelige og berettigede nationale interesser, især fordi kategorien "tilfredsstillende" var fjernet i vurderingen af vandkvaliteten, og fordi der ikke blev foretaget den nødvendige og berettigede sondring mellem kystvande og indvande. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Med dette direktivforslag ønsker man at lette grænseoverskridende fusioner af kapitalselskaber, omend det er positivt, at man ikke har inkluderet de kooperative selskaber.
Betænkningen handler generelt mere om virksomhederne end om de følger, som fusionerne har for arbejdstagerne og regionerne, selv om det nævnes, at fusionsplanen skal omfatte følgerne for beskæftigelse og arbejdstagernes synspunkter. Disse synspunkter har dog ikke forpligtende effekt og kan ikke forhindre en fusion, hvis de er imod.
Hvad angår arbejdstagernes medbestemmelse, er der nogle selvmodsigelser, hvilket indebærer, at selv visse positive aspekter, når alt kommer til alt, ikke vil få nogen praktisk betydning på grund af den sammenhæng, som de indgår i. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Da film i eminent grad er en kulturel aktivitet, og da kulturen er grundlæggende for menneskets udvikling, er det vigtigt at befordre og støtte den gennem konkrete, særlig finansielle, foranstaltninger. Det er afgørende, at den såkaldte filmindustri ikke kun anskues som en økonomisk aktivitet, eftersom konkurrencen har en skævvridende effekt og risikerer at sætte filmens kulturelle og pædagogiske formål over styr.
Jeg er enig med ordføreren i, at den europæiske filmarv skal fremmes "ved at tilskynde til politikker for innovation, forskning og teknologisk udvikling inden for bevaring og restaurering af filmiske værker", men med et kulturelt og pædagogisk formål og med afvisning af konkurrence som væsentlig faktor. Indførelse af en "pligtdeponering af originalen" er en anden positiv foranstaltning til at bevare den kollektive erindring og folkenes identitet.
Disse foranstaltninger skal ses inden for rammerne af et samarbejde mellem medlemsstaterne, med respekt for den kulturelle mangfoldighed, der kendetegner Europas forskellige regioner, lande og folk.
Det tvangsmæssige fokus på konkurrence underminerer kreativiteten og den kunstneriske natur på grund af markedets pres og den kapitalistiske profitlogiks krav. Det er derfor overordentlig nødvendigt at udforme en politik med konkrete foranstaltninger til støtte for den audiovisuelle sektor, der mindsker dens afhængighed af privat støtte og de deri liggende modydelser. 
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    At bevare den kulturhistoriske arv er givetvis meget vigtigt. Men vi mener ikke, at dette spørgsmål er et EU-spørgsmål, men bør håndteres af medlemsstaterne, og at vi kan have stor tillid til deres måde at håndtere dette spørgsmål på. Vi har derfor stemt imod betænkningen, da vi ikke mener, at denne indstilling havde behøvet at blive behandlet i Parlamentet overhovedet. 
Le Pen, Marine (NI ),
    For bedre at beskytte den europæiske kulturarv har EU til hensigt at iværksætte nogle ekstraordinære bevarings- og beskyttelsesforanstaltninger, som vil gøre det muligt at bevare filmarven, og som vil fremme forsvaret af sproglige, kulturelle og kunstneriske identiteter på vores gamle kontinent.
En af henstillingerne har til formål at udvide fordelen ved statsstøtte til filmen. Det drejer sig reelt om at forlænge "den kulturelle undtagelse" og at udsætte denne undtagelsesstatut, som er den præcise gennemførelse af det, vi forsvarer for Frankrig, nemlig den nationale præference! Kommissionen har besluttet at forlænge den nuværende offentlige støtteordning med 3 år for film- og fjernsynsproduktioner, selv om det ville være på sin plads at evaluere og reformere disse foranstaltninger, som langtfra er fuldt ud tilfredsstillende.
Hvorfor under disse omstændigheder begrænse denne beskyttelse til kulturen og ikke også udvide den til tekstilbranchen, landbruget, jernindustrien, skibsbyggeriet osv.?
Forkaster Kommissionens globalistiske tankegang ikke på sigt dette moratorium, som forvansker den frie konkurrence? Kun et klart forsvar af den nationale og europæiske præference vil beskytte Europa mod den globale ultraliberalisme.
Malmström (ALDE ),
    Jeg har valgt at stemme imod denne betænkning, da jeg ikke mener, at EU skal regulere disse kulturspørgsmål. Betænkningen er alt for indblandende. Det er op til hvert land at finde ud af, hvordan film skal reguleres. 

Goebbels (PSE ),
    Jeg har undladt at stemme om bedre havnesikring, fordi Europa-Parlamentet som sædvanlig har overbebyrdet og vanskeliggjort nogle procedurer, som under alle omstændigheder henhører under subsidiaritetsprincippet, unødvendigt.
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Vi konstaterer, at det er en selvfølge, at der skal være høje sikkerhedskrav for Europas havne.
Men vi spørger os, om der er nogen risiko for, at f.eks. et medlemsland som Nederlandene virkelig skulle svigte sikkerheden i havnen i Rotterdam, når den er så afgørende for landets erhvervsvirksomheder.
Som dette direktiv er udformet, er der en risiko for, at det kan blive et hårdt slag mod mindre havnes aktiviteter, da de skal gennemføre et uproportionalt antal omkostningstunge foranstaltninger for at fortsætte deres aktiviteter. Da sådanne havne ofte ligger i økonomisk svagere regioner, får dette ulykkelige regionale følger.
Vi vil se en ny gennemgang og revision af direktivet ud fra de mindre havnes perspektiv. 
Le Rachinel, Fernand (NI ),
    Terrorangrebene den 11. september 2001 har sat spørgsmålet om transportsikring øverst på den politiske dagsorden. Havnene skal naturligvis som vigtige led i transportkæden, der forbinder strømmene af varer og passagerer over vand og over land, således som Kommissionen foreslår, være genstand for sikringsforanstaltninger. Jeg kan kun bifalde et sådant initiativ, for for mig, som europæisk parlamentsmedlem valgt i den store nordvestlige region, er der tale om mere end 15 store søhandelshavne, som er uundværlige for det lokale og nationale økonomiske liv.
Frankrig er følsomt over for denne betænkning, for det har tre kystslinjer, som er yderst godt placeret. Strækningen Den Engelske Kanal-Nordsøen (havnene i Le Havre, Dunkerque, Calais, Boulogne eller Rouen), Atlanterhavsstrækningen (havnene i Bordeaux, Nantes, Saint-Nazaire eller La Rochelle, som er adgangshavne for handel mod Øst-, Nord- og Sydeuropa) og endelig Middelhavsstrækningen (havnen Marseille-Fos).
Disse sikringsforanstaltninger skal naturligvis ikke kun begrænse sig til havneterminaler, men skal også udbredes til resten af havnen og de tilhørende aktiviteter.
Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker Jeanine Hennis-Plasschaert for hendes vigtige og relevante betænkning om ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om bedre havnesikring, som jeg støtter, særlig forslaget om at indføre fælles sikkerhedsniveauer for alle Fællesskabets havne, idet medlemsstaterne dog kan indføre differentierede sikkerhedsniveauer afhængigt af den givne risikograd i havnene og selv udpege grænserne for den enkelte havn, der omfattes af direktivet, og de tilstødende områder.
Jeg finder det også vigtigt, at der foretages en undersøgelse af, hvilke omkostninger de foreslåede foranstaltninger medfører, og hvem der skal betale disse omkostninger, så den fundne løsning sikrer lige vilkår for alle berørte parter. 
Titford (IND/DEM ),
    Jeg afviser, at der er behov for EU-lovgivning på dette område, da de enkelte medlemsstater selv bør beslutte, hvordan havnesikringen bedst foretages. Desuden har IMO allerede udarbejdet en adfærdskodeks om dette emne.
EU hævder, at IMO's adfærdskodeks ikke er juridisk bindende, hvilket har resulteret i et forslag til et EU-direktiv, som jeg har stemt nej til. Ændringsforslag 5, 6, 7, 30 og 45 forsøgte at mildne direktivets virkning, og gav medlemsstaterne større indflydelse på de foreslåede foranstaltninger. Jeg ville have stemt for disse ændringsforslag, hvis ikke de var sat til afstemning under ét, men de øvrige ændringsforslag var umulige at støtte. 
Toussas (GUE/NGL ),
    EU-direktivet om bedre havnesikring tager afsked med direktivet om liberalisering af havnetjenester, langer ud efter arbejdstagernes løn, beskæftigelse og sociale rettigheder og udsælger havne til skibsejere, industrifolk og monopoler for at øge storkapitalens profit.
Under påskud af terrorismen bruges det pågældende direktiv til at oprette ghettoarbejdspladser, styrke repressive mekanismer og slå ned på arbejdstagernes kollektive og individuelle frihedsrettigheder i havne og på skibe.
Grækenlands Kommunistiske Parti stemte imod det reaktionære direktiv om bedre havnesikring. Vi opfordrer arbejdstagerne til at gøre fælles front imod EU's antigræsrodspolitik, til at forsvare og udvide deres rettigheder og til at kæmpe for radikale ændringer og for havne, der tilhører folket af hensyn til folkets velstand. 

Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    I beslutningen om mordet på Robert McCartney udpeges IRA som ansvarlig for mordet, selv om sagen endnu ikke er afgjort ved en domstol. Det er urimeligt, at Parlamentet gør sig til dommer i et så følsomt spørgsmål, som kan påvirke fredsprocessen i Nordirland. Derfor vælger vi hverken at stemme for eller imod beslutningen. 
Krarup og Sjöstedt (GUE/NGL ),
    Vi har stemt for GUE/NGL-Gruppens beslutning om McCartney-sagen. Vi har hverken stemt for eller imod beslutningen fra de andre grupper. Denne beslutning indeholder mange gode punkter, men udgangspunktet i artikel 1 er, at mordet er et politisk mord organiseret af IRA. Det er sandsynligvis ikke sandt, og politiundersøgelsen er ikke afsluttet. Det gør beslutningen ubalanceret i sin helhed. 
Markov (GUE/NGL ),
    GUE/NGL-Gruppen sørger over og fordømmer mordet på Robert McCartney og ønsker, at retfærdigheden kan ske fyldest. Vi vil gerne udtrykke vores kondolence og understrege, at McCartney-familien fortjener fuld støtte i deres kamp for retfærdighed.
GUE/NGL-Gruppen opfordrer de ansvarlige til at træde frem og tage ansvar for deres handlinger og opfordrer dem, der var vidne til begivenhederne i forbindelse med mordet, til at træde frem og give politiet oplysninger eller på anden måde hjælpe med at få retsforfulgt Robert McCartneys drabsmænd.
På baggrund af Robert McCartneys søstres udtalelser, da de besøgte Europa-Parlamentet den 6. april, om, at mordet ikke var politisk motiveret, men var en kriminel handling, som bør give anledning til retsforfølgelse og til, at drabsmændene drages til ansvar, har GUE/NGL-Gruppen gjort, hvad den kunne for at nå frem til en fælles beslutning med de andre politiske grupper. Vi beklager virkelig, at de ikke var villige til at indgå et kompromis og foretrak at bruge beslutningen til at fokusere på den politiske situation i Nordirland. 
GUE/NGL vil gerne behandle dette spørgsmål i Europa-Parlamentet, men dagens afstemning er ikke den rette måde at gøre det på. Derfor stemte vi hverken for eller imod i den endelige afstemning, og vores holdning fremgår meget klart af vores egen gruppes forslag til beslutning. 
Martin, David (PSE ),
    Jeg bifalder afstemningen om at støtte Robert McCartneys søstre i deres kamp for at drage hans drabsmænd til ansvar.
Deres mod giver os reelt håb om ændring og forsoning i Nordirland. 
Queiró (PPE-DE ),
    Demokratiske stater kan kun bekæmpe terrorisme på én måde, nemlig ved hjælp af retsvæsenet. De frie samfund kan kun bekæmpe dem, der bruger terror og privat "justits" som våben, på én måde, nemlig ved totalt at afvise noget sådant. De, der ønsker at være et folks politiske repræsentanter, må følge disse regler. Der kan ikke være nogen undtagelser herfra.
Mordet på Robert McCartney er tragisk både for ham og for hans familie, men det er også et fuldgyldigt eksempel på, hvor vigtigt det er, at vi helt uden forbehold følger disse principper.
Selv om Europa-Parlamentet ikke skal blande sig i retssager i medlemsstaterne, er bekræftelsen af disse værdier tilstrækkelig vigtig til, at jeg har stemt for den her vedtagne beslutning. 
Titford (IND/DEM ),
    Vi i UKIP støtter kraftigt McCartney-familiens modige kamp for at få retfærdighed efter mordet på deres bror, Robert. Vi støtter dog ikke, at der bruges EU-midler i en civil retssag i Nordirland. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B6-0234/2005) af Florenz for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed til Rådet om Rådets strategi for seminaret for regeringseksperter vedrørende klimaændringer
og mundtlig forespørgsel (B6-0235/2005) af Florenz for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed til Kommissionen om Kommissionens strategi for seminaret for regeringseksperter vedrørende klimaændringer.
Karl-Heniz Florenz (PPE-DE ),
    Hr. formand, hr. Schmit, hr. kommissær, klimapolitik er en vigtig politik, ikke kun for EU, men for hele kloden, og derfor er det også en global opgave at tage sig af denne politik.
Men før vi fortsætter diskussionen om Kyoto, bør Europa spørge sig selv, hvilke mål det har sat sig, og hvilke mål det har nået. Eller omvendt, hvilke mål må vi sætte os for fremtiden, og hvordan kan vi nå disse mål? Er det lykkedes os også at inddrage de lande i hele debatten om Kyoto, som ikke har underskrevet Kyoto-protokollen? Kyoto-aftalen er bindende for alle - i det mindste moralsk - for vi har alle et fælles ansvar i forhold til klimapolitikken på denne klode.
Derfor vil jeg gerne spørge Rådet og Kommissionen, hvordan de forbereder sig på dette nye skridt efter 2012, og om de er indstillet på offensivt at fordele byrderne fra Kyoto på flere skuldre. Det vil altså sige, er De på udkig efter andre partnere og deltagere i hele denne proces? Her tænker jeg naturligvis på Indien, Kina, Brasilien og USA.
Jeg tror, Parlamentet begår en fejl, hvis det tror, at man kan motivere det ene eller andet land til fremskridt ved at true med at bringe det for retten. Man bør kun true med at trække nogen for retten, hvis man virkelig entydigt har argumenterne på sin side. Jeg tror, det er væsentligt bedre og mere lovende at få disse lande ind i en positiv handlingsnødvendighed og motivere dem til at komme ud af busken og ikke undskylde hinanden, men i stedet sige, "ja, vi har et fælles ansvar".
Jeg vil gerne endnu en gang komme ind på følgende spørgsmål. Hr. kommissær og hr. rådsformand, er De i stand til og indstillet på ikke bare at inddrage andre lande og gå i en aktiv dialog med dem, men også at inddrage andre sektorer? Jeg tænker her f.eks. på trafikpolitikken, men jeg tænker også på spørgsmålet om private fyringsanlæg …
Ja, det har vi krævet gennem længere tid, De har bare aldrig bemærket det før. Altså, alle disse sektorer bør inddrages. Selvfølgelig bliver der ballade. Derfor har jeg også sagt til min tyske miljøminister, som kommer fra Deres politiske familie, at han skal foreslå det. Han svarede, at det kunne han ikke gøre, så ville han straks blive afsat. Men netop derfor skal han jo gøre det! Derfor, hr. kommissær, hvilke områder vil De inddrage?
Jeg tror også, vi skal have mod til at tage højde for de private fyringsanlæg - altså de varmeapparater, vi har i vores boliger, og som udgør over en tredjedel af CO2-belastningen. Er De rede til at vise nye veje på dette område?
Der findes meget enkle eksempler. Men man må ikke skære det hele over en kam, man skal udstikke målene for de kommende partnere, som kommer til Kyoto. Vejene til disse mål bør man imidlertid overlade til disse lande. Hvem skulle have troet, at f.eks. Tyskland i de seneste 15 år med en fornuftig affaldspolitik kunne spare 21 millioner CO2-ækvivalenter? Vi kan altså gøre en masse, hvis vi er indstillet på at motivere landene til at medvirke aktivt i denne sag.
Et sidste punkt. Hvorfor bliver landbruget ikke inddraget mere i dette område? Ikke i form af straf, det er jo som regel den grønne politik, som jeg altid har ment var forkert, men også her med motivation. Det står ingen steder skrevet, at landmænd kun skal dyrke roer, korn, raps eller vin. De kan også sagtens dyrke genetisk modificerede eller biologisk modificerede planter, som optager store mængder CO2 og kun afgiver dem i mindre mængder i den senere forbrændingsproces. Også her er der altså en mængde fremtidige chancer og plads til fantasi.
Hr. kommissær, jeg vil udtrykkeligt opfordre Dem og rådsformanden til at tage offensivt og optimistisk fat på dette spørgsmål. Så vil vi endelig kunne tage de nødvendige skridt for vores børn for at sikre dette kontinent med hensyn til CO2-spørgsmålet.
Nicolas Schmit,
    Jeg synes først, jeg skylder Karl-Heinz Florenz en tak for hans spørgsmål, men også for hans indlæg, som klart afgrænser risikoen ved klimaændringerne, og som også lader skinne igennem, at der findes løsninger på dette problem, som på sigt udgør eller risikerer at udgøre en trussel mod menneskeheden. Jeg tror, at Europa på dette område er blevet en sand foregangsmand. Det er lykkedes os at vise vejen ved at gennemføre Kyoto-protokollen, men vi ved også, at vi ikke kan stoppe her, at vi skal fortsætte med at udvikle de politikker, som vi har iværksat på basis af Kyoto-protokollen. Og hvis vi skal finde frem til nogle løsninger i samarbejde med vores partnere på internationalt plan, skal vi også, som De så rigtigt har sagt, finde dem hos os selv. Jeg tror, som Det Europæiske Råd i marts viste, at klimaændringen ganske rigtigt er en stor udfordring for Europa såvel som for øvrigt alle de industrialiserede lande og udviklingslandene, men at den også giver vores industrier nye muligheder og perspektiver.
At tale om den europæiske økonomis konkurrenceevne udelukker på ingen måde, at vi tager denne udfordring op på et industrielt niveau. Vi ser udmærket, at Europa også kan udnytte sin rolle som primus motor for at blive en industrimagt inden for udviklingsteknologier og især på området for alternativ energi. Hvad angår energispareforanstaltninger, kan Europa ved at samarbejde med andre partnere og især med lande som Kina, der begynder at tillægge disse spørgsmål øget betydning af forskellige årsager, især af klimatisk art, konsolidere sin førerposition og drage større økonomisk fordel heraf. Jeg tror således, at konkurrenceevne og miljøbeskyttelse såvel som konkurrenceevne og løsning af klimaproblematikken er helt igennem forligelige størrelser.
Rådet deler desuden en række analyser, som Parlamentet forklarer i sin beslutning i den forbindelse, og seminaret for regeringseksperter udgør på dette område et vigtigt møde, for det repræsenterer på sin vis en ny etape i udviklingen af en fremtidig klimaordning efter 2012. På dette seminar vil parterne føre en meningsudveksling om de aktuelle politikker og initiativer samt om de kommende tilpasnings- og reduceringsforanstaltninger, som skal træffes mod problemet med klimaændringen. EU's bidrag til dette seminar er derfor et vigtigt element i dets strategi med henblik på formelle forhandlinger, der sigter mod at udarbejde en post-Kyoto-ordning.
Det Europæiske Råd, der var samlet den 22.-23. marts 2005, og jeg har allerede i den forbindelse talt om relanceringen af Lissabon-strategien, har allerede vedtaget nogle nøgleelementer, som har central betydning for udviklingen af den fremtidige klimaordning. Det har bekræftet, at for at nå hovedmålet med FN's rammekonvention om klimaændringer må forhøjelsen af jordens gennemsnitlige årlige overfladetemperatur ikke overstige 2 ºC i forhold til niveauerne i den førindustrielle tidsalder. Desuden glæder det sig over meddelelsen fra Kommissionen med overskriften "At vinde kampen mod den globale klimaændring", og i den henseende har det klart insisteret på nødvendigheden af at puste nyt liv i de internationale forhandlinger ved at udforske mulighederne for en post-1012-ordning og ved at sikre det størst mulige samarbejde mellem alle landene. Endvidere har det understreget, at det var på sin plads at udarbejde en EU-strategi på mellemlang og lang sigt, som er forligelig med med målsætningen på 2 °C, og i den forbindelse tror jeg, at det svarer fuldt ud på de bekymringer, De har givet udtryk for, og at det tager løsningsmodellerne til sig i henhold til de forskellige sektorer, som De har hentydet til.
På et møde, som trojkaen gennemførte i USA den 18. og 19. april 2005, og det tror jeg, kommissæren kan fortælle om, blev der indgået en aftale om at udnytte mulighederne for at relancere den højtstående gruppe EU/USA's aktiviteter for at behandle nogle politikker til kamp mod klimaændringen. Jeg kan bekræfte, at USA's præsident forsikrede formanden for Det Europæiske Råd om, at USA ville vedtage et initiativ, som var mere åbent og følsomt over for disse problemer. Der er planlagt kontakt med andre nøgleparter, og jeg vil især nævne f.eks. Kina, og Indien, som gør sig gældende i klimaændringsprocessen, inden for de kommende måneder. Spørgsmålet om klimaændringen optræder ligeledes på rette sted på G8-dagsordenen, og jeg ved, at det kommende britiske formandskab ser problemet som et af dets prioriteter.
Europa-Parlamentet spiller uden tvivl en stor rolle i vores fælles bestræbelser på at opnå en aftale om en fremtidig klimaordning. Rådet er meget interesseret i Parlamentets synspunkt vedrørende en ordning efter 2012. Det håber også, at Parlamentet fortsat vil deltage i de internationale møder. Rådet opfordrer desuden Parlamentet til at hjælpe med at øge bevidstheden i den offentlige europæiske opinion og de nationale parlamenter i EU og andre steder. Det er faktisk ikke sjældent, at De i andre parlamentsforsamlinger møder parlamentsmedlemmer fra lande, som er berørt af dette problem, der bør ligge os alle på sinde.
Dimas Stavros,
    Hr. formand, efter hr. Schmits meget informative indlæg har jeg nogle få kommentarer, og så vil jeg måske vende tilbage til nogle af de punkter, som ministeren kom ind på.
Først vil jeg takke formanden, hr. Florenz, fordi han har givet os mulighed for at diskutere klimaændringer og i særdeleshed EU's strategi for det seminar for regeringseksperter vedrørende klimaændringer, der afholdes i Bonn i næste uge.
Jeg er enig med Parlamentet i, at seminaret er et meget rettidigt skridt i udarbejdelsen af fremtidige ordninger med hensyn til klimaændring. EU's bidrag til dette seminar udgør derfor en vigtig del af vores strategi, der har som mål at indhente et mandat til at indlede officielle forhandlinger om udviklingen af sådanne ordninger.
Den 9. februar godkendte Kommissionen sin meddelelse med titlen "At vinde kampen mod den globale klimaændring". Denne meddelelse, der også er henvendt til Europa-Parlamentet, indeholder Kommissionens foreløbige henstillinger om EU's strategi efter 2012. Grundelementerne i meddelelsen blev vedtaget af Rådet (miljø) den 11. marts og af Det Europæiske Råd den 22.-23. marts som tidligere nævnt af hr. Schmit.
Ud over at definere elementerne for de fremtidige ordninger indeholder meddelelsen også en liste over konkrete foranstaltninger, der skal træffes med henblik på disse ordningers gennemførelse. Vigtigst er behovet for sammen med egentlige partnere i indeværende år at undersøge både potentialet for en strategi efter 2012 og mulighederne for at skabe et gunstigt klima for indledning af officielle forhandlinger om fremtidige ordninger.
Som hr. Schmit nævnte, besøgte jeg og mine kolleger fra Luxembourg og Det Forenede Kongerige for tre uger siden USA, og resultatet af disse meget konstruktive samtaler, som De anerkendte, hr. Florenz, fordi vi på forhånd havde talt om alt dette, var en enighed om at finde metoder til at genstarte eller genoplive EU/USA-gruppen på højt plan med henblik på at undersøge politikker til bekæmpelse af klimaændringer.
Vi har også planlagt kontakter med andre lande i de kommende måneder. Klimaændringer står også højt på dagsordenen hos G8-gruppen, mens jeg personligt allerede har haft uofficielle samtaler med mine kolleger, der repræsenterer vores basispartnere både inden for rammerne af møderne i G8-gruppen og i FN under forhandlingerne om bæredygtig udvikling. Vi mødtes - enten i forening med hr. Lux og Lord Whitty eller hver for sig med repræsentanter - med ministre fra Kina, Brasilien, Spanien, Sydafrika, Australien og Rusland og fik deres første reaktioner. Det lykkedes os desværre ikke at mødes med den indiske minister, selv om vi både forsøgte at få et møde i stand i New York og i England under de møder, der blev afholdt af G8-gruppen.
Samtidig styrker vi utallige uformelle kontakter og drøftelser på teknisk niveau.
Hvad angår seminaret for regeringseksperter, er dette en vigtig mulighed for at udvide disse kontakter på det pågældende niveau gennem en åben dialog inden for rammerne af De Forenede Nationers konvention om klimaændringer.
Ifølge Kommissionens strategi er EU's mål med seminaret at skabe et klima af tillid, at diskutere og lede efter punkter, hvor der kan skabes enighed, og at udsende hensigtsmæssige budskaber ikke kun til USA, men også til alle globale partnere. I den forbindelse vil jeg gerne påpege, at mange lande gemmer sig - eller i det mindste har gjort det indtil nu - bag USA's afslag for at undgå at diskutere spørgsmålet om klimaændringer.
EU vil ikke gøre ligeså. Det vil udsende hensigtsmæssige budskaber ved at fremlægge vores meninger og bestræbe os på at høre andres meninger om de aktuelle spørgsmål, der præsenteres i Kommissionens meddelelse.
Jeg vil give hr. Florenz ret i, at vi også skal medtage andre sektorer, hvis vi skal kunne bekæmpe klimaændringer mere effektivt, herunder transportsektoren. Som vi sagde tidligere, forbereder Kommissionen i juni at offentliggøre en meddelelse om lufttransport, hvis bidrag til drivhusgasemissionerne er konstant stigende. Vi undersøger tre alternative løsninger: skat, medtagelse i gashandelsordningen eller brugsafgifter.
Vi må også sige, at den nye landbrugspolitik støtter produktionen af biobrændstoffer, og selvfølgelig er boligsektoren samt bygge- og anlægssektoren i almindelighed meget vigtige sektorer, i hvilke vi kan skabe vigtige resultater.
Til slut vil jeg gerne sige, at Parlamentet opfordres til at spille en vigtig rolle i vores bestræbelser på at skabe enighed om kommende ordninger vedrørende klimaet. Kommissionen er særligt interesseret i Deres vurdering af problemerne og af henstillingerne vedrørende EU's strategi, sådan som de er præsenteret i vores meddelelse. Jeg regner også med, at Deres aktive deltagelse og samarbejde på internationale konferencer fortsætter. Jeg beder endvidere om Parlamentets støtte til en yderligere bevidstgørelse af offentligheden i EU samt af Deres parlamentariske kolleger i andre lande. De gjorde et flot stykke arbejde i Buenos Aires, og jeg ønsker, at dette arbejde skal fortsætte med samme krav fra Europa-Parlamentets side. 
Anders Wijkman,
   Hr. formand, jeg takker for indlæggene især fra hr. Schmit og hr. Dimas. Det er i sig selv meget positivt, at De udstråler en vis optimisme i dette svære spørgsmål, både hvad angår problemet i store træk og specifikt for, hvordan De tolker Bush. Jeg ville ønske, at jeg kunne være lige så optimistisk. George W. Bush holdt en tale om energi og klima den anden dag, som desværre ikke viste nogen egentlig bevægelse i den rigtige retning. Men jeg er selvfølgelig enig med Dem i, at dialogen med USA er uhørt vigtig, for uden USA's aktive medvirken kan klimarbejdet aldrig blive rigtigt effektivt.
Lige så vigtigt er det naturligvis med en dialog og en strategisk dialog med store ulande som Kina og Indien. Jeg sagde den anden dag, at Kina regner med at bygge 800 store kulkraftværker inden for de næste 10 år. Udslippet fra disse vil helt overskygge, hvad vi gør i Europa. Slutresultatet er naturligvis, at ulandene ikke behøver at gå præcis samme vej i energiudviklingen, som vi har gjort. De behøver ikke gentage vores fejl, og det er i vores interesse at tilbyde dem fordelagtige vilkår for at kunne investere i den bedst mulige teknologi. Her tvinges jeg desværre til at konstatere, at CDM, dvs. , ikke er tilstrækkelig, men vi skal finde på noget meget mere radikalt og ambitiøst.
Situationen er alvorlig, og i de seneste forskningsrapporter påpeges det, at klimasystemet kan være langt mere følsomt, end hvad vi tidligere har troet. Det vil være meget sværere at blive inden for de to graders temperaturforhøjelse, som EU har sat som mål, og at undgå farlige ændringer i klimaet, det, som englænderne kalder for . Derfor er mødet i Bonn så vigtigt, for De kan danne grundlaget for perioden efter 2012.
Vi peger i vores beslutning på behovet for emissionsmål på kort sigt og på lang sigt. Vi mener også, at sådanne mål skal følges af langt mere ambitiøse programmer, hvad angår udviklingen af både nye energikilder og en øget satsning på energieffektivitet. Her findes en række spørgsmål, som vi må vende tilbage til og sammen udarbejde konkrete mål for. Jeg ønsker Kommissionen og Rådet held og lykke i Bonn og håber, at De kommer tilbage med positive rapporter, således at vi kan udføre dette arbejde konstruktivt i fremtiden og tage vores ansvar, som hr. Florenz påpegede, for kommende generationer. 
Dorette Corbey,
   Hr. formand, jeg takker også hr. Florenz og hr. Wijkman for initiativet til denne debat. Hr. kommissær, jordens opvarmning forløber meget hurtigere end forudset. Vi står over for en dobbelt opgave, idet vi skal tilpasse os til klimaændringerne og samtidig begrænse klimaændringerne så meget som muligt. I betragtning af denne enorme udfordring var resultatet af klimakonferencen i Buenos Aires særdeles skuffende. Naturligvis er det godt, at Kyoto-processen med nød og næppe kunne holdes på rette spor ved hjælp af et seminar. Naturligvis er det godt, at EU har fået sin vilje, og at der på seminaret i næste uge i Bonn også kan ses på fremtiden, men dette er dog et skæmmende magert resultat. Vi må konstatere, at EU er blevet stadig mere isoleret. Den uopsættelighed, som Europa går ind for, støttes ikke i andre dele af verden. EU er nødt til at være konstruktivt i Bonn, hvis en meget stærkere international koalition skal bygges op, og der skal fremsættes gode, produktive og velbegrundede forslag.
Hr. kommissær, jeg vil gerne forelægge Dem fire punkter, som efter vores opfattelse kan bidrage til at opnå en konstruktiv international koalition.
For det første skal vi gøre mere ved tilpasning og hjælp til tilpasning, især for udviklingslande. Tilpasning er ikke let, men hjælpen må absolut ikke begrænses til hjælp ved store katastrofer. En tilpasning af levemåden er gennemgribende, og derfor skal der udarbejdes troværdige programmer.
For det andet er der teknologioverførslen, som hr. Wijkman også nævnte. Vi må opgive vores ideologiske forbehold over for mekanismen for ren udvikling og netop investere kraftigt i overførsel af teknologi. I den forbindelse skal vi også selv arbejde på nærmere forskning og udvikling på det miljøteknologiske område. Det vil jeg gerne komme tilbage til i forhandlingen om det syvende rammeprogram om forskning.
For det tredje skal vi fokusere meget mindre på den nationale fremgangsmåde og målsætningerne i de enkelte lande. Vi skal netop lægge større vægt på målsætninger i de enkelte sektorer. I de samtaler, som vi i den parlamentariske delegation har ført i Buenos Aires, blev en løsning for de enkelte sektorer nævnt som en anvendelig metode. Vi bliver nødt til at indlede drøftelser med stål-, cement- og papirindustrien. Luftfart er efter min mening en sektor, som skal prioriteres. Da konkurrencen er global i alle disse sektorer, er globale målsætninger, som går ud fra den bedste disponible teknik, indlysende. En løsning for de enkelte sektorer passer i øvrigt også udmærket til Lissabon-strategien, som blev revideret under det seneste forårstopmøde.
Til sidst henleder jeg Deres opmærksomhed på den rolle, som WTO kan spille, selv om dette er noget mere omstridt. EU skal indlede diskussionen om handelsforanstaltninger over for lande, som ikke opfylder deres klimaforpligtelse. Dermed er grøn handelspolitik ikke rettet mod udviklingslande, men netop mod de rige lande, og det kan netop resultere i støtte til udviklingslande. Hr. kommissær, vi forventer af EU en international ambitiøs klimapolitik og en størst mulig international opbakning fra andre lande, industrien og borgerne. Held og lykke i Bonn. 
Vittorio Prodi,
    Hr. formand, kære kolleger, klimaændringerne er faktisk et meget vigtigt problem og et reelt problem. Det er der stadig nogle, som benægter, men vi kan ikke lægge skjul på problemets alvor.
Klimaændringerne hænger sammen med to mangler, nemlig den fysiske knaphed på energiressourcer og økosystemets utilstrækkelige evne til at optage affaldsstrømmene. Vi skal nemlig huske, at klimaændringerne og forværringen af ekstreme begivenheder er alvorlige trusler for miljøet og bør bekæmpes med det samme. Som situationen er nu, er det nødvendigt med større sikkerhed. Kyoto-protokollen er kun den første del af denne løsning. Vi skal arbejde videre med spørgsmålet og levere en samlet løsning.
Det er ikke kun energiproduktionen, som er på tapetet, men også forbrugsvanerne i vores samfund. Det, som gør mig mest bange, er USA's udtalelser om, at der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved deres levestandard. Det er til gengæld sådanne overvejelser, vi som noget af det første bør gøre os her i Europa.
At tage vidensamfundet seriøst er også ensbetydende med, at vi ændrer vores livsstil endnu mere radikalt og gør vores udvikling bæredygtig. Vi skal fortsat forsøge at inddrage de andre lande, og det skal vi gøre med den overbevisning, at vi reelt har pligt til at ændre vores samfund.
Vi skal gå ud af de fossile brændstoffers æra, og Kyoto-protokollen er kun den første etape. Vi skal gå endnu længere, og vi skal gøre en seriøs indsats, for det er nødvendigt med en radikal ændring af vores samfundssystem. 
Satu Hassi,
   Hr. formand, sidste efterår skrev et finsk erhvervstidsskrift, at hvis verden havde haft en administrerende direktør, så ville vedkommende allerede være begyndt at træffe afgørende foranstaltninger for at nedbringe emissioner - langt mere vidtgående end Kyoto.
For nogen tid siden blev der i en artikel i det britiske tidsskrift udtrykt forbavselse over beslutningstagere, der ser med ligegyldighed på klimaforskernes advarsler. I tidsskriftet spurgte man, om politiske beslutningstagere mon troede, at de levede i et alternativt univers, hvor naturlovene ikke gjaldt. Der stod også, at ingen nogensinde ville se lige så nonchalant på en risiko for et økonomisk sammenbrud.
Efter Kyoto får vi brug for en større begrænsning af emissionerne samt deltagelse af flere lande. Vi skal også involvere vigtige udviklingslande som f.eks. Kina og Indien. Det er imidlertid først og fremmest den største forurener, USA, der bør påtage sig sit ansvar. Det er nytteløst at forsøge at forestille sig Kinas og Indiens deltagelse, hvis verdens rigeste land fortsætter som gratist. De industrialiserede lande skal erkende deres historiske ansvar for de igangværende klimaændringer, og følgelig er det os, der har det primære ansvar for at begrænse emissionerne.
De lande, der ikke har ratificeret Kyoto-protokollen, forsøger at få en urimelig konkurrencefordel. Vi skal alvorligt overveje, om vi f.eks. kan lægge beskyttelsestold på importen til Europa af stål, der er fremstillet i USA. Det er muligt i henhold til Verdenshandelsorganisationens regler.
Heldigvis høres fornuftens røst også i USA. Mange amerikanske stater har besluttet at gøre noget. De nordøstlige stater er begyndt at indlade sig på CO2-emissionshandel, og de ønsker at deltage i EU's ordning for handel med emissionsrettigheder. En række borgmestre har forpligtet sig til en indsats på lokalt plan, og de søger at få inddraget 141 byer, hvilket er det samme som antallet af lande, der har ratificeret Kyoto. Men da ren fornuft åbenbart ikke kan overtale USA til at bære et globalt ansvar, bør man alvorligt overveje aktionsmulighederne i henhold til WTO-bestemmelserne.
Kartika Tamara Liotard,
   Hr. formand, jeg kan helhjertet støtte beslutningsforslaget om klimaændringer. Fire medlemmer af vores gruppe besøgte i februar IPCC's klimakonference i La Réunion. Der blev vi forskrækkede over de konklusioner, som de tilstedeværende videnskabsfolk drog. Vi har brug for alle foranstaltninger, som nævnes i beslutningsforslaget, og selv da slipper vi ikke helt af med problemet med klimaændringer.
Selv om vi gør os alle mulige bestræbelser inden for rammerne af Kyoto indtil 2050, vil jorden blive to grader varmere, og middelvandstanden vil stige en halv meter. Nu kommer jeg fra Nederlandene, De Lave Lande, og De kan nok forestille Dem, at jeg er meget bekymret over det. En middelvandstand, der er en halv meter højere, betyder, at store dele af Nederlandene kommer til at stå under vand, hvis vi ikke griber ind. Den nuværende kyst vil forsvinde. Haag forsvinder i havet og dermed også ambassaderne for alle de lande, som er repræsenteret her i dag. Vores regeringsbygninger, Den Internationale Straffedomstol, Jugoslavien-Tribunalet og dronningens palads. Vi er ganske vist et republikansk parti, men vi vil ikke nå vores mål ved at sætte det kongelige palads under vand.
Heldigvis har Nederlandene de tekniske muligheder for at forhindre dette, men det har mange andre lande ikke. Hele kystområder vil under alle omstændigheder forsvinde. Det må vi også forberede os på, og jeg opfordrer derfor Kommissionen til at udvikle en holdning til dette. Den kan gøre en begyndelse under det forestående seminar med regeringseksperter. Jeg anmoder Kommissionen om i det mindste at holde fast ved dens egne foranstaltninger og direktiver såsom direktivet om luftkvalitet. Nu hvor disse foranstaltninger begynder at få konkrete følger i en række medlemsstater, vil modstanden i nogle medlemsstater eller sektorer stige, og man vil bede om moderering. Det går vi ikke ind for, men beder Dem og ligeledes Parlamentet og Rådet om at være standhaftige.
Vi anmoder Dem om ikke at vælge et skridt fremad med endnu mere atomenergi, men om at udvikle alle mulige alternativer og om at holde fast ved beslutningsforslagets tekst, således at EU fortsat kan spille en pionerrolle. 
Hélène Goudin,
   Hr. formand, de seneste 100 år har verden oplevet en temperaturforøgelse på ca. 0,6 grader. FN's klimapanel IPCC har konstateret, at disse globale klimaændringer især får konsekvenser for verdens fattige mennesker. Jeg vil understrege dette, da vi her i Parlamentet alt for ofte ser globale problemer fra et ensidigt europæisk perspektiv. Der er flere årsager til, at det især er fattige mennesker, som må erfare konsekvenserne af de globale klimaændringer. Det beror til dels på, at disse landes økonomier ofte er dominerede af erhverv, som er klimafølsomme, især landbruget. Desuden har de små ressourcer til at tilpasse og beskytte sig mod forskellige ændringer, f.eks. stigende havoverflade eller mindsket nedbør. Ressourcerne er også for små til forebyggende sundhedspleje, dermed er det svært at stoppe risikoen for udbrud af klimarelaterede sygdomme, f.eks. malaria.
Verdens rige lande har brug for at samordne de fælles indsatsområder, når det handler om klimaændringer, og arbejde med ikke mindst forebyggende foranstaltninger. Mit parti mener, at EU skal arbejde med grænseoverskridende miljøspørgsmål. Klimaændringerne hører til disse, jeg støtter dermed konstruktive og gennemtænkte forslag fra Unionens side på dette område, og samtidig med at jeg gør det, vil jeg gerne understrege, at FN's klimakonvention er blevet ratificeret af 189 parter. Vi kan dermed ikke arbejde udelukkende via europæiske institutioner, men har også brug for at samordne vores foranstaltninger inden for rammerne af andre internationale organisationer og være lydhøre i FN's relevante organer og Verdensenergirådet WEC. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, eftersom miljøet er et uafhændeligt gode, hvis potentiale vi skal administrere bedst muligt, og hvis kontinuitet vi skal sikre, er vi og Den Trefarvede Flamme, som jeg repræsenterer, af den opfattelse, at dette spørgsmål bør være en af prioriteringerne i EU's politikker og strategier.
Det er ikke muligt her at komme ind på det videnskabelige grundlag for teorien om, at vores planet er udsat for en klimaændring på den geologiske tidsskala - en teori, der ikke er enighed om blandt forskerne - hvilket også skyldes vejr- og klimaobservationernes begrænsning, når det gælder tid og sted. Der er til gengæld bred enighed om, at den gennemsnitlige stigning i verdens temperatur fra begyndelsen af sidste århundrede og til i dag har været medvirkende til økosystemets ændringer - her behøver man f.eks. blot at nævne ørkendannelsen.
Eftersom temperaturstigningen i det mindste delvist betragtes som en konsekvens af menneskelige aktiviteter, er vi enige i, at den bredest mulige gennemførelse af Kyoto-protokollen er et nyttigt og nødvendigt forsøg på at begrænse denne effekt. Jeg anmoder derfor Kommissionen og Rådet om at træffe enhver foranstaltning, der kan fremme en fuldstændig overholdelse af protokollen inden for EU, og om at overveje ethvert muligt politisk og økonomisk pressionsmiddel over for de lande, der ikke har gennemført denne protokol. 
Antonios Τrakatellis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er meget vigtigt at opstille de rette forhåndsbetingelser, så politikken om klimaændringer, der også baseres på Kyoto-protokollen, kan begynde at give konkrete resultater. Jeg er enig med de forrige talere i, at USA, Kina, Indien, Brasilien og flere andre lande er nødt til at deltage.
Det er imidlertid lige så vigtigt, at der opstilles de rette retningslinjer, så politik og fremskridt til fordel for en begrænsning af drivhusgasemissioner kan formuleres og føres ud i livet på lang sigt. Jeg var meget begejstret over at høre kommissæren tale om en strategi efter 2012.
I denne politik skal der tages højde for planetens øgede behov og på presset fra både befolkningsstigningen og vores forskellige menneskeskabte aktiviteter. Man kan ikke opnå en bæredygtig udvikling uden ny miljøteknologi og innovation - særligt i transport- og energisektoren.
Vi skal fremme denne politik ikke blot på EU-plan men også globalt. Seminaret for regeringseksperter skal også omfatte spørgsmålet om at fremme miljøteknologier og innovation. Foranstaltninger til moderering og tilpasning skal også baseres på imødegåelsen af fremtidige udfordringer snarere end på produktivitetens pris.
Med dette mål er seminaret nyttigt med hensyn til at identificere de faktorer, der i øjeblikket er den største belastning for miljøet, og dermed med hensyn til at fremme de nødvendige miljøteknologier og innovative tiltag for at mildne disse skadevirkninger. 
Åsa Westlund (PSE ).
   - Hr. formand, tak til hr. Schmit og hr. Dimas for meget opmuntrende indlæg. Jeg håber virkelig, at De har ret i Deres analyse af, at det går den rigtige vej. Også tak til Anders Wijkman for det arbejde, han har lagt i den beslutning, som vi senere skal stemme om. Jeg er i lighed med mange andre her i Parlamentet enig i den opfattelse, at det er meget velkomment, at konferencen med regeringseksperter afholdes, selv om jeg også vil understrege, at den ikke kan erstatte mødet på højere politisk niveau. Indimellem føles det nemlig, som om vi har ret mange kundskaber, men at vi savner den politiske vilje til at håndtere klimaændringerne.
Jeg håber, at dette møde kan bidrage til, at der gøres opmærksom på positive eksempler på, hvordan man kan mindske klimapåvirkningen, ikke mindst når det handler om samfundsmæssig planlægning, for indimellem føles det, som om klimaspørgsmål bare betragtes som et miljøspørgsmål ved siden af, for dem, der er mest interesseret. Men det er meget vigtigt, at vi får denne synsvinkel integreret i hele vores samfundsopbygning, i hele planlægningen af samfundet, for det er først dér, vi kan nå et resultat.
Jeg håber også, at man på mødet vil diskutere, hvordan man kan integrere foranstaltninger med henblik på at mindske klimapåvirkningen og etablere en bæredygtig udvikling i WTO's handelssystem ligesom i andre internationale aftaler. Det er det, der er behov for, for at flere lande skal iværksætte de nødvendige foranstaltninger, men den type af regler skulle også kunne bidrage til at mindske de transporter, som i dag i så stor udstrækning forårsager klimaproblemer.
I dag trækkes der f.eks. fisk op i Østersøen og i Nordsøen, som transporteres med fly til Asien, pakkes om til færdiglavet mad, som siden transporteres tilbage og sælges på samme sted, som fisken blev trukket op. Den type transporter kan ikke være økonomisk eller på nogen måde bæredygtig, og vi skal sørge for, at vi får økonomiske drivkræfter, som gør det urentabelt at transportere mad på denne måde.
Endelig vil jeg ønske held og lykke på mødet og håbe, at De gør Deres bedste for at fortælle, at EU faktisk gør noget på dette område. Vi har brug for det, vi har brug for at vise vælgerne og borgerne, at vi faktisk gør noget ved den største udfordring, som vi står over for, nemlig klimaændringer. 
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, flere af de videnskabelige studier, som er blevet foretaget i den senere tid, viser, at klimaændringerne sandsynligvis sker endnu stærkere, end vi troede, og at der også kræves større reduktioner af mængden af drivhusgasser i atmosfæren for at hindre disse ændringer. Det betyder, at kravet vokser, og at de foranstaltninger, vi står over for, for at mindske udslippet med 60-80 % frem til 2050, hvilket er realistisk, vil kræve en helt anden energi og en helt anden transportpolitik end den, vi har i dag. Vi er altså egentlig kun begyndt.
Samtidig plejer vi at sige her, at vi er bedre end USA, og det er vi, men det er jo ikke særlig svært i den aktuelle situation. Vi så i Buenos Aires, at USA i dag ikke bare vægrer sig ved at tage sit eget ansvar, men også aktivt forsøger at forhindre det globale samarbejde på klimaområdet. Derfor er det endnu vigtigere, at EU tør føre en konsekvent politik med langsigtede mål. Jeg tror også, at det er sådan, at den, som mister mest i sidste ende, er USA selv, både økologisk og også økonomisk, hvorfor man med den type "dinosaursystem", som man har for energi og transporter, vil blive tvunget til endnu hurtigere og mere omfattende omstillinger fremover. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sidste uge vedtog Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed mit ændringsforslag vedrørende Verdenshandelsorganisationen, hvori jeg foreslår, at regeringseksperter skal undersøge muligheden for at indføre handelssanktioner på WTO-plan over for dem, der fortsat holder sig uden for Kyoto-protokollen i fase 2.
Jeg skal ærligt indrømme, at det er en barsk udmelding. Man skal imidlertid huske på, at ingen idømmes sanktioner her og nu. Vi foreslår blot, at man undersøger muligheden for at gøre det i fremtiden. Vi har brug for nye åbninger og træk - også dristige - i den klimapolitiske debat. Jeg spørger derfor, om vi ikke skal tage det træk, der gør det umuligt og ubehageligt at være gratist. Forhåbentlig får vi også øjnene op for Kyoto-protokollens svagheder, så vi kan lære deraf, og så vi i 2012 råder over langt mere effektive midler i kampen mod klimaændringer.
Vi må indrømme, at Kyoto nu er nået til et dødvande, da den globale front er utilstrækkelig - til dels fordi der ikke er nogen grænser for udviklingslandene, og til dels fordi de største forurenere er udenfor. Det gør Kyoto ineffektiv og skaber konkurrencefordrejning og drivhusgaslækage. Selv hvis vi gjorde alt, hvad vi kunne i EU, viser beregninger, at andelen af emissioner fra de 25 EU-lande i de kommende årtier vil falde til under 10 %, mens udviklingslandene vil øge deres andel til over halvdelen af alle emissioner. Hvis ikke den front gøres bredere, løber EU's indsats ud i sandet.
Ikke engang EU kan imidlertid vide sig sikker for mit WTO-ændringsforslag, hvis ikke det lever op til sine forpligtelser. Politiske diskussioner og retorik i EU er bestemt i god stand, men den praktiske udvikling er ved at blive et problem. Emissionsbegrænsningerne er gået i stå, da man har benyttet det letteste tiltag med nedskæring. Ni af de 15 gamle medlemsstater har overskredet deres egne Kyoto-målsætninger med mere end 20 %. Hvis ikke vi kan komme på noget radikalt, er der en fare for, at vi også må erkende situationens håbløshed. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, jeg synes, forhandlingen tydeligt har vist, at der ikke er nogen grundlæggende uenighed mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet. Vi er alle klar over, at spørgsmålet om klimaændringen fortjener hele vores opmærksomhed og skal integreres fuldt ud i vores politikker. Det er i øvrigt derfor, at det luxembourgske formandskab har gjort temaet om bæredygtig udvikling til en af de store prioriteter, og alle de elementer, der specifikt vedrører klimaændringen, skal præciseres i strategien for bæredygtig udvikling.
Som jeg allerede har sagt, er Europa førende på dette område, og det skal det blive ved med at være. Det bliver det helt sikkert under det britiske formandskab. Europa skal lade sin stemme lyde højt og klart på den internationale scene. Jeg tror ikke, at der på sigt er noget land, som kan unddrage sig de indlysende krav, der stilles til os alle i den henseende, og jeg mener, at hvis Europa fortsat spiller sin rolle, hvad angår klimaændringsproblematikken, vil det også kunne overbevise dem, der i dag synes at være de mest tilbageholdende.
Stavros Dimas,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet endnu en gang for at have fået mulighed for at besvare nogle spørgsmål og for vores drøftelse. 
Hvad angår de stærke og svage sider, fordelene og ulemperne ved at være optimist eller pessimist, som hr. Wijkman og fru Westlund foreslog, i forbindelse med dette spørgsmål, bør man hverken være optimist eller pessimist, men realist. Vi skal forsøge at samarbejde med alle dem, der indser problemets betydning, at problemet er globalt og skal løses globalt.
Hvad angår USA, som nævnt af bl.a. hr. Sjöstedt, fru Hassi og fru Korhola, må jeg fortælle Dem, at vi under drøftelserne med de amerikanske myndigheder gjorde det helt klart, at samarbejdet i forbindelse med forskning og udvikling af nye teknologier samt anvendelsen af disse teknologier efter vores mening er meget vigtigt, men vi vil ikke betragte dette som det første skridt på vejen, da det er noget, som vi under alle omstændigheder er enige om. Alle er enige om, at vi bør bruge nye teknologier, som hr. Trakatellis nævnte. Vi bør anvende nye teknologier for at bekæmpe klimaændringerne. Det er vi blevet enige om. Vi bør gøre fremskridt. Det er ikke fremskridt, hvis de enes på G8-mødet eller andre steder om, at vi vil samarbejde i forbindelse med udvikling. Det er ikke nok. Vi bør tage nogle skridt fremad. Det har vi gjort meget klart over for USA, da andre lande, som det så rigtigt blev nævnt tidligere, vil nægte at samarbejde, og efter nogle få år vil udviklingslandene i Sydasien og Sydamerika og andre udviklingslande bidrage mere til drivhuseffekten end EU og USA tilsammen. Alle lande skal samarbejde og deltage. Vi vil følge en fælles, men differentieret politik, da vi ikke kan bede udviklingslandene om at bidrage lige så meget til at reducere emissionerne som de udviklede lande, som har bidraget meget mere indtil nu. 
Kommissionen anerkender behovet for, at EU skal opretholde sin førende rolle i de internationale og indenlandske bestræbelser på at bekæmpe klimaændring, som hr. Trakatellis sagde. Kommissionen fremhævede i sin meddelelse af 9. februar "At vinde kampen mod den globale klimaændring", at vi f.eks. bør fokusere på at være førende. Hr. Prodi sagde, at vi er moralsk forpligtet til det. En af de vigtige henstillinger var, at Det Europæiske Råd bør sende en klar besked om, at EU ønsker at indgå i en åben dialog med de andre lande om, hvilke multilaterale tiltag der kræves for at løse klimaproblemet. 
Målsætninger blev nævnt. De har vist sig at være et meget nyttigt værktøj i forbindelse med politikudformning på miljøområdet. De fungerer som klar vejledning for samfundets beslutningstagere. De er særligt anvendelige for industrien i den private sektor. Derfor vil målsætninger fortsat være et centralt element i en fremtidig klimapolitik. Målsætningernes timing er dog meget vigtig. Den præcise timing bør afhænge af vores fremskridt med at få international støtte til at indlede forhandlinger om en fremtidig klimapolitik. Når vi har fået mandat til at indlede sådanne forhandlinger, skal EU fastsætte målsætningerne for perioden efter 2012.
Jeg vil gerne svare på forslaget fra flere talere om, at EU bør anvende handelsforanstaltninger for at beskytte vores industri eller andre foranstaltninger til at opveje konkurrencefordelen fra virksomhederne i de lande, som ikke begrænser deres emissioner af drivhusgasser. EU's klimapolitik er nøje udformet, så den begrænser industriens omkostninger. Det er årsagen til, at vi valgte handel med emissionsrettigheder. Vores mål burde være at arbejde mod en fremtidig klimaordning, som ikke kun er et afgørende skridt til at vinde kampen mod klimaændring, men giver os mulighed for at gøre det, så vi kan forbedre vores konkurrenceevne i de rene teknologier. Vi vil komme meget længere med sådan en ordning - også på klimaområdet - end med handelssanktioner. 
Med hensyn til udviklingslandene er jeg enig i, at det er vigtigt at hjælpe udviklingslandene med at tilpasse sig klimaændringens negative effekter. EU er den største bidragyder til den politiske erklæring fra Bonn i 2001, som har givet tilsagn om 410 millioner amerikanske dollars om året til midler til udviklingslandene til indsatsen mod klimaændringer, som træder i kraft i år. En betydelig del heraf vil gå til at støtte tilpasningsforanstaltninger. EU er også den største bidragyder til Fonden for de Mindst Udviklede Lande. Disse lande skal indse alle konsekvenserne i forbindelse med klimaændring, men er ikke i stand til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at kunne tilpasse sig ordentligt. Vi er moralsk forpligtet til at samarbejde med dem og hjælpe dem. Det er også i vores interesse, da de på denne måde også vil bidrage til at reducere emissionerne af drivhusgasser. 
Jeg vil gerne understrege betydningen af at udvikle og anvende nye teknologier, især i udviklingslandene. Kommissionen er i færd med at identificere og gennemføre konkrete tiltag. Kommissionen opnåede for nylig enighed med Kina om iværksættelse af to nye handlingsplaner mellem EU og Kina på energiområdet. Den ene handler om rent kul og den anden om vedvarende energi, som Kommissionen har sikret den første finansiering til.
Tak endnu en gang for muligheden for at drøfte Bonn-seminaret og de kommende forhandlinger om den fremtidige internationale klimapolitik. Jeg er overbevist om, at Parlamentet som sædvanlig vil spille en vigtig rolle i denne debat. Kommissionen og Parlamentet har altid været stærke allierede i denne henseende. Jeg ser frem til at samarbejde med Dem fremover. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen kan jeg meddele, at jeg har modtaget forslag til beslutning B6-0278/2005.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om håndvåben med henblik på De Forenede Nationers næste konference i juli 2005.
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, hvad angår spørgsmålet om håndvåben og lette våben, ved vi alle, at verden står over for en række regionale konflikter, hvor denne type våben, som endda ligefrem bruges af børn, skaber yderst farlige og ødelæggende forhold. Derfor samler EU sig på generalsekretærens opfordring om at etablere langsigtede strategier for at sætte en stopper for truslen med illegal spredning af håndvåben.
En af disse strategier er FN's handlingsprogram med henblik på at forebygge, bekæmpe og udrydde den illegale handel med håndvåben under alle former. Det blev vedtaget den 20. juli 2001, og EU bestræber sig aktivt på at gennemføre de henstillinger, det indeholder, på nationalt, regionalt og globalt niveau.
Konsekvenserne af illegal fremstilling, forsendelse og handel med håndvåben samt overdreven ophobning og ukontrolleret udbredelse er de centrale elementer i fire af de fem største udfordringer, som er defineret i den sikkerhedsstrategi, som blev vedtaget af Det Europæiske Råd i 2003. Håndvåben og lette våben bidrager til at øge terrorismen og den organiserede kriminalitet og er en nøglefaktor i udløsningen og spredningen af konflikter samt i sammenbrud af statslige strukturer.
Som den europæiske strategi understreger, har konflikter, hvor denne type våben helt åbenlyst var hovedtruslen, siden 1990 kostet næsten 4 millioner mennesker livet og har tvunget mere end 18 millioner andre til at forlade deres hjem eller deres land. Den voksende adgang til disse våbenlagre for ikke-statslige aktører har ændret konflikternes art og varighed. Over for denne situation, som risikerer at true vores egen sikkerhed, har EU pligt til at handle i snævert samarbejde med dets internationale partnere.
Således forbereder vi meget indgående det andet møde mellem medlemsstaterne, som foregår hvert andet år, og som afholdes i New York i midten af juli, med henblik på at iværksætte FN's handlingsprogram om håndvåben og lette våben. I forbindelse med forberedelsen af denne store begivenhed har formandskabet opstillet en liste over de emner, som først og fremmest burde behandles i de kompetente internationale forsamlinger. Denne liste, som er i færd med at blive godkendt, indeholder f.eks. ulovlig mægling med håndvåben og lette våben, kontrol med forsendelserne, verificering af slutbrugen, forbindelsen mellem sikkerhed og udvikling, forvaltning af militær- og sikkerhedsstyrkernes våben, etablering af en mekanisme til iværksættelse af FN's handlingsplan, civiles besiddelse af håndvåben, forsendelser til ikke-statslige aktører samt teknisk bistand til at indbringe og fremlægge rapporter.
EU understreger særligt betydningen af at etablere en gruppe af regeringseksperter umiddelbart efter den konference om behandling af handlingsplanen, som afholdes i 2006, for at planlægge yderligere foranstaltninger til at styrke det internationale samarbejde, som sigter mod at forebygge, bekæmpe og udrydde ulovlig mægling med håndvåben og lette våben.
Et andet nøgleelement blandt vores prioriteter er forhandlingen om et internationalt instrument til identificering og sporing af disse våben. EU støtter fuldt ud den arbejdsgruppe med ubegrænset deltagerkreds, som har til opgave at forhandle dette instrument på plads. På de to møder, som indtil nu er afholdt i gruppen, der består af diplomater og eksperter, har EU og de andre parter fremlagt og fastslået deres prioriteter på de forskellige områder, f.eks. for instrumentets art, anvendelsesområde og definitioner, mærkning og sporing af håndvåben og ammunition samt registrering og internationalt samarbejde. EU følger op på de fremskridt, som er gjort under disse forhandlinger, samtidig med at det beklager, at de deltagende stater fortsat er delt i de to store spørgsmål om instrumentets art og indlemmelse af ammunition.
Hvad angår EU, bestræber det sig på at opnå vedtagelse af et juridisk bindende instrument, som ville være beregnet til at supplere FN's protokol om bekæmpelse af ulovlig fremstilling af og handel med skydevåben. Det insisterer også på, at dette instrument indeholder hensigtsmæssige bestemmelser om ammunition. Faktisk er det kun en stadig forsyning af ammunition, som tillader ulovlige håndvåben og lette våben at blive ved med at skabe ravage. Til gengæld er det sådan, at hvis det lykkes os at forhindre handelen med ammunition, vil vi kunne bringe disse våben til tavshed. I tilfælde af at denne gruppe skulle nå til et positivt resultat ved det sidste møde i juni 2005, vil Unionen sætte alt ind på, at dette instrument hurtigt skal træde i kraft.
Som De ved, ærede parlamentsmedlemmer, er EU også meget aktivt på dette område, såvel på internt niveau som inden for rammerne af dets bilaterale støtte til tredjelandene. I selve Unionen vedtog Rådet i 1998 adfærdskodeksen for eksport af konventionelle våben. Denne kodeks giver mulighed for at forbedre informationsudvekslingen mellem medlemsstaterne og styrke den gensidige forståelse af deres eksportkontrolpolitikker, inklusive bestemmelser vedrørende krav om en slutbrugerattest eller passende papirer eller en form for officiel tilladelse udstedt af slutdestinationslandet, som skal være genstand for en minutiøs kontrol. Som De ved, er adfærdskodeksen nu i færd med at blive revideret. Den vil praktisk talt komme til at dække alle aktiviteter, som er nært eller løst knyttet til våbenforsendelse. Hvad angår bistand til tredjelandene, har EU i 2002 efter nogle fælles afgrænsede aktioner vedtage en fælles handlingsplan og på grundlag heraf lanceret specifikke handlingsplaner, som omfatter projekter med at indsamle og destruere våben i Afrika, Latinamerika og i Balkanlandene. Hvad angår disse våben, er Rådet rede til med jævne mellemrum at aflægge beretning til Europa-Parlamentet og samarbejde snævert med dette.

Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, Kommissionen anerkender naturligvis FN og andre aktørers konstante bestræbelser på at bekæmpe de alvorlige konsekvenser af den ulovlige handel med lette våben og håndvåben. Vi glæder os over den fornyede opmærksomhed, som dette spørgsmål har fået, og vi afventer utålmodigt vores deltagelse i det møde, som finder sted hvert andet år, denne gang i New York i juli 2005. Vi er Europa-Parlamentet meget taknemmelige for at have taget initiativ til at henlede opmærksomheden på denne kommende begivenhed. Kommissionen vil studere de forslag, som er stillet i de parlamentariske beslutninger, meget opmærksomt.
Vi erkender, at ophobningen og spredningen af disse våben øger konflikterne, nærer terrorismen, modarbejder bestræbelserne på genopbygning efter konflikter og reducerer mulighederne for bæredygtig udvikling. Det er derfor meget vigtigt for behandlingen af disse spørgsmål at søge tilflugt til multinationale partnerskaber, som kombinerer forebyggende foranstaltninger og handling, og det er også vigtigt at bruge FN's instrumenter til dette formål. Effektiviteten af kampen mod ulovlig handel med håndvåben og lette våben afhænger af kommunikationen og samarbejdet mellem medlemsstaterne.
Kommissionen, som støtter et multilateralt tiltag, har engageret flere af sine tjenestegrene i forskellige projekter, som er relevante for dette område. Det er vigtigt at understrege, at der for at løse dette problem skal indledes aktioner i flere retninger, lige fra egentlig udviklingsbistand til en reform af sikkerhedssektoren over egentlig destruktion af våbnene. Nogle af disse områder hører under Fællesskabets kompetencer, andre gør desværre ikke.
EU erkender i sit program til forebyggelse af voldelige konflikter, at ved at bestræbe sig på at udrydde denne kilde til destabilisering og konflikt, som disse håndvåben er, ville det i høj grad bidrage til at forebygge nye uroligheder. EU bestræber sig på at nå hertil gennem internationalt samarbejde, programmer for økonomisk og teknisk bistand og en effektiv våbenkontrol. Via Den Europæiske Udviklingsfond finansierer Kommissionen en række aktioner, som vedrører demobilisering og reintegrering i samfundet af forhenværende soldater samt indsamling og destruktion af disse våben.
I rigtig mange tilfælde iværksættes disse aktioner via specifikke programmer til demobilisering, afvæbning og reintegrering. I andre tilfælde er reintegreringen af forhenværende soldater imidlertid indlemmet i mere omfattende udviklings- og rehabiliteringsprogrammer i efterkrigsområderne. Disse programmer sigter mod en global forbedring af de økonomiske og samfundsmæssige strukturer i de konfliktramte områder ved at bidrage til reintegrering af de forhenværende soldater og deres familier i det civile liv.
En række spørgsmål forbundet med grænseoverskridende forsendelser af disse våben er desuden for øjeblikket under behandling med henblik på konferencen næste år. Der foregår f.eks. en drøftelse af en traktat om våbenhandel. Kommissionen vil deltage aktivt i forhandlingen om disse emner, som vil finde sted i Rådet. Det er endnu for tidligt at komme nærmere ind på disse punkter, eftersom nogle af dem vil kræve en mere grundlæggende behandling, som implicerer flere kommissærer. EU har desuden ved gentagne lejligheder krævet juridisk bindende instrumenter til bekæmpelse af våbenmæglervirksomhed og mærkning og sporing af lette våben og håndvåben under FN-konferencen og det opfølgende møde om ulovlig handel med lette våben i 2001 og 2003.
Karl von Wogau,
    Hr. formand, kære kolleger, antallet på fire millioner ofre, som rådsformanden netop nævnte, viser, hvor vigtigt dette spørgsmål er. Vi har alle besluttet os for at forhindre, at håndvåben ender i de forkerte hænder.
I Europa, i EU, har vi jo statens våbenmonopol, og det er en stor landvinding. Vi har andre forhold end i USA, hvor det jo ikke gælder på samme måde. Det betyder, at brug af håndvåben er forbeholdt soldater og politifolk, og at der findes særlige regler for jægere og sportsskytter. Det er af helt afgørende betydning, at hvert enkelt våben i EU er registreret, at man ved, hvor det kommer fra.
Problemet opstår så, når disse våben også når ud til landene uden for EU. Derfor er det så vigtigt, at kodeksen for våbeneksport, som det er tilfældet i øjeblikket, bliver skærpet yderligere, og at vi sikrer, at i det mindste levering af våben til spændingsområder - hvor der jo så faktisk opstår dette ufattelige antal ofre - bliver forhindret, så vidt det overhovedet er muligt. Hertil hører, at systemet til at følge disse våben bliver udviklet, at hvert enkelt salg respektive køb af disse våben bliver registreret, altså fastholdt i et internationalt register, og at der på denne måde bliver mulighed for at følge et bestemt våben tilbage til dets oprindelse, helt til producenten, og at det kan konstateres, hvem der har ansvaret for salget og videregivelsen af disse våben. Det kræver internationale aftaler, og derfor er det også særligt vigtigt, at vi i Europa-Parlamentet yder vores bidrag til, at disse projekter, som FN har taget initiativ til, virkelig bliver videreført og bliver en succes. 
Richard Howitt,
    Hr. formand, selv om verden har fokuseret på masseødelæggelsesvåben, er det sandt, at der i dag er 650 millioner håndvåben og lette våben i omløb på verdensplan. Mindst en person bliver dræbt hvert minut af en pistolkugle, og to millioner børn er blevet dræbt i løbet af det seneste årti.
Disse våben eskalerer og skaber langvarige konflikter. De gør det lettere at begå voldsom kriminalitet, og de bruges til terrorisme. Det er i Europas interesse at begrænse håndvåben for vores egen sikkerheds skyld, for at beskytte udenlandske investeringer og fremme udviklingen. Det betyder at integrere håndvåben i Europas sikkerhedsudvikling og styrelsesprogrammer. Det er ikke kun et spørgsmål om at støtte afvæbning, demobilisering og genopbygning på ad hoc-basis. Vi skal udvikle det til bredere udviklingsbistandsprogrammer og inddrage det i vores politiske dialog med alle andre lande og regioner på verdensplan. 
Som en opfølgning på EU's sikkerhedsstrategi betyder det, at der skal udarbejdes en omfattende EU-strategi for nedrustning og våbenkontrol. Den bør integreres med civilsamfundets initiativer, og ngo'er bør også kunne bidrage aktivt til den anden FN-konference i juli.
Det betyder, som nævnt i beslutningen, at der skal sættes gang i FN's høringer om bekæmpelse af ulovlig handel. Her i EU skal vores medlemslande kun overveje at kontrollere de EU-borgere, der arbejder uden for EU. Alligevel rejser disse våbenhandlere bevidst oversøisk for at udøve deres håndværk. Jeg ville gerne have haft et tilsagn fra det luxembourgske formandskab her til eftermiddag om at styrke den fælles holdning for at gøre det obligatorisk at kontrollere EU-borgere, der er involveret i våbenhandel, uanset hvor de kommer fra. 
Endelig betyder det at begrænse den samlede våbenforsyning. EU's tiltag til at kontrollere spredningen af håndvåben i sårbare stater undermineres af vores rolle som stor våbeneksportør. Selv om EU's adfærdskodeks er god og styrket, som den skal være, er det tyske materiel, som anvendes i Burma, kun kommet dertil, fordi det blev eksporteret via Ukraine, som ikke er bundet af vores EU-regler. Det viser, hvorfor regionale aftaler alene ikke er nok. Det er årsagen til, at jeg bifalder tilsagnene fra min egen regering i Det Forenede Kongerige og fra den finske regering samt henstillingerne fra gruppen på højt plan fra FN om at kæmpe for en traktat om våbenhandel. Våbenoverførsler skal underkastes lovhjemlet kontrol, ikke kun i EU, men i hele verden. 
Raül Romeva i Rueda,
   Hr. formand, lad mig begynde med at takke såvel Kommissionen og Rådet som resten af kollegerne i Parlamentet, fordi de har accepteret invitationen til endnu en gang at behandle dette spørgsmål - den svøbe, som håndvåbnene udgør i verden. For som nævnt er disse våben i dag de virkelige masseødelæggelsesvåben, ikke kun på grund af de millioner af ofre, de forvolder hvert eneste år, men også på grund af deres samfundsmæssige og politiske følger. 
Den manglende kontrol med pistoler, revolvere, angrebsrifler, granater, maskinpistoler eller lignende våben har haft voldsomme følger for sikkerheden og integriteten for millioner af personer i hele verden. I nogle lande som Brasilien, Colombia eller El Salvador vurderes det, at den vold, der udøves med denne type våben, er ansvarlig for et tab på 10 % af BNP.
På foranledning af civilsamfundet og i særdeleshed International Action Network on Small Arms (IANSA) afholdt FN i juli 2001 en konference i New York, hvor der blev vedtaget et handlingsprogram om forebyggelse, bekæmpelse og afskaffelse af den illegale handel med små våben eller håndvåben i alle dens aspekter. Til juli mødes FN's medlemsstaters regeringer på ny i New York i anledning af det halvårlige møde om gennemførelse af dette handlingsprogram, og revisionskonferencen er planlagt til et år senere.
Handlingsprogrammet opfordrer bl.a. regeringerne til at kontrollere produktionen og salget af denne type våben, at mærke pistolerne for at lette identifikationen af dem, når de er blevet solgt, at straffe ulovlig produktion og besiddelse af våben, at identificere og destruere overskud af våben og indføre slutbrugscertifikater til eksport og transit.
Siden 2001 er der sket betydelige fremskridt, især med hensyn til den nationale lovgivning. Det er imidlertid stadig nødvendigt at gå yderligere i dybden og udvikle generelle anbefalinger. I denne henseende bør EU og medlemsstaterne fortsat gå forrest. Den aktuelle gennemgang af adfærdskodeksen er en god lejlighed til at gøre det.
Generelt er jeg optimist, det er jeg nødt til at sige, især efter at rådsformandskabet, ikke kun i dag, men også ved andre lejligheder, har understreget behovet for at gå yderligere i dybden og opfordrer regeringerne til at udarbejde en juridisk bindende tekst om mæglervirksomhed og overførsel af håndvåben. Der er imidlertid andre oplysninger, der får mig til at være lidt mere forsigtig, f.eks. at der stadig kun er få lande i EU, som er positive over for fastsættelsen af en international våbenhandelstraktat. Indtil videre er det kun Finland og Det Forenede Kongerige, der varmt har forsvaret idéen, selv om også Spanien er kommet med en erklæring i denne retning, hvorfor vi godt kunne tænke os at få lidt flere detaljer.
Det haster, mine damer og herrer, med at få fremmet udarbejdelsen af en international traktat om våbenhandel, hvilket burde være muligt lige efter FN's konference om revision af handlingsprogrammet i juli 2006. Det er ikke kun en nødvendighed, men af afgørende betydning. 
Vittorio Emanuele Agnoletto,
    Hr. formand, kære kolleger, i den verden, vi lever i, er der næsten 700 millioner våben i omløb, og der produceres 8 millioner våben hvert år.
Der er fabrikker, som fremstiller dem, mellemhandlere, som markedsfører dem, regeringer og privatpersoner, som køber og sælger dem, og mennesker, som dør af dem, nemlig et menneske i minuttet. Med disse ord har Amnesty International for nylig lanceret et projekt for mærkning og sporing - - nemlig en traktat, hvor landene forpligter sig til at træffe foranstaltninger for at identificere alle våben og al ammunition med et serienummer, der hverken kan slettes eller forfalskes. Dette skridt er nødvendigt for at forhindre ulovlig våbenhandel. Så længe våben ikke kan identificeres, vil landene og fabrikkerne fortsat fralægge sig ethvert ansvar.
EU bør støtte denne kampagne aktivt. F.eks. har Italien - som er verdens andenstørste producent af håndvåben og Europas største producent af håndvåben - fra 1999 til 2003 uden respekt for lovdekreterne solgt våben for 36 millioner euro til lande i væbnet konflikt, for 3,6 millioner euro til lande, der er underlagt embargo, og for 128 millioner euro til lande, der er dømt for at krænke menneskerettighederne. Desuden kontrollerer de fem permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd 88 % af verdensmarkedet for våben.
Af alle disse grunde er det vigtigt, at EU vedtager den traktat om våbenhandel, som en gruppe ngo'er og nobelpristagere har udarbejdet, og at der indgås en konvention om våbenmellemhandlere, hvor det bl.a. fastlægges, at der for enhver aktivitet, som tager sigte på våbenoverførsel mellem tredjemand, skal opnås tilladelse fra staten.
Det er nødvendigt, at EU forbedrer sin adfærdskodeks for våbenoverførsel, så der bliver større klarhed omkring, hvilke omstændigheder der gør det muligt at nægte tilladelse til våbeneksport, så kontrollerne kommer til at omfatte alt militærudstyr, og så de enkelte lande får pligt til at vedtage en lovgivning, der er i overensstemmelse med adfærdskodeksen, og offentliggøre en årlig rapport om den respektive våbeneksport.
Vi må ikke glemme, at netop håndvåben er skyld i næsten alle dødsfald i de konflikter, der eksisterer rundt omkring i verden. 
Willy Meyer Pleite (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Schmit og hr. Michel for deres indlæg, som jeg især vil fremhæve på grund af deres forpligtende karakter.
Denne forpligtelse - som vi alle er interesserede i at påtage os - kommer til udtryk inden for to arbejdsområder. Det første er at få bugt med den manglende kontrol med våbenhandelen, og i denne forbindelse er vi nødt til at insistere på behovet for at få nogle mekanismer, der muliggør en kontrol fra det øjeblik, våbenet bliver produceret, indtil det bruges, det vil sige, at vi skal opnå en international kontrol. Og for det andet er det fundamentalt og meget vigtigt - det er der allerede andre kolleger, der har sagt - at vi forbereder betingelserne, så vi på mødet i 2006 kan gøre fremskridt og opnå en reel international traktat, der regulerer alle aspekter i forbindelse med våbenhandel.
Vi europæere skal blive ved med at udvise et eksempel. Det er meget vigtigt, at vi i den forhandling, vi har om adfærdskodeksen, for det første sikrer, at den bliver mere restriktiv, og dernæst ikke mindst, at den bliver bindende for alle medlemsstaterne.
Jeg tror, at vi, hvis vi alle arbejder i denne retning, kan komme med et beskedent bidrag fra Europa, så vi får effektivt bugt med den manglende kontrol, der ligger bag størstedelen af mange befolkningers lidelse og mange territoriale konflikter.
Jeg opfordrer derfor til, at vi forener vores kræfter, så vi kan gøre en ende på denne menneskehedens svøbe i løbet af højst to år. 
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, vi er alle enige om, at konventionelle våben, især lette våben, på verdensplan stadig forårsager det største antal ofre. De er temmelig nemme at købe på markedet til forholdsvis lave priser, og de er alt for ofte en hindring for bæredygtig udvikling og genopbygningsprocesser. Det er på sin plads at undersøge vores egen samvittighed. Også i Belgien er der tidligere iværksat vigtige våbentransporter til konfliktområder. Kommissær Michel er den rette til at belyse og evaluere dette. Tænk blot på leveringen af våben til Nepal eller til Den Demokratiske Republik Congo, hvor der siden august 1998 er dræbt godt tre millioner borgere. Rådsformand Schmit talte om at afskære tilførselsruterne for ammunition. Derfor fortjener Tanzania-projektet og opførelsen af en ammunitionsfabrik al vores opmærksomhed. Dette projekt skal forhindres.
Jeg gentager udtrykkeligt mine kollegers politiske anmodning til rådsformandskabet om er sikre, at der afgives et politisk tilsagn om, at der virkelig vil blive arbejdet på en international konvention om handel med konventionelle våben. Denne konvention om våbenhandel skal om muligt ufortøvet vedtages med støtte fra de 25 lande. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, jeg vil især notere mig to forslag fra Europa-Parlamentet, som jeg vil formidle videre til Rådet, og som jeg tror, også kommissæren nøje har noteret sig, nemlig først og fremmest styrkelsen af kontrolmekanismerne i selve EU for bedre at kunne spore våbnenes ruter, eftersom denne information gør det muligt at opdage, vise og kende eksportkanalerne for denne type våben, som findes og udvikler sig, og dernæst idéen om en international traktat. Der findes ganske rigtigt en række store eksportører af håndvåben til alle egne af verden, og disse eksportører er ikke nødvendigvis EU-medlemsstater. Nogle industrialiserede lande er faktisk blevet eksportører på området, og den eneste måde, hvorpå man effektivt kan kontrollere denne type eksport, som danner grundlag for de regionale konflikter, som flere talere har henvist til, er at have langt mere bindende internationale forpligtelser og også et mere solidt og mere effektivt kontrolsystem.
EU skal efter min mening tage initiativ til en sådan traktat og støtte generalsekretariatets bestræbelser i denne retning, eftersom vi ønsker at spille en rolle i den henseende. Som en eller anden sagde - det ved kommissær Michel - ønsker vi især i en del af Afrika at udføre en vellykket fredsmission, og freden har kun en chance, hvis det lykkes os at bryde forsyningskæderne for denne type våben, som ofte er udviklingslandenes våben, de fattiges våben. Som jeg sagde, bevæbner de ofte børnesoldater, hvilket er noget af det mest horrible, man kan støde på.
Louis Michel,
    Hr. formand, jeg tror, det er blevet gentaget tilstrækkeligt. Det er klart, at kampen mod spredningen af små våben og håndvåben er en af EU's prioritetsmålsætninger. Det skal også lige så klart være en hovedmålsætning for vores medlemsstater.
Hvad angår den europæiske adfærdskodeks, skal vi især beklage, at den ikke er bindende. Den har under alle omstændigheder ikke denne karakter i alle lande, og eftersom jeg personligt har oplevet det, kan jeg forsikre Dem om, at det er tilstrækkeligt, at et enkelt land giver afslag på en eksportlicens for, at andre europæiske lande meget hurtigt byder sig til for at indfri den ordre, som ikke er blevet afgivet. Jeg tror ikke, man skal gøre sig nogen illusioner. I mit hjemland f.eks. forudser loven nu dette scenarie, og normalt er der tale om et krav, men det er klart, at vi bliver nødt til at harmonisere på dette område. Jeg tilføjer, at selv om vi ville få en bindende kodeks, er det ikke sådan, at konkurrenterne uden for EU ville respektere den af den grund. Når det er sagt, er jeg naturligvis den første til at ville give kodeksen bindende karakter.
Der er tre betragtninger, som jeg gerne vil dele med Dem. Sporbarheden, først og fremmest, er et meget vigtigt element, som består i at kunne spore våbenet hele vejen tilbage til udgangspunktet. Og jeg vil også henlede Deres opmærksomhed på et nyt perspektiv, som kan være interessant. Der forskes i dag i Europa, ikke blot for at sikre våbenets sporbarhed, men for ligefrem at gøre våbenet inoperativt på afstand. Forskningen er allerede meget langt fremme på området, og jeg tror, vi skal støtte denne form for initiativ.
Jeg vil også gerne redegøre for en række projekter og aktioner, som udføres af flere af vores medlemsstater. Således er der nogle af dem, der foreslår de befolkningsgrupper, som har våben, og som accepterer at indlevere dem til staten, at bytte disse våben for cykler. Jeg kan fortælle Dem, at det er den slags aktioner, som vi også skal støtte i Afrika.
En anden betragtning er, at jeg, som er godt kendt med det afrikanske problem, kan bekræfte, at EU ikke er det fællesskabsforum, som leverer det største antal håndvåben til Afrika. Jeg indrømmer, at vi skal gå foran med et godt eksempel, at vi fra tid til anden ligefrem må indrømme vores skyld, men vi skal trods alt ikke gå og tro, at alle disse våben stammer fra EU. De fleste af disse våben kommer ikke fra EU, de kommer fra andre lande og især fra ubrugte overskudslagre fra en række hære. Jeg kunne godt nævne nogle lande, men det vil jeg ikke gøre. Men det er klart, at nogle ved, og de ved endda udmærket, hvem jeg taler om. Det er således et element, som trods alt har stor betydning.
Hvad angår traktaten om våbenhandel, der består i at indføre en obligatorisk aftale på national basis for alle internationale våbenforsendelser, samt etablering af effektive godkendelses- og licensmekanismer, støtter vi naturligvis sådanne foranstaltninger, og jeg håber, at vi om nogle måneder vil kunne drage fordel af denne form for fremskridt.
De udtrykkelige begrænsninger på våbenforsendelser i tilfælde af overtrædelse af de forpligtelser, der udspringer af international lov, f.eks. i tilfælde af overtrædelse af FN's våbenembargoer, sædvaneretten eller de internationale traktater, som forbinder de kontraherende parter, eller manglende overholdelse af de internationale forbud, som omfatter visse våben som f.eks. antipersonellandminer, og også begrænsninger på forsendelser, som er begrundet i anvendelsen, når det f.eks. kommer til en af de kontraherende parters kendskab, at våbenforsendelserne risikerer at blive brugt i total modstrid med den humanitære folkeret eller menneskerettighederne til at begå folkedrab eller forbrydelser mod menneskeheden. Disse begrænsninger er nogle af traktatens mest betydningsfulde elementer.
Den nuværende tekst er imidlertid meget upræcis på flere områder. Dens hovedmålsætning er at opnå, at tilstrækkeligt mange regeringer bliver enige i princippet om et internationalt juridisk instrument i forbindelse med våbenforsendelse. Ngo'erne forsøger at skabe en dynamik omkring traktatkonceptet, før de kommer ind på detaljerne. Traktaten er tænkt som en rammekonvention, der kan suppleres med protokoller for bl.a. våbenmæglervirksomhed eller licensproduktion. Men som altid i disse tilfælde er der brug for et maksimalt pres for at få alle stater til at underskrive, for hvis det altid er de samme stater, der underskriver, og de samme, der ikke underskriver, vil der med sikkerhed opstå en vis modløshed.
Endelig vil jeg gerne, i betragtning af at der er henvist til min personlige erfaring, slutte af med at sige, at det af og til er vanskeligt at vurdere, hvorvidt man skal give en våbeneksportlicens eller ej. I nogle tilfælde, hr. Staes, når hæren eller politiet i et land, som måske ikke nødvendigvis er et demokrati, f.eks. anmoder om at få adgang til våben eller købe dem, og denne samme regering, dette samme land, konfronteres med yderst farlige oprørere, der f.eks. organiserer reelle menneskeskjolde, når de angriber politistationer eller skoler, er det yderst vanskeligt som ansvarlig politiker at foretage et valg. Det, jeg i virkeligheden vil sige, er, at man aldrig har valget mellem en god og en dårlig løsning, man har altid valget mellem to dårlige løsninger. Jeg ser meget vel, hvad De hentyder til, og jeg kan forsikre Dem om, for at svare på Deres spørgsmål, at hvis det kunne gøres om, ville jeg træffe nøjagtig samme beslutning, for jeg mener med min sjæl og min samvittighed, at det var den beslutning, jeg måtte træffe.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted den 26. maj.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænking (A6-0094/2005) af Berès for Økonomi- og Valutaudvalget om Rådets henstilling om udnævnelse af Lorenzo Bini Smaghi til medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank (6289/2005 - C6-0054/2005 - 2005/0802(CNS)). 
Pervenche Berès (PSE ),
   Hr. formand, som statutten for Den Europæiske Centralbank og traktaterne fastslår, skal vi udskifte medlemmerne af Direktionen for Den Europæiske Centralbank i henhold til en rotationsordning, som gør det muligt at sikre institutionen en vis kontinuitet i ansvarsudøvelsen.
Vi har i dag lejlighed til at glæde os over, hvordan forgængeren til den mand, hvis kandidatur vi i dag skal behandle, hr. Padóa-Schioppa, har forrettet sit embede i Direktionen. Jeg mener, at han i sine forbindelser til vores institution og mere globalt ved sin evne til at repræsentere Direktionen uden for institutionen har udvist store evner og stor kontrol over disse spørgsmål.
Den kandidat, hvis forslag om udnævnelse vi i dag skal behandle, er hr. Lorenzo Bini Smaghi. Deres Økonomi- og Valutaudvalg har haft lejlighed til for det første at stille skriftlige spørgsmål til ham i henhold til den spørgeskemaprocedure, som vi alle kender, og dernæst at udspørge ham ved en høring, i løbet af hvilken der dannede sig en konsensus mellem udvalgets medlemmer. I lyset af det mandat, han skal udfylde, har vi kunnet konstatere, at der ikke hersker nogen tvivl om hans ekspertise og professionelle evner. Han har alle muligheder for at blive en god centralbankmand, og hvad angår merværdi, har han to aspekter, som jeg gerne vil nævne, nemlig en vis sans for kommunikation - hvilket for en centralbankmand helt sikkert er meget nyttigt - men også en vision, som er beriget med en vis tværfaglighed.
Det er en debat, som vi af og til har haft i Parlamentet: Skal man bare være inkarneret centralbankmand for at være et godt medlem af Direktionen, eller skal man have en større vision og et større udsyn? Vi mener, at hr. Bini Smaghi vil kunne bidrage til drøftelserne i Direktionen med denne tværfaglighed, som ville gøre det muligt for pengepolitikken at være mere lydhør over for de realøkonomiske behov og borgernes ønsker.
Joaquín Almunia
   , Hr. formand, jeg vil også på Kommissionens vegne, som fru Berès har gjort det, starte med at komme med en hyldest til hr. Padóa-Schioppas indsats i løbet af hans mandat som medlem af Den Europæiske Centralsbanks styrelsesråd og direktion. Jeg synes, at han har udvist evner, respekt for sit institutionelle ansvar og en professionalisme, der er hævet over enhver tvivl. En professionalisme, der også pryder hr. Bini Smaghis løbebane.
Kommissionen deltager ikke i den formelle procedure til udvælgelse og udnævnelse af medlemmerne af Den Europæiske Centralbanks direktion, men den har haft den fornøjelse i en lang periode at samarbejde med hr. Bini Smaghi og lære ham at kende i hans rolle som en højt kvalificeret og meget erfaren økonom i Banca d'Italia og i forbindelse med hans arbejde i den italienske administration samt i hans meget aktive deltagelse i Det Økonomiske og Finansielle Udvalg, hvor han, indtil han blev udpeget som medlem af Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd og direktion, har været formand for underudvalget om monetære og finansielle spørgsmål.
Jeg synes, at han er meget velegnet til at påtage sig de opgaver, han bliver pålagt, og derfor, selv om vi som sagt ikke har nogen formel deltagelse, vil vi være meget tilfredse, hvis Parlamentet i lighed med Økofin-Rådet støtter denne udnævnelse.
Jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning. Kommissionen deltager ikke i proceduren, men den er traktaternes vogter, og vi har nøje undersøgt, om traktaterne og de gældende regler er blevet overholdt i alle faserne i forbindelse med udnævnelse af hr. Bini Smaghi. Det er de faktisk. Det havde jeg lejlighed til at sige på Økofin-mødet, der enstemmigt foreslog ham som kandidat. Men jeg vil gerne benytte mig af lejligheden og sige, at der stadig er fire medlemsstater i euroområdet, som endnu ikke har haft lejlighed til at deltage i Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd (Belgien, Luxembourg, Irland og Portugal).
Den kendsgerning, at de udpegende institutioner i forbindelse med de to seneste udskiftninger af medlemmer i Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd har foretaget udnævnelser, der svarer til den udskiftede persons nationalitet, skal på ingen måde hindre Kommissionen i at minde om, at der i forbindelse med proceduren ikke skal tages hensyn til det afgående medlems nationalitet, men til det tiltrædende medlems kompetencer, hvilket man utvivlsomt har gjort i dette tilfælde. 
Othmar Karas,
    Hr. formand, hr. kommissær, fru ordfører, i Parlamentet er vi enige i vurderingen af det fratrædende direktionsmedlem. Vi takker ham for hans arbejde og det gode samarbejde. Vi er enige i vurderingen af det nye medlem af direktionen for ECB, og vi har støttet hans nominering. Vurderingen er positiv, og vi ønsker ham held og lykke.
Lad mig benytte denne debat til at sige, at jeg er enig med kommissæren i, at der ikke kan være nogen automatik i nomineringen fra bestemte lande, og at det ville have været godt, hvis vi havde flere kandidater til de ledige poster og dermed også en konkurrence på kvaliteter, principper og meninger. Det var ikke tilfældet her, hvilket ikke taler imod personen, men vi må understrege det.
For det tredje må vi sige, at Den Europæiske Centralbank - og vi beder det nye direktionsmedlem om at indgå fuldt i denne selvforståelse i det kollegiale organ - spiller en meget vigtig og god rolle, hvad dens uafhængighed angår, og også hvad angår dens rolle som vogter og som stærk motor for en stærk euro. Her vil Den Europæiske Centralbank også få en endnu vigtigere rolle i samarbejdet med Kommissionen som følge af ændringerne i stabilitets- og vækstpagten. Jeg mener, at man f.eks. bør sammenligne de to statistikker, som man får, for ikke at have forskelle i vurderingen af et land. Jeg tænker imidlertid også på de offentlige erklæringer og vurderinger fra ECB som vogter af prisstabiliteten, hvad angår størrelsen af medlemsstaternes budget, budgetudgifternes struktur og skatteindtægternes struktur. Vi har brug for en stærk og uafhængig Europæisk Centralbank, så euroen kan fortsætte sin positive kurs. 
Manuel António dos Santos,
   Jeg mener, at Parlamentet bør stemme for, at Lorenzo Bini Smaghi udnævnes til medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank, sådan som det af Pervenche Berès udarbejdede forslag siger.
Personligt vil jeg gerne fremhæve den store støtte og opbakning, som kandidaten har ydet forfatningstraktaten. Hans udnævnelse bør vi dog benytte som anledning til endnu en gang at tage nogle spørgsmål op, der har vist sig afgørende for den tilgang, som Den Europæiske Centralbank har til EU's økonomiske situation, og særlig dens medvirken til et hurtigt og solidt opsving.
Hr. Smaghis udnævnelse kommer efter Det Europæiske Råds beslutning, der væsentligt ændrede reglerne for stabilitets- og vækstpagten og forbedrede dens procedurer. Som bekendt var Den Europæiske Centralbank i første omgang imod enhver ændring af reglerne og gik så vidt som at true med en pludselig rentestigning. Godt nok accepterede institutionen senere de ændringer, som Rådet vedtog, men den har hele tiden gjort det på en tøvende og konservativ facon.
Stabilitets- og vækstpagten omfatter jo en forebyggende og en korrigerende søjle, men anvendelsen af dette politiske, økonomiske og finansielle instrument må ske som en samlet indsats. Det går ikke, at de såkaldte relevante faktorer og ekstraordinære omstændigheder, som Det Europæiske Råd nu har defineret og formaliseret, blot tager form af små tilpasninger af de gældende regler.
Det dokument, som Det Europæiske Råd har vedtaget, er klart og utvetydigt og indeholder ganske substantielle ændringer i den gældende model. At ignorere dette forhold eller blot at lade det fremstå som formelle og kosmetiske ændringer er helt forkert. Trods alle Den Europæiske Centralbanks bestræbelser og ubetvivlelige succes med at kontrollere og dæmpe priserne udviser EU's økonomi langtfra klare tegn på et opsving, og den kan frem for alt ikke løse det hovedproblem, som arbejdsløsheden udgør.
For nylig har Den Internationale Valutafond ligefrem opfordret Den Europæiske Centralbank til igen at nedsætte renten. Dette ønske fremkommer som led i den nye ramme for kontrol, overvågning og korrektion af fiskal uligevægt, som Rådet har vedtaget. Det drejer sig ikke om almindelig budgetmæssig deregulering, men om EU's økonomisk og sociale genopretning, som ECB bærer et meget stort ansvar for. ECB's direktion kan ikke tillade sig at se bort fra det uomgængelige, og det nu udnævnte medlem må sikre, at det bliver en del af hans politiske dagsorden. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tager ordet for at forklare, hvorfor jeg stemte imod udnævnelsen af professor Bini Smaghi. Selv om han er en dygtig videnskabsmand, som er kendt for at være ligefrem og særdeles kompetent, har han nemlig udtalt sig til fordel for politikker, som jeg absolut ikke er enig i. Ved høringens slutning sagde han, at ECB ikke må sætte renten ned. Han gik naturligvis ind for en ratificering af forfatningen, der netop letter Den Europæiske Centralbanks opgaver. Den Europæiske Centralbank er efter vores mening selve årsagen til enhver form for åger, eftersom den fratager de penge, hvis trykning den giver tilladelse til, deres modværdi og administrerer de rentesatser, som medlemsstaternes banker anvender, hvilket giver forbrugerne ågerlignende forhold. Han sagde desuden, at han er tilhænger af stabilitetspagten, som begrænser nationalstaternes frihed.
Lorenzo Bini Smaghi har offentligt udtalt, at en af målsætningerne for de institutioner, der blev oprettet med Bretton Woods-aftalerne - nemlig Den Internationale Valutafond og Verdensbanken - med rette er det internationale finansielle systems stabilitet, men han glemmer, at de i stabilitetens navn har fremmet fattigdommen og den stadig større forskel mellem rig og fattig.
Vi mener, at Den Internationale Valutafond, Verdensbanken og ECB repræsenterer interesserne hos et lille mindretal af teknokrater og den store grænseoverskridende finansverden, der skaber sin rigdom takket være finansielle spekulationer. Det er institutioner, som har være skyld i hele nationers ulykke. Tænk blot på Jugoslavien, der først blev kvalt af åger og herefter undertrykt, ødelagt og adskilt.
Vi stemmer således ikke imod personen, som vi sætter pris på, men imod en institution, som vi ikke bryder os om, og som vi så afgjort fordømmer. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske hr. Bini Smaghi med udnævnelsen. Jeg ser frem til at samarbejde med ham. 
Jeg har dog nogle kommentarer. For det første afslørede hr. Bini Smaghis svar til Økonomi- og Valutaudvalget om stabilitets- og vækstpagten nogle uoverensstemmende vurderinger, som jeg gerne kort vil påpege. Hans kommentarer om retsusikkerheden i forbindelse med den gamle stabilitets- og vækstpagt er velbegrundet, men fortolkningen af de dynamiske forhold, der medfører pagtens reform, er tvivlsom. Hr. Bini Smaghi synes at antyde, at pagtens stive elementer medførte, at visse medlemsstater overtrådte reglerne, og at pagtens politik gjorde det umuligt at have en fornuftig økonomi. Det er skuffende at høre fra en, der snart skal indsættes i ECB. Sandheden er, at stabilitets- og vækstpagten blev revet i stykker af visse medlemsstaters manglende politiske evne til at føre en fornuftig økonomisk politik på baggrund af de regler, som alle har vedtaget, længe efter de trådte i kraft. 
Jeg vil gerne minde hr. Bini Smaghi om, at EU uden effektive regler, der gælder for alle, ikke ville være andet end en løsreven gruppering med svage koordinationsbeføjelser. Som medlem af ECB's styrelsesråd kan han da ikke støtte en udvikling, der vil øge den økonomiske asymmetri mellem eurolandene.
For det andet vedrørende selve udnævnelsen er der brug for en tydeliggørelse af reglerne for, hvilke eurolande der skal have medlemmer i ECB's styrelsesråd. De bør være baseret på ægte åbne mekanismer ved valg af nominerede. I det nuværende system synes kandidater fra store eurolande alt for ofte at blive favoriseret ved automatisk adgang på direkte bekostning af de mindre landes kandidater. Mindre medlemsstater er ikke med til at indgå de korridoraftaler, som fastsætter posterne. Det er virkelig beklageligt og kan være skadeligt på lang sigt. 
Med disse forbehold in mente lykønsker jeg endnu en gang hr. Bini Smaghi med udnævnelsen. Jeg er ikke imod hans udnævnelse, men jeg er bekymret over de mere generelle omstændigheder i forbindelse hermed. 
Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand, man kan håbe, at hr. Bini Smaghi giver ECB lidt finansiel disciplin. 
For nylig satte jeg spørgsmålstegn ved, at ECB havde besluttet at fordoble trykningen af 500-eurosedler i år - sedlen med den højeste pålydende værdi i verden og den russiske mafias foretrukne valuta. Hver 500-euroseddel er syv gange så meget værd som en 100-dollarseddel. Sidste år steg antallet af forfalskede 500-eurosedler med over 160 %, og det er kun det antal, vi har kendskab til. Kommissionens svar på mine spørgsmål ville have chokeret selv en tosse. Den sagde, at en kraftig efterspørgsel efter sedler med en høj pålydende værdi kun kunne tilfredsstilles ved lavere pålydende værdi og øgede trykkeomkostninger. Ville det have været et seriøst svar fra en centralbank? Dernæst svarede den, at 500-eurosedler i vidt omfang anvendes til hamstring - hvilken overraskelse! Endelig lød det, at der ikke er tegn på, at sedler med høj pålydende værdi tilskynder til ulovlige transaktioner. Hvilken planet kommer de fra? ECB må være gået fra sin lille kollektive forstand, når den opfordrer til at øge omløbet af sådanne pengesedler, og jeg tror, at hr. Bini Smaghi har et stort stykke arbejde foran sig. 
Joaquín Almunia
   , Hr. formand, blot to ord for at gentage det, jeg sagde i mit første indlæg, og som er i overensstemmelse med størstedelen af medlemmernes indlæg. Vi ønsker hr. Bini Smaghi alt mulig held og lykke, for hvis han får succes som et af medlemmerne i Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd, betyder det succes for den fælles valuta, for den økonomiske og monetære union og for alle de europæiske borgeres fremskridt, lykke og velfærd. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om handlingsplan vedrørende Haag-programmet "Frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU".
Franco Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har i dag vedtaget et forslag til meddelelse, som jeg havde stillet, og som omhandler den handlingsplan, hvormed vi skal iværksætte og gennemføre det såkaldte Haag-program, der skal skabe et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Meddelelsen indeholder den første formulering af de politiske målsætninger og et bilag, der angiver de vigtigste konkrete foranstaltninger samt de tidsfrister, inden for hvilke de enkelte initiativer skal være vedtaget. Vi har udarbejdet et program, der omfatter 84 initiativer i løbet af hele Kommissionens embedsperiode. 32 af disse 84 foranstaltninger vil allerede være gennemført inden udgangen af 2005, som bliver det vigtigste år for handlingsplanens iværksættelse. Dermed mener vi, at vi har indledt den anden fase af en europæisk politik for frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Det gælder først og fremmest om, at vi skal have de nødvendige midler til at programmere og planlægge de kommende foranstaltninger bedre. Vi er naturligvis bevidste om, at der på sikkerhedsområdet altid kan være en vis uforudsigelighed for de eksterne begivenheders vedkommende, men vi skal have en strategisk indfaldsvinkel og undgå nødforanstaltninger. Både sikkerhed, retfærdighed og frihed er områder, hvor vi ikke blot skal træffe en enkelt foranstaltning med kortvarig karakter, men tværtimod sørge for en europæisk linje, som opfylder borgernes ønsker, og som kan gøre en forskel i forhold til de enkelte foranstaltninger i medlemsstaterne.
Et andet aspekt af vores arbejde bliver kontrollen med medlemsstaternes gennemførelse af de enkelte initiativer. Vi har udarbejdet en specifik reference, nemlig et kapitel i meddelelsen, hvor der står, at der hvert år skal udarbejdes en rapport, nemlig en slags resultattavle, som i virkeligheden er en komparativ oversigt over de foranstaltninger, der træffes på nationalt plan for at gennemføre og respektere retningslinjerne i dette dokument. Jeg tror, at denne rapport er vigtig, og den første bliver offentliggjort i december i år, dvs. seks måneder efter Kommissionens vedtagelse af handlingsplanen.
De tre overordnede målsætninger, som Kommissionen agter at følge, er først og fremmest fremme og beskyttelse af de grundlæggende menneskerettigheder. Dette er efter vores mening et centralt aspekt af unionsborgerskabet, som vi skal indføre på en systematisk måde, men det kræver, at Europa både internt og eksternt i sin internationale indsats aktivt fremmer og ikke blot passivt forsvarer de grundlæggende menneskerettigheder og frihedsrettigheder.
Dette aspekt hænger naturligvis sammen med nødvendigheden og prioriteringen af den sikkerhed, som de europæiske borgere forlanger. Sikkerhed betyder en resolut indsats mod terrorisme og organiseret kriminalitet, og at vi skal være særligt opmærksomme på ofrene for kriminalitet. Det er et aspekt, som vi vil lægge særlig vægt på, men som jeg allerede har sagt, må indsatsen for at styrke sikkerheden ikke ske til skade for den enkeltes frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder. Vores ledetråd er mere sikkerhed, mere respekt og mere beskyttelse samt fremme af de individuelle frihedsrettigheder.
Et vigtigt kapitel er tilegnet de forskellige solidaritetsaspekter. Solidaritet betyder, at vi på europæisk plan - og ikke længere på nationalt plan - behandler spørgsmål som indvandringsspørgsmålet, idet vi skelner mellem illegal indvandring og menneskehandel, som vi skal gøre en kraftig indsats for at bekæmpe, og indrejsereglerne for de lovlige indvandrere, der har ret til at opnå en passende adgang til de sociale tjenesteydelser, dvs. en integrationspolitik, der bygger på legalitet og respekt for lovgivningen. Også på dette område er solidaritet naturligvis ensbetydende med en balance mellem vores medborgeres ret til sikkerhed mod menneskehandlere og en beskyttelse af ofrene for menneskehandlere, nemlig indvandrerne og asylansøgerne.
Dette punkt er knyttet til punktet om et europæisk område med retfærdighed. Jeg giver selvfølgelig kun en meget kort beskrivelse af disse aspekter, men De finder detaljerne i meddelelsen, nemlig civilretlig og strafferetlig retfærdighed. Vi må ikke kun tage højde for den strafferetlige retfærdighed, men skal tværtimod understrege, at civilretlig retfærdighed og en harmonisering af bestemmelserne - eller i det mindste en løsning på de fælles problemer - kan hjælpe de europæiske borgere med alvorlige problemer i deres dagligdag. Her tænker jeg på visse familieretlige aspekter, f.eks. arvespørgsmål mellem personer af forskellig nationalitet og udførelse af betalingsordrer, hvor kreditor og debitor ikke er fra samme land. Også på det civileretlige område kan vi nemlig finde løsninger, der forbedrer eller løser visse problemer i borgernes dagligdag.
Alt dette er naturligvis ensbetydende med en indsats fra de tre institutionelle aktørers side, nemlig Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Vi vil arbejde for at styrke denne indsats og dette interinstitutionelle partnerskab, og vi vil gøre den størst mulige indsats for at udvide områderne for den fælles beslutningstagning med Parlamentet, hvor det er muligt. I denne handlingsplan har vi taget højde for mange aspekter, som Parlamentet havde understreget. Jeg vil blot minde om et enkelt af dem, nemlig at De Europæiske Fællesskabers Domstol kommer til at spille en større rolle på visse områder. Vi har undertiden fundet Rådets reaktion problematisk, men vi føler os alligevel forpligtet til fortsat at arbejde for, at alle de tre institutionelle aktører når til enighed om gennemførelsen af retningslinjerne i denne handlingsplan.
Jeg har selvfølgelig kendskab til den betænkning, som formanden for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, hr. Cavada, har udarbejdet efter en høring og en indgående debat om netop prioriteringerne for sikkerhed, retfærdighed og frihed. Som De kan se, har vi i vores dokument medtaget mange af angivelserne og forslagene i betænkningen, og det er mit stærke håb og ønske, at De ved denne lejlighed og efter arbejdet i Parlamentet vil være enige i Kommissionens strategi, når det gælder retningslinjerne.
Jeg vil slutte min tale med at sige, at vi naturligvis regner med Parlamentets støtte, og det gør vi, fordi frihed, retfærdighed og sikkerhed er borgernes grundlæggende behov, fordi det er søjlerne i EU's charter om grundlæggende rettigheder og forfatningstraktaten, og fordi det er områder, der har en stærk politisk dimension og ikke en bureaukratisk dimension. Derfor kan Europa-Parlamentet som politisk aktør give bidrag, stille forslag og komme med anmodninger om tilføjelser, som vi naturligvis vil tage højde for. 
Martine Roure (PSE ).
   - Hr. næstformand, vi er naturligvis enige med Dem. Vores førsteprioritet er at beskytte og fremme de grundlæggende rettigheder. Men i Deres handlingsplan er der kun fastlagt et nyt program for statsborgerskab og grundlæggende rettigheder. Mener De, at det er tilstrækkeligt?
Vi er ligeledes bekymrede over det voksende antal bestemmelser, som er fastlagt for tvangsforanstaltninger. Faktisk frygter vi en udvidelse af brugen af biometri, vi frygter stærkt en forøgelse af den udvidede adgang til databaserne over visa og Schengen-systemet, og vi vil gerne vide, hvor langt vi er nået med de tekniske aspekter af brugen af biometri i visa.
Regner De med at tage hensyn til Europa-Parlamentets negative udtalelse i de nye drøftelser med USA om overførsel af persondata? Og endelig understreger vi vores ønske om at fastholde en balance mellem beskyttelsen af privatlivets fred og sikkerheden.
Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans præsentation. Jeg har et spørgsmål om de 10 prioriteter. Punkt 3 omhandler forvaltning af migrationsstrømme som en såkaldt ny afbalanceret metode for forvaltning af migrationsstrømme. Problemet er som nævnt, at afgørelsen af, hvor mange migranter fra tredjelande EU vil give adgang, fortsat er et nationalt anliggende. 
Kommissionen antydede, at et område med fri bevægelighed forudsætter en fælles indvandringspolitik, og det er vi enige i. Hvordan vil Kommissionen overvinde modsigelsen i, at EU på den ene side udarbejder et fælles europæisk asylsystem, et fælles europæisk visumsystem og fælles europæisk grænsekontrol, mens lovlig migration, som er en meget vigtig del af migrationsforvaltningen, på den anden side stadig er et rent nationalt spørgsmål? 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, først og fremmest glæder det mig at høre, at Kommissionen ikke kun vil beskytte, men også aktivt fremme grundlæggende rettigheder. Det er et skridt i den rigtige retning.
Jeg har et præcist spørgsmål om flypassagerdata, som også nævnes i handlingsplanen, og mere specifikt om uheldet med KLM-flyet for en måned siden. Jeg har sendt en skriftlig forespørgsel til Kommissionen. Jeg tog også emnet op mundtligt under forhandlingen i mødeperioden i april, men jeg har endnu ikke fået et svar. Der kan være tale om en overtrædelse af aftalen mellem EU og USA, så derfor er det presserende at få et svar. Jeg håbede, at kommissær Frattini kunne indikere, hvilken vej svaret vil gå. 
Franco Frattini,
    Hr. formand, der er ingen tvivl om, at spørgsmålet om unionsborgerskab og grundlæggende rettigheder er et af de spørgsmål, som vi lægger størst vægt på i denne sammenhæng. Unionsborgerskabet bliver efter min mening et samlet udtryk for alle vores fælles værdier og de europæiske principper, som vi tror på, og som vi har nedfældet i EU-chartret om grundlæggende rettigheder.
Netop derfor satser vi i handlingsplanen ikke på at styrke arsenalet af straffeforanstaltninger - dvs. undgå en indfaldsvinkel, hvor det kun gælder om at straffe og bekæmpe - men stræber efter at finde en balance mellem nødvendigheden af efterforskning - nemlig nødvendigheden af at identificere dem, der har begået forbrydelserne, ikke mindst terroristerne og de organiserede kriminelle bander - og beskyttelsen af de personlige rettigheder og frihedsrettigheder.
Det betyder, at vi f.eks. skal styrke proces- og procedurerettighederne, og det første forslag i den forbindelse er allerede blevet forelagt for Parlamentet. Det er ikke tilstrækkeligt, og det er kun det første forslag, der er til behandling. Det vil blive efterfulgt af andre forslag, som skal styrke konceptet med at styrke de personlige privilegier, rettigheder og frihedsrettigheder.
Blandt disse er spørgsmålet om beskyttelse af personoplysninger naturligvis særlig vigtigt, og det vil vi være yderst opmærksomme på. I den forbindelse mødtes jeg for nylig med Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Jeg bekræftede over for ham, at jeg har til hensigt at høre ham, før jeg stiller forslag, og det er netop for at sikre, at det med hensyn til beskyttelsen af personoplysninger er muligt at tage højde for de forskellige synspunkter, også synspunkterne i det såkaldte artikel 29-udvalg.
Et sådant samarbejde går længere end til de rent formelle aspekter, dvs. når retsgrundlaget ikke gør det muligt for os at give klart udtryk for dette i proceduren, og omfatter ligeledes de sager, hvor vi på forhånd ønsker at sikre, at bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger er overholdt. Jeg har gentaget mit tilbud om et uformelt samarbejde med Kommissionen.
Dette gælder for mange områder og for sagen i forbindelse med den aftale, der blev indgået med USA i sidste valgperiode - her venter vi som sagt på Domstolens afgørelse, før vi kan vurdere sagen - og det gælder utvivlsomt også for den fulde overholdelse af de eksisterende aftaler med EU. Her tænker jeg på den specifikke episode, der blev nævnt i dag, nemlig et KLM-fly, som ikke fik lov til at flyve hen over USA's luftrum. Jeg vil komme med et nøjagtigt svar om den episode om et øjeblik.
Det sidste spørgsmål, der blev berørt, var indvandringen. Der er ingen tvivl om, at indvandringsspørgsmålet bør behandles under ét, nemlig dels den illegale indvandring og dels den europæiske integrationspolitik og den lovlige indvandring. Det parlamentsmedlem, som talte, mindede om medlemsstaternes kompetence. Medlemsstaternes kompetence vedrører som bekendt kun det antal mennesker, der må rejse ind i et bestemt land, men medlemsstaterne er villige til at opstille fælles regler, hvilket er målsætningen med den grønbog, som vi offentliggjorde i januar.
Derfor er det nødvendigt med en indsats fra Europas og ikke bare de enkelte medlemsstaters side, og denne indsats skal ikke bare gælde den illegale indvandring, men også den lovlige indvandring. Det er naturligvis stadig op til medlemsstaterne, hvor mange indvandrere de vil modtage, men som De ved, bliver dette princip også slået fast i forfatningstraktaten.
Endelig har vi med hensyn til det specifikke spørgsmål om KLM-flyvningen indhentet informationer, der bliver genstand for et skriftligt svar, som Kommissionen, og nærmere betegnet fru Ferrero-Waldners kontor, snart vil sende. Sådan som jeg blev bedt om, kan jeg dog allerede nu afsløre indholdet af de informationer, vi har fået. Det fremgår af informationerne, at passageroplysningerne for denne flyvning ikke var blevet fremsendt i henhold til aftalen om passageroplysninger (PNR-aftalen), som Kommissionen kunne have grebet ind på baggrund af, men i henhold til en bilateral aftale mellem Mexico og USA, nemlig den såkaldte APIS-aftale. I et sådant tilfælde kan Kommissionen således ikke blande sig i en aftale mellem USA på den ene side og Mexico på den anden side, og det er netop, fordi PNR-aftalen - som vi naturligvis godt kunne have grebet ind på baggrund af - ikke var blevet anvendt. Dette er de første informationer, som vi har fået, men det skriftlige svar bliver naturligvis meget mere uddybende.
Giusto Catania (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke næstformand Frattini for hans tilstedeværelse her i dag. De målsætninger, som han angav, er rigtige, men alt for ofte er midlerne til at nå disse målsætninger ikke de mest velegnede.
Her tænker jeg navnlig på nødvendigheden af at bekæmpe illegal indvandring og menneskehandel. Denne bekæmpelse er alt for ofte blevet gennemført ved hjælp af hurtige domme og udvisninger, krænkelser af princippet om, at man ikke må sendes tilbage til det land, man er flygtet fra, og fratagelse af asylretten. Jeg henviser navnlig til, at kommissær Frattini den 14. april mødtes med EU's indenrigsministre for at styrke samarbejdet med Libyen med henblik på at bekæmpe illegal indvandring. Jeg har personligt set, hvilken behandling de illegale indvandrere får i Libyen - også de, som overføres fra et europæisk land til Libyen - og jeg har været vidne til åbenlyse krænkelser af menneskerettighederne.
Jeg vil gerne spørge, om EU agter at benytte disse instrumenter for at bekæmpe illegal indvandring. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg takker kommissær Frattini for hans præsentation. Problemet er, hr. kommissær, at der er en forskel mellem Deres personlige gode tro, som jeg anerkender, på ikke at underminere privatlivets fred og databeskyttelse - og også Kommissionens gode tro på, at De ikke vil give afkald på det i jagten på sikkerhed - og virkeligheden nede på jorden. Deres løfter er under stort pres, ikke mindst fra kulturen i de europæiske retshåndhævende myndigheder, som indimellem behandler databeskyttelse noget nonchalant. I forbindelse med at gennemføre princippet om tilgængelighed, interoperabilitet, databaser, overførsler til tredjelande - som bliver overførsler til fjerdelande - kan jeg ikke se, hvordan De kan opretholde forbindelsen, for der sker ikke noget i øjeblikket. Vi har ventet i årevis på regler om databeskyttelse i den tredje søjle, som vi blev lovet ved dette års udgang. Hvad kan De gøre for at skabe et klima med ægte forstærket respekt for streng overholdelse af databeskyttelsesreglerne, når der er et enormt pres for at svække reglerne, som vi netop har hørt i forbindelse med flypassagerdata? 
Mihael Brejc (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, jeg har et spørgsmål til Dem. Hver gang der begås en forbrydelse, er offeret og gerningsmanden i en ulige position. Staten sørger for gerningsmanden ved at tilbyde ham retsbeskyttelse, mens offeret selv skal søge hjælp.
Jeg er derfor meget glad for, at De i dag udtrykkeligt sagde, at De agter at yde ofrene for organiseret kriminalitet særlig opmærsomhed. Jeg glæder mig også, fordi Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i sit politiske program fremhæver netop dette emne.
Jeg vil derfor gerne høre, hvordan Kommissionen vil garantere en mere hensigtsmæssig behandling af ofrene i medlemsstaterne.
Franco Frattini,
    Hr. formand, det første spørgsmål vedrører Libyen, og her kan jeg kort sige, at vi i Kommissionens første rapport om Libyen, som jeg netop forelagde for indenrigsministrene den 14. april, sådan som hr. Catania sagde, understregede nogle bekymrende aspekter.
Rapporten er tilgængelig - og bestemt ikke hemmelig - men netop på grund af de punkter og spørgsmål, der blev rejst på mødet med indenrigsministrene, besluttede vi at sende endnu en teknisk mission til Libyen for at besøge de steder, hvor der er hjemsendte personer eller personer, som venter på at kunne rejse til Europa.
Resultaterne af denne anden mission foreligger endnu ikke, men den er allerede afsluttet, og på indenrigsministrenes næste rådsmøde den 2. eller 3. juni - jeg husker det ikke nøjagtigt - vil jeg gøre rede for den anden mission og foreslå nogle konkrete initiativer, der så afgjort tager udgangspunkt i nødvendigheden af, at man på stedet - og således også i Libyen - beskytter de grundlæggende rettigheder hos de mennesker, der ulovligt eller lovligt er rejst ind, og som under alle omstændigheder har ret til en værdig behandling og til at blive behandlet som mennesker. Parlamentet vil naturligvis blive holdt løbende underrettet.
Hvad databeskyttelsen angår, baronesse Ludford, ved De, at det er et spørgsmål, som er genstand for min konstante opmærksomhed. En måde at gå i den rigtige retning på er så afgjort at sige, at det kun er muligt at få adgang til personoplysninger til de specifikke formål, der er taget højde for i lovgivningen. Vi må ikke tillade en analogisk udvidelse, dvs. udvide til andre formål med den begrundelse, at det allerede er tilladt for nogle formål. Dette må der ikke gives tilladelse til.
Hvis vi begynder at være præcise på dette område og f.eks. sige, at det kun er visse myndigheder, der kan få adgang til fortrolige personoplysninger, mens andre ikke kan, har vi allerede et fast holdepunkt. Jeg vil blot komme med et enkelt eksempel, som De allerede kender. Indenrigsministrene bad mig om at give efterforskningsmyndighederne større adgangsbeføjelser, når det gælder de eksisterende databaser. Mit svar er, at adgangsbeføjelserne kan blive større, hvis vi samtidig øger beskyttelsen af disse data med et forslag under tredje søjle, som jeg kan bekræfte for Dem, at vi stiller inden årets udgang. Efter min opfattelse er svaret, at vi er nødt til at udtrykke os klart.
Nogle formål skal - sådan som juristerne siger - fortolkes meget strengt, så hvis adgang til data er tilladt for det ene formåls vedkommende, kan det ikke tillades for et andet formål. Det er på dette grundlag, at jeg har påbegyndt mit arbejde.
Det sidste spørgsmål var ofrene for forbrydelser. Vi vil også stille forslag om finansiel støtte, som ikke skal gå direkte til de enkelte ofre, men f.eks. til organisationer og institutioner, der ligeledes tager sig af den psykologiske behandling af dem, der er ofre for vold og menneskehandel, eller som er flygtet fra menneskehandlere. Der er mange former for støtte, også konkret støtte, til de enkelte mennesker, der har været ofre for forbrydelser. Vi kan ikke have individuelle finansielle forbindelser til dem, men vi kan udvikle disse forbindelser via specifikke institutioner og organisationer. Vi skal netop sørge for at lette betingelserne for dem, der har været udsat for de tragiske konsekvenser af kriminalitet.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0236/2005). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Siden den internationale kvoteordning for tekstiler ophørte den 1. januar 2005 har Kina benyttet sig af sine lavere løn- og produktionsomkostninger til at øge sin eksport af visse beklædningsgenstande til Europa med over 500 %.
Er Kommissionen enig i, at denne alt for store import af kinesiske beklædningsgenstande skaber forstyrrelser på markedet og kunne bringe tusinder af job i tekstilsektoren i fare, medmindre Kina begrænser sin eksport? Vil Kommissionen nu påberåbe sig WTO-reglerne for at begrænse stigningen i importen fra Kina til 7,5 % om året indtil 2008? 
Charlie McCreevy,
    Jeg overtager dette spørgsmål på vegne af min kollega, hr. Mandelson. Som medlem af WTO har Kina nydt godt af, at kvoteordningen for tekstiler ophørte den 1. januar 2005. Importtallene for de første måneder af 2005 viser, at de kinesiske importører har udnyttet den mulighed, der opstod, da kvoterne blev ophævet. Under hensyntagen til at europæiske tekstilfabrikanter, fagforeninger og visse medlemslande har givet udtryk for alvorlig bekymring, iværksatte Kommissionen den 29. april en række undersøgelser af en række produkter for at afgøre, om der har været markedsforstyrrelser og forstyrrende handelsudvikling som defineret i relevant EU-lovgivning i overensstemmelse med Kinas protokol om tiltrædelse af WTO. Efter undersøgelserne kan Kommissionen beslutte at indlede formelle konsultationer med Kina. I det tilfælde vil Kina være forpligtet til at begrænse eksporten til EU til et specifikt niveau med en stigning på generelt 7,5 %.
Sådanne foranstaltninger kan være effektive i en periode, der slutter den 31. december, eller i et år, afhængig af hvornår der er anmodet om konsultationer. De kan anvendes igen, hvis det bliver nødvendigt. 
Eoin Ryan (UEN ).
   - Jeg takker kommissæren for hans svar. Det fremgår af talrige beretninger i medierne, at kommissæren for handel opfordrer til restriktioner i denne sag og har fremsat et krav for at undgå det, han kalder protektionistisk tankegang. På den anden side har den amerikanske regering accepteret et krav fra tekstilindustrien om at undersøge den kraftige stigning i import af tekstiler fra Kina. Den amerikanske handelsminister Carlos Gutierrez har lovet en hurtig og retfærdig undersøgelse. Han sagde, at de ønsker at gøre det hurtigt, og at de ønsker at gøre det korrekt. 
Hvad gør EU's tekstiler så anderledes, at Kommissionen tilsyneladende går meget forsigtigt til værks og ikke hurtigt og retfærdigt som USA? 
Charlie McCreevy,
    Kommissionen forsvarer aktivt den europæiske tekstilindustris interesser, men Kommissionen ønsker at basere sine tiltag på kendsgerninger og WTO's regler. Retningslinjerne, som blev vedtaget og offentliggjort i begyndelsen af april, indeholder en hurtig procedure for at bestemme, om det er berettiget at anvende beskyttelsesforanstaltninger som reaktion på en kraftig stigning i import af tekstilvarer og beklædningsgenstande med oprindelse i Kina. Ifølge retningslinjerne kan Kommissionen, såfremt det er berettiget i henhold til kendsgerninger, iværksætte en undersøgelse for at analysere, om betingelserne for at indføre beskyttelsesforanstaltninger er opfyldt. 
Den 29. april indledte Kommissionen en undersøgelse af importen af ni kategorier af tekstilvarer og beklædningsgenstande. Kommissionen fastslog, at den vil gøre sit yderste for at afslutte undersøgelsen inden udløbet af den maksimale frist, der er angivet i retningslinjerne. Samtidig vil Kommissionen føre uformelle konsultationer med de kinesiske myndigheder for at finde en løsning, der er tilfredsstillende for alle parter, og som kan komme den europæiske industri til undsætning, så det ikke er nødvendigt at indføre beskyttelsesforanstaltninger. 
Hvis ikke disse drøftelser er vellykket, forbeholder Kommissionen sig ret til at forlange formelle konsultationer med Kina via WTO og evt. indføre beskyttelsesforanstaltninger, hvis det er berettiget ifølge kendsgerningerne. Der har været opfordringer til at anvende hasteproceduren i retningslinjerne. Det ville betyde, at vi gik direkte til de formelle konsultationer med Kina via WTO uden en undersøgelse, hvis der er bevis på, at EU's industri har lidt uoprettelig skade på grund af en sådan manglende handling. Kommissionens tjenestegrene er i færd med at analysere opfordringerne. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, et af de vigtigste problemer, vi har i øjeblikket i handelen med Kina, er valutasituationen. Kunne De forestille Dem, at Kommissionen kunne gennemføre en undersøgelse eller udarbejde en grønbog, som viser os, hvordan markedsmekanismer også kunne gøre sig gældende på valuta- og finansområdet i Kina? 
Charlie McCreevy,
    De kendsgerninger, som Kommissionen vurderer i øjeblikket, vedrører de importdata, som blev tilgængelige efter årets første tre måneder. Kommissionen ville hellere afvente importdataene end stole på licensaftaler. 
Parlamentsmedlemmets andet spørgsmål om valutasituationen er ikke noget, der vurderes i henhold til de nuværende WTO-regler. USA har i en anden forbindelse henvist til valutasituationen i Kina, nemlig den kinesiske kurs, som amerikanske kommentatorer siger vanskeliggør situationen med eksport fra Kina. Valutaspørgsmålet er helt uden forbindelse med undersøgelsen i henhold til WTO-reglerne. Der findes forskellige eksportanalyser om, hvad der bør og ikke bør gøres ved den kinesiske valuta. Det vurderes ikke i øjeblikket i henhold til WTO-reglerne og dette specifikke spørgsmål.
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Fru formand, ingen er i tvivl om, at Kina er en vigtig faktor i verdenshandelssystemet. Jeg er en af dem, der tror på, at det vil være at foretrække for Kina at blive integreret i Verdenshandelsorganisationens orden frem for at være et frit og uregerligt system. Jeg har imidlertid tre kommentarer.
For det første skal der straks indføres et toldsamarbejde. Det vil i betydelig grad begrænse importen af kinesiske varemærkeforfalskede produkter, og på et mere generelt plan vil det sikre, at Kina overholder WTO's regler og orden.
For det andet, hvor effektiv er forordningen fra december 2004?
For det tredje, hvilke fremskridt har der været med hensyn til at sikre undersøgelserne af importen af kinesisk tekstil?
Charlie McCreevy,
    EU overholder WTO-reglerne, som ganske klart fastlægger, hvad der bør gøres på dette specifikke tidspunkt. Derfor afventede kommissær Mandelson faktuelle oplysninger om eksport fra Kina til EU i årets første tre måneder. Kommissionen har nu iværksat yderligere tiltag. Det har medført, at en række kategorier undersøges i øjeblikket. 
Som min kollega hr. Mandelson har påpeget, har medlemsstaterne i hele EU haft 10 år til at forberede sig på dette i henhold til WTO-aftalen. Derfor burde det ikke have været nogen stor overraskelse - eller nogen overraskelse overhovedet - at de kinesiske eksportører ville benytte sig af muligheden. 
Uanset hvilke tiltag der skal træffes som følge af den undersøgelse, som pågår i øjeblikket, kan situationen kun fortsætte indtil den 31. december 2008 under alle omstændigheder. Jeg foregriber ikke, hvilken beslutning der kan træffes på baggrund af disse undersøgelser, men uanset hvad der sker, kan situationen kun fortsætte indtil udgangen af 2008.
Det ærede medlem stillede desuden et spørgsmål om toldsamarbejde. Indsamlingen af oplysninger, som er foretaget af Kommissionens tjenestegrene, indeholder nærmere oplysninger fra alle medlemsstaterne om importmængden fra Kina i årets første få måneder. Der har været et godt toldsamarbejde mellem myndighederne i de relevante medlemsstater og Kommissionen om at fremskaffe bestemte præcise oplysninger om virkelige importdata. 
Formanden.
Mange flypassagerer, som booker flyrejser og hotelværelser særskilt over internettet i stedet for at købe dem som samlet pakke, er ikke tilstrækkeligt beskyttede mod at strande i et andet land eller miste deres penge i tilfælde af, at et flyselskab går konkurs. Kommissionen udtalte den 29. marts 2005, at den havde problemet under overvejelse og ville undersøge behovet for ny lovgivning.
Kan Kommissionen oplyse, hvornår denne undersøgelse vil være tilendebragt, og hvornår der kan foreligge et forslag om beskyttelse af de millioner af EU-borgere, som booker online?
Charlie McCreevy,
    Jeg besvarer dette spørgsmål på vegne af min kollega hr. Barrot. Kommissionen er for øjeblikket ved at undersøge spørgsmålet om flyselskabers konkurs. Den har iværksat en undersøgelse af det indre markeds funktion for lufttransport, hvor konkurs indgår særskilt.
Ud over at give Kommissionen en database, der indeholder vigtige oplysninger om relevante tilfælde af insolvens i EU's luftfartsindustri pr. 1. januar 2000, er konsulenten blevet anmodet om at behandle spørgsmålet om passagerer, der strander på grund af konkurs. Undersøgelsen vil afgøre, om der er behov for en beskyttelsesmekanisme for flypassagerer, og de forskellige muligheder vil blive undersøgt. Vi forventer at have resultatet af undersøgelsen i slutningen af august 2005. På grundlag af disse konklusioner, og hvis det kan bekræftes, at mange borgere står uden beskyttelse, vil Kommissionen træffe beslutning om eventuelle fremtidige foranstaltninger.
Robert Evans (PSE ).
   - Tak for svaret. De sagde, at den ville være klar i august, altså efter dette års sommerferie. Jeg tror, at De er enig med mig i, at de fleste europæiske borgere forventer støtte, hvis flyselskabet går konkurs, og de strander. De forestiller sig - eller tror - at de vil få støtte, og at flyselskaberne vil hjælpe dem.
De tror, at de er dækket af deres rejseforsikring, men sandheden er, at de fleste af dem ikke er det. De tror, at hvis de har brugt et kreditkort til at bestille rejsen med, eller de har bestilt den via internettet, er de dækket, men det er de altså ikke. Mener De, at Kommissionen bør lave en eller anden form for kampagne inden sommerferieperioden for at tilskynde folk til at tegne en ordentlig forsikring? Hvis de ikke er dækket, og flyselskabet går konkurs, vil de ende i en kedelig situation. Folk forventer mere af flyselskaberne, end de tilsyneladende får for øjeblikket.
Charlie McCreevy,
    Medlemmet påpeger med rette dette særlige hul i den gældende lovgivning. Som han sikkert ved, dækker pakkerejsedirektivet rejse som en del af en samlet pakke. Men som han sagde, er det særlige tilfælde, hvor en forbruger har købt flyrejsen særskilt, ikke omfattet af direktivet. Det betyder, at de nævnte vanskeligheder kan opstå. Derfor har Kommissionen iværksat en undersøgelse på netop dette område. Den første del bliver udført af kommissær Barrot, og den vil omfatte den generelle revision af forordninger på området. Den anden del vil dreje sig om muligheden for konkurser, og hvad der skal gøres, når de finder sted.
Jeg vil også påpege, at GD Sundhed og Forbrugerbeskyttelse er i gang med en revision af pakkerejsedirektivet, som også vil omfatte dette spørgsmål. Siden 2000 har der været 40 af den slags konkurser, men måden at håndtere dem på veksler fra medlemsstat til medlemsstat. Nogle medlemsstater påtager sig selv ansvaret for deres strandede statsborgere. Andre har aftaler med hinanden. Derfor er det nødvendigt, at vi undersøger dette til bunds. Konsulentundersøgelsen foreligger forhåbentlig til sommer. Kommissær Barrot vil så stille nogle ændringsforslag, hvis han finder det nødvendigt på grundlag af undersøgelsen.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, tror De, at man kunne løse problemet med en forsikringspligt for de berørte selskaber? For det andet har vi i øjeblikket en meget uklar situation i prissætningen for flyrejser, fordi internetpriserne ofte tillægges lufthavnsgebyrer og mange andre gebyrer. Tror De, at det ville være muligt at overveje, hvordan man virkelig kunne fiksere de endelige priser for forbrugerne i forbindelse med flyrejser? 
Charlie McCreevy,
    Jeg vil gerne påpege, at uanset om man har en forsikring eller ej, er det ikke givet, at den pågældende standardpassager vil blive fløjet hjem. Han har muligvis en forsikring, så han kan få godtgjort sine udgifter senere, men den vil ikke gavne ham, i det øjeblik hændelsen indtræffer. Undersøgelsen vil omfatte alle aspekter, og jeg er sikker på, at vi vil stille forslag til løsning af nogle af disse problemer.
Som De ved, har en af de store succeser ved at åbningen af markederne i Europa i de senere år været luftfartsindustrien. Folk kan nu flyve rundt i Europa til meget få penge sammenlignet med for nogle få år siden, og det har været til fordel for forbrugerne i almindelighed. Det er der ingen tvivl om. Alle disse spørgsmål vil blive behandlet i konsulentundersøgelsen.
Formanden.
Hvorfor har Kommissionen endnu ikke i overensstemmelse med ånden i artikel 1-5 i Forfatningen for Europa undersøgt muligheden af at følge en fremgangsmåde svarende til den såkaldte "forligsprocedure" og med en delegation bestående af tre medlemmer udpeget af den græske regering på teknisk plan drøfte de punkter i loven om "hovedaktionær", som Kommissionen er uenig i, inden den sender sin begrundede udtalelse som svar på skrivelsen af 6. april 2005 fra den græske regering?
Charlie McCreevy,
    I overensstemmelse med fast praksis i lignende tilfælde vil Kommissionen understrege, at den har været i kontakt med den græske regering, før den sendte åbningsskrivelsen og den begrundede udtalelse. De nationale myndigheder, herunder medlemmer af den græske regering, har således haft rig mulighed for at give udtryk for deres synspunkter under møder med Kommissionen. I forfatningstraktatens artikel 15 fastslås princippet om loyalt samarbejde mellem Unionen og medlemsstaterne. Det kræver, at begge parter respekterer hinanden ved gennemførelsen af de opgaver, der er beskrevet i forfatningen. En procedure, der omfatter drøftelser på teknisk plan mellem Kommissionen og en delegation bestående af tre medlemmer af en medlemsstats regering, i stil med den, som parlamentsmedlemmet har foreslået, er ikke fastsat deri.
Nirj Deva (PPE-DE ).
   - Jeg blev overrasket over kommissærens svar for et øjeblik siden. Der er ingen forfatning at henvise til, den er ikke blevet ratificeret af Europas befolkning. Hvorfor citerer han en forfatning? Hvad er der i vejen med traktaten?
Georgios Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg takker kommissær McCreevy for det svar, han har givet mig, og takker desuden hans kolleger. Jeg vil gerne sige følgende:
For det første må jeg på baggrund af hans svar slutte, at kommissær McCreevy og Kommissionen altid er åbne for en dialog, hvilket er meget positivt.
For det andet må jeg, hvad angår min henvisning til forfatningens artikel 1, stk. 5, selvfølgelig medgive, at forfatningen endnu ikke er ratificeret. Ikke desto mindre indfører forfatningen principperne om dialog og samarbejde, hvilket jeg noterer mig, er accepteret af hr. McCreevy. 
Charlie McCreevy,
    Kommissionen er naturligvis stadig åben over for at drøfte denne sag med de græske myndigheder. Der har været nogle drøftelser i mine tjenester, og jeg har haft møder med medlemmer af den græske regering. Vi vil naturligvis gerne have afsluttet sagen, men jeg må påpege over for det ærede medlem og de græske myndigheder, at vi har været meget specifikke i vores krav til de græske myndigheder. De ved, hvad der forventes af dem. Vi er gået frem med udgangspunkt i netop det.
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. kommissær, spørgsmålet om hovedaktionærer er meget farligt. Hvis det spredes over hele Europa, vil det betyde kontrol med pressen. Og regeringen har netop problemer med pressen i Grækenland og ønsker at kontrollere den. Vi har i dag særligt gunstige betingelser for udenlandske virksomheder. Den ansvarlige minister sagde blot: "Der er ingen grund til at bekymre sig om, hvad vi gør i Grækenland, det kommer de udenlandske virksomheder til gode".
Vi ønsker, at de græske virksomheder skal have samme vilkår som virksomheder i andre stater. Hvis dette fortsætter, finder jeg det groft uretfærdigt. Jeg opfordrer Dem derfor til at beskytte de græske virksomheder mod regeringens ønske om at kontrollere dem. 
Charlie McCreevy,
    Det er blevet påpeget over for de græske myndigheder, at Kommissionen mener, at denne lov overtræder både EU-direktiverne og selve traktaten.
Vi har påpeget over for de græske myndigheder, at hverken artiklen i forfatningen eller loven er forenelig med hverken EU-direktivet eller traktatens bestemmelser. Vi påpegede også, at det samme gjaldt den foregående lov, som ikke blev gennemført eller fuldbyrdet. Vi sendte en åbningsskrivelse til de græske myndigheder den 23. marts, og de svarede samme dag. I svaret så vi den sag, de havde fremført. Den 28. april sendte vi så vores begrundede udtalelse.
Sådan står sagerne. Vi skal naturligvis have en dialog med de græske myndigheder, men de kender vores holdning til denne sag.

Formanden.
Det fremgår af flere opinionsundersøgelser, at borgerne ikke føler sig nært berørt af Den Europæiske Union og dens institutioner. Oplysningskampagner og debatten om traktaten om en forfatning for Europa, som følger med de forskellige folkeafstemninger, er i fare for at blive forkvaklet ved inddragelse af andre temaer, herunder Tyrkiets eventuelle tiltrædelse eller servicedirektivets vedtagelse eller forkastelse.
Erkender Kommissionen, at debatten om traktaten om en forfatning for Europa savner den fornødne soberhed og hvilke kommunikationsmidler agter den at anvende for at formidle budskabet om den Europæiske Union og dens nytte til borgerne?
Margot Wallström,
    Kommissionen støtter stærkt ratificeringen af forfatningen og vil med Europa-Parlamentets støtte gøre en aktiv indsats for at oplyse de europæiske borgere om indholdet af den.
Kommissionen tager 10 specifikke kommunikationsinitiativer. De rækker fra omfattende og gratis uddeling af forfatningsteksten, webstedet om forfatningen, uddannelse af nationale og regionale journalister, rundbordsdiskussioner med det civile samfund, oplysningskampagner rettet mod universiteter og skoler, f.eks. Forår i Europa, og støtte til produktion af radio- og fjernsynsprogrammer til opfordring til brug af EUROPE DIRECT's callcenter, mobilisering af vores multiplikatornetværk på forskellige politikområder, gennemførelse af detaljerede analyser af opinionsundersøgelser og fokusgruppeundersøgelser og sidst, men ikke mindst, støtte til oplysningskampagner i medlemsstaterne.
Jeg forstår fuldt ud medlemmets bekymring over, at debatten om traktaten om en forfatning for Europa savner den fornødne soberhed. Netop fordi Kommissionen, Parlamentet og stats- og regeringscheferne var meget opmærksomme på denne risiko, besluttede de at engagere sig i debatten lige fra begyndelsen og i god tid at gennemføre oplysningskampagner om forfatningen, som, samtidig med at de respekterede de enkelte staters særlige forhold, ville oplyse borgerne og tilskynde dem til at deltage i debatten og afstemningerne.
Vi må bruge alle til rådighed stående kommunikationsmidler til at give vores borgere mulighed for at træffe informerede valg ud fra forfatningens indhold. Jeg ønsker, at debatten bliver baseret på kendsgerninger og ikke på de mange myter, der cirkulerer.
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, kære kolleger, fru kommissær, tak for Deres svar. Jeg forstår naturligvis, at De gør rede for, hvordan De forsøger at forklare borgerne, hvad det i virkeligheden drejer sig om, men det, der bekymrer mig, er, at information hurtigt forstås som propaganda. Hvis det er tilfældet, kan det ende med at virke mod hensigten. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvilke bestræbelser der gøres for, at information ikke bliver propaganda, med andre ord for, at både de positive og de negative aspekter af dette forslag til forfatning belyses i informationen. Jeg synes, at borgerne skal have begge elementer, for at de kan fælde en rigtig dom. 
Margot Wallström,
    Vi er ikke involverede i at udsende propaganda. Jeg har givet meget klart udtryk for, at Kommissionen som institution ikke må involvere sig i at udsende propaganda. Det er derfor, at vi koncentrerer os om f.eks. at stille forfatningens fulde ordlyd oversat til de forskellige sprog til rådighed for almindelige borgere, så de selv kan læse den. I nogle tilfælde er vores materiale måske kun et sammendrag af teksten eller den fulde tekst. Vi gør det klart, at folk kan stille spørgsmål, og at tjenesterne er til rådighed for borgerne.
Resten skal forhåbentlig indgå i en informeret debat i hver enkelt medlemsstat, hvor ja- og nej-sigerne vil være repræsenteret fuldt ud. Vi har virkelig gjort det klart, at vi ikke må udsende propaganda. Vi har begrænset vores arbejde til at sikre, at vi kan bidrage til denne informerede og saglige debat om forfatningen.
David Martin (PSE ).
   - Jeg spekulerer på, om kommissæren deler min skuffelse over medlemsstaternes janushoved i denne sag, hvor de på den ene side klager over deres borgeres manglende viden om EU's aktiviteter og på den anden side skuffer Kommissionen med hensyn til formidling af oplysninger. Vil kommissæren nu, da det britiske parlamentsvalg er overstået, indlede nye drøftelser med den britiske regering om, hvordan der kan formidles saglige oplysninger i Det Forenede Kongerige om EU's arbejde og navnlig om forfatningens indhold?
Margot Wallström,
    Vi har altid forsøgt at opretholde en åben og ærlig dialog med Det Forenede Kongeriges regering, ikke mindst om oplysninger, men vi respekterer også de enkelte medlemsstaters vilje, planer og strategier. Det ville være meget uheldigt, hvis det blev opfattet sådan, at vi forsøgte at påtvinge en medlemsstat noget, der senere ville blive betragtet som propaganda, eller at vi forsøgte at blande os i en igangværende debat i en bestemt medlemsstat.
I stedet for tilbyder vi vores støtte, vores hjælp, materiale og alle til rådighed stående oplysninger til hver enkelt medlemsstat. Jeg håber, at vi kan fortsætte disse drøftelser og finde ud af, hvordan vi bedst kan hjælpe Det Forenede Kongeriges regering med oplysninger om forfatningen, men strategien skal altid være national. Vi kan bidrage, hjælpe og bakke op om de nationale strategier, og det har været planen hidtil.
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Fru formand, fru kommissær, i Baskerlandet har vi allerede stemt om forfatningstraktaten, og resultatet var positivt, men en af de ting, der har påkaldt sig min opmærksomhed, er, at de, der udtalte sig imod forfatningen, hævdede, at EU's charter om grundlæggende rettigheder forringede de rettigheder, som borgerne allerede har i de fleste medlemsstater, især med hensyn til bolig, arbejde osv.
Jeg vil gerne spørge Dem, hvad vi sammen kan gøre, og hvad Kommissionen kan gøre, for at de europæiske borgere forstår, at chartret om grundlæggende rettigheder supplerer de rettigheder, som staternes forfatninger allerede sikrer, og at EU-borgerskabet supplerer medlemsstaternes statsborgerskaber. 
Margot Wallström,
    Ikke bare det, men når disse regler og grundlæggende rettigheder er indeholdt i forfatningen, bliver de retskraftige for de europæiske borgere. Det er et andet argument, som vores borgere skal gøres bekendt med. Vi prøver at gøre det på forskellige måder. Den bedste måde er ofte at forelægge teksten, som den er, så folk selv kan læse, hvad der rent faktisk er angivet som grundlæggende rettigheder for de europæiske borgere, og forklare, hvad det betyder. Det kan vi også gøre gennem oplysning på webstedet eller ved hjælp af andet oplysningsmateriale, som vi er i besiddelse af. Der foregår en løbende dialog med borgerne i forsøget på at forklare og diskutere det med dem. Det gjorde De med held i Spanien, og det takker vi Spanien for. De foregik med et godt eksempel. I mange medlemsstater bekendtgør de faktisk hele forfatningsteksten, herunder de grundlæggende rettigheder.
Formanden.
Der er stigende kritik af Kommissionens PR-arbejde. Hvilke initiativer planlægger De at tage for at forbedre forholdet til medierne og gøre EU's PR-arbejde mere borgernært?
Margot Wallström,
    Barroso-Kommissionen har foreslået et partnerskab for en fornyet europæisk orden til håndtering af de komplekse fremtidige udfordringer, hvor vision, lederskab og gennemførelse er de vigtigste forudsætninger for at genoprette tillid og tiltro. Den eneste måde at udvikle dette partnerskab på er at inddrage de europæiske borgere og tage deres interesser i betragtning.
Den nuværende Kommissions primære ansvar er derfor at komme i kontakt med borgerne. Lad mig straks tilføje, at dette ikke udelukkende er Kommissionens ansvar. Ansvaret ligger faktisk hos alle aktører, dvs. Parlamentet, Rådet og medlemsstaternes regeringer.
Kommissionen vil derfor forelægge en hvidbog om kommunikation, som vil omhandle alle involverede parters rolle og give de andre institutioner mulighed for at definere og organisere deres bidrag. Kommissionen vil for sin del følge en ny kommunikationsstrategi, som vil fokusere på behovet for at gøre europæerne interesserede i EU-politik. Denne behovsorienterede kommunikationsstrategi skal omfatte bedre forståelse af målgrupperne og dem, der optræder som multiplikatorer, bedre anvendelse af moderne og effektive kommunikationsredskaber og -teknikker og en mere professionel tilgang til alt vores kommunikationsarbejde.
Det, som Kommissionen skal gøre først, er at forbedre sin lytteproces. Kommissionen skal gøre bedre brug af sine opinions- og efterretningstjenester - hvis jeg må kalde dem det - i sine høringsprocedurer og bruge sine kommunikationsredskaber i henhold til målgruppernes behov og interesser. For at nå ud til befolkningen vil formidlingen af politiske prioriteringer blive tilpasset til befolkningsmæssige og nationale særegenheder i stedet for at anvende den klassiske model med fælles normer for alle. Vores repræsentationskontorer i medlemsstaterne kommer til at spille en central rolle på dette punkt.
Kommissionen vil forklare sine politikker og deres indvirkning på EU-borgernes hverdag og kommunikere Europas konkrete fordele i stedet for at overlæsse folk med tekniske oplysninger. Sidst, men ikke mindst, vil Kommissionen tilskynde til og støtte bestræbelser på at etablere og forbedre en dialog med europæerne. Kommissionen vil derfor skulle gøre sine kommunikationsaktiviteter professionelle. Det indebærer bedre forskning, planlægning, koordinering og evaluering af kommunikationsaktiviteter og bedre anvendelse af de fremragende kommunikationsredskaber, som Kommissionen og repræsentationerne i de 25 medlemsstater har til sin rådighed.
Kommunikation vil blive en integreret del af Kommissionens arbejdskultur og politikudformning lige fra begyndelsen, og dette skal fastholdes under hele den politiske proces. Eftersom kommunikation er en udfordring på alle planer, har alle aktører - fra de europæiske institutioner og medlemsstaterne til det civile samfund og medierne - en rolle at spille. Interinstitutionelt samarbejde er et afgørende element.
Kommissionen har løbende holdt Parlamentet underrettet om udviklingen af kommunikationsstrategien, som også blev drøftet på det sidste møde i Den Interinstitutionelle Gruppe om Information og i Kultur- og Uddannelsesudvalget under diskussionen af Herrero-Tejedor-betænkningen. Kommissionen vil anmode Europa-Parlamentet og Rådet om at udtale sig om hvidbogen. Kommissionen vil også fortsat forbedre forbindelserne til medierne, navnlig de regionale og lokale medier i medlemsstaterne, hvilket er afgørende for at sikre, at oplysningerne når ud til borgerne.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, jeg ser to store risici for Kommissionens informationspolitik, nemlig på den ene side en for stærk begrænsning til nogle få store sprog, f.eks. engelsk, og på den anden side en begrænsning eller centralisering i Bruxelles.
Hvad planlægger Kommissionen at gøre for at styrke den decentrale information, så kommissærer også direkte i medlemsstaterne i højere grad står til rådighed for pressekontakter? Der findes jo netværket Europa Direkte i Europa-informationscentrene. Så sent som sidste weekend deltog jeg i åbningen i Furth im Wald. Det er fremragende. Men der er stadig for få af dem, især i de nye medlemsstater. Jeg vil gerne spørge, om nettet dækker hele EU allerede i år. 
Margot Wallström,
    Hr. Posselt har helt ret i, at der er en fare for, at dette bliver for snævert eller for centreret om Bruxelles, og det har været en del af problemet hidtil.
Vi står over for en enorm udfordring, når vi skal anvende 20 officielle sprog, og det vil vedblive med at være en enorm udfordring for os. Mens vi har udarbejdet denne nye kommunikationsstrategi, har princippet om at "handle lokalt" været styrende, dvs. at nå ud i de lokale og regionale områder gennem vores repræsentationskontorer. Vi skal udstyre disse kontorer - og arbejde og planlægge - på en sådan måde, at de kan "handle lokalt" og kommunikere med lokale medier. Vores kontakter med de nationale parlamenter vil også være til hjælp. Vi skal sørge for, at europæiske anliggender er forankret i lokale og nationale politiske traditioner og partisystemer. De skal forstå europæiske anliggender, og hvordan dette indvirker på deres arbejdsgang og deres opgaver. Jeg er enig med Dem i, at dette er udfordringer. Vi er allerede i gang med at forsøge at løse disse to problemer.
Formanden.
Medlemsstaternes borgere er tilbøjelige til at se EU som noget fjernt og abstrakt, på trods af at Den Europæiske Union har en betydelig indflydelse på mange områder i deres daglige tilværelse. Ifølge den senest offentliggjorte Eurobarometer-undersøgelse, som er baseret på arbejde foretaget i november 2004, har hen ved en tredjedel af de europæiske borgere aldrig så meget som hørt om forfatningen. Der er også et stort problem med fejlinformation. Som man har set det i Frankrig, er diskussionerne vedrørende forfatningen alt for ofte tæt kædet sammen med særskilte spørgsmål som f.eks. Tyrkiets tiltrædelse af EU. Hvordan giver Kommissionen klare oplysninger til borgerne om forfatningen? Vil Kommissionen bestræbe sig for at gøre mere for at fordrive de myter, der for øjeblikket kredser om forfatningen?
Margot Wallström,
    Det er korrekt, at Eurobarometer Special 214 om den fremtidige forfatningstraktat viser, at 67 % af borgerne allerede har hørt om forfatningen, og at 33 % ikke har hørt om den. I henhold til det Eurobarometer går 75 % af dem, der har et godt kendskab til forfatningen, ind for den, og 60 % af dem, der kun har et beskedent kendskab til den, går også ind for den. Men støtten fra dem, der endnu ikke har hørt om forfatningen, er kun 22 %.
Konklusionen er klar. Det er helt påkrævet at kommunikere om dette projekt, der er afgørende for EU's fremtid. Som bekendt er det medlemsstaterne, der har hovedansvaret for at kommunikere om forfatningen. Kommissionen er imidlertid fast besluttet på at påtage sig alle de opgaver, der er nødvendige for at oplyse borgerne om forfatningens indhold, men også om dens betydning for Unionens fremtid.
Derfor har vi udviklet den tidligere nævnte strategi, som består af 10 initiativer, der udgør et integreret koncept og støtter og styrker hinanden. De består i gratis uddeling af forfatningsteksten, et websted om forfatningen, uddannelse af nationale og regionale journalister, rundbordsdiskussioner med det civile samfund, information til universiteter og skoler, støtte til produktion af radio- og fjernsynsprogrammer og opfordring til brug af EUROPE DIRECT's callcenter.
Vores 8. aktion omfatter mobilisering af vores multiplikatornetværk på forskellige politikområder. Den 9. består i gennemførelse af detaljerede analyser af opinionsundersøgelser og fokusgruppeundersøgelser, og den 10. består i støtte til medlemsstaternes oplysningskampagner.
Gennem disse initiativer forsøger vi at skabe en informeret debat baseret på forfatningens indhold. Medlemmerne af Europa-Parlamentet og de enkelte medlemsstater spiller også en afgørende rolle.
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Tak for svaret, fru kommissær. I Irland er vi forpligtede til at afholde en afstemning. En af mine tidligere kolleger, en minister, som var aktiv i forbindelse med en tidligere folkeafstemning, blev mødt med ordene: "Hvis De ikke får de lastbiler fjernet fra enden af blindgyden, stemmer jeg ikke". Så vidt rækker nogle menneskers engagement i denne kampagne.
De to vigtigste faktorer i forbindelse med forfatningstraktaten er for det første, at 60 millioner europæere døde i første halvdel af foregående århundrede, fordi vi ikke havde et integreret Europa, og for det andet at ikke bare regeringer og parlamenter, men også det civile samfund var involveret i udformningen af forfatningstraktaten.
EU's institutioner har talt. Skidt med kynikerne! De har en opgave, nemlig at gå ud og sælge den og give medlemsstaterne al den bistand, De kan, for at sælge den. Jeg vil anmode Dem om at samle en taskforce af førsteklasses kommunikationseksperter, som kan hjælpe Dem med det.
Margot Wallström,
    De udnyttede Deres 30 sekunder meget godt, hr. Mitchell.
Jeg vil gøre, hvad der påhviler os som europæisk institution for at bidrage og sikre, at vi hjælper medlemsstaterne. Den grundlæggende strategi skal være national. I Irland har De de største forudsætninger for at kende til de følsomme emner og den form for spørgsmål og debatter, som De kan have med Deres borgere. Men vi vil gøre vores bedste for på en professionel måde at bidrage, at hjælpe Dem og give Dem den støtte og det materiale, De har brug for, og det er vi fuldt ud engagerede i.
David Martin (PSE ).
   - Deres liste med 10 initiativer til fremme af oplysningerne om forfatningen er et meget positivt skridt. Efter min opfattelse mangler der en ting: Der er ingen foranstaltning til tilbagevisning af fejlagtige oplysninger. Det er helt påkrævet, at vi ved hjælp af Kommissionens kontorers netværk opretter et system, som dækker hele EU, hvorved vi omgående kan reagere, når der fortælles myter og løgne om EU og navnlig om indholdet af forfatningen. Det tjener intet formål at reagere 20 dage eller to måneder senere, for så er myten blevet til sandhed i folks bevidsthed. De må reagere omgående.
Margot Wallström,
    Vi har iværksat en tilbagevisningstjeneste. Jeg er enig med Dem i, at dette er meget vigtigt, for nogle gange er det rene løgne, der kommer frem om forfatningens tekst. Vi har en tilbagevisningstjeneste. Måske skulle vi gøre mere opmærksom på, at vi har oprettet en sådan tjeneste. Den er i høj grad møntet på at reagere på påstande, der kommer frem i medierne i Det Forenede Kongerige. De kan finde den på Kommissionens repræsentations websted i Det Forenede Kongerige. Jeg er enig i, at det er meget vigtigt.
James Hugh Allister (NI ).
   - Føler Kommissionen ingen skam ved at forsøge at opnå succes i afstemningskampagnen ved at spille på følelser og sindsstemninger som dem, kommissæren udnyttede i sin tale ved mindehøjtideligheden for befrielsen af koncentrationslejren i Theresienstadt i weekenden? Forstår Kommissionen ikke, at modstanderne af forfatningen er lige så stolte over nazismens nederlag som alle andre, og at vi føler os meget krænkede, når hun forsøger stjæle og lægge beslag på den følelse for at fremme den politiske dagsorden, der går ud på at forsøge at få accepteret denne forfatning?
Margot Wallström,
    Jeg beklager, men føler medierne i Det Forenede Kongerige ingen skam ved at udbrede sådan nogle helt vanvittige løgne? Jeg har aldrig sagt sådan noget, men det hjælper ikke, hvis de har skrevet det. De har løjet og fundet på. Jeg er bare ked af det på Deres vegne, fordi De er blevet vildledt af rene løgne i de britiske medier. Jeg ønsker, at alle her i salen skal vide, at dette er det rene opspind. De har fundet på en eller anden overskrift i aviserne, som er helt forkert. Der var mange mennesker til stede, som udmærket ved, hvad jeg sagde.
Formanden.
I et udkast til betænkning (PE 355.447v01-00) om gennemførelsen af en informations- og kommunikationsstrategi for Den Europæiske Union har Europa-Parlamentet foreslået, at institutionerne bør "indgå aftaler på licitationsbasis med uafhængige tv-producenter, som kan udarbejde dramaserier, konkurrencer, film, nyhedsrapporter og generelt alle former for programmer af høj kvalitet og tilgængelighed, som appellerer til et bredt seerpublikum, og som kan være medvirkende til at fremme Europas idéer og værdier" (punkt 11). Kommissionen har i en meddelelse KOM(2004)0196 endel. konstateret, at der findes et behov for oplysning om EU's idegrundlag og værdier. Kommissionen konstaterer, at den audiovisuelle sektor spiller en væsentlig rolle i dette arbejde, og at en medfinansiering af audiovisuelle programmer om EU bør fortsætte (s. 18).
Mener Kommissionen, det er aktuelt med medfinansiering af tv-programmer som led i Kommissionens målsætning for oplysning af borgerne inden for de specifikke områder, Kulturudvalget har foreslået, dvs. dramaserier, konkurrencer, film og nyhedsindslag? Hvor store er udgifterne for de respektive budgetposter i Kommissionens nuværende informations- og kommunikationsstrategi?
Margot Wallström,
    Fru formand, den største udfordring for Kommissionen, når det handler om kommunikation, er med begrænsede ressourcer at nå ud til 450 millioner borgere i EU. Ifølge Eurobarometers seneste fuldstændige rapport er tv den usammenligneligt mest populære informationskilde for borgerne i alle 25 medlemsstater, når det handler om spørgsmål, som vedrører EU. Radiomediet følger tæt efter på tredjepladsen med en højere procentandel i de nye medlemslande, og de audiovisuelle medier er de mest effektive kanaler, når det handler om at sprede information om EU.
Som led i målsætningen om at informere borgerne om EU, dets politiske områder, beslutninger og foranstaltninger har Kommissionen hvert år siden 2003 publiceret en invitation til at stille forslag om medfinansiering af audiovisuelle programmer af høj kvalitet og stor tilgængelighed, som appellerer til et bredt publikum, og hvor målet samtidig er at fremme EU's idéer og værdier.
Det samlede budget for 2004 beløb sig til 6,7 millioner euro. Af de forslag til projekter, som blev stillet af radio/tv-producenter eller radio/tv-selskaber, blev der valgt 79 projekter ud. For 2005 gælder invitationen til at stille forslag kun radioen, og budgettet for den aktivitet beløber sig til 3,9 millioner euro. Derefter indgås der en aftale, hvor formerne for samarbejde mellem radio/tv-selskaber eller -producenter og Kommissionen reguleres.
Når ansøgerne udformer deres projekter, står det dem frit for at vælge den type programmer, som de foretrækker at producere og sende. Formatet kan være dramaserier, konkurrencer, film, nyhedsrapporter, men også debatprogrammer o.l. Hidtil har ingen kandidater valgt at udvikle projekter vedrørende dramaserier, konkurrencer eller film.
Dette sammenfald har resulteret i Kommissionens seneste kvalitetsstudier og opinionsundersøgelser, som er blevet gennemført i EU's 25 medlemsstater. Formålet var at kortlægge europæernes ønsker og forventninger både med hensyn til form og indhold. Tv-seere betragter ikke film, dramaserier eller konkurrencer som den mest egnede form for formidling af information om EU, men det viser sig, at de foretrækker nyhedsmagasiner, reportager, dokumentarprogrammer og især saglige og pædagogiske nyhedsindslag i mere generelle nyhedsprogrammer. De kan også være interesseret i historiske dokumentarprogrammer, kulturprogrammer og film, men er det i betydelig mindre udstrækning.
Ansøgerne har altid fuld frihed til at vælge, hvilken form for programmer de vil producere, forudsat at det fører til formidling af det europæiske budskab til borgerne. 
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Fru formand, jeg vil takke for dette meget informative svar. Jeg har bare et lille spørgsmål til: Kan Kommissionen garantere, at informationerne er neutrale? De siger, at det står dem, der udarbejder programmerne, frit for at bestemme over indholdet. Er der ikke noget krav om neutralitet og objektivitet? 
Margot Wallström,
    Fru formand, vi tager udgangspunkt i, at de partnere, vi samarbejder med, følger de love, som findes i de respektive medlemslande, om neutralitet, eller snarere objektivitet. Vi kan ikke stille yderligere krav, men kommer med en invitation og udbyder udarbejdelse af programmer i licitation, men de skal jo følge de nationale love, som har at gøre med redaktionel frihed og naturligvis objektivitet. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, vil ngo'er, der misbruger offentlige midler - jeg tænker især på en ngo i Irland, som har til opgave at arbejde i udviklingsverdenen, og som satte plakater med teksten op under folkeafstemningen om Nice-traktaten - blive pålagt nogen form for sanktioner eller censur fra Kommissionens side, specielt hvis de bruger offentlige midler, når de burde beskæftige sig med tredjeverdens- og udviklingsspørgsmål af den art?
Margot Wallström,
    Det er meget vanskeligt for mig at udtale mig om en bestemt sag, når jeg ikke kender de nærmere omstændigheder, men jeg mener ikke, at vi skal være bange for en åben debat med dem, der er uenige med os, og vi bør glæde os over en livlig debat om forskellige spørgsmål.
Hvis vi arbejder med det civile samfund, med ngo'er, vil de altid kritisere os, men det er et led i den demokratiske proces. Jeg er vant til at arbejde med f.eks. ngo'er, der beskæftiger sig med miljøspørgsmål, og vi støtter ngo'er meget. De kritiserede mig konstant, men det er faktisk deres opgave. De skal også blive ved med at lægge pres på os, de skal holde øje med, hvad vi laver, og vi må acceptere, at der er en debat.
Jeg kender ikke noget til denne konkrete sag, og jeg ved ikke, hvorfor dette overhovedet er et problem. Men hvis vi giver penge eller indkalder forslag, må vi give meget klart udtryk for, hvad vi forventer til gengæld, og det er nok der, det gik galt i dette tilfælde.
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   - Fru formand, det synes, som om kommissær Wallström og adskillige af dem, som deltager i debatten her, er af den opfattelse, at pressen i EU og måske også ætermedierne skulle have en stærk slagside hen imod forfatningsforslaget. Jeg må spørge, om det er kommissær Wallströms opfattelse, da min bestemte opfattelse er præcis modsat. At der er en enorm overvægt i hele Europa for jasiden, som dominerer pressen, og det ejendommelige er, at det fremstilles som det modsatte. 
Margot Wallström,
    Fru formand, kære hr. Lundgren, jeg tror ikke, at jeg overhovedet har påstået noget om en slagside i den ene eller anden retning. Vi har talt om at forsøge at få fakta og information om forfatningen ud og at hjælpe journalister med at forstå den bedre og med at få al den information, de behøver, for at kunne - mener jeg - føre en debat, som både indeholder ja- og nejargumenter. Det er jo meget vigtigt at have frie medier og en livlig debat om spørgsmålet.
Jeg har altså ingen mening om, hvorvidt der er slagside i den ene eller anden retning. Det, vi forsøger, er at bidrage med at sørge for, at der er adgang til information, også for journalister, og uddannelse, hvis de behøver det, for f.eks. at lære, hvordan Europas institutioner fungerer. Jeg vil ikke udtrykke nogen mening om, hvorvidt der er slagside i den ene eller anden retning, men jeg vil sørge for at bidrage til en velinformeret debat. 
Formanden.
Er Kommissionen enig i, at man hurtigst muligt må begynde at fremhæve fordelene ved at stemme ja til forfatningen i stedet for at udpensle følgerne af et nej, og vil den i korte træk oplyse, hvordan den selv bringer det "positive budskab" ud til EU's borgere?
 Spørgsmål nr. 36 bliver besvaret skriftligt.
Formanden.
Den græske miljøminister Souflias erklærede den 22. marts 2005, at det ikke er hele den gamle lufthavn Ellinikos i Athen, der vil blive lavet om til bypark, fordi, som han sagde, man ikke kan pålægge de græske skatteydere at betale for dens vedligehold, og derfor vil i hvert fald 100 ha af dette område blive byggemodnet. Athens indbyggere står som bekendt over for et stort iltforsyningsproblem, eftersom Athen er den hovedstad i hele EU, der har det mindste grønne areal pr. indbygger. Har den græske regering anmodet Kommissionen om at medfinansiere anlæggelsen af denne park? Findes der sådanne byparker i andre store byer i Unionen? 
Danuta Hübner,
    Under den tredje fællesskabsstøtteramme for Grækenland er der to operationelle programmer - "Miljø" og "Attica" - og de omfatter aktiviteter i forbindelse med bymæssig boligbebyggelse og støtte til fritidsparker og grønne områder. I henhold til de oplysninger, som Kommissionen har til rådighed for øjeblikket, har de græske myndigheder ikke foreslået medfinansiering af en bypark der, hvor den gamle lufthavn Ellinikos ligger, og et sådant projekt er heller ikke blevet godkendt under de to nævnte operationelle programmer.
Som De ved, er det de græske myndigheders ansvar at vælge projektforslag. De græske myndigheder kan stadig under de nuværende finansielle overslag foreslå de nævnte projekter, hvis de finder det hensigtsmæssigt.
Til den sidste del af spørgsmålet kan jeg svare, at der er byparker i mange store byer i EU.
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Fru kommissær, i vores land er De kendt som "jernladyen", der træffer afgørelser om programmer og om suspendering af betalinger. Følgelig bør De som denne "jernlady" leve op til Deres ry ved at hjælpe den græske regering med at se tingene, som de virkelig er. Athen med Parthenon var engang den smukkeste by i verden, men er i dag en endeløs betonjungle. Hvis man går op på Parthenon, er det eneste, man kan se, beton. De bør få den græske regering til at forstå, at området ikke bør udvikles. Der skal ikke bygges lejlighedskomplekser. Der er ikke én grøn plet i hele Athen. Hjælp Athen, hjælp borgmestrene, og fremstå som et eksempel for Grækenland. Vi har brug for den park. 
Danuta Hübner,
    Det var mere en bemærkning end et forslag. I morgen skal vi mødes med repræsentanten for den græske regering. Jeg vil også ved andre lejligheder viderebringe Deres synspunkter til de græske myndigheder.
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Fru formand, projektet om den største bypark i Europa, endda større end Hyde Park, gennemføres efter fælles aftale og i samarbejde med borgmestrene i Hellenikon-området generelt. Det er et demokratisk sindelag med inddragelse af og respekt for de lokale myndigheder, der udvises af den ansvarlige græske minister, hr. Souflias. Jeg har intet ønske om at tro, at hr. Karatzaferis, hvad angår projektets finansiering, skulle ønske at overføre ressourcer fra de græske regioner til dette specifikke område i Athen. 
Danuta Hübner,
    Det var ikke et spørgsmål, men en bemærkning, og jeg lyttede opmærksomt til den.
Jeg vil sige, at et af strukturfondenes karaktertræk er partnerskab. Det er rigtigt, at enhver park eller plads i byer, som er åben for offentligheden, normalt kræver en hel del partnerskab, ikke bare under planlægningen af en sådan investering, men også efter fuldførelsen i form af forvaltning og vedligeholdelse af den slags parker. Jeg håber, at denne idé er et eksempel på en mulighed for mange repræsentanter for forskellige institutioner i Grækenland for at samles og virkelig overveje, om dette er helt nødvendigt. Jeg lyttede opmærksomt til Deres bemærkninger.
Formanden.
En undersøgelse fra juli 2004 foretaget af Kassel Universitet viser, at 96% af støtten til tysk regionaludvikling (fra både EU- og forbundsprogrammer) nationaløkonomisk går tabt på grund af geografiske flytninger og utilsigtede følgevirkninger. Det aktuelle forslag til en forordning om generelle bestemmelser (KOM(2004)0492 endel.) forsøger at hindre støtte til virksomhedsflytninger i den nye støtteperiode. Men bestemmelsen omfatter kun et krav om, at støttede investeringer skal forblive på stedet i syv år. Hvordan kan denne forordning medtage virksomhedsflytninger, som har fundet sted før denne periode? Hvordan vil man kunne hindre, at der ydes støtte til virksomheder, der bare flytter for at opnå støtte? 
Danuta Hübner,
    I strukturfondene, i forordningerne og også i praksis er der mekanismer, som modvirker flytning af virksomheder, der har benyttet sig af strukturfondene. I de gældende forordninger er der en bestemmelse, som tydeligt angiver, at en virksomhed, der flytter inden fem år efter, at den har gjort brug af fondene, skal betale den modtagne støtte tilbage. Denne mekanisme vil stadig eksistere efter 2006, men vi foreslår, at perioden forlænges fra fem til syv år. Vi tilføjer også en bestemmelse om, at enhver virksomhed, der skal betale penge tilbage, ikke vil være berettiget til at modtage støtte fra fondene i fremtiden. Dette forslag er for øjeblikket under forhandling og drøftelse i Rådet. I henhold til forordningen skal Kommissionen også, når der vedtages større projekter - over 25 millioner euro for miljø og 50 millioner euro for transport og infrastruktur - anmode medlemsstaten om i forbindelse med cost-benefit-analysen at oplyse, hvorvidt der skabes eller mistes job i de regioner, der er berørt af et givet projekt. Vi tager altså også dette spørgsmål i betragtning.
I fremtidige forordninger agter Kommissionen at spille en mere aktiv rolle i overvågningen, hvilket vil betyde, at vi kan samle oplysninger om alle igangværende flytteprocesser og overdrage dem til medlemsstaterne. De seneste oplysninger om denne mekanisme, der for øjeblikket er ude til høring i medlemsstaterne, omfatter statsstøttereglerne for konkurrence. GD Konkurrence og Kommissionen har også anmodet om medlemsstaternes kommentarer til spørgsmålet om flytning. Kommissionen analyserer for øjeblikket medlemsstaternes holdninger.
Markus Pieper (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, den mekanisme, De beskrev, vedrører investeringens holdbarhed, ikke en evt. geografisk flytning, som har fundet sted forud. En beslutning om placering er altid en markedsøkonomisk proces. Den bliver taget på grundlag af infrastrukturen, afsætningsmarkedet, skattemarkederne og arbejdsmarkedet, men ikke på grundlag af subsidier. Det skal vi tage højde for i forbindelse med den europæiske regionalpolitik, for disse subsidier er frem for alt ekstra indtægter. De er gift for accepten af den europæiske idé, især i de regioner, som er ramt af virksomhedslukninger, og de fører faktisk ikke til noget, hverken til flere arbejdspladser eller til ekstra økonomisk potentiale.
Jeg vil alligevel gerne spørge kommissæren en gang til. Hvilke ekstra mekanismer kan vi bygge ind for at undgå virksomhedsflytninger, som har fundet sted tidligere? 
Danuta Hübner,
    Mit ansvar omfatter strukturfondene. Jeg forstod, at Deres spørgsmål gik på strukturfondenes bidrag, som indebærer investeringer ved hjælp af fondene. I det omfang vi har magt over anvendelsen af fondene, inddrager vi flytteproblematikken. Jeg kan imidlertid ikke skride ind over for flytninger set i et bredere perspektiv. Det er derfor, at jeg begrænsede mit svar til forbindelsen mellems strukturfondene og eventuelle flytninger.
Formanden.
For områder, som har overskredet kriterierne om 75 % BNP på grund af økonomisk udvikling (områder med naturbetingede virkninger), foreslår Kommissionen, at der anvendes en proces med indfasning (i konkurrencedygtighedsmålet) i modsætning til en udfasning (fra konvergensmålet), som det er tilfældet for tilsvarende områder i henhold til den indeværende programmeringsperiode. Kommissionens forslag er meget restriktivt for disse områder, da deres udviklingsbehov tackles bedre af de foranstaltninger, der er fastlagt i henhold til konvergensmålet i modsætning til foranstaltningerne i forbindelse med konkurrencedygtighedsmålet.
Vil Kommissionen acceptere forslaget fra områderne med naturbetingede virkninger, hvorefter der skal anvendes en udfasning fra konvergensmålet uden yderligere finansielle ressourcer udover dem, der allerede er bevilget til disse områder i Kommissionens forslag?
Danuta Hübner,
    Som De ved, er indfasningsregionerne regioner, der normalt gennem mange år ville have modtaget den største fællesskabsstøtte, så de kunne finansiere alle de investeringer, der er nødvendige for, at de kan deltage fuldt ud i det indre marked og skabe betingelser for, at virksomheder kan fungere problemfrit.
Når først de betingelser er opfyldt, bør andre betingelser for konkurrenceevne prioriteres, f.eks. viden, innovation, forskning og udvikling og også kvaliteten af den menneskelige kapital. Disse er faktisk nøgleområder, hvor vi foreslår at koncentrere fællesskabsstøtten i overensstemmelse med de integrerede retningslinjer for job og vækst, som Kommissionen foreslog og formandskabet dragede konklusioner om på Det Europæiske Råds forårstopmøde. Derfor er det mest logisk, at vi går videre til andre prioriteringer.
Det andet spørgsmål er naturligvis de begrænsede ressourcer. Under mål 2 og indfasningsovergangsordningen vil vi have meget begrænsede ressourcer, der kræver, at støtten målrettes kraftigt. Den kritiske masse for vækst og konkurrenceevne skal opnås hurtigst muligt. Men jeg må påpege, at den liste over prioriteringer, som Kommissionen foreslår i forordningerne, ikke forhindrer regionerne i at investere i infrastruktur for at styrke sekundære netværk. Dette kunne omfatte bedre forbindelser til transeuropæiske net - til regionale jernbaner, lufthavne, havne og også multimodale transportcentre, der etablerer radiale forbindelser til større jernbanelinjer - og fremme af anvendelsen af regionale og lokale indre vandveje.
Kommissionen er derfor rede til at undersøge muligheden for at indføre en grad af fleksibilitet i definitionen af anvendelsesområdet for fondene i indfasningsregionerne. Som følge heraf er formandskabets kompromistekst allerede blevet ændret på dette punkt og vil give mulighed for en dispensation. En sådan dispensation skal være behørigt begrundet og kunne vedrøre nogle prioriteringer, der finansieres under konvergensmålet. Men det kunne også betyde social infrastruktur såsom uddannelse, sundhed og evt. manglende forbindelser i de transeuropæiske net. Det er altså alt sammen muligt. Det skal være begrundet - sandsynligvis i hvert enkelt tilfælde - men vi åbner for denne mulighed.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Tak for Deres svar, fru kommissær. Det svar, De lige har givet, vil give de regioner, der berøres af den naturlige effekt, et vist håb.
Det er vigtigt at understrege, at disse regioner til trods for fremskridtet stadig er tilbagestående, hvad angår struktur og infrastruktur. Det er ulogisk at anvende forskellige aspekter af samhørighedspolitikken til håndtering af deres socioøkonomiske problemer. De ønsker nøjagtig de samme betingelser som de regioner, der forlod mål 1 i 2000. Det er netop tilfældet, så jeg takker Dem for Deres svar, og jeg øjner en vis fleksibilitet for regionerne på det punkt.
Danuta Hübner,
    Under mine rejser gennem Europa besøgte jeg også regioner, der er ofre for deres egen succes. Det ville være naturligt at fase dem ind i mål 2. Jeg ved, at mange af dem stadig har problemer. Derfor har vi forsøgt at åbne mulighed for at udvide omfanget af typen af investeringer.
Hvad angår berettigelse til mål 1 eller mål 2, ser jeg ikke på nuværende tidspunkt nogen mulighed for at skifte fra en gruppe til en anden. Det har vi diskuteret mange gange. Vi har også haft mange samtaler med mange medlemsstater. Vi gennemførte høringer om de spørgsmål. Jeg ser ingen mulighed for at gøre mere for disse regioner i dag.
Men der er stadig muligheder for Parlamentet, der forhandles stadig i Rådet. Jeg kan ikke sige, at intet er muligt, men jeg er ikke særlig optimistisk på dette punkt.
Formanden.
Grækenland er holdt op med at indgive anmodninger om udbetaling siden begyndelsen af dette år, indtil forhandlingerne med Kommissionen om ændringerne af systemet for kontrol med kontrakter og uregelmæssigheder konstateret i forbindelse med projekter i perioden 2000-2004 er afsluttet. Samtidig nævnes det i græske presseartikler, at det græske økonomiministerium vil indlede en ny revision af den tredje fællesskabsstøtteramme, der skal godkendes af Kommissionen. Hvad er resultaterne af forhandlingerne mellem den græske regering og Kommissionen, hvad angår de uregelmæssigheder, der blev konstateret i perioden 2000-2004? Vil der gå midler tabt? Hvor store beløb er der i givet fald tale om, og for hvilke programmer? Hvilke programmer foreslår den græske regering, at der skal skæres ned på, og hvilke programmer mener Kommissionen skal skæres ned på grund af den lave udnyttelsesgrad, og hvor stor en del af deres midler vil blive overført til andre programmer?
Danuta Hübner,
    Det drejer sig om langt mere end blot at revidere den tredje fællesskabsstøtteramme.
Jeg vil gerne fortælle hr. Papadimoulis, hvilken fase vi er i. Som De ved, har de græske myndigheder i rette tid fremsendt en beskrivelse af alle de forvaltnings- og kontrolsystemer for EFRU, der er etableret i Grækenland. Som opfølgning bekræftede en revision i oktober 2003 - foretaget af GD Regionalpolitiks tjenester - at der var alvorlige mangler i systemerne og forvaltningsprocessen. Vi blev enige med de græske myndigheder om en handlingsplan, og sidste frist for gennemførelsen af foranstaltningerne i planen var udgangen af september 2004.
Resultaterne af handlingsplanen er blevet analyseret. Konklusionen var, at visse typer af aktioner, der blev samfinansieret, og visse aktioner, der blev overført fra anden til tredje fællesskabsstøtteramme, ikke giver anledning til støtte fra EFRU. Vi bekræftede også alvorlige svagheder ved forvaltnings- og kontrolsystemerne. Eftersom de græske myndigheder ikke undersøgte uregelmæssighederne og ikke foretog de nødvendige finansielle justeringer, oplyste generaldirektoratet dem om, at Kommissionen muligvis ville suspendere foreløbige EFRU-betalinger for specifikke foranstaltninger i operative programmer, der var berørt af de nævnte uregelmæssigheder.
Der var mange møder mellem januar og maj 2005, og under hele denne proces understregede Kommissionen, at det var helt nødvendigt at nå frem til en samlet løsning, der betyder, at betalingerne kan fortsætte på et forsvarligt grundlag i fremtiden.
Som svar på Deres spørgsmål skal omfanget af enhver rettelse fuldt ud afspejle resultaterne af revisionen, men tabet af fællesskabsmidler kan ikke beregnes på nuværende tidspunkt. Jeg kan sige, at der vil blive anvendt standardkorrektioner i overensstemmelse med forordningerne. Da de forhandlinger, som har fundet sted, indtil videre ikke har ført til en aftale, går Kommissionen desuden videre med foranstaltninger, der kan føre til afgørelser om suspension. Vi vil imidlertid holde muligheden åben for at fortsætte dialogen for at finde en løsning. Det næste møde med de græske myndigheder finder sted i morgen. Når drøftelserne med de græske myndigheder er afsluttet, kan jeg skriftligt oplyse Dem om, hvilke programmer der er berørt og i hvilket omfang.
Hvad angår ændringen af tredje fællesskabsstøtteramme, har Kommissionen fået oplyst, at det græske økonomiministerium agter at indsende en ansøgning i løbet af året. Indtil videre har Kommissionen imidlertid ikke modtaget nogen forslag om overførsel af midler mellem programmer.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Fru kommissær, jeg kan forstå, at der føres forhandlinger om nedskæringernes størrelse, men at de endnu ikke er afsluttet. Kan kommissæren ikke desto mindre give os et tilnærmelsesvist indtryk - ikke en præcis angivelse - af, hvor store nedskæringer der er tale om, og samtidig angive, hvornår De forventer at afslutte forhandlingerne med de græske myndigheder? 
Danuta Hübner,
    Jeg beklager, men jeg kan desværre ikke på nuværende tidspunkt ud fra de oplysninger, jeg har til rådighed før mødet i morgen, sige noget mere præcist. Men jeg kan gentage løftet om, at hvis vi formår at finde en løsning i morgen - hvilket jeg drømmer om - vil jeg underrette Dem omgående. Hvis ikke, vil De naturligvis få oplysninger om omfanget af suspensionen, men på nuværende tidspunkt kan jeg ikke sige noget konkret.
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Jeg takker kommissær Hübner, fordi hun har husket på den uformelle aftale, der blev indgået i efteråret 2003 med den græske regering om et lovgivningsmæssigt arrangement, der skulle dække problemerne i forbindelse med lovgivningen om offentlige arbejder. Jeg ønsker også at takke hende for den aftale, der blev indgået i begyndelsen af 2004 med den daværende græske regering om handlingsplanen til forbedring af fællesskabsstøtterammens forvaltningssystem.
Jeg håber dog, hun vil være så venlig at oplyse, hvad der derefter skete, hvad angår handlingsplanens gennemførelse i forhold til den nye regering efter marts 2004. Kan kommissæren oplyse dette? 
Danuta Hübner,
    Måske udtrykte jeg mig ikke klart nok. Revisionen drejede sig om to problemer, og de blev også præsenteret som et resultat af revisionen. Der var ikke bare det allerede nævnte problem, der var også alvorlige svagheder ved forvaltnings- og kontrolsystemet, som førte til uregelmæssighederne. I henhold til loven om offentlige arbejder blev visse former for operationer medfinansieret, og visse operationer blev videreført fra en fællesskabsstøtteramme til en anden. Disse var ikke begrundede, hvad angår kriterier for støtte fra fondene.
Det andet problem var svaghederne ved forvaltnings- og kontrolsystemet, som førte til de systematiske uregelmæssigheder, navnlig hvad angår EFRU. Nu arbejder vi på at ændre det tabsgivende system, så vi kan få et forsvarligt system i fremtiden. Men vi står også over for den udfordring, der går ud på, hvad der er sket hidtil med det eksisterende fejlbehæftede system. Fortiden og fremtiden er to forskellige problemstillinger.
Formanden.
Hvilken lære kan Kommissionen drage af MG Rovers vanskeligheder i Det Forenede Kongerige?
Danuta Hübner,
    Spørgsmålet er meget kort, men tillader ikke et meget kort svar. Jeg mener, at vi skal se sagen i et kort-, mellemlang- og langsigtet perspektiv. På kort sigt reagerede Kommissionens tjenestemænd, så snart lukningen blev meddelt, og vi var i tæt og hyppig forbindelse med vores partnere i West Midlands. Vores første skridt var at kortlægge de foranstaltninger, der skulle til for at afhjælpe følgerne af lukningen. Disse foranstaltninger blev iværksat for at sikre langsigtede vækstmuligheder i regionen.
Lad mig gøre det helt klart, at vi i de seneste uger har arbejdet meget snævert sammen med de nationale og regionale myndigheder, og denne sag viser, at vi kan samarbejde, hvis vi ønsker at være med til at overvinde denne type tragiske økonomiske hændelser. Gennem samarbejde kan vi bidrage til de regionale bestræbelser på at genvinde den økonomiske styrke.
På mellemlang sigt besluttede Kommissionen at samarbejde med de europæiske køretøjsfabrikanter og andre interessenter om at forbedre sektorens konkurrenceevne. Derfor har min kollega kommissær Verheugen nedsat en gruppe på højt plan kaldet CARS 21. Gruppen forventes at stille forslag om en rammeregulering for en konkurrencedygtig bilindustri for de næste 10 år. I gruppen er der repræsentanter for industrien og eksperter.
På lang sigt står omstrukturering af virksomheder og industripolitikker som bekendt højt på den europæiske dagsorden for tiden i overensstemmelse med den fornyede Lissabon-dagsorden. Kommissionen vedtog for nogle få uger siden en meddelelse om omstrukturering og beskæftigelse med foranstaltninger, der skal udvikles og styrkes. Det betyder, at EU kan mobilisere, hvad angår foregribelse og forvaltning af omstrukturering af virksomheder.
Europas arbejds- og beskæftigelsesministre og parterne på det europæiske arbejdsmarked har også holdt møde for nylig og igen understreget behovet for at foregribe og arbejde i partnerskab for at opnå succesfulde omstruktureringer af virksomheder. Jeg mener, at det er vigtigt, at de har konkluderet, at succesfuld omstrukturering kræver et tillidsforhold. Det kræver god kommunikation. Dette indebærer pr. definition, at arbejdsgivere og arbejdstagere engagerer sig i at foregribe og forvalte ændringer, søge alternativer til afskedigelser og undersøge muligheder for uddannelse, omskoling og iværksættelse af nye aktiviteter.
Jeg mener, at Rover-sagen også har vist, at vi nøje må overveje omstrukturering i Europa.
David Martin (PSE ).
   - Tak, fru kommissær, for Deres meget omfattende svar, især fordi jeg må tilstå, at spørgsmålet - jeg ved ikke, om det var mit kontors eller andres skyld - var beregnet på hr. Verheugen og var mere rettet mod den industripolitiske side af sagen. Men De var så venlig at tale om mange af disse spørgsmål.
Er De, fru kommissær, på Deres eget område overbevist om, at der er tilstrækkelig fleksibilitet i de eksisterende strukturfonde til, hvis det er hensigtsmæssigt, at yde regional støtte, socialfondsstøtte til omskoling og - lidt uden for Deres område - forsknings- og udviklingsstøtte, hvis fabrikken kan bruges til et levedygtigt formål?
Danuta Hübner,
    Vi er ærligt talt ikke fleksible nok. Vi har f.eks. foreslået, at der i den fremtidige forordning oprettes en art særlig reserve. Jeg husker ikke, hvor stor den skulle være, men det skulle være en vis procentdel af midlerne. På den måde ville enhver medlemsstat have en reserve for situationer som denne, og det ville ikke være nødvendigt at overføre penge mellem programmer eller projekter og blive rodet ind i en meget kompliceret og bureaukratisk proces. Desværre er der til trods for Rover-sagen ikke opbakning blandt medlemsstaterne for en sådan reserve. Derfor vil vi være berøvet denne form for fleksibilitet i fremtiden.
Samtidig har vi ikke blot gennem fondene, men også i almindelighed, taget fat på en proces, der ville give os mulighed for at bidrage til den europæiske struktur således, at vi kan sikre, at fremtidige strukturer baseret på nye produktions- og vækstbetingelser ville være mere fleksible. Dette ville give virksomhederne mulighed for at tilpasse sig i tide og med henblik på udvikling, i stedet for at det fører til den form for omstrukturering, som vi har set i Rovers tilfælde. Dette er et spørgsmål om fleksible strukturer, som vi normalt kan opnå, hvis vi baserer industriel udvikling på moderne parametre såsom forskning og udvikling og moderne teknologi. Disse strukturer er langt mere fleksible end den gamle industri.
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, jeg repræsenterer West Midlands. Jeg begyndte mit arbejdsliv i Longbridge-fabrikken, som De nævnte. Jeg vil først benytte lejligheden til at takke Dem og Deres tjenester hjerteligt for den hurtige reaktion, som De talte om. I min region blev den og den støtte, som vi har givet til de mennesker, der blev berørt direkte, værdsat meget.
Jeg vil gøre Dem opmærksom på to ting, som De bør overveje. For det første er jeg så heldig at være medlem af CARS 21-gruppen, som De talte om tidligere. Det er vigtigt, at Deres tjenester også er i forbindelse med hr. Verheugen på det område, for det drejer sig om vigtige regionale spørgsmål.
For det andet - og dette er en tilbagemelding til Dem om vores erfaringer i West Midlands - gik vi i gang med omstrukturering af forsyningskæden for virksomheder, navnlig små og mellemstore virksomheder. Vi modtog ikke nødvendigvis meget støtte fra Dem i begyndelsen, men det er en erfaring, som jeg håber, at De senere kan bruge til andre større virksomheder.
Danuta Hübner,
    Jeg takker Dem mange gange for CARS 21-gruppen. Jeg forstår, at jeg kan sige til kommissær Verheugen, at West Midlands anmoder om, at vi er til stede der. Jeg er enig med Dem i, at vi burde være der for at hjælpe og blive klar over, hvor vi kan bidrage med midler.
Ingen er som bekendt perfekt. Vi laver alle sammen fejl. Men for fremtiden ønsker vi naturligvis med den genoplivede Lissabon-proces at hjælpe, at være innovative og at bidrage til omstruktureringen. Jeg kan bruge et polsk eksempel og fortælle Dem, at omstruktureringen i Polen skete i kraft af små og mellemstore virksomheder, og alle de strukturelle ændringer inden for eksport og import skete også i kraft af dem. Det er en sektor, der er værd at støtte.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 42-46 bliver besvaret skriftligt.
Formanden.
Hvor hurtigt vil Kommissionen forelægge forslag til ændring af lægemiddelforordningen for at gøre det lettere at give pålidelige oplysninger til patienter i en godkendt form, som sikrer høje normer og forebygger reklame?
Margot Wallström,
    Kommissionen prioriterer målet om at give patienter bedre oplysninger om lægemidler højt, og derfor arbejder den på forskellige planer for at forbedre situationen.
For det første opfordres Kommissionen i artikel 88a i direktiv 2001/83 til at forelægge Parlamentet og Rådet en rapport om den aktuelle praksis på informationsområdet, herunder bl.a. via internettet, og om de dermed forbundne risici og fordele for patienterne. Rapporten vil blive udarbejdet efter samråd med patient- og forbrugerorganisationer, læge- og apotekersammenslutninger, medlemsstaterne og berørte parter. Den skal forelægges inden udløbet af tre år fra ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 726/2004 - dvs. inden 2007 - men Kommissionen vil gøre sit bedste for at forelægge denne rapport før fristens udløb. På grundlag af rapportens resultater skal Kommissionen stille forslag til en informationsstrategi, der sikrer god, objektiv, pålidelig og reklamefri information om lægemidler og andre behandlinger og behandler spørgsmålet om det ansvar, der påhviler informationskilden.
For det andet G10-processen: I rapporten vil der også blive taget hensyn til erfaringer fra dermed beslægtede aktiviteter på dette område, f.eks. Det Europæiske Lægemiddelagenturs arbejde med patientorganisationer, det offentlige/private partnerskab under G10-initiativet og andre relevante aktiviteter, f.eks. den nye europæiske lægemiddeldatabase. I nævnte forordning opfordres Det Europæiske Lægemiddelagentur til at etablere en offentligt tilgængelig database, som vil omfatte lægemidler, der er godkendt af Fællesskabet og medlemsstaterne. I databasen kan der søges efter oplysninger, der allerede er godkendt til indlægssedler, og den får en sektion vedrørende lægemidler, som er godkendt til børn. I den endelige rapport skal der tages stilling til, hvorvidt der ud over en status over den aktuelle praksis, med alle dens risici og fordele, er behov for en forbedret informationsstrategi, og hvilke elementer der kunne inddrages.
Det tredje spørgsmål vedrører EU's folkesundhedsprogram, der løber fra 2003 til 2008 og har til formål at etablere et omfattende og pålideligt oplysnings- og vidensystem. Det etableres på grundlag af en liste med aftalte indikatorer, for hvilke der hovedsageligt gennem Eurostat indsamles data, og ad hoc-tjenester og projekter. Analysen af dataene støttes gennem programmet og fører til regelmæssig rapportering om folkesundhedsanliggender. Alle projektrapporter offentliggøres på Kommissionens websted om folkesundhed. For at forbedre præsentationen og tilgængeligheden af oplysninger til offentligheden, faglige målgrupper og patienter er Kommissionen desuden langt fremme med at udforme en EU-folkesundhedsportal, der samler oplysninger på EU-plan, nationalt plan og regionalt plan, og med ressourcer fra det civile samfund. Dette initiativ forventes iværksat inden udgangen af året.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Kommissær Wallström er altid velkommen her, men hun må forstå, at vi er lidt skuffede over, at den udpegede kommissær - som vi rettede spørgsmålet til - ikke er her for at svare på det. Måske kunne hun tage en venlig anmodning med tilbage om, at han møder op i fremtiden. Jeg er taknemmelig for det improviserede svar, hun har givet mig i dag. Det er omfattende og brugbart.
Hun forstår imidlertid nok - det fremgår til dels af spørgsmålet - at patienter føler et påtrængende behov for flere oplysninger om deres tilstand, lægemidler og behandlinger. De søger for ofte på internettet og får oplysninger, der muligvis er vildledende eller farlige. Derfor er det helt påkrævet, at vi har godkendte og legaliserede informationssystemer for patienter. Måske kunne kommissæren tage den besked med tilbage, at den hårde opgave for kommissær Verheugen er at fremskynde processen endnu mere.
Margot Wallström,
    Hr. Bowis, jeg skal sige til hr. Verheugen, at De savnede ham. Jeg kan også sige, at jeg udmærket forstår spørgsmålet, for jeg var engang social- og sundhedsminister, og derfor ved jeg, at dette spørgsmål er meget vigtigt. Jeg har bare forsøgt at samle de ting, der er under forberedelse. Jeg er klar over, at der også vil være en løbende dialog mellem Parlamentet og Kommissionen for at sikre, at vi får et godt og pålideligt informationssystem.
Formanden.
Hvilke lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger agter Kommissionen at iværksætte som led i beskæftigelses- og vækststrategien for at støtte små og mellemstore virksomheder?
Margot Wallström,
    Som vigtige drivkræfter for innovation, jobskabelse og konkurrenceevne er små og mellemstore virksomheder blevet sat kraftigt i centrum i den for nylig vedtagne vækst- og beskæftigelsesstrategi. Kommissionen agter at forelægge en ny ramme for SMV-politik i andet halvår af i år.
Siden forelæggelsen af vækst- og beskæftigelsesstrategien den 2. februar er der allerede blevet taget tre initiativer, som har stor betydning for SMV'er. Det første er bedre regulering. Kommissionen vedtog den 16. marts en meddelelse om bedre regulering til gavn for vækst og beskæftigelse i EU, hvor et af målene er at mindske bureaukratiet yderligere. Det er særligt vigtigt for SMV'er, fordi de har begrænsede ressourcer og lider uforholdsmæssigt meget under bureaukrati.
Kommissionen vil forbedre konsekvensanalyseværktøjet, et vigtigt værktøj til vurdering af virkningerne af EU-lovgivningen på SMV'er. Den økonomiske analyse af disse vurderinger vil blive forbedret, hvilket vil styrke deres kvalitet og bidrage væsentligt til konkurrenceevnen.
Kommissionen vil også se på overflødig lovgivning. For at få de bedst mulige forslag til forenkling af lovgivningen må vi involvere alle interessenter herunder SMV'er. Ud fra deres forslag vil vi udarbejde handlingsplaner for forenkling af lovgivningen pr. erhvervssektor.
Kommissionen indleder en testfase for en fælles strategi for måling af administrative omkostninger i EU, hvilket er særligt vigtigt for SMV'er.
For det andet drejer det sig alt sammen om, at SMV'er får adgang til EU-programmer. Den 6. april vedtog Kommissionen de resterende forslag til de nye finansielle overslag, herunder to instrumenter af betydning for SMV'er, nemlig rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation til 4,2 milliarder euro og syvende rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling til 70 milliarder euro.
Rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation er helt og holdent rettet mod SMV'er. De bliver den eneste målgruppe for den 1 millard euro, der er øremærket til Fællesskabets finansielle instrumenter, og til erhvervs- og innovationsstøttetjenester, som der vil være adgang til via EU's netværk. SMV'er vil også være de primære mål for iværksætter- og innovationsaktiviteter. På grundlag af erfaringer med eksisterende instrumenter vurderer Kommissionen, at langt over 70 % af dette konkurrenceevne- og innovationsprogrambudget vil være henvendt til SMV'er.
For at øge SMV'ers engagement i forskning og teknologisk udvikling vil vi stræbe efter øget SMV-deltagelse i syvende rammeprogram. Der bliver for øjeblikket gjort en indsats for at forenkle forvaltningen af programmet, mindske omkostningerne til indgivelse af ansøgninger, nedsætte forsinkelsen af kontrakter og sørge for større vished for ansøgerne. De foreslåede midler til programmet øremærket til SMV'er vil være mere end fordoblet i dette rammeprogram sammenlignet med det foregående. Det vil hjælpe SMV'er med ingen eller lille forskningskapacitet til at få input fra forskermiljøet.
Samarbejdsbetonet forskning er stadig kernen i rammeprogrammet. Valget af de ni temaer vil fremme SMV'ers deltagelse.
Den 16. april blev der udpeget en ny SMV-udsending, Maive Ruth. Hun er tjenestemand i Kommissionen og vil fungere som kontaktpunkt for SMV'er, opretholde en dialog med SMV'er og sørge for, at deres interesser varetages behørigt i alle EU-politikker og -programmer.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Mange tak, fru kommissær, for det udtømmende svar. Det fænomen, vi kæmper med, er misforholdet mellem det, der sker, og den måde, det opleves på af dem, det sker for, og jeg vil derfor gerne bede Dem fortælle os, hvad man vil gøre i forbindelse med informationskampagnen for at få de projekter, som De netop har beskrevet, ud til de små og mellemstore virksomheder så hurtigt som muligt, så de kan forberede sig på disse projekter.
For det andet vil jeg gerne spørge, hvad man helt praktisk vil gøre med hensyn til en tidsplan og en plan for gennemførelsen af det, der beskrives under overskrifterne "mindre bureaukrati", "konsekvensvurdering" og "væk med overreguleringen". Vi har hørt løftet om, at der kommer en ny ramme for de små og mellemstore virksomheder, og jeg tror, der kommer en. Vi bliver bare hele tiden spurgt om, hvad der nu faktisk sker rent praktisk med det, der er besluttet tidligere, hvordan kommissær Verheugens nye ramme kommer til at se ud, og hvad der vil blive prioriteret.
Margot Wallström,
    Jeg er sikker på, at kommissær Verheugen bedre ville kunne give Dem mere præcise oplysninger. Alt dette arbejde er indledt. For nylig var jeg i Prag og mødte repræsentanter for erhvervslivet, der virkelig var imponerede. De sagde, at de for første gang havde hørt nogle af de budskaber, som de ønskede at høre om at mindske bureaukratiet og forstå små og mellemstore virksomheders vilkår. Så de var i det mindste tilfredse med Kommissionens indsats indtil videre.
Jeg ved, at arbejdet med dette allerede er i gang, f.eks. opgørelsen over den eksisterende adgangsregulering. I rammeprogrammet er der faste datoer for, hvad man kan ansøge om osv. Hele strategien og hele budskabet om SMV'er er virkelig blevet taget alvorligt af Kommissionen og betyder noget for den måde, vi arbejder på. Dette er meget vigtigt. Det er i de små og mellemstore virksomheder, at der skal skabes nye job i fremtiden.
Jeg kan kun give Dem et generelt svar. Jeg vil informere min kollega om Deres synspunkter.
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Det glædede mig, at kommissæren lagde vægt på hele spørgsmålet om bedre regulering, for vi ved, at regulering belaster små virksomheder meget mere end store.
Kunne kommissæren fortælle os, om Kommissionen har planer om at give SMV-udsendingen en langt mere klart defineret opgave inden for programmet for bedre regulering, som giver udsendingen mulighed for at granske lovgivningsprojekter, specielt set ud fra små virksomheders synspunkt, og udgive en rapport, som Parlamentet kan se, så vi ved, at SMV'ers interesser varetages fuldt ud og behørigt i programmet for bedre regulering?
Margot Wallström,
    Jeg er ikke sikker på, at jeg kan give et særlig præcist svar på det spørgsmål. Jeg kan fortælle Dem, hvordan denne udsendings opgaver er blevet defineret, og jeg formoder, at hun også opfatter sig selv som vagthund for SMV'er. Dette vil uden tvivl være en passende position at vurdere lovgivningen ud fra.
Men der skal altid være en balance mellem forskellige interesser. Jeg ved fra diskussioner om f.eks. Reach, hvor vanskeligt det kan være. Men lige fra begyndelsen sagde vi, hvad angår regulering af kemikalier, at dette ikke måtte ramme små og mellemstore virksomheder på en uafbalanceret måde. Vi skulle sørge for, at det ikke skaber uforholdsmæssigt store problemer for små og mellemstore virksomheder, og vi skulle gøre alt omkostningseffektivt.
Jeg går ud fra, at udsendingen også vil opfatte sig selv og definere sin rolle som vagthund. Hvad angår de konkrete opgaver, og nøjagtig hvordan hun skal rapportere osv., må jeg tale med kommissær Verheugen om enkelthederne og evt. vende tibage til Dem med et specifikt svar.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Tak for den venlige atmosfære, De skaber, fru formand. Parlamentet har i denne periode oprettet en SMV-. Jeg vil gerne indbyde Kommissionen til at gøre den SMV-ansvarlige til permanent medlem af denne , så man uformelt altid kan være ajour. Vi mødes hver anden måned om onsdagen i Strasbourg. Jeg vil bede Dem om også at give indbydelsen videre til hr. kommissær Verheugen, og jeg anmoder ham om på mødet i juli at konkretisere de forklaringer, De har givet i dag. Måske kan han til den tid også sige noget mere om rammerne. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 49-85 vil blive besvaret skriftligt.
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A6-0119/2005) fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (13781/2/2004 - C6-0008/2005 - 2002/0061(COD)) (Ordfører: Zappalà).
Stefano Zappalà (PPE-DE ),
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil forsøge at give en kort redegørelse for indholdet af et direktiv, der er af særlig vigtighed for adskillige millioner europæiske erhvervsudøvere, men også og ikke mindst for alle EU-borgerne, som har kontakt med erhvervsudøvere hver eneste dag.
Dette meget vigtige direktiv har at gøre med et fundamentalt spørgsmål, nemlig gennemførelsen af det indre marked. Inden for rammerne af deres egne beføjelser fastlægger de enkelte stater reglerne og procedurerne for erhvervsudøvelse, men i henhold til traktaterne skal alle unionsborgere - midlertidigt eller endeligt - i et hvilket som helst EU-land kunne få adgang til arbejdsmarkedet på lige fod med de andre borgere i værtslandet. Og inden for rammerne af de nationale beføjelser beslutter hver enkelt regering, hvilket minimumsniveau for uddannelse og erhvervsuddannelse der kræves for at få adgang til de forskellige erhverv, samt hvem der skal kontrollere og give tilladelse til erhvervenes udøvelse.
Inden for disse rammer, nemlig respekt for traktaterne, for de nationale beføjelser og for subsidiaritetsprincippet, skal vi nu harmonisere systemet. I de foregående årtier har en lang række direktiver reguleret dette område, og med dette direktiv samler Parlamentet dem i et enkelt dokument inden for et overordnet makrosystem, hvor visse særpræg og visse erhverv respekteres.
Direktivets indhold er grundlæggende. For at gøre det kort vil jeg kun nævne noget af det. Traktaterne nævner udøverne af de liberale erhverv, men definerer dem aldrig. Med dette direktiv bliver de liberale erhverv defineret for første gang, også selv om det kun sker i en betragtning. Det er et betydeligt fremskridt, også fordi Parlamentet ved at henvise til specifikke artikler i traktaten fastlægger en endelig ramme, der kan fungere som retsgrundlag for kommende bestemmelser.
Med direktivet indføres en grundlæggende definition, nemlig "kompetent myndighed", og hermed menes de nationale organer og - takket være direktivets forudsætninger - om kort tid forhåbentlig også de europæiske organer. Denne definition burde bringe den strid til ophør, som vi så i sidste valgperiode om ordener, kollegier og foreninger. Alle disse organer kan nu endelig medtages enten inden for rammerne af den nationale lovgivning eller inden for rammerne af EU-lovgivningen.
Der er en lang række andre vigtige nyheder i direktivet. Man undgår "kvalifikationsshopping", personer med offentlig myndighed - navnlig notarer - er udelukket fra området med fri bevægelighed, og man udelukker muligheden for, at oprindelseslandsprincippet kan anvendes. Dette punkt vil vi forsøge at afgrænse i et andet direktiv. Det fastlægges ligeledes, at repræsentanter for de enkelte erhverv i fremtiden skal høres på europæisk plan om enhver anden nyskabelse, som berører dem.
Jeg vil nævne to punkter mere. Visse europæiske erhvervsudøvere, f.eks. tyske håndværkere og italienske ingeniører, føler ikke, at der er taget højde for dem i direktivet, men sådan forholder det sig ikke. I samarbejde med Kommissionen og ved hjælp af fælles platforme og andre instrumenter vil vi forsøge at løse de specifikke problemer i fremtiden.
Hr. formand, jeg vil slutte af med en tak til hele Parlamentet. Der er fuldstændig enighed i Parlamentet om dette direktiv, og jeg glæder mig også over det glimrende forhold, som vi har haft til formandskabet og Kommissionen. Denne enighed har gjort det muligt for os at nå et fælles kompromis, som gør Europas beskæftigelse ære, bringer det nuværende bureaukrati til ophør og giver os en mere sikker og mindre bureaukratisk fremtid. Det direktiv, vi vedtager i morgen, er så afgjort en stor nyskabelse for Europa og for det Europa, vi alle ønsker.
Charlie McCreevy,
    Hr. formand, jeg vil takke ordføreren, hr. Zappalà, for hans udkast til indstilling, som på en nyttig måde supplerer Rådets fælles holdning på visse områder og fuldt ud støtter de væsentlige mål med Kommissionens forslag. Jeg vil også takke skyggeordførerne, fru Weiler, fru Rühle og hr. Lambsdorff, for deres samarbejde og konstruktive indstilling til at arbejde hen imod en aftale med Rådet om denne vigtige lovgivning for det indre marked.
Som De alle ved, er dette direktiv et vigtigt praktisk bidrag til kvalifikationsmobilitet. Det dækker en lang række spørgsmål af stor interesse for erhvervene og også deres kunder. Et fornuftigt kompromis om teksten vil være en stor succes for det indre marked. Det endelige resultat skaber en balance mellem retten til fri bevægelighed af fuldt ud kvalificerede erhvervsudøvere og behovet for at beskytte forbrugerne.
Jeg er især tilfreds med fastholdelsen af fem kvalifikationsniveauer, som har spillet en central rolle for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer på EU-plan i de sidste 15 år. Denne løsning sikrer den gennemsigtighed, der er nødvendig for anvendelsen af ordningen, og fastholder de eksisterende garantier for migranter.
Direktivet forbedrer betingelserne for fri bevægelighed for erhvervsudøvere gennem enklere og klarere regler, navnlig for midlertidig udveksling af grænseoverskridende tjenesteydelser. Det glæder mig at konstatere, at Parlamentet har spillet en konstruktiv rolle for at opnå den rette grad af fleksibilitet for en leverandør af en liberal tjenesteydelse, som ønsker at udøve sit erhverv et andet sted i Unionen.
I et udvidet Europa er mere effektive systemer til forvaltning af vores lovgivning blevet en absolut nødvendighed. De mekanismer og procedurer, som fastsættes i direktivet, ajourfører de eksisterende og skulle sikre, at det gennemføres effektivt i de kommende år. Navnlig forener den nye ordning for automatisk anerkendelse af lægespecialer behovet for forenkling med erhvervets legitime krav. Samtidig vil høringen af faglige sammenslutninger give Kommissionen det fornødne tekniske input for at kunne forvalte systemet korrekt. Toine Manders' forslag om dette på trilogmødet i sidste uge var særligt velkomment. Det giver os mulighed for at sikre en ordentlig og effektiv høring af faglige organisationer og lade resultaterne af den høring få indflydelse på de beslutninger, der bliver truffet gennem komitologi. Dermed vil de faglige sammenslutninger blive stærkt engageret i gennemførelsen af direktivet.
Sidst, men ikke mindst, bifalder jeg de tilføjelser til den fælles holdning, som Parlamentet har foreslået, vedrørende for det første muligheden for, at faglige sammenslutninger kan indføre erhvervspas, for det andet muligheden for yderligere harmonisering for nye erhverv i fremtiden og for det tredje antimisbrugsklausulen, som vil forhindre såkaldt kvalifikationsjagt.
Til sidst vil jeg rose medlemmerne af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse for deres konstruktive holdning, der har muliggjort en aftale med Rådet uden forligsforhandling.
Marianne Thyssen,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er sikkert overflødigt at sige, at denne betænkning er en af de vigtigste, vi behandler i denne valgperiode. Jeg vil derfor meget gerne lykønske Kommissionen med det initiativ, den har taget, og hr. Zappalà og skyggeordførerne fra andre grupper med det arbejde, de har gjort. At den frie bevægelighed for varer for mange mennesker har en konkret, positiv betydning, er vi stadig nødt til næsten dagligt at forklare befolkningen i vores medlemsstater, og det gælder i endnu højere grad den kendsgerning, at et godt tjenesteydelsesdirektiv er vigtigt, men at der stadig er overordentlig mange hindringer for bevægeligheden af personer, studerende, arbejdstagere, selvstændige osv., som vil tage chancen på den anden side af grænsen, kommer folk selv og fortæller os. Det er altså på høje tid, at vi nu konsoliderer de 15 direktiver om anerkendelse af erhvervskvalifikationer, som vi i årenes løb har vedtaget et efter et, og at vi gør det til sammenhængende juridiske rammer med fem niveauer, som desuden let må kunne tilpasses.
Det resultat, som ordføreren i dag har forelagt, får PPE-DE-Gruppens fulde støtte. Vi kan ikke komme ind på alle aspekter af det, men vi er tilfredse med indholdet. Vi er især også tilfredse med, at der nu forhåbentlig er en aftale med de andre institutioner, og med, at vi således hurtigt kan afslutte denne sag.
I vores gruppe er det også modtaget positivt, at det specifikke ved liberale erhverv, notarerhvervets særlige karakter og erhvervsorganisationernes rolle anerkendes, og at vi nu omsider kender indholdet af dette vigtige direktiv og på grundlag af det præcist kan afgøre, hvilket område der er tilbage til det andet vigtige direktiv, som venter os, nemlig direktivet om markedet for tjenesteydelser. 
Barbara Weiler,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Socialdemokraterne i Parlamentet har været med til at udarbejde dette kompromis og vil også stemme for det i morgen. Dette nye direktiv gælder for ansatte og freelancere i såkaldte regulerede, dvs. kvalificerede erhverv, fra arkitekter over sygeplejersker og apotekere til varmeinstallatører. Det vil være en forenkling og også en lovfæstelse af domme fra Domstolen. Det er netop, hvad vi har ønsket, nemlig en balance mellem retten til fri bevægelighed og etablering i Europa på den ene side og sikring af standarderne for erhvervskvalifikationer og i forbrugerspørgsmål på den anden side.
Dette direktiv betragtes som et af tjenesteydelsesdirektiverne, som kommissæren sagde, og det skal også gøre det indre marked mere enkelt. Derfor er det med hensyn til den europæiske politik for det indre marked den positive side af medaljen. Når jeg siger positiv, mener jeg netop i sammenligning med det berømte og berygtede tjenesteydelsesdirektiv. Jeg citerer for alle, som endnu ikke tror på det: "For tilvandrende arbejdstagere gælder samme betingelser for udøvelse af erhvervet som for værtslandets statsborgere", eller endnu mere konkret: "Værtslandets kvalifikationskrav skal fortsat være opfyldt". Det viser, hvor vigtigt det er for os at tage bestemmelserne om mållandet eller gæstelandet alvorligt og ikke tillade en nedbrydning på andre områder.
Vi har opnået meget. Vi har bl.a. sammen med alle vores kolleger opnået, at kontrollen bliver foretaget i værtslandet. Der kan om nødvendigt være behov for garantistillelse, ansvarsydelser, ja sågar en pligt til efteruddannelse.
Desværre havde vi et beklageligt mellemspil med polemikken i diverse aviser, som førte til usikkerhed. I Rådet opstod der mellem første- og andenbehandlingen en modfront, og Rådet var også noget tøvende. Ikke Luxembourg, det vil jeg gerne understrege, men Rådet som helhed. Det passer ikke, at det er tilstrækkeligt med et tremåneders aftenskolekursus for at kunne arbejde som varmeinstallatør.
Alligevel, trods al polemikken i visse aviser og særligt fra visse håndværksorganisationers side, så er resultatet vellykket! Det er praktisabelt, det er vigtigt for chancerne på det indre marked og for borgerne. Nu bør vi sætte ind på at udnytte disse chancer og give borgerne mulighed for at opleve Europa på den måde, som vi altid har forestillet os det. 
Alexander Lambsdorff,
   Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne fremhæve den mærkbare vilje hos alle involverede til at nå frem til en god enighed i denne vanskelige sag. Derfor tak til ordføreren, hr. Zappalà, og til kollegerne fra de forskellige grupper, fru Weiler, hr. Wuermeling og, fra min egen gruppe, hr. Manders. Samarbejdet har virkelig været meget konstruktivt. Det gælder i den afsluttende fase også for Kommissionen og Rådet.
Der er efter min mening tre vigtige punkter, som bør fremhæves, og som vi nu kan gennemføre med direktivet. For det første kommer vi videre på vejen mod at gennemføre det indre marked. For det andet gør vi noget for forbrugerbeskyttelsen. For det tredje bidrager vi aktivt til at nedbringe bureaukratiet.
Om det første punkt - gennemførelse af det indre marked. Direktivet om erhvervsmæssige kvalifikationer er et vigtigt skridt til at overvinde de faktiske grænser for den frie bevægelighed og tjenesteydelsesfriheden på vores fælles indre marked. Dermed er det af helt afgørende betydning for at forbedre mobiliteten for EU's borgere. I denne forbindelse skal direktivet også ses i sammenhæng med den frie bevægelighed for tjenesteydelser. Her erhverver man en slags kørekort, og med det i lommen kan EU's borgere fremover begive sig ud på en uproblematisk - dvs. diskrimineringsfri - rejse i EU's lande, enten for at slå sig ned eller for at tilbyde deres tjenesteydelse for en tid. Samtidig er alt, hvad der er underlagt de specielle bestemmelser i dette direktiv, taget ud af reguleringsområdet for det meget omdiskuterede tjenesteydelsesdirektiv. Derfor håber jeg også, at vores enighed her vil føre til, at debatten om dette vigtige projekt bliver mere saglig.
Det andet punkt er forbrugerbeskyttelsen. Hvor tjenesteydelsesdirektivet skal regulere, hvilke betingelser en udbyder af tjenesteydelser må arbejde under, drejer det sig her om at sikre det nødvendige erhvervsmæssige kvalifikationsniveau. Dermed har man allerede nået et vigtigt mål for beskyttelsen af de europæiske forbrugere, nemlig en garanti for, at udbyderne af tjenesteydelser altid kun arbejder i overensstemmelse med den enkeltes anerkendte kvalifikationer. I denne forbindelse har vi ved at udelukke kunnet indbygge en sikringsmekanisme mod udvanding af kravene. Også det er et vigtigt aspekt i forbrugerbeskyttelsen. I denne forbindelse vil jeg gerne endnu en gang pege på, at jeg er meget glad for, at det er lykkedes at få erhvervsorganisationerne med om bord i udvalgsproceduren. Deres viden vil være meget værdifuld. Det er imidlertid også vigtigt, at de fleste håndværksfag optages i bilag II, så deres særlige kvalifikationer bliver passende anerkendt.
Det tredje punkt er nedbringelse af bureaukratiet. De eksisterende regler for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer har i de forløbne år udviklet sig til et kludetæppe med en mængde parallelle bestemmelser og varianter, som var komplicerede, uoverskuelige og svære at have med at gøre for borgerne. Med målsætningen for dette direktiv, som er at forene de forskellige retsakter, oplever vi et nødvendigt paradigmeskift fra den uoverskuelige mangfoldighed af reguleringsmodeller til en generel model, som underlægger forskellige erhverv et fælles retsregime, som tager udgangspunkt i bestemte kvalifikationsniveauer og dermed også vil bidrage til dereguleringen.
Derfor er dette direktivforslag, som vi skal vedtage i morgen, et afgørende skridt til at gennemføre det indre marked i Europa, som min gruppe vil stemme for. I øvrigt mener jeg, at vi bør føre denne debat i Bruxelles, ikke i Strasbourg. 
Heide Rühle,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, takket være vores ordfører, hr. Zappalà, vil vi i morgen med stort flertal vedtage direktivet om gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer under andenbehandlingen. Det nye direktiv erstatter et virvar af 15 gamle direktiver og sørger dermed for større gennemsigtighed og større retssikkerhed. Med dette direktiv bliver det enklere for EU-borgerne at udnytte deres arbejdschancer i andre europæiske lande, hvilket i lyset af den vanskelige arbejdsmarkedssituation i mange medlemsstater bliver stadig vigtigere. Uberettigede begrænsninger af mobiliteten på grund af for mange bureaukratiske regler i medlemsstaterne bliver fjernet, men man behøver alligevel ikke frygte et kapløb i nedadgående retning, hvad kvalifikationerne angår.
Hvis man vil etablere sig permanent, skal man evt. dokumentere en egnethedsprøve eller gennemføre efteruddannelse. Anmeldelsen sker i værtslandet og ikke som oprindeligt planlagt i oprindelseslandet. Også kontrolretten forbliver med dette direktiv i værtslandet. For nogle særligt følsomme områder som læger, apotekere, jordemødre eller arkitekter fastsættes der mindstestandarder for hele EU, og kvalifikationsniveauet sikres desuden med fem trin for erhvervskvalifikation ud fra uddannelsens længde og niveau. Derudover er der pligt til at informere kunderne eller forbrugerne om sine kvalifikationer.
Med dette direktiv er det efter vores opfattelse lykkedes at skabe en god balance mellem fri bevægelighed og beskyttelse af kvaliteten. Jeg håber ikke, det planlagte tjenesteydelsesdirektiv vil skubbe til denne balance. 
Adam Jerzy Bielan,
   Den frie bevægelighed for arbejdstagere er et af de grundlæggende principper, det indre marked bygger på. Desværre overholdes dette princip ikke altid, hvilket fremgår af de overordentligt mange klager, som både Parlamentets Udvalg for Andragender og SOLVIT-netværket modtager.
Mange europæiske lande har indført forskellige former for restriktioner og forsætligt opstillet hindringer, der mindsker konkurrencen, holder det indre markeds udvikling tilbage, forhindrer priserne i at falde og bidrager til at forringe arbejdskraftens kvalitet. Jeg går ind for indførelsen af et så enkelt og hurtigt system som muligt for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, så borgerne i vores lande kan bevæge sig så frit som muligt. Jeg er sikker på, at det kompromis, Rådet og Parlamentet er nået frem til, vil gøre det muligt at få direktivet vedtaget, men det er en skam, at Parlamentet endnu en gang synes at slå bremserne i over for yderst nødvendige og modige reformforslag fra Kommissionens side. Jeg tænker bl.a. på Parlamentets forslag vedrørende de fem niveauer for erhvervsmæssige kvalifikationer og opdelingen i forskellige erhverv, der blev fremsat under Kommissionens forhandlinger. Der bør indføres en ordning for de tilfælde, hvor der gælder forskellige bestemmelser vedrørende en uddannelses længde i oprindelseslandet og det land, hvor en person arbejder, således at den pågældendes kvalifikationer enten kan bekræftes, eller vedkommende kan erhverve de nødvendige yderligere kvalifikationer.
Jeg vil gerne understrege, at direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer ligger i tråd med direktivforslaget om tjenesteydelser, og at det efter min opfattelse ville tjene EU's interesser som helhed, hvis disse direktiver blev vedtaget så hurtigt som muligt. Jeg finder det beklageligt, at Kommissionens oprindelige forslag om i overensstemmelse med oprindelseslandsprincippet at lade eksperter udføre tjenester på et midlertidigt grundlag, inden de nødvendige formaliteter var tilendebragt, ikke mødte tilslutning.
Jeg håber, at den betænkning, Parlamentet vedtager i morgen, vil bringe os endnu et skridt på vejen mod en forenkling af bestemmelserne om arbejdskraft og tjenesteydelser i de forskellige medlemsstater, og at den vil gøre det lettere at flytte fra ét land til et andet. Jeg er overbevist om, at dette direktiv sammen med direktivet om tjenesteydelser vil bringe os et skridt nærmere en fuldstændiggørelse af det indre marked og vil bidrage til at skabe økonomisk vækst og nye job overalt i Europa, for så vidt oprindelseslandsreglerne respekteres. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som koordinator for PPE-DE-Gruppen i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse vil jeg især rose vores ordfører, hr. Zappalà, for at føre denne meget komplekse lovgivning sikkert igennem til en endelig afslutning. En række kolleger her var med i det foregående Parlament. Jeg ser mange kendte ansigter. Mange kolleger har arbejdet sammen om dette, og det er takket være hr. Zappalàs udholdenhed, at vi nu har et meget godt resultat. Det glæder mig, at vi har formået at indgå en aftale uden forligsforhandling.
Vi glemmer let, at gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer inden for det europæiske indre marked har været en af grundstenene i hele projektet for det indre marked. Dette er en stærkt tiltrængt reform af hele pakken. Det har været nødvendigt at tage sig af de skuffelser, som mange erhvervsudøvere har følt over nogle af vanskelighederne med at udnytte deres rettigheder i henhold til lovgivningen for det indre marked. Det er vigtigt, at vi løser de problemer nu som et led i vores overordnede strategi om at åbne det indre marked for tjenesteydelser.
Disse er en del af de samme forslag. Der er ingen tvivl om, fru Rühle, at det ene lægger hindringer i vejen for det andet. De er alle dele af en tydeligt integreret strategi. I den danske økonomiske undersøgelse om åbningen af det indre marked for tjenesteydelser fastslås det, at erhvervsmæssige kvalifikationer er det område, der har det største vækstpotentiale.
Hvad angår timing og sammenkædning af disse forslag, er jeg meget tilfreds med, at vi nu har denne større reform, for den vil være en uundværlig del af vores overordnede strategi. Jeg er sikker på, at vi ved årets udgang eller tidligt næste år også er blevet enige om et vigtigt forslag om at åbne markedet for tjenesteydelser. Det vil give kvalificerede erhvervsudøvere mulighed for at drage fordel af det indre marked og bruge deres kvalifikationer til at vise de fordele for vækst og beskæftigelse, som et indre marked for tjenesteydelser skal give.
Evelyne Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, mange tak, hr. Zappalà, for Deres gode arbejde. Men som forhandlingsleder for Socialdemokraterne i Europa-Parlamentet vil jeg også rette en særlig tak til fru Weiler, som har engageret sig beslutsomt i diskussionen og bidraget til, at vi nu under andenbehandlingen afslutter dette vigtige stykke lovgivningsarbejde og ikke skal bruge et trin mere, altså Forligsudvalget. Det er jeg meget glad for. Det er meget vigtigt!
Det glæder mig også meget - og hvem skulle have troet det - at vi i denne lovtekst med så stor enighed har sørget for, at Kommissionens oprindelige model med oprindelseslandsprincippet er blevet arkiveret med virkelig stort flertal, både i Rådet og i Europa-Parlamentet. Det har jeg i dag hørt meget stor tilslutning til, for vi har i denne retsforskrift helt klart besluttet, at det ikke er oprindelseslandsprincippet, som ikke er europæisk, der gælder, men at vi arbejder og fortsat vil arbejde på grundlag af gensidig anerkendelse.
For at holde lovgivningen kohærent, ligesom Kommissionen, som af hensyn til kohærensen to gange har foreslået oprindelseslandsprincippet, er det nu på tide, at Europa-Parlamentet viser kohærens og går samme vej i forbindelse med tjenesteydelsesdirektivet. Det ville være et godt arbejde, som vi bør gøre. Det var også et vigtigt punkt for mig, at den nye Kommission denne gang accepterede et forslag, som jeg havde stillet under førstebehandlingen, nemlig at optage europæiske kvalifikationsbeviser. Det er den rigtige vej for virkelig at fremme mobiliteten, åbningen af markederne, åbningen af grænserne, som desværre stadig findes i EU på dette område, og sørge for, at det fungerer. Jeg ønsker os tillykke med denne afstemning, som skal finde sted i morgen. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer rummer nye muligheder. Direktivet har til formål at fjerne de faktorer, der begrænser den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser mellem landene i EU. I praksis er formålet at gøre det muligt for personer at udøve deres erhverv i et andet land end det, hvori de har opnået den erhvervsmæssige kvalifikation.
Det er fuldstændig rimeligt, at de kvalifikationskriterier, der gælder for en erhvervsudøvende i værtslandet, skal være de samme som gælder for statsborgere i det pågældende land. Den erhvervsudøvende skal bevise, at vedkommende har et passende uddannelsesniveau. Værtslandet skal have mulighed for at kræve, at den erhvervsudøvende har passende sprogkundskaber. Tilstrækkelige sprogkundskaber er af særlig betydning inden for sundhedssektoren, hvor det kan skabe alvorlige sundheds- og sikkerhedsproblemer, hvis patienterne ikke kan tale deres eget sprog. Vi kan ikke fremme en liberalisering af markedet og fri bevægelighed på bekostning af patienternes sikkerhed og forbrugernes beskyttelse.
Vi bør fokusere på kvaliteten af den undervisning, den pågældende person har modtaget, og ikke blot længden heraf, når vi vurderer de erhvervsmæssige kvalifikationer. Muligheden for at gøre erhvervsmæssige kvalifikationer gældende i et andet EU-land bør ikke være et spørgsmål om nogle få måneder fra eller til, hvis uddannelsessystemet og undervisningskvaliteten i øvrigt modsvarer værtslandets.
Sepp Kusstatscher (Verts/ALE ).
   Hr. formand, mine damer og herrer, der er mange eksempler på - også i mit eget land - at anerkendelse af en erhvervstitel i praksis bliver forhindret af komplicerede og langvarige procedurer for at holde konkurrencen udefra borte og give sine egne folk fordele. Ofte er det lettere at få en amerikansk titel anerkendt i Europa end en, man har opnået i nabolandet.
Det velgennemtænkte kompromis, som nu foreligger, er en vigtig succes. Det sætter mindstestandarder for uddannelseseksaminer på fem forskellige kvalifikationsniveauer. Samtidig forhindrer det imidlertid, at der sker en nivellering i nedadgående retning. Jeg gentager det, som allerede er blevet sagt tidligere, at det netop ikke er oprindelseslandsprincippet, men værtslandsprincippet, der er blevet fastsat som mindstekrav for de forskellige erhverv. Dermed skal der opstilles klare regler, der som mål har en så automatisk anerkendelse som muligt af erhvervsmæssige kvalifikationer for alle EU-borgere i alle medlemsstater, både for ansatte og for selvstændige. Under trilogmøderne blev der fundet et omfattende og godt kompromis, som vi Grønne også gerne tilslutter os. 
Marcin Libicki (UEN ).
   - Mine damer og herrer, det spørgsmål, vi må stille os selv i dag, er et spørgsmål, som vi i virkeligheden aldrig bør ophøre med at stille os selv. Det er spørgsmålet om, hvorvidt EU er en Union af institutioner, stater, regeringer og parlamenter, eller om det er en Union af borgere, mennesker og europæere. Hver gang en kvalifikation ikke bliver anerkendt, er der en person, der lades tilbage med et problem og udsættes for uretfærdig behandling. Det går selvfølgelig ud over os alle, når det sker, eftersom vores støtte til handelsforeninger, lav, fagforeninger og institutioner, der søger at beskytte deres egne egoistiske interesser, gør EU-institutionerne mindre konkurrencedygtige. Det er dog de personer, der ikke får deres kvalifikationer anerkendt, det går mest ud over, og som forhindres i at få et job, de er kvalificerede til.
Som formand for Udvalgt for Andragender er jeg udmærket klar over omfanget af dette problem i Europa. Vi ser kun toppen af isbjerget, men det er toppen af et meget stort isbjerg. Der er rigtig mange mennesker derude, der er blevet uretfærdigt behandlet, herunder læger, dyrlæger, sygeplejersker og endda advokater og slagtere, fordi disse erhverv beskyttes af faglige organisationer. Kommissionens direktiv havde til formål at udbedre denne situation, og det lykkedes faktisk i vid udtrækning. Jeg må lykønske kommissær McCreevy med resultatet.
Desværre har Parlamentet ødelagt direktivet. Vi vil stemme for det, for det er stadig bedre end ingenting, men anser det for fejlslagent. Jeg må dog tilføje, at jeg fandt fru Weilers kommentar om, at direktivet ikke opstiller europæiske standarder for anerkendelse af kvalifikationer erhvervet i oprindelseslandet, fuldstændig uacceptabel. Jeg ved ikke, hvordan hun vurderer, hvad der er europæisk, og hvad der ikke er. Mine damer og herrer, vi bør for at tilgodese Europas interesser og sikre, at Europa kan klare sig i konkurrencen med USA og Det Fjerne Østen, give enkeltpersoner og organisationer mulighed for at være konkurrencedygtige. Direktivet er påtrængende nødvendigt, og jeg finder det beklageligt, at den udgave, vi står tilbage med, er behæftet med så mange fejl og mangler. Jeg takker kommissær McCreevy for den indsats, han har gjort. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, ophævelsen af hindringerne for den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser mellem medlemsstaterne er et af Fællesskabets mål. Efter Det Europæiske Råds møde i Lissabon den 23.-24. marts 2000 forelagde Kommissionen sin strategi for det indre marked for tjenesteydelser, som hovedsagelig tog sigte på at gøre den frie levering af tjenesteydelser inden for Fællesskabet lige så enkel som i de enkelte medlemsstater.
Et af nøgledirektiverne, der er nært forbundet med direktivet om tjenesteydelser, er direktivet om gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer. Det blev udarbejdet ved hjælp af en kompliceret interinstitutionel lovgivningsprocedure, som Kommissionen indledte allerede i starten af 2002. Det er opmuntrende at konstatere, at direktivet efter en vedvarende indsats fra medlemsstaternes side, der har strakt sig over flere år, nu endelig etablerer en ordning for gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der vil give medlemsstaternes borgere mulighed for at søge ansættelse i en anden medlemsstat på samme betingelser som værtsstatens egne statsborgere. Der vil med direktivet blive opstillet regler for udøvelsen af alle erhverv, undtagen for tjenestemandsstillinger i medlemsstaterne og notarerhvervet, der vil blive så brede som muligt og øge den enkeltes mulighed for at udnytte sine kvalifikationer inden for et meget større europæisk arbejdsmarked.
Unionen har i dag kun ensartede bestemmelser om anerkendelse af eksamensbeviser for otte erhverv, herunder læger, sygeplejersker, advokater og arkitekter. Det er bemærkelsesværdigt, at man har udeladt civilingeniørerhvervet, der ikke er blevet anerkendt med den relevante status på europæisk plan. Direktivet forventes at ændre dette forhold. Der er som følge af de ændringer, Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har foretaget, indført fem niveauer, der svarer til et bestemt uddannelsesniveau og gør det muligt at foretage en sammenligning af de enkelte medlemsstaters kvalifikationskrav. De hilses velkommen af bl.a. civilingeniørernes og arkitekternes faglige sammenslutninger. Proceduren skulle ligeledes blive enklere gennem oprettelsen af et udvalg bestående af repræsentanter for de forskellige erhverv, der skal behandle anerkendelsen af erhvervsmæssige kvalifikationer.
Jeg vil til sidst takke ordføreren, hr. Zappalà, for det engagement og den vedholdenhed, hvormed han har udarbejdet betænkningen, og lykønske ham med den enstemmige vedtagelse heraf i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. 
Phillip Whitehead (PSE ).
   - Hr. formand, vi er alle taknemmelige over for hr. Zappalà, som har været vores egen tjenesteudbyder, hvad angår denne vigtige foranstaltning. Der er sket flere fremskridt med den i de sidste tre måneder end i de foregående tre år. Det mener jeg er et godt tegn. Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse er nu vidne til den fjerde succesfulde afslutning under andenbehandlingen på en vigtig lovgivning om forbrugerbeskyttelse. Jeg håber, at de øvrige medlemmer af Parlamentet vil anerkende det.
Den frie bevægelighed for erhvervsudøvere er et vigtigt skridt til at opfylde Lissabon-dagsordenen. Den åbner muligheder i andre medlemsstater for tandlæger, læger, bygningshåndværkere og gasingeniører, der ofte var hindret af en effektiv organisationstvang i erhvervene. Jeg er meget taknemmelig for, at vores tre tyske kolleger tager sig direkte af forbeholdene i deres egne medlemsstater i denne sag. Dette er tydeligt i lyset af det fremskridt, vi bør gøre.
Dette er et skridt hen imod at skabe balance mellem fri bevægelighed og konkurrence og sikre sundhed og sikkerhed og forbrugerbeskyttelse på en og samme tid. Jeg går ind for det, og jeg håber, at kommissæren vil sørge for, at det træder i kraft hurtigt.
Toine Manders (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, det glæder mig, at De nævnte mit navn, men vi var mange, der var involverede i trialogen, og vi blev enige. Også Kommissionen hørte godt efter, hvilke muligheder der var, og den overtog i sidste instans forskellige elementer uden at holde fast ved de strenge principper, som Kommissionen normalt hylder. Det takker jeg for. Som hr. Whitehead, vores formand, allerede sagde, har hr. Zappalà været en sand strateg. Jeg syntes sommetider, at han lignede Cæsar, som også kunne udsætte slag i en uendelighed. Jeg troede slet ikke, at der ville komme noget ud af dette direktiv, men vi har kun beskæftiget os med direktivet i tre år og er færdige allerede nu. Jeg vil derfor give en kompliment for denne strategiske fremgangsmåde, som jeg ikke havde opdaget de første tre år. Jeg beder Dem undskylde, at jeg ikke kunne se det. Jeg har kun komplimenter og ros.
Definitionen er tydelig. Jeg tror, at det erhvervspas, som fru Gebhardt foreslog under den første runde, er et udmærket supplement til at tydeliggøre eksamensbeviserne med de moderne teknikker. Hvad jeg fandt meget vigtigt, og det er også overtaget af Kommissionen og Rådet, er, at der i hvert fald kommer en ansvarsordning, især for medicinske erhverv, for det kan ikke være sådan, at man arbejder midlertidigt et eller andet sted og så kan slippe for alle disciplinærregler og ansvar, fordi man arbejder midlertidigt. Altså hatten af for alle dem, der har bidraget til dette efter min mening fantastiske direktiv, en hjørnesten i det indre marked, som især giver de unge muligheder i fremtiden, og som, hvilket jeg også finder vigtigt, især giver kvinder mulighed for, også efter at de har stiftet familie, at bruge deres erhvervsuddannelse på markedet i et godt job.
Det er fint, at der her tales om gensidig anerkendelse, og i forbindelse med princippet om oprindelsesland tror jeg, at vi taler om den samme definition, hvis vi ikke opstiller betingelser. I dette direktiv opstilles der nemlig ingen betingelser, for uddannelsen gives i oprindelseslandet. Kald det bare en tilladelse. Med en bestemt uddannelse kan man arbejde i andre lande. Jeg anser dette for at være en diskussion værd. Jeg tror, det er meget vigtigt, at Kommissionen har overtaget dette, og at der nu er en motiveringspligt, hvis der finder et samråd sted, for en motiveringspligt er meget vigtig for at få et juridisk effektivt Europa, men især for at få et demokratisk styrket Europa.
Jeg håber, at vi i dag med dette direktiv har vist og afgivet et meget tydeligt signal om, at vi alle er rede til at arbejde på et stærkere og mere velstående Europa. Jeg vil også takke vores formænd, hr. Gargani, den forrige formand, og hr. Whitehead, for deres tålmodighed i forbindelse med dette direktiv. En særlig tak også til hr. Zappalà. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, mine damer og herrer, debatten beviser meget tydeligt, at alle involverede har ydet et godt stykke arbejde. At man i en så vanskelig sag når frem til et så godt resultat, det er noget, man bør fremhæve. Det er vores opgave at gennemføre de fire friheder i EU. Det er vores mål at gennemføre det indre marked og gøre det til hjemmemarked for alle arbejdsgivere, arbejdstagere og forbrugere. Dette direktiv bidrager til Lissabon-strategien, det bidrager til det indre marked, det bidrager til forfatningen under mottoet "forenet i mangfoldighed".
Direktivet er også et signal om, at det for os i EU handler om kvalitetssikring og ikke om nivellering, og at vi anerkender de specifikke karakteristika for de enkelte erhverv. Dette direktiv er den første modernisering af det fælles system for anerkendelse af erhvervskvalifikationer. Det viser, at vi respekterer de liberale erhvervs betydning for samfundet. Dette direktiv viser, at vi gør bestemmelser fælles og mere gennemsigtige i stedet for at lave nye, at vi fremmer den frie bevægelighed for kvalificerede arbejdstagere, at vi går ind for interesseorganisationer og erhvervsorganisationer og ikke bare fjerner dem med europæiske regler.
Dette direktiv er naturligvis også et bevis for, at alle bestemmelser i henhold til direktivet om erhvervskvalifikationer, som gælder i værtslandet, allerede nu er undtaget fra tjenesteydelsesdirektivets oprindelseslandsprincip. Derfor er dette direktiv komplementært til tjenesteydelsesdirektivet. De betinger hinanden, og jeg mener derfor, at arbejdet med dette direktiv bør være et skoleeksempel for det kommende arbejde med tjenesteydelsesdirektivet. Forhåbentlig kan vi ved afslutningen af den debat stå her med lige så stor succes som nu. 
Mia De Vits (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg er meget tilfreds med, at vi i denne uge har kunnet vedtage dette vigtige direktiv efter en periode på 40 år, hvor situationen var meget indviklet med generelle direktiver for de enkelte sektorer. På nederlandsk siger man, at man ikke kan se skoven for bare træer. Jeg betragter dette som et vigtigt skridt mod en forenkling og et vigtigt skridt fremad. Hr. kommissær, De har også selv understreget, at det er et hæderligt kompromis, hvor vi har fundet balancen mellem det indre markeds måde at fungere på og det højest mulig niveau for dels fri bevægelighed for erhvervsudøvende, dels kvalitetsuddannelser og respekt for forbrugernes interesser. Jeg tror, at vi med denne forhandling her har vist, hr. kommissær, at de to ting kan forenes. Et eksempel herpå står i artikel 5, stk. 3, hvor vi har erstattet disciplinærbestemmelser med adfærdsregler. Den kendsgerning, at en modtagermedlemsstat på dette område fortsat kan pålægge nationale regler, er slet ikke en protektionistisk foranstaltning, men netop et bevis på denne balance. Ligesom fru Gebhardt vil jeg udtrykke ønske om, at vi kan gå samme vej, hvad angår tjenesteydelsesdirektivet, hvor vi ligeledes skal finde denne overordentlig vigtige balance. 
Charlie McCreevy,
    Hr. formand, jeg takker de ærede medlemmer for deres indlæg. Denne debat har vist, at det er muligt at opnå bred enighed om et spørgsmål, der skabte en hel del polemik under førstebehandlingen. Det får mig til at se lyst på andre initiativer, som Parlamentet skal behandle.
Nogle medlemmer har rejst spørgsmålet om håndværkere eller mestre. Lad mig afklare det. Det nye direktiv får på ingen måde indflydelse på nationale bestemmelser om kvalifikationer i håndværkerfaget, og det medfører heller ingen sænkning af nationale kvalitetsstandarder. Der opretholdes to eksisterende ordninger for anerkendelse af erhvervskvalifikationer i denne sektor: Fuldt ud kvalificerede håndværkere kan ansøge om enten anerkendelse af deres erhvervserfaring eller anerkendelse af deres eksamensbeviser, om fornødent efter en egnethedsprøve eller en overvåget praktikanttjeneste. Desuden er den særlige opbygning af visse kurser, herunder den tyske mesterlære, fuldt ud anerkendt. Jeg bekræfter, at denne særlige status kan udvides til videregående kurser gennem vedtagelsen af gennemførelsesforanstaltninger i det udvalg, der nedsættes i henhold til direktivet.
Jeg vil igen understrege, at den værdifulde indsats, som Europa-Parlamentet og navnlig ordføreren, hr. Zappalà, og skyggeordførerne har ydet, har været afgørende for det positive resultat af denne forhandling og den endelige vedtagelse af dette vigtige forslag.
Kommissionen vil udlevere en detaljeret oversigt over de ændringsforslag, den kan acceptere, som kan inddrages i referatet for denne mødeperiode(1). Denne oversigt bekræfter, at Kommissionen fuldt ud støtter den aftale, som medlovgiverne har indgået. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.
34 ændringsforslag kan accepteres i deres helhed. Det drejer sig om ændringsforslag 2, 5, 7, 10, 12, 13, 26, 27, 28, 29, 31, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54 og 55.
21 ændringsforslag må forkastes. Det drejer sig om ændringsforslag 1, 3, 4, 6, 8, 9, 11, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 30 og 32. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0121/2005) af Herranz García for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forenkling af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (2004/2193(INI)). 
María Esther Herranz García (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min store tilfredshed med det forslag til betænkning, der i morgen sættes til afstemning her i Parlamentet, for det medtager fuldt ud - dog med enkelte modifikationer - hver eneste af de foranstaltninger, jeg foreslog i det oprindelige udkast. 
I lyset af den udbredte konsensus, vi opnåede i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, håber jeg, at betænkningen nu opnår støtte fra langt størstedelen af Parlamentets medlemmer.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har imidlertid stillet et ændringsforslag til betænkningen, hvor de opfordrer Kommissionen til snarest muligt at fremsætte et lovgivningsforslag. Udtalelsen fra kommissær Fischer Boel, der er til stede her, om at udsætte reformen af sektoren har givet anledning til ubehag hos producenterne, et ubehag, som jeg gerne vil bede Europa-Parlamentet om at give udtryk for.
Kommissærens oplysning er et eksempel på den ringe betydning, man tillægger en så vigtig sektor som frugt- og grøntsagssektoren, og jeg minder Dem endnu en gang om, at frugt- og grøntsagssektoren udgør 17 % af EU's samlede landbrugsproduktion, hvilket Kommissionen ikke ser ud til at tage hensyn til på dette afgørende tidspunkt, hvor vi forhandler om de finansielle overslag for de næste 7 år.
Kommissionens holdning lader efter min mening meget tilbage at ønske, og hvis jeg har forstået kommissærens nylige budskaber korrekt, er det muligt, at Kommissionen medtager reformen af sektoren i et generelt forslag til iværksættelse af en enkelt fælles markedsordning for alle landbrugsprodukter. Det vil efter min mening være at blande æbler og pærer, for indtil i dag har frugt- og grøntsagssektoren modtaget en særbehandling, der generelt har været positiv, selv om det af og til er nødvendigt at gennemføre betydelige ændringer.
Frugt- og grøntsagsproducenterne følte i sin tid en vis frustration over at blive betragtet som en særskilt sektor uden ret til direkte støtte. Men i dag har den særlige ordning, der er baseret på eksistensen af nogle driftsfonde, som producenterne samfinansierer, gjort det muligt for dem at finde en måde, hvorpå de kan tilpasse deres produktioner bedre til markedsbehovene.
Selv om ordningen ikke er fejlfri - hvem er det? - og selv om der er brug for visse ændringer for især at øge producenternes konkurrenceevne, ville det være en fejl at sidestille frugt og grøntsager med resten af landbrugssektorerne. Det ville være et opgør med den filosofi, som de fremskridt, sektoren hidtil har opnået, bygger på.
Jeg vil som tidligere nævnt gerne give udtryk for den utilfredshed, som nogle producentorganisationer har viderebragt til mig på grund af udsættelsen af lovgivningsinitiativerne. Det haster med at komme videre med reformen og få indført nye mekanismer til forvaltning af markedet, der gør det muligt at løse de vanskeligheder, som dele af sektoren oplever, og som vil blive forværret efter WTO-forhandlingerne.
En smidig interventionsordning i tilfælde af kriser, kontrolleret af producentorganisationerne, ville gøre det muligt at forbedre deres rolle som markedsforvaltere, hvilket også ville tiltrække de individuelle producenter, som ikke hidtil har fundet det fordelagtigt at gå med i disse sammenslutninger. 60 % af producenterne er ikke med i disse sammenslutninger.
I det udkast til betænkning, som jeg har forelagt for Europa-Parlamentet, foreslår jeg netop et alternativ til den gældende kriseforvaltningsordning, der ville bestå i indførelse af såkaldte "sikkerhedskasser", der forvaltes af sammenslutningerne, og som skal finansiere tilbagekøb i krisesituationer, reduktion af produktionen i tilfælde af mætning af markedet og endog iværksættelse af en indkomstforsikringsordning. Hvis denne kasse organiseres ordentligt, kan den blive til det instrument, som producentorganisationerne mangler i dag til at kunne tackle op- og nedgangene på markedet.
Betænkningen indeholder også nogle foranstaltninger, der bør iværksættes hurtigst muligt som svar på visse problematiske situationer, f.eks. producentorganisationernes lave medlemstal i de nye medlemsstater, og den kommer også ind på det særlige problem i forbindelse med bær, hvor der foreslås en række foranstaltninger, der har til formål at forbedre såvel ordningen for friske som for forarbejdede frugter og grøntsager, uden at glemme behovet for at udvide de salgsfremmende kampagner for produkter, hvor det skal understreges, at de stammer fra EU. 
Mariann Fischer Boel,
    Jeg vil indlede med at takke fru Herranz García og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for deres arbejde med denne betænkning.
Kommissionens meddelelse om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager havde tre formål: for det første at beskrive, hvordan Kommissionen havde indledt forenklingsprocessen, for det andet at præsentere Kommissionens arbejdsdokument, der analyserer de vigtigste tal for sektoren, gennemførelsen af producentorganisationerne og de dermed forbundne driftsfonde og budgetmæssige aspekter, og for det tredje at stimulere en debat i Rådet, Europa-Parlamentet og sektoren.
Jeg vil nu gå over til indholdet af Deres betænkning og begynde med producentorganisationernes rolle. De er og vil vedblive med at være centrale for den fælles markedsordning. Jeg bifalder Deres forslag, som tager sigte på at styrke deres indflydelse på markedsstyring og koncentrationen af udbuddet, navnlig hvad angår sammenlægninger, grænseoverskridende producentorganisationer og specifikke foranstaltninger beregnet på de nye medlemsstater. Vi burde også overveje muligheden af at indføre nye produkter og nye kategorier af producentorganisationer.
Hvad angår krisestyring, vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på meddelelsen om risiko- og krisestyring i landbruget fra februar 2005. Ud over de horisontale foranstaltninger til krisestyring, der foreslås i denne sammenhæng, vil vi evaluere behovet for at tilvejebringe specifikke redskaber i frugt- og grøntsagssektoren. Vi vil især overveje forslaget om at oprette gensidige forsikringsfonde.
Hvad angår forarbejdede produkter, fremgik det af det nederlandske formandskabs konklusioner, at Kommissionen skulle gennemføre en konsekvensanalyse. Den skulle omfatte en evt. overgang fra de nuværende ordninger til en tilgang baseret på mål og instrumenter, der allerede blev anvendt i reformen af den fælles landbrugspolitik. Kommissionen vil derfor afvente resultatet af konsekvensanalysen, før den foreslår et alternativ for forarbejdede produkter.
Efter udvidelsen af EU undersøger Fællesskabet situationen for røde frugttyper. Når undersøgelserne er afsluttet, vil vi overveje passende foranstaltninger både inden for rammerne af den fælles markedsordning og vis-a-vis import fra tredjelande.
Jeg er helt enig med Dem i nødvendigheden af at fremme konsum af frugt og grøntsager på grund af de positive virkninger på folkesundheden. Jeg vil også gerne nævne vores horisontale instrumenter i den fælles landbrugspolitik til fremme af disse produkter. Frugt- og grøntsagssektoren har draget fordel af dette.
Hvad angår den stigende import af frugt og grøntsager fra tredjelande, kan vi ikke som medlemmer af WTO træffe foranstaltninger, der er i modstrid med vores internationale forpligtelser. Den mest effektive måde at reagere på markedssignaler på er at fokusere på kvalitet. Vi vil nøje overveje muligheden for at indføre særlig oprindelsesmærkning af forarbejdede produkter, der udelukkende er fremstillet af europæiske råvarer.
Hvad angår overensstemmelsen med instrumenter til udvikling af landdistrikter og driftsfondene i den fælles markedsordning, kan jeg forsikre Dem for, at vi vil træffe foranstaltninger, som giver producenterne mulighed for at benytte begge instrumenter, men hindrer muligheden for dobbeltfinansiering.
Albert Jan Maat,
   Hr. formand, jeg takker i hvert fald ordføreren, fru Herranz García, for hendes klare holdning, og jeg vil også give landbrugskommissæren en kompliment. Ved alle diskussioner om, hvad vi ønsker, må jeg sige, at hun i hvert fald er urokkelig i diskussionen om de finansielle overslag og problemet med samfinansiering af landbrugspolitikken, og det er egentlig en kompliment værd. Det betyder også, at hun i hvert fald kæmper for en sektor i Europa, som hun vil opretholde.
Jeg bifalder også hendes bemærkninger om en ordentlig undersøgelse af indvirkningen på frugt- og grøntsagssektoren for at kunne vælge den rette måde at gribe sagen an på, således at der kan arbejdes noget mere markedsorienteret, og ligeledes hendes bemærkninger om kravet om, at produkter fra Europa skal kunne etiketteres ordentligt, således at det er tydeligt, hvor de kommer fra. Det forekommer mig at være en god fremgangsmåde.
Samtidig har jeg også en lille kritisk kommentar, for på grundlag af undersøgelsen af virkningerne må jeg konstatere, at det i Europa, i hvert fald efter udvidelsen af Unionen, ikke er blevet lettere for europæiske frugt og grøntsagsproducenter, der generelt arbejder uden subsidier og markedsorienteret, at holde hovedet oven vande. Vidtgående koncentration på efterspørgselssiden, supermarkeder, følges ikke i selve sektoren af en forstærkelse af producentgrupperingerne. Hvis sektoren skal overleve i Europa, må den kunne arbejde på de betingelser, som gælder for importprodukter. Etikettering er meget vigtig på dette punkt, og det skal Kommissionen lægge større vægt på ved fremtidige planer.
For det andet kan det ikke benægtes, at temmelig mange producenter i de nye lande, de 10 nye medlemsstater, har svært ved at blive integreret på det europæiske marked. Det er væsentligt, at dette gribes kraftigere an gennem oprettelsen af producentgrupperinger og ved at sørge for, at producenterne i de nye lande også kan få magt på markedet i forhold til de store supermarkedskæder.
For det tredje kan netop mindre bureaukrati føre til, at pengene til disse fonde anvendes ordentligt. Det er uacceptabelt, at 25 % af pengene i øjeblikket bliver liggende. Det er meget vigtigt, at Kommissionen hurtigt gør noget ved dette for at sikre, at pengene kan anvendes. Hvis de ikke kan gå direkte til producentgrupperinger, kan det budget, som er tilovers, i betragtning af den store frostskade i store dele af Europa og andre naturkatastrofer såsom tørke, måske alligevel anvendes i sektoren for at sikre, at denne overlever trods vanskelige perioder. I hvert fald vil jeg takke ordføreren og kommissæren for deres trods alt konstruktive holdning. 
María Isabel Salinas García,
   Hr. formand, fru kommissær, vi er alle enige i det behov, der er kommet til udtryk her, for at gennemføre nogle tilpasninger af den nuværende fælles markedsordning for at kunne leve op til de nye udfordringer, som sektoren står over for, men der er ingen, der ønsker, og det fremgår af betænkningen, en reform, der går længere end nævnte behov.
Den initiativbetænkning, vi forhandler i dag, har faktisk bred opbakning fra flertallet, ikke kun i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, men, håber jeg, også i Parlamentet, og især inden for selve sektoren - hvilket ikke er nemt - og den omhandler mange af de punkter, som min gruppe, Den Socialdemokratiske Gruppe, har krævet og har indført i form af ændringsforslag: større fleksibilitet for producentorganisationerne, behovet for at tydeliggøre og afbureaukratisere adgangen til driftsfondene, at støtte medlemskab af en producentorganisation, at arbejde med en koncentration af udbuddet, behovet for at beskytte vores producenter over for tredjelande, forvaltning af krisesituationer osv.
Kommissionen spurgte Parlamentet om, hvordan det mente, at den kommende reform af frugt- og grøntsagssektoren burde være. Her er svarene, som Parlamentet og, naturligvis, de berørte parter er enige i. Nu håber og ønsker vi, at der bliver taget hensyn til dem, både hvad angår tiden og indholdet.
Jeg vil gerne minde Kommissionen om, at betænkningen indeholder en klar anmodning om, at der inden sommer bliver forelagt et lovgivningsforslag med henblik på en fundamental styrkelse og forbedring af producentorganisationernes rolle i forvaltningen af markedet. Fremtiden for denne sektor er markedet, og markedet er fremtiden. Vi må ikke glemme, at frugt- og grøntsagssektoren er dynamisk, men samtidig meget skrøbelig med meget ustabile markeder.
Vi ønsker derfor en reform, der tager hensyn til såvel Parlamentets betænkning som til anmodningerne fra landbrugerne, og især at den bliver fastholdt og medvirker til at forbedre indkomsten i landbruget.
Endelig følger vi forhandlingerne på Doha-runden meget tæt for at kunne medtage disse landbrugsprodukter som følsomme produkter. Kommissæren har tilsyneladende ligeledes foreslået at erstatte de mange fælles markedsordninger med en enkelt eller en fælles juridisk tekst. Det er vi på ingen måde enige i på grund af den risiko, som denne beslutning medfører for sektoren, og på grund af den usikkerhed, som denne meddelelse allerede har givet anledning til. 
Jeg vil gerne slutte med at takke ordføreren for hendes velvilje til at opnå denne konsensus, ikke kun i udvalget, men også her i Parlamentet, og jeg håber, at Kommissionen er velvilligt indstillet med hensyn til fremtiden, eftersom det er det, sektoren utålmodigt venter på. 
Diamanto Manolakou,
   Hr. formand, sektoren for frugt og grøntsager er yderst dynamisk og fortjener derfor også at blive debatteret. Den tegner sig for 17 % af landbrugsproduktionen og modtager kun 4 % af landbrugsressourcerne. Samtidig beskæftiger den en betragtelig del af arbejdsstyrken inden for landbruget og de manuelle erhverv.
Vi har allerede Kommissionens forslag om en revision af den fælles markedsordning, som efter min opfattelse tilgodeser forarbejdningssektoren, men ikke de små og mellemstore bedrifter. Dog mener jeg heller ikke, at det forslag, vi behandler i dag, er fordelagtigt. Situationen bliver ikke forbedret, eftersom evalueringerne er i modstrid med de foreslåede foranstaltninger.
F.eks. foreslås det, at man ophæver koblingen mellem støtte og produktion for frugt og grøntsager, idet man tilslutter sig midtvejsevalueringen af den fælles landbrugspolitik, som hovedsagelig går ud på at adskille støtte og produktion.
Derudover tilslutter man sig WTO's holdning, og samtidig foreslås det, at frugt og grøntsager holdes ude fra WTO-forhandlingerne. Producentgrupper hyldes, men samtidig skønner man, at de ikke er velfungerende, fordi man har konstateret, at kun 40 % af produktionen går gennem dem, og at de kun tegner sig for 25 % af ressourcerne.
Grundlæggende mener jeg, at man skjuler det faktum, at producentgrupperne fungerer som mellemled mellem landmændene og grossisterne og industrien og sikrer sidstnævnte fordele såsom billige råvarer.
Forslaget om en fond med medfinansiering er heller ikke en løsning, eftersom landmændene vil stå tilbage med regningen for de forskellige kriser og følgerne af WTO's afgørelser.
Alt i alt mener vi, at både revisionen af den fælles landbrugspolitik og forhandlingerne med WTO vil forringe indtægtsniveauet for de små og mellemstore producenter af frugt og grøntsager, men gavne grossisterne og industrien, der vil få endnu billigere frugt og grøntsager og score store fortjenester. Det finder vi uretfærdigt og kan derfor ikke stemme for det. 
Filip Adwent
   Hr. formand, jeg vil gerne delagtiggøre Dem i min kolossale bekymring for den eventuelle import i 2005 af røde bær fra Asien.
Polen tæller 450.000 landbrugsbedrifter, som producerer røde bær. Sidste år skabte importen af røde bær fra Asien en katastrofe. Kurserne faldt så meget, at bærrene ikke engang blev plukket. Endnu et år som dette, og 200.000 bedrifter vil gå på tvangsauktion. Med fem personer pr. familie bliver det 1 million mennesker uden indtægt fra dette efterår, hvilket ville være en samfundsmæssig katastrofe, som ikke kan retfærdiggøres! En landmand, som mister sin jord og således sit arbejde, mister samtidig sin bolig, eftersom han sælger den jord, hans hus er bygget på. Han mister også sine rødder, eftersom han bliver nødt til at flytte langt væk, til byen, for at søge arbejde. Men i Polen er der ikke nogen arbejdspladser at finde i byen. Arbejdsløsheden rammer officielt 20 % af befolkningen. Landmændene, som er blevet jaget væk fra deres hjem af en uansvarlig økonomisk politik, har alle chancer for selv at blive kriminelle, desværre.
En anden konsekvens er en massiv udvandring mod vest og en bevidstgørelse om den kolossale løgn, der gik ud på at sige, at EU var baseret på princippet om fællesskabspræference. Hvis De ønsker, at polakkerne skal afvise den europæiske forfatning, skal De bare blive ved med at importere røde bær fra Asien, men De må være ærlige nok til at sige til de polske bønder, at deres skæbne ikke interesserer nogen. Det vil i det mindste gøre tingene klart for alle.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, fru Herranz García, jeg finder dette forslag til beslutning meget glædeligt og takker ordføreren for at have sikret, at det også dækker situationen i de nye medlemsstater.
Polske landmænd har protesteret mod produktionskvoterne og klaget over, at de finder det vanskeligt at sælge deres produkter. Jeg vil i den begrænsede tid, jeg har til rådighed, tage to mindre, men meget væsentlige spørgsmål op. Priserne på frugt og grøntsager er uforholdsmæssigt høje i EU. Desuden er frugten overmoden og uden smag. Vi bør forbedre vores produkters kvalitet og sikre, at der fortsat er et stort udbud af forskellige sorter, især hvad angår sæsonbestemt frugt. I Polen kan man stadig købe yderst velsmagende æblesorter, som jeg aldrig har set og utvivlsomt heller aldrig vil få at se i Bruxelles. Jeg spiser kun tomater og agurker i Polen, fordi de ikke smager af noget i det gamle EU. Vi bør tilbyde vores borgere billigere og friskere frugt og grøntsager og samtidig sikre, at producenterne af frugt og grøntsager får en anstændig løn. Vi bør ikke tillade, at der bliver færre lokale frugtsorter. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, den store udvidelse af EU i 2004 har stillet os over for nye udfordringer og problemer. Selv om vi allerede har tilbragt et år sammen, er det desværre ikke lykkedes os at rette op på de fejltagelser, der blev begået under forhandlingerne om de nye medlemsstaters tiltrædelse. Vi ved alle, at beslutninger kræver tid og eftertanke, men vi ved også, at der er en mængde hastsager, som ikke kan udsættes.
En sådan sag er den yderst tiltrængte regulering af markedet for frugt og grøntsager. Det er meget vigtigt for de nye medlemsstater, at der indføres beskyttende foranstaltninger på markedet for bær og æbler. De europæiske producenter har enorme problemer som følge af tilstrømningen af bær såsom jordbær, ribs, hindbær og kirsebær fra Kina, Marokko og Serbien. Polske producenter og forarbejdningsvirksomheder er særligt hårdt ramt, eftersom Polen tegner sig for omkring 50 % af den samlede bærproduktion i EU såvel som en stor produktion af æbler. Det glæder mig overordentligt, at Europa-Parlaments formand og Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter efter indlæg fra min og andre medlemmers side har vendt deres opmærksomhed mod dette emne, og at især sidstnævnte har valgt en meget professionel tilgang til problemet. Som følge heraf har også Kommissionen taget spørgsmålet alvorligt og sendt en delegation til Polen for at foretage undersøgelser på stedet. Jeg håber, denne delegation vil afslutte sit arbejde inden frugtsæsonen starter, og at vi vil være i stand til at yde den nødvendige støtte og træffe de nødvendige foranstaltninger, inden det er for sent.
Mine damer og herrer, fru Herranz Garcías betænkning fortjener særlig opmærksomhed, og Kommissionen bør derfor drage de rigtige slutninger af den og indlede arbejdet snarest. Hvis vi ikke løser dette problem, vil vi blot løbe fra de nødvendige løsninger og forværre situationen yderligere for mange landmænd og europæiske producenter samt give anledning til misforståelser og uro i offentligheden. 
Katerina Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg blev bekymret og foruroliget over at høre, at De vil udsætte forelæggelsen af lovgivningsforslaget om frugt og grøntsager de næste to år. Hvis denne udtalelse eller erklæring fra Deres side er korrekt, mener jeg, at De bevidst udelukker den fælles markedsordning for frugt og grøntsager fra den reviderede fælles landbrugspolitik og derved udsætter disse produkter og producenterne for mange økonomiske og internationale risici.
Fru Garcías betænkning, som jeg hilser velkommen, udgør et passende grundlag for, at De kan forelægge Deres forslag senest til efteråret.
Jeg skal desuden især understrege følgende vigtige punkter:
Kommissionen bør for det første øjeblikkeligt fremsætte realistiske forslag om producentgrupper inden for rammerne af en forenklet ordning under hensyntagen til de enkelte regioners særlige betingelser og med en afbalanceret anvendelse af sektorens ressourcer.
Der er for det andet plads til at forbedre tærskelordningen for forarbejdede produkter, men eventuelle ændringer heraf bør ikke ændre den nuværende balance medlemsstaterne imellem. Jeg mener, fru kommissær, at Deres forslag om frugt og grøntsager ikke bør begrænses til blot at opstille ordninger eller inføre ændringer for forarbejdede produkter.
De bør for det tredje udvise særlig opmærksomhed, når De deltager i international forhandlinger. Der bør allerede nu tages hensyn til den lave beskyttelse udadtil for frugt og grøntsager i forbindelse med de særlige ordninger, der er imødeset for følsomme produkter, og i forbindelse med fastlæggelsen af en metodologi for værdiækvivalenter for afgifter.
Den fælles markedsordning for frugt og grøntsager udgør sammen med de operationelle programmer, eksistensen af en fond og den obligatoriske dannelse af producentgrupper en driftsstandard for markederne for landbrugsprodukter. De må ikke skuffe de producenter, der har bragt store ofre for at tilpasse sig denne model.
De bør fjerne uretfærdig konkurrence, hjælpe dem med at vinde nye markeder og hjælpe dem med at forbedre produktionen af kvalitetsprodukter. De kan gøre det.
Jeffrey Titford (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg må lykønske ordføreren med at have udarbejdet, hvad der - selv ?målt efter de gængse standarder for EU-dokumenter - er 19 sider i den mest ulæselige, bureakratiske kancellistil, der alt sammen falder ind under den latterlige overskrift om "forenkling" af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager! Aldrig er der inden for frugt- og grøntsagsdyrkning blevet sagt så meget sludder. Jeg vil imidlertid gøre medlemmerne opmærksomme på punkt 46, hvor Kommissionen bliver mindet om, at import fra tredjelande ikke altid sikrer det samme niveau af sikkerhed og kvalitet, som den europæiske forbruger er blevet vant til, og at det derfor er nødvendigt at sikre, at tredjelandenes produkter opfylder de samme sikkerheds- og kvalitetskrav som produkter fra EU. Det betyder groft sagt, at lande uden for EU kan producere deres varer billigere, og det skal der for enhver pris sættes en stopper for. Det er grov protektionisme, der har til formål at bevare EU's frugt- og grøntsagsmarked som et beskyttet miljø kontrolleret af kvælende bureaukrati, som konkurrence udefra aldrig må kunne trænge igennem.
Det er imidlertid forordninger, som fru Herranz García ønsker for selv køkkenurter og persille! Rabarber nævnes også, men jeg vil afholde mig fra den oplagte vittighed og nøjes med at sige, at til forskel fra EU ønsker industrien ikke at tale om rabarber, den ønsker bare at dyrke dem!
Jeg opfordrer medlemmerne til at forkaste denne betænkning eller i det mindste forlange, at den bliver oversat fra det oprindelige bureaukratiske sprog til klart sprog, så enhver kan forstå den.
María del Pilar Ayuso González (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mange tak fordi De er til stede her til aften.
Jeg håber, at De vil overbringe Kommissionen Parlamentets klare og faste budskab om, at det er imod en udsættelse af reformen af frugt- og grøntsagssektoren, som De selv oplyste om for kort tid siden.
Frugt- og grøntsagssektoren er aktiv i næsten alle EU-landene, og de lider alle under de samme problemer alle steder. Den nuværende fælles markedsordning har vist sig at være effektiv, men der er behov for at forbedre den og indføre en ny ordning, der er mere effektiv med hensyn til kriseforvaltning, og der skal iværksættes særlige foranstaltninger for de producenter, som importen sætter under stort pres. Det er ikke protektionisme.
Jeg er fra regionen Castilla-La Mancha, hvor der dyrkes meget hvidløg. Hvidløg er et eksempel på en produktion, som skal tackle en meget voldsom import, først og fremmest fra Kina, som bringer mange bedrifters overlevelse i fare.
Jeg glæder mig over, at betænkningen medtager foranstaltninger til fordel for denne type produkter og samtidig slår til lyd for en forenkling af den gældende importordning for at undgå de uregelmæssigheder, der kan konstateres, fordi der findes tre forskellige ordninger, som aktørerne kan anvende efter eget ønske, hvilket fremmer forekomsten af svigagtig praksis, som sektoren i nogle tilfælde har klaget til Europa-Kommissionen over.
Jeg er også enig i den række af forslag, der findes i betænkningen, om at forbedre sektorens konkurrenceevne og udnytte de budgetmidler, der hvert eneste år bliver underudnyttet som følge af den nuværende fælles markedsordnings manglende fleksibilitet, bedst muligt.
Ordningens mangler, f.eks. det store bureaukrati, producentorganisationernes retsusikkerhed og den manglende generøsitet fra EU's side med hensyn til en øget koncentration af udbuddet, er de vigtigste årsager til, at ordningen, der blev iværksat i 1996, ikke længere er så effektiv.
Det betyder en dårlig udnyttelse af midlerne, og jeg håber, at dette problem bliver løst med det nye forslag. 
Tabajdi, Csaba Sándor (PSE ).
   - Hr. formand, frugt og grøntsagsdyrkning har stor vægt inden for landbruget. Det er inden for denne sektor særligt vigtigt, at producenterne står sammen, eftersom det er en afgørende forudsætning for succes på markedet, men det kræver, at der udvikles et organiseret samarbejde. Organiseringsgraden er dog meget lav i de 10 nye medlemsstater, og dannelsen af producentorganisationer (i det efterfølgende PO'er) er en langsommelig og omstændelig proces.
Det er derfor afgørende at støtte PO-subsidier og især fremme dannelsen af PO'er samt at yde yderligere støtte til nydannede PO'er. Det vil følgelig blive nødvendigt at forhøje det nuværende loft for bidrag i forhold til salgsindtægter fra 4,1 % til 6 %. Det er afgørende at samordne markedsforanstaltninger (første søjle) og udvikling af landdistrikter (anden søjle). Tildelingerne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget vil ikke kunne sikre en tilstrækkelig finansiering af infrastruktur- og investeringsudvikling, og PO'erne bør derfor være berettigede til støtte til udvikling af landbrugsområder.
Sektoren for frugt og grøntsager i de nye medlemsstater bør omstruktureres. Der er mange gamle plantager, især æbleplantager, som indvirker på EU-markedet ved at trække priserne ned, eftersom de leverer varer af dårlig kvalitet, og skaber en krisesituation på det europæiske marked for frugt og grøntsager. Det er derfor vigtigt, at EU yder støtte til rydning og omstrukturering af gamle plantager. Der burde på samme måde som for skolemælksprogrammerne indføres en skolefrugtordning med det formål at stabilisere frugt- og grøntsagsmarkedet.
Der er mange strategisk vigtige produkter, der ikke kan få markedsstøtte inden for de nuværende rammer. For bær, surkirsebær og svampe er skærpede krisestyringsforanstaltninger berettigede. De bør indføjes blandt de forarbejdede produkter, og vi må også appellere om en beskyttelse af sukkermajs mod import fra Kina. Jeg takker kommissær Boel for hendes brev og håber, det bliver muligt at finde en løsning. 
Witold Tomczak (IND/DEM ).
   - Mine damer og herrer, den seneste udvidelse af EU medførte en lang række udfordringer for markedet for frugt og grøntsager. EU-undersøgelserne af kandidatlandene kan findes i dets årsberetninger.
Men selv om det fremgik af Kommissionens undersøgelser, at de nye medlemsstaters tiltrædelse ville berige EU med hele 19 nye frugt- og grøntsagssorter, og at dette ville øge EU's selvforsyning med fødevarer og glæde forbrugerne, blev markedsordningen ikke ændret tilsvarende. Det betyder, at vi står over for en bizar situation, hvor der eksisterer en særlig støttemekanisme for en bestemt blommesort, men ikke noget tilsvarende for æbler, selv om sidstnævnte tegner sig for 32 % af al plukket frugt og således er den mest populære frugt. Der findes støtteordninger for nødder og bananer, men ikke en eneste for de mange bærsorter, som på grund af deres beskaffenhed har en ekstremt kort lagringsholdbarhed og derfor er udsat for store prisudsving.
Jeg må påpege over for kommissæren, at vi er gået ind i endnu en sæson, uden at der er fundet en forsvarlig løsning. Den politik, der finder anvendelse i de 15 gamle medlemsstater, er stadig mere fordelagtig end den, der finder anvendelse i de 10 nye medlemsstater, og man kunne foranlediges til at tro, at Kommissionen kun udfører en række skinmanøvrer i stedet for at fremkomme med konkrete løsninger. I et forsøg på at vinde tid er et særligt hold inspektører blevet sendt til Polen. Det er et uheldigt spil at spille i betragtning af det presserende behov for at stabilisere markedet for frugt og grøntsager og sikre flere tusinde producenter og deres familier et eksistensgrundlag, især i de nye medlemsstater. Hvad mere er, er det højt spil, i betragtning af at det er forbrugerne, der mærker følgerne af disse prisudsving og udsættes for produkter af lav kvalitet, der skal importeres fra tredjelande og udgør en helbredsrisiko. Der findes dog en meget enkel løsning. De nye medlemsstater kan give leveringsgaranti for bær og æbler. Man bør derfor prioritere en støtte til disse lande ved bl.a. at indføre importrestriktioner, medmindre selvfølgelig man har en helt anden opfattelse af den europæiske solidaritet og ønsker at bruge den fælles landbrugspolitik som dække for yderligere kvoter. 
Armando Dionisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissær Mariann Fischer Boel, kære kolleger, i Parlamentets forslag til beslutning om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager tager vi en alvorlig situation op for europæisk landbrug, som vi er nødt til at komme med en hurtig og effektiv løsning på.
Jeg vil gerne lykønske ordføreren med, at hun har taget denne sektors vanskeligheder op og foreslået nogle passende løsninger. Jeg er sikker på, at kommissæren vil tage højde for de bekymringer, som Parlamentet giver udtryk for. Godkendelsen af det ændringsforslag, som jeg har stillet om oprindelsesmærkning af forarbejdede produkter, er et fremskridt. Det er nemlig ikke kun tekstilsektoren, der lider under konkurrencen fra Østen. Det er nødvendigt at gøre forarbejdede landbrugsprodukters oprindelse gennemskuelig, så forbrugerne ved hjælp af mærkningen kan se, hvor det købte produkt kommer fra. Dette forslag er særlig vigtigt for sektoren for tomatkonserves, som er en vigtig sektor for Italiens økonomi, både når det gælder den indenlandske produktion og eksporten.
I 2004 blev en stor del af tomaterne på vores marker ikke høstet, og de uhyre store mængder forarbejdet produkt fra Kina til meget lave priser og uden sundhedsgarantier kastede sektoren ud i en krise. Den kinesiske konserves bliver genforarbejdet i Italien, ofte blandet op med italienske produkter og herefter solgt, som om den er fremstillet i Italien, uden at forbrugerne kan se, hvor den egentlig kommer fra. Mærkning er en grundlæggende garanti for kvalitet og gennemsigtighed.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har desuden vedtaget forslaget om nødvendigheden af, at man med det samme foretager en reform for at imødegå de tilbagevendende markedskriser inden for sektoren for frisk frugt. Man anmoder fra flere sider om en reform for at finde en balance mellem udbud og efterspørgsel og forvalte overskuddene. Jeg håber, at kommissæren vil overveje nødvendigheden af at forkorte tidsfristerne, for de to år, hun nævnte, er alt for lang tid.
Til sidst vil jeg minde om, at frugt- og grøntsagssektoren er langt bagud i forhold til andre landbrugssektorer, eftersom den kun modtager 4 % af fællesskabsressourcerne og kræver en medfinansieringsandel, som er alt for omkostningstung for producenterne.
Béatrice Patrie (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil først gerne lykønske ordføreren med kvaliteten af hans arbejde. Efter tur vil jeg også gerne understrege nødvendigheden af hurtigst muligt at revidere den fælles markedsordning inden for frugt- og grøntsektoren, ligesom Kommissionen forpligtede sig til at gøre i sin meddelelse af 10. august 2004. Der er faktisk konsensus om at bevare den fælles markedsordning i sin nuværende konstellation. Det er således ikke nødvendigt at foretage en fuldstændig omarbejdning af foranstaltningen. De kriser, som er opstået under de seneste markedsføringskampagner, f.eks. i Sydvestfrankrig, har imidlertid vist, at det haster med at justere den fælles markedsordnings mekanismer.
Først og fremmest er det med hensyn til krisestyring nødvendigt at gribe hurtigt og effektivt ind over for overproduktionskriser. Et overskydende udbud på mellem 5-10 % medfører et drastisk prisfald på 30-50 %. Samtidig mener jeg, det er relevant at hæve loftet for samlede tilbageholdelser for at få det op på 20 % af produktionen.
Med hensyn til budgetspørgsmål gør jeg opmærksom på, at producenterne gør en stor indsats. De producerer 15 % af værdien af den europæiske landbrugsproduktion og modtager kun 3,5 % i støtte. Jeg mener for mit vedkommende, at det budget, der stilles til rådighed for producentsammenslutningerne, skal øges fra 4,1-6 % af den markedsførte værdi, der er skabt.
Desuden er kvaliteten og respekten for de lokale produkter centrale elementer.
Endelig foreslår jeg, hvad angår forbindelsen mellem producenterne og distributionssektoren, at EU fremmer definering af forskellige adfærdskodeks i de anerkendte brancheorganisationer i hver medlemsstat, som gør det muligt for producenten at undgå brutale prisfald.
Jeg vil afslutte mit indlæg med at tale om den eksterne dimension af denne sag, som har afgørende betydning. Det er vigtigt at kontrollere, hvor åbne markederne er, og at regulere dem. Fællesskabspræferencen skal fastholdes, frugt og grønt skal medtages på listen over følsomme produkter, der skal være gensidighed, når der åbnes op for handelen med landbrugsprodukter, også hvad angår plantesundhedsaspekterne. Konklusionen er, at dette skal være Unionens krav ved den næste ministerkonference i Hongkong i december 2005 i forbindelse med de bilaterale handelsaftaler.
Christa Klaß (PPE-DE ).
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, markedet for frugt og grøntsager har altid været underlagt stærke udsving i priserne. Det har producenterne mere eller mindre indstillet sig på. Tilbagekøb, altså interventioner, har ikke ført til en bedre stabilitet for denne sektor. Derfor blev der med reformen af den fælles markedsordning for frisk frugt og grøntsager i 1996 indført et nyt instrument, de såkaldte driftsfonde. Dermed blev der overført midler fra interventionen til et moderne, fremtidsorienteret instrument.
Nu bliver vi også bedt om at komme med fremtidsorienterede instrumenter for sektoren frugt og grøntsager. Grundprincippet kan ikke være at vende tilbage til interventioner af den gamle type, sågar til deres opbygning og udbygning, og til et krisestyringssystem, som kun opfattes under stikordet markedskriser. Et moderne krisestyringssystem, som jeg forstår det, bør også afbøde de vejrligsbetingede kriser, f.eks. ved at støtte en forsikring mod flere risici. Det bør overvejes.
I forbindelse med de forarbejdede produkter er det for kortsigtet kun at tale for de forældede produktionstrin og for forarbejdningsstøtten. Hvorfor overvejer vi ikke også en afkobling af støtten i forarbejdningssektoren for frugt og grøntsager? I forbindelse med hele reformen af den fælles landbrugspolitik, som går ud på afkobling, burde dette som konsekvens også gælde her.
Kommissionen har besluttet, at forenklingen af den fælles markedsordning for frisk frugt og grøntsager og revisionen af den fælles markedsordning for forarbejdet frugt og grøntsager skal foretages samlet i 2006. For frisk frugt og grøntsagers vedkommende bliver der allerede i dag i vidt omfang taget højde for en moderne markedsordnings krav. For forarbejdet frugt og grøntsager skal den fælles markedsordning efter min mening reformeres grundlæggende. Der er brug for flere gode modeller. Vi har brug for en grundlæggende diskussion i Europa, og vi har brug for fremtidsrettede signaler for en markedsorienteret sektor. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
   - De 10 nye medlemsstaters tiltrædelse betød, at det var nødvendigt at ændre de instrumenter, der lå til grund for den fælles markedsordning for frugt og grøntsager, for at fremskynde oprettelsen af producentgrupper og -organisationer og sikre, at de fungerede effektivt, såvel som for at forebygge en katastrofe på markedet. Der er meget få producentorganisationer i de nye medlemsstater, og i Polen tegner de sig i dag kun for omkring 1,5 % af markedet.
Bistanden til de nye medlemsstater bør øges, således at de producentgrupper, der har modtaget en foreløbig godkendelse, kan opretholdes og forvaltes korrekt. Der er også behov for specifikke finansielle støtteinstrumenter. Derudover bør der gives tilladelse til oprettelsen af organisationer for forskellige producentgrupper såsom producenter af frugt eller grøntsager til forarbejdning. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at et af bærmarkedets særlige kendetegn er den høje prisfølsomhed på grund af udsving i produktionen og stigende import fra tredjelande. Ukontrolleret import betyder, at de europæiske landmænd, herunder de polske bærproducenter, i dag står over for en katastrofe.
Det, vi har brug for, er foranstaltninger, der kan sikre langsigtet stabilitet på markedet. Sådanne foranstaltninger bør omfatte mere udbredt kontrol med importerede varer, hvilket også vil kunne forhindre, at der indføres varer af dårlig kvalitet i EU. Udstedelse af oprindelsescertifikater bør udgøre en obligatorisk del af disse kontrolinspektioner, og Fællesskabet bør overveje at indføre importkvoter for disse følsomme produkter. Det eneste, Kommissionen foreslår, er dog at foretage undersøgelser og træffe andre foranstaltninger, som den ikke har redegjort nærmere for. Den foreslår med andre ord, at vi skal indtage en tilbagelænet og afventende holdning. 
Janusz Wojciechowski (PPE-DE ).
   - Dagens debat om foranstaltninger til forenkling af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager har foranlediget mig til at fremkomme med en række overvejelser af mere generel karakter angående ændringerne af den fælles landbrugspolitik. Både jeg og mine kolleger er som medlemmer af Europa-Parlamentet fra Polen, en ny medlemsstat, blevet særdeles overrasket over den pludselige ændring, der er kommet for dagen i EU's overordnede tilgang til økonomien, i særdeleshed i forhold til landbruget.
Før vi blev medlemmer af EU, opfattede vi det som en lukket struktur og et lukket marked, det var meget vanskeligt at få adgang til. Nu, hvor vi er en del af EU, er der ikke tale om andet end liberalisering. Vi forventes at liberalisere vores markeder for frugt og grøntsager, sukker og mælk og alt muligt andet og åbne dem for resten af verden. Det EU, vi blev medlemmer af, var forskelligt fra det, vi ser i dag. Polen producerer halvdelen af alle bær i EU, herunder kirsebær, ribs og hindbær, og de polske parlamentsmedlemmer har gentagne gange og ad forskellige kanaler opfordret Kommissionen til at indføre beskyttende foranstaltninger til fordel for markedet for bær. Hver eneste gang har vi fået at vide, at det ikke vil ske, fordi det er nødvendigt at liberalisere markedet, og at vi bør åbne vores marked for at udvise solidaritet med de fattige lande, der ønsker at eksportere varer til vores markeder.
Solidaritet er et udmærket ord, og vi polakker er særligt bevidste om dets værdi. Men solidaritet må ikke betyde, at vi påtvinges andre landes fattigdom. Vi kan ikke tillade, at vores landmænd går konkurs og rammes af fattigdom, så andre kan sælge deres produkter i EU. En særlig god grund til, at vi ikke kan tillade dette, er seriøse formodninger om, at liberaliseringen er til større gavn for spekulanter end for landmændene i de fattige lande. Jeg er fortsat overbevist om, at det ville være en udmærket idé at indføre beskyttende foranstaltninger og begrænse importen af frugt til EU-markedet. Jeg støtter fru Herranz Garcías betænkning fuldt ud og værdsætter det store arbejde, hun har udført i forbindelse med udarbejdelsen heraf.
Mariann Fischer Boel,
    Jeg vil igen takke udvalget for dets initiativbetænkning om forenkling af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager. Jeg har lyttet opmærksomt, og jeg kan forsikre Dem for, at Kommissionen vil analysere denne endelige betænkning meget nøje, før den stiller forslag om frugt- og grøntsagssektoren.
I formandskabets konklusioner fra november 2004 blev det bekræftet, at grundlaget for reformen i 1996 også skulle være grundlaget i sektoren for frisk frugt. Kommissionen blev imidlertid også anmodet om at gennemføre en konsekvensanalyse, der omfattede alle aspekter af forarbejdede frugter og citrusfrugter. Analysen vil være til rådighed i begyndelsen af 2006. Af kohærenshensyn besluttede Kommissionen at stille et samlet forslag, der omfatter både frisk og forarbejdet frugt.
Om krisestyring inden for rammerne af meddelelsen om risiko- og krisestyring i landbruget og de horisontale muligheder, der er indkredset i denne sammenhæng, mener Kommissionen, at de specifikke behov skal undersøges i hvert enkelt tilfælde i forbindelse med revisionerne af de fælles markedsordninger, også hvad angår frugt- og grøntsagssektoren. Derfor vil Kommissionen nøje overveje oprettelsen af en gensidig stabiliseringsfond baseret på offentlig og privat samfinansiering.
Hvad angår bær, har Rådet også anmodet Kommissionen om at gennemføre en passende analyse af den nye situation på det europæiske marked som følge af udvidelsen og om fornødent at stille forslag til løsning af netop disse problemer. Kommissionen har allerede iværksat analysen af bærsektoren i de nye medlemsstater. Tjenestemænd fra landbrugs- og handelsdirektoraterne er netop vendt tilbage fra et besøg i Polen. Når denne undersøgelse er afsluttet, vil vi analysere resultaterne, og der vil om nødvendigt blive truffet passende foranstaltninger, når tiden er inde til det.
Som medlem af WTO kan vi ikke vedtage protektionistiske foranstaltninger, der anses for importrestriktioner. Den mest effektive måde at reagere på markedssignaler på er at fokusere på kvaliteten af vores produkter og forbedre vores sektors konkurrenceevne. Det kan vi gøre med to forskellige midler. Som jeg allerede har sagt, er det ene at styrke producentorganisationerne, så vi forhindrer, at producenterne konkurrerer med hinanden, og det andet er muligheden for at styrke vores salgsfremmende initiativer, hvilket kunne være nyttigt.
Nogle af Dem rejste spørgsmålet om import af frugt og grøntsager fra tredjelande, navnlig røde frugter. Import fra tredjelande har overholdt de standarder, vi anvender i Fællesskabet. Medlemsstaterne skal kontrollere produkter, der kommer ind i Fællesskabet, og rapportere tilbageholdelse af produkter, der ikke overholder standarderne, til Kommissionen gennem vores system til hurtig varsling.
Ifølge de oplysninger, vi har fra det system, var der kun tre tilfælde af tilbageholdelse af frisk og frosset frugt, som ikke overholdt vores standarder, i perioden fra januar 2002 til april 2005. Når man tænker på de store mængder, der importeres, mener jeg, at dette er en meget lille andel.
Hvad angår indførelsen af særlig oprindelsesmærkning, kan jeg forsikre Dem for, at jeg vil se positivt på det.
Jeg kan kun understrege netop denne sektors store betydning for medlemsstaterne set ud fra både et økonomisk synspunkt og et synspunkt om jobskabelse.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0096/2005) af Wojciechowski for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1868/94 om en kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse (KOM(2004)0772 - C6-0014/2005 - 2004/0269(CNS)).
Mariann Fischer Boel,
    Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Wojciechowski og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for deres arbejde med denne betænkning. Jeg vil gerne sætte dette forslag ind i den rette sammenhæng. Rådet vedtog den 26. juni 2003 en dybtgående reform af den fælles landbrugspolitik, som indebærer en væsentlig ændring af støttereglerne i Fællesskabets landbrugssektor. For kartoffelstivelsens vedkommende er 40 % af den støtte, der betales til producenten, blevet afkoblet og indgår i ordningen med enkeltbetaling pr. bedrift. Efter udvidelsen er seks ud af de 10 nye medlemsstater blevet inddraget i kvoteordningen for kartoffelstivelse for første gang i produktionsåret 2004-2005.
Siden kvoterne for produktion af kartoffelstivelse blev indført i 1995, har vi forsøgt at definere en strategi for at sikre, forbedre og fremme udviklingen af denne meget vigtige sektor.
Nu vender jeg tilbage til det forslag, vi diskuterer i dag. Det er af afgørende betydning at opretholde denne skrøbelige sektors stabilitet, samtidig med at der tages højde for de grundlæggende ændringer som følge af reformen af den fælles landbrugspolitik og udvidelsen. For det første for at videreføre kvoterne i to år i stedet for de tre år, der er angivet i forordning (EF) nr. 1868/94. Denne tidsramme skulle give os mulighed for at analysere de første virkninger af reformen af den fælles landbrugspolitik og udvidelsen på kartoffelstivelsessektoren og for om nødvendigt at handle hurtigt.
For det andet for at videreføre de eksisterende kvoter, som har sørget for et stabilt marked i de otte gamle medlemsstater, som deltager i denne ordning. Jeg er godt klar over, at visse nye medlemsstater frygter, at deres kvoter, som der blev truffet aftale om i deres tiltrædelsestraktater, og som er baseret på en historisk referenceperiode, er for små. Udviklingen i kartoffelstivelsessektoren i alle medlemsstaterne vil som sædvanlig blive overvåget nøje i de kommende år.
Kommissionen værdsætter det bidrag, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har ydet til udviklingen af dette område. Flere af de stillede ændringsforslag rækker imidlertid ud over anvendelsesområdet for Kommissionens forslag, navnlig hvad angår tidsrammen for forslaget. Da en forlængelse på fire år ikke ville give os mulighed for at reagere hurtigt på eventuelle skævheder på det europæiske kartoffelstivelsesmarked, kan Kommissionen ikke acceptere dette ændringsforslag til det forelagte forslag.
Ændringsforslaget om kvoteroverførsel til nye medlemsstater rejser tydeligvis spørgsmål, der har stor betydning for de berørte lande. Men erfaringen har vist, at kartoffelstivelsesudbyttet varierer meget afhængigt af de klimatiske forhold. At åbne mulighed for udligning mellem landene, først og fremmest til fordel for de nye medlemsstater, kunne få stivelsesproducenterne i disse medlemsstater til at øge områderne under kontrakt i håb om overførsel af ubrugte kvoter fra andre medlemsstater, hvilket kunne føre til en betydelig overstigning af deres kvoter de år, hvor de klimatiske forhold i EU er gunstige for kartoffeldyrkning, hvorved deres situation forværres.
Derfor kan Kommissionen ikke acceptere de ændringsforslag, der er stillet i betænkningen.
Janusz Wojciechowski (PPE-DE ),
    Mine damer og herrer, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter stod over for to problemer under udarbejdelsen af denne betænkning. Det første var spørgsmålet om, hvor længe, eller med andre ord hvor meget længere, den nuværende kvoteordning skal gælde, og det andet var spørgsmålet om, hvor meget, eller med andre ord hvorvidt kvoteniveauerne skal ændres.
Hvad angår det første spørgsmål, besluttede Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, at kvoteordningen skulle gælde de næste fire produktionsår i stedet for de to år, som Kommissionen har foreslået. Udvalget blev påvirket af argumentet om, at denne periode skulle være lang nok til, at kartoffel- og kartoffelstivelsesproducenter kan udarbejde produktionsplaner i god tid. De to år, der foreslås i forslaget, ville være for kort tid til at udfærdige sådanne planer, og derfor vedtog Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter et ændringsforslag, hvori det foreslog en længere periode på fire år.
Der opstod imidlertid en ophedet debat om det andet spørgsmål om, hvorvidt kvoteniveauerne skulle ændres eller ej. En stor del af debatten drejede sig om, hvorvidt de nye medlemsstater var blevet uretfærdigt behandlet, da de kvoter, de blev tildelt under tiltrædelsesforhandlingerne, ikke svarede til deres produktionspotentiale. Mens kvoterne for de 15 gamle medlemsstater udgør 89 % af den samlede EU-kvote på 1.947.000 t, svarer kvoterne for de 10 nye medlemsstater kun til 11 % af dette tal.
Jeg vil minde kommissæren og Parlamentet om, at tallene tydeligt viser, at de 10 nye medlemsstater producerede flere kartofler end de gamle medlemsstater så sent som i 1999, hvor der blev dyrket ca. 1.400.000 ha kartofler i de gamle medlemsstater i forhold til 1.600.000 ha i de nye medlemsstater. Situationen har ændret sig en del i mellemtiden som følge af et pludseligt fald i den mængde kartofler, der dyrkes i de 10 nye medlemsstater, men produktionsniveauerne er stadigvæk meget høje. Polen, som er EU's største kartoffelproducent, blev nævnt som et eksempel under debatten. Selv om store skår på de polske kartoffeldyrkningsområder er blevet forladt, er Polen stadig den førende kartoffelproducent. Alligevel er Polens produktionskvoter imidlertid meget lavere end Tysklands, Nederlandenes eller Frankrigs kvoter. Denne lave kvote betyder, at Polen, som er en kæmpestor kartoffelproducent, ikke producerer stivelse nok til at opfylde den indenlandske efterspørgsel og må importere store mængder stivelse. De andre nye medlemsstater, særlig Litauen, står over for tilsvarende problemer.
På den anden side blev det understreget, at selv om de 15 gamle medlemsstater er blevet tildelt høje stivelsesproduktionskvoter, er disse kvoter i mange år ikke blevet anvendt. I løbet af de sidste seks år blev kvoterne f.eks. kun opfyldt i 2001, og underproduktionen i de øvrige år varierede fra 3 % til 17 %. Som der blev gjort opmærksom på, er det yderst uretfærdigt, at visse lande ikke opfylder deres kvoter, mens andre kæmper for at overleve, fordi deres kvoter er for lave.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter besluttede, at både en stigning i den samlede kvote og ændringer i de enkelte landes kvoter ville være udelukket. Denne beslutning skyldtes primært bekymring for, at markedet ville bryde sammen, hvis produktionen steg. Man indgik imidlertid et bredt kompromis i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som førte til en alternativ idé om en udligning, der skulle gøre det muligt for landene at overføre ubrugte kvoter. I betragtning af de problemer, som de nye medlemsstater står over for, har Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter foreslået en løsning, der gør det muligt at overføre kvoter, der ikke er blevet anvendt, som det ofte har været tilfældet i de seneste år. De nye medlemsstater ville få størst gavn af det. Jeg vil understrege over for kommissæren og Parlamentet, at dette er en udmærket løsning, da det ikke betyder, at den samlede produktionskvote skal øges, hvilket kunne bringe markedet i fare eller forskubbe den fine ligevægt i ordningen. Det ville imidlertid give os mulighed for at rette op på den uretfærdige tildeling af kvoter i det mindste i tilfælde, hvor visse lande ikke anvender kvoterne.
Jeg vil gerne takke medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter hjerteligt, uanset deres politiske overbevisning, fordi de enstemmigt har vedtaget dette kompromisforslag. Jeg anbefaler Parlamentet og Kommissionen kompromiset og håber, at forslaget om en udligning finder vej ind i det nye forslag til forordning. Jeg vil også gentage, at det er et yderst opfindsomt og tiltrængt kompromis, der er et bevis på den solidaritet mellem de gamle og nye medlemsstater, som vi skal stræbe efter. 
Laima Andrikiene
   , Spørgsmålet om produktionskvoterne for kartoffelstivelse er meget vigtigt for nogle af de nye EU-medlemsstater, og særlig for Litauen og Polen. Problemet er, at der i aftalen om tiltrædelse af EU er fastsat en meget lille kvote for produktion af kartoffelstivelse i Litauen, nemlig 1.211 t pr. år, hvilket kun er 0,06 % af EU-kvoten. Litauens kvote blev som bekendt fastsat i overensstemmelse med referenceperioden 1998-2000, som er den periode, hvor der har været produceret mindst kartoffelstivelse i Litauen, og det er slet ikke i overensstemmelse med de nuværende behov. Jeg vil gøre mine kolleger og medlemmerne af Kommissionen opmærksom på, at denne kvote ikke engang sikrer den økonomisk berettigede minimumsanvendelse af fabrikkernes kapacitet i denne branche i Litauen. Kartoffelstivelsesindustrien i Litauen består kun af to fabrikker. De to fabrikkers samlede teknologiske kapacitet er 13.000 t kartoffelstivelse pr. år. Således kører de litauiske fabrikker for tiden med kun 9 % af deres kapacitet. Hvis den nuværende kvote ikke ændres for de kommende år, betyder det, at kartoffelstivelsesproduktionen i Litauen afbrydes. Den økonomisk berettigede minimumsanvendelse af fabrikkernes kapacitet ville kun være 4-5.000 t kartoffelstivelse pr. år. Derfor anmoder Litauen om at få øget kvoterne til mindst 4.855 t pr. år, og det ville udgøre 0,25 % af EU-kvoten.
I den forbindelse vil jeg understrege, at i de seneste år er EU-kvoten for kartoffelstivelsesproduktion ikke blevet udnyttet, og derfor vil Litauens anmodning om at øge kvoten fra 0,06 til 0,25 % af det samlede niveau for EU-kvoten for kartoffelstivelsesproduktion bestemt ikke få væsentlig indvirkning på indikatorerne for EU's indre marked. Det vigtigste er imidlertid, at hvis Litauens kartoffelstivelseskvote øges, ville det sikre samfundsmæssig stabilitet, arbejdspladser og infrastrukturen i to regioner i Litauen, som er tæt forbundet med driften af disse fabrikker. Det er selvfølgelig meget lettere at ødelægge noget end at bygge det op, og problemet er, at efter man har fået denne litauiske industri til at bryde sammen, skal man kompensere for eftervirkningerne, herunder de økonomiske virkninger. Alt dette sker på et tidspunkt, hvor det forudses, at forbruget af og efterspørgslen efter kartoffelstivelse i Litauen er stigende og vil fortsætte med at stige, og at efterspørgslen inden for cellulose- og fødevareindustrien vil stige op til 8.000 t pr. år. Derfor er der ingen tvivl om, at Litauens kvote for kartoffelstivelsesproduktion bør øges. 
Bogdan Golik,
    Hr. formand, hr. kommissær, reformen af stivelsesmarkedet er kun en meget lille del af reformen af den fælles landbrugspolitik. Selv om det imidlertid vedrører et så lille aspekt af denne politik, er betænkningen og begrundelsen et udmærket eksempel på, hvordan enkelte lande behandles forskelligt og ukorrekt. Kandidatlandene gik desværre med til en sådan behandling i tiltrædelsestraktaterne.
Polen var i mange år en af de førende europæiske kartoffelproducenter næst efter Tyskland og Frankrig, og det er stadig tilfældet i dag. Det skyldes både landbrugstraditioner og forbrugervaner, der går mange generationer tilbage, og Polens dårlige sandede jord, hvor landmænd kun kan dyrke rug og kartofler. Polens stivelsesproduktionskvote på 144.000 t har absolut ingen forbindelse med hverken de 13 polske kartoffelbearbejdningsfabrikker, som for tiden anslås til 220.000 t, eller med den mængde kartofler, der dyrkes. Der anvendes trods alt mere jord til at dyrke kartofler i Polen end i andre lande i Europa. Dette tal står heller ikke i forhold til det antal mennesker, der enten bor i landdistrikter eller arbejder i landbruget.
Selv om Polen er den tredjestørste kartoffelproducent, betyder de pålagte begrænsninger, at det er blevet stivelsesimportør. Den polske regering anså det derfor for naturligt at fremsende berettigede forslag, idet den antog, at de kvoter, der var blevet undervurderet og dårligt forhandlet, ville blive øget. Efter min mening skal man ikke skamme sig over at indrømme en fejl. Det, der imidlertid er skammeligt, er at nægte at rette fejlen. De foreslåede ændringer svarede til en kvotestigning på blot 40.000 for Litauen og Polen tilsammen, selv om 20 % af EU's samlede kvote, eller 200.000 t, ikke er blevet anvendt i de seneste år. Selv om de ændringsforslag, som ordføreren for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter oprindeligt stillede, var en gentagelse af de ændringer, som den litauiske og polske regering tidligere havde stillet, vakte de imidlertid en del røre. Kommissionen protesterede voldsomt, og der fandt en lang, ophedet drøftelse sted i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Til tider følte jeg, at jeg var til en fodboldkamp, hvor Polen og Litauen, som havde stillet forslaget, stod på den ene side sammen med de andre nye medlemsstater, og resten af EU stod på den anden side.
I dag drøfter vi den endelige udgave af denne nye betænkning, som er et resultat af et opfindsomt kompromis. Jeg har opholdt mig ved baggrunden for betænkningen, fordi jeg vil gøre Parlamentet opmærksom på et underliggende problem, som nu er sprunget i øjnene og har afsløret den ulige behandling, som enkelte lande får i den fælles landbrugspolitik. Denne ulighed er et resultat af fejl begået af dem, der forhandlede tiltrædelsestraktaterne, men den skyldes også, at landbruget og landdistrikterne i Europa har ændret karakter efter udvidelsen og reformen af den fælles landbrugspolitik.
Mine bemærkninger skyldes også et ønske om at gøre opmærksom på, at hr. Wojciechowskis betænkning både er godt udtænkt og et godt kompromis, og at det er lykkedes ordføreren at forene alle parter i denne unødvendige konflikt. Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet, som jeg repræsenterer, støttede også dette kompromis, som betyder, at kvoterne forlænges yderligere to år, eller indtil 2009, og at kvoterne på fire år fordeles mellem medlemsstaterne på grundlag af kvoterne for 2004-2005.
Jeg er enig med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i, at to år ikke er nok til, at vi kan vurdere udviklingen på stivelsesmarkedet efter udvidelsen, og jeg mener, at ubrugte kvoter, som for tiden udgør 19 % af de samlede kvoter, skal fordeles mellem de nye medlemsstater. Jeg vil også takke ordføreren og understrege, at dette er et eksempel på et godt kompromis og en udmærket udarbejdet betænkning. 
Gintaras Didžiokas,
   Hr. kommissær, mine damer og herrer, spørgsmålet om kvoter for produktion af kartoffelstivelse synes ved første øjekast at være enkelt og ligetil. Det virker, som om vi her kun diskuterer tal, procentdele eller satser. Bag tallene befinder der sig imidlertid rigtige mennesker, deres familiemedlemmer og deres liv.
Jeg vil forsøge at give en kort forklaring. Litauen, hvor jeg er valgt, har en kvote, som er 10 gange mindre, end hvad landet kan producere. Som det er blevet nævnt, er der to fabrikker, der producerer kartoffelstivelse i Litauen - begge i landdistrikter. Jeg understreger - i landdistrikter. Litauen har en gammel tradition for at dyrke kartofler. Denne afgrøde giver et godt udbytte i Litauen. Fabrikkernes kapacitet er 13.000 t om året. I den litauiske økonomi, som er den hurtigst voksende økonomi i EU, er der brug for mere og mere af dette produkt, dvs. Litauen har behov for dette produkt til eget brug. Produktionskvoten, som kun er på 1.200 t pr. år, tillader ikke litauiske fabrikker at anvende deres kapacitet i en i det mindste minimal, økonomisk berettiget ordning. Måske forstår De, hvilken produktionseffektivitet dette betyder, når fabrikker er tvunget til kun at anvende 9 % af deres kapacitet. Den nuværende situation, dvs. produktionskvoten, tvinger forretningsmænd til at lukke disse fabrikker i landdistrikter. De mennesker, som arbejder og bor der, mister deres arbejde. Endvidere er infrastrukturen i de to byer forbundet med de førnævnte fabrikker - varme, vandforsyning osv. Således vil lukningen af fabrikkerne få meget alvorlige samfundsmæssige følger. Situationen er endnu mere uregelmæssig, fordi andre medlemsstater har meget større produktionskvoter, end de kan producere eller forbruge. Så vi er nået til det punkt, at Litauen er i stand til at producere og forbruge dets egen produktion, men at det ikke må producere. Det er tvunget til at lukke fabrikker. Jeg synes, at det er uretfærdigt, og at det ikke på nogen måde er relevant for EU's hovedprincipper.
Jeg har forstået, at spørgsmålet om kvoter er meget følsomt. Jeg taler imidlertid ikke om yderligere fordele, men kun om muligheden for at overleve. Det litauiske landbrugsministerium fremlagde sine detaljerede argumenter for Kommissionen, men Kommissionen syntes ikke, at det var nødvendigt at tage hensyn til dem. Man kan måske godt forstå Kommissionen - spørgsmålet om kvoter er virkelig prekært. Måske kan Kommissionen opføre sig på den måde, fordi det er på længere afstand af befolkningen. Europa-Parlamentet og medlemmerne af Parlamentet skal imidlertid behandle folks problemer på en mere følsom og grundig måde og ikke vende sig væk fra dem, men træffe egentlige beslutninger. Man kan sige, at disse kvoter er blevet aftalt. Ja, men det er ikke godt, og de er ikke en hellig ko, som man ikke må røre. Hvis vi får øje på problemet, skal vi tage ansvar for at løse det. Vi taler meget og alvorligt om udviklingen i landdistrikterne og støtte til landdistrikter. Vi afsætter store midler til det. Derfor vil det se uberettiget ud, hvis vi ødelægger noget, der rent faktisk kan fungere, men derefter skaber noget, som kræver flere midler. Er dette en effektiv og rationel fremgangsmåde? Jeg tror således, at det foreslåede kompromis om at give mulighed for at omfordele de ubrugte kvoter er et positivt skridt, og det vil sætte medlemsstaterne og Kommissionen i stand til at finde en løsning på dette forhold. Jeg vil takke taleren, hr. Wojciechowski, for hans beslutsomhed og det udførte arbejde. Jeg håber, at mine kolleger vil støtte den betænkning, som hr. Wojciechowski har udarbejdet, og som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har godkendt og revideret. 
Peter Baco (NI ).
   - Mine damer og herrer, jeg vil anbefale og indtrængende anmode om Deres støtte ved afstemningen om forslaget fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som ordføreren, Jánusz Wojciechowski, har stillet. Jeg vil også takke ham for hans kvalificerede og hårde arbejde med at udarbejde dette dokument.
Mine damer og herrer, vedtagelsen af dette kompromisforslag ville være et bevis på vores vilje til i det mindste delvist at afskaffe den uretfærdige omfordeling af jord til produktion af kartoffelstivelse mellem gamle og nye EU-medlemsstater. Det fremgår klart af eksemplet med Polen. Da Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter drøftede emnet, tog det også et bredere problem op, nemlig forskelsbehandling af landmænd fra de nye EU-medlemsstater. Det er allerede blevet nævnt i dette mødelokale, at EU-landmænd fra en gammel medlemsstat på venstre bred af en flod, som driver landbrug på de samme klima- og jordbetingelser, modtager direkte betalinger på omkring 400 euro sammenlignet med kun 50 euro til landmænd i en ny medlemsstat på den modsatte bred af den samme flod. I en åben diskussion om dette spørgsmål gjorde Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter opmærksom på et stort behov for at udveksle synspunkter vedrørende gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik og tale om problemet uden fordomme.
Det glæder mig meget at benytte denne lejlighed til at konstatere, at drøftelserne i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter tydeligt viste viljen til - og ikke kun viljen til, også interessen for - at arrangere en sådan åben meningsudveksling. Landmændene i Den Slovakiske Republik håber også, at sådanne drøftelser kunne føre til, at spændingerne i forbindelse med den ulige gennemførelse af landbrugspolitikken i forskellige dele af det forenede EU bliver fjernet. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, i mange år var Polen en af de førende stivelsesproducenter efter lande som Tyskland, Nederlandene, Frankrig og Danmark. For tiden kører stivelsesproduktionsanlæggene i Polen kun med omkring 60 % af produktionskapaciteten, fordi Polens produktionskvote er fastsat til 145.000 t. Det betyder, at stivelse er et af de produkter, vi er nødt til at importere, fordi vi ikke producerer nok af det, selv om vi ikke mangler råstoffer eller bearbejdningskapacitet. Polen har brug for en produktionskvote på mindst 180.000 t, som var det tal, det foreslog under forhandlingerne.
Der har eksisteret magtfulde producentorganisationer i Vesteuropa i over 30 år. Sådanne organisationer er først for nylig blevet oprettet i Polen, og de har haft store begyndervanskeligheder. Derimod har stivelsesproduktionsanlæggene tilpasset sig godt. Producenterne investerede mange penge i 2003 for at opfylde EU's miljøstandarder, og dette er yderligere et argument for at øge Polens kvote. Det skal tilføjes, at de pågældende virksomheder har flere tusinde ansatte, og de ligger primært i de områder af Polen, som er særlig hårdt ramt af strukturrelateret arbejdsløshed.
Jeg tror ikke, at de stillede ændringsforslag kan løse alle vores problemer, men de er et skridt i den rigtige retning. Selv om halvdelen af alle de kartofler, der dyrkes i Europa, kommer fra Polen, vil vi stadig være tvunget til at importere stivelse. Hvordan skal vi forklare det for dem, der arbejder med kartoffelproduktion og -bearbejdning, og for forbrugerne? 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil henlede Parlamentets opmærksomhed på tre emner, som efter min mening er vigtige med hensyn til kvoteordningen for produktion af kartoffelstivelse. For det første efterlader debatter om landbrug ofte det indtryk, at Kommissionens repræsentanter tilfældigvis har store huller i deres viden om de nye medlemsstaters produktionspotentiale. De nye medlemsstater står for 30 % af EU's samlede produktionspotentiale for kartoffelstivelse, hvilket er emnet for debatten i dag. Samtidig er de fastsatte stivelsesproduktionskvoter for disse lande kun fastsat til ca. 10 % af den samlede EU-produktionskvote. Det kan derfor ikke benægtes, at fordelingen af disse kvoter mellem de gamle og nye medlemsstater er himmelråbende uretfærdig.
For det andet er det ofte under debatter blevet slået fast, at det ville være umuligt at ændre noget, der er aftalt under tiltrædelsesforhandlingerne. Begrundelsen herfor er, at hvis et land skulle drage fordel af en sådan ændring, ville et andet land også ønske at ændre noget til deres fordel. Denne holdning er uacceptabel. For det tredje er Kommissionen meget længe om at svare på indlæg og forslag fra medlemmerne af Parlamentet. Vi må ofte vente i flere uger på et svar, og det kan tage flere måneder rent faktisk at gennemføre foranstaltninger. Denne tingenes tilstand er også utålelig.
Trods disse forbehold håber jeg, at det vil lykkes for Kommissionen, Rådet og Parlamentet at nå frem til et kompromis, selv om det kun er vedrørende kvoter for stivelsesproduktion. Hr. Wojciechowski har foreslået et sådant kompromis, som blev vedtaget enstemmigt af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og det taler til hans ære. Ganske vist giver denne løsning ikke de nye medlemsstater garanti for, at deres kvoter for stivelsesproduktion bliver øget, men det gør det i det mindste muligt. Det gælder især, fordi stivelsesproduktionen i EU er faldet under de nuværende produktionsgrænser med gennemsnitligt 7 % i hver af de sidste seks år. Det samme bliver derfor sandsynligvis tilfældet fremover. Med den nye forordning kan man overføre ubrugte kvoter til de nye medlemsstater, og det vil give landmænd, der dyrker stivelseskartofler i disse lande, og særlig Polen, mulighed for at tjene mere på deres jord. Det vil også betyde, at stivelsesindustrien kan udnytte produktionskapaciteten bedre. 
Mariann Fischer Boel,
    Tak for Deres bidrag til denne vigtige debat. En af de ting, som flere medlemmer tog op, er spørgsmålet om, hvorfor de nye medlemsstater ikke fik en højere kvote lige fra begyndelsen. Der blev forhandlet om kartoffelstivelseskvoterne for de nye medlemsstater i København i 2002, og de blev aftalt af kandidatlandene og EU-25. De blev beregnet på nøjagtig samme måde som kvoterne for andre medlemsstater ud fra gennemsnittet af produktionen i løbet af en referenceperiode på tre år.
I forbindelse med det eksempel fra Polen, der blev nævnt, vil jeg give nogle få tal. Gennemsnitsproduktionen i Polen fra 1999 til 2001 var 107.317 t. Alligevel fik Polen bevilget en kvote på 144.985 t. Derfor er det ikke helt rimeligt at tale om uretfærdige kvoter. Jeg anerkender fuldt ud Polens betydning som kartoffelproducent, men jeg må minde Dem om, at stivelseskvoterne er baseret på historisk produktion og ikke på de forskellige medlemsstaters potentiale.
De andre spørgsmål vedrører forlængelsen af tidsrammen til fire år og muligheden for kvoteoverførsel til de nye medlemsstater. I mit indledende indlæg gjorde jeg det klart, at jeg ikke kan acceptere de ændringsforslag, der er stillet i betænkningen.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0045/2005 - B6-0231/2005) af Pistelli for ALDE-Gruppen til Kommissionen om situationen i Sudan. 
Lapo Pistelli (ALDE ),
    Hr. formand, kære kolleger, jeg beklager at måtte begynde denne tale med at give udtryk for, at vi hellere ville have haft kommissær Louis Michel til at svare, eftersom han har et godt og indgående kendskab til denne situation. Hermed vil jeg dog ikke at tage noget fra kommissær Mariann Fischer Boel.
Sidste gang, Europa-Parlamentet behandlede dette spørgsmål, var i forbindelse med det besøg, som delegationen aflagde i september sidste år under fru Morgantinis ledelse. Siden da er der dog sket meget i Sudan. Man har først og fremmest afsluttet de forhandlinger, som den 25. januar førte til undertegnelsen af den samlede fredsaftale, der bringer 21 års borgerkrig mellem landets nordlige og sydlige del til ophør, selv om alle de protokoller, som denne aftale indeholder, er meget omfattende og kræver god vilje fra begge sider.
Samtidig er den internationale opmærksomhed, som er rettet mod tragedien i Darfur, blevet større. Det er en kompleks tragedie med mange konsekvenser, og det er svært at gøre rede for den på få minutter. Bortset fra den meget store opmærksomhed fra det internationale samfund er der også blevet gjort en bemærkelsesværdig humanitær indsats, ikke mindst fra EU's side, og for nylig har vi ligeledes hørt nogle vigtige udtalelser fra FN's Sikkerhedsråd.
Det, som efter vores mening er selve problemets kerne, og som Parlamentet således skal være opmærksomt på, er, om den positive aftale mellem landets nordlige og sydlige del - mellem Ali Osman Taha og John Garang - er et godt varsel og dermed kan få en positiv indflydelse på konflikten i Darfur, eller om det internationale samfund i virkeligheden løber en risiko for, at det uløste Darfur-problem destabiliserer fredsaftalen mellem Nord og Syd. Der er således tale om to særskilte spørgsmål, som dog er tæt forbundet med hinanden, eftersom de finder sted i samme land.
EU gør en stor indsats, eftersom Unionen dels har bidraget med ca. 400 millioner euro i form af humanitær bistand og dels direkte betaler en del af udgifterne til AMIS-missionen, der tager sigte på under alle omstændigheder at opretholde en vis stabilitet i Darfur. Desuden har man fremsat kraftige anmodninger om, at missionens mandat udvides væsentligt, og at dens styrke forsøges kraftigt. Vi skal huske, at Darfur dækker et areal, der er omtrent lige så stort som Frankrig. Det er meget vanskeligt at forestille sig, at en militær mission kan de udføre de vigtige opgaver, den har fået tildelt, med knap 3.000 mand indtil for kort tid siden og med 7.000-8.000 mand i dag.
På trods af dette er situationen i Darfur som bekendt stadig kompleks. Der er ikke længere den vold, som vi så for halvandet år siden, men der finder stadig misbrug sted. Hvis vi ikke er i stand til at stoppe volden, vil vi ikke kunne sende de fordrevne og flygtningene tilbage til deres landsbyer. Derfor opnår vi paradoksalt nok den effekt, at den humanitære bistand fungerer, men at den tiltrækker nye flygtninge - selv fra Tchad - fordi den udgør en relativt fredelig oase i forhold til et land, der til gengæld stadig er yderst ustabilt og meget voldeligt.
Med denne mundtlige forespørgsel, som i denne mødeperiode også vil blive fulgt op af en kompromisbeslutning mellem de største politiske grupper, vil vi gerne spørge Kommissionen, hvor meget den humanitære bistand beløber sig til, hvad den skal anvendes til i årets løb, og hvilken indsats Kommissionen agter at gøre, når det gælder Darfur og Sudan generelt. Vi ville desuden gerne vide, om vi kunne samarbejde med Organisationen for Afrikansk Enhed om indførelsen af en flyveforbudszone i Darfur, som er den eneste metode til at stoppe volden på en ordentlig og troværdig måde.
Herudover vil jeg gerne spørge - selv om dette spørgsmål ikke var medtaget i kompromisbeslutningen - om det efter Kommissionens mening kunne være hensigtsmæssigt at arbejde for en større politisk inddragelse fra Europas side ved at udnævne en særlig udsending, sådan som vi har gjort for De Store Søers Område og Kosovo. Når EU investerer så mange politiske og materielle ressourcer i at løse problemerne i dette område - og er den største bistandsyder - er det efter vores opfattelse rimeligt at spørge, om Kommissionen agter at gøre EU's politiske inddragelse større.
Mariann Fischer Boel,
    Kommissionen følger nøje den generelle situation i Sudan, navnlig i Darfur. Sammen med medlemsstaterne har den fremmet intensiv diplomatisk aktivitet i Sudan og internationale fora med henblik på at fremhjælpe et mærkbart fremskridt i nord-syd-fredsforhandlingerne, som førte til undertegnelsen af den samlede fredsaftale den 9. januar, og at finde en løsning på Darfur-krisen.
Kommissionen er fast besluttet på at støtte gennemførelsen af fredsaftalen fra januar og de reformer, der er planlagt for overgangsperioden på seks år. Ligesom det internationale samfund mener EU, at disse aftaler er et grundlag for at håndtere forskellige kriser, der rammer Sudan, og dermed tilvejebringe en samlet og varig løsning på Sudans forskellige kriser, herunder Darfur-krisen.
Derfor ydede Kommissionen og medlemsstaterne politisk og økonomisk støtte til de forhandlinger, der førte til våbenhvileaftalen i april 2004 mellem den sudanesiske regering og oprørsbevægelserne. EU har også været den største, især økonomiske, bidragyder til Den Afrikanske Unions to operationer for at overvåge våbenhvilen i Darfur. Selv om Kommissionen anerkender fordelene ved Den Afrikanske Unions operationer i Darfur og behovet for at styrke dens mission, mener den, at den vigtigste opgave er at gøre Den Afrikanske Unions mission fuldt ud operativ. For øjeblikket opererer den kun med 50 % af sin kapacitet. Det kræver øget samarbejde mellem Den Afrikanske Union, EU og andre organisationer, navnlig FN's organisationer.
EU har gentagne gange demonstreret sin støtte til Den Afrikanske Unions bestræbelser på at finde en politisk løsning i Darfur, og det deltager i Abudja-forhandlingerne som observatør. Formandskabet har sendt en særlig udsending, som skal overvåge forhandlingerne nøje. Parterne kunne også tilbydes teknisk støtte for at lette forhandlingernes forløb.
Hvad angår humanitær bistand, er EU gennem dets medlemsstater og Kommissionen en af Sudans største donorer. EU har øremærket over 370 millioner euro til humanitær bistand i 2005, og heraf er over 120 millioner euro øremærket til fødevarehjælp. Kommissionen har også øremærket 60 millioner euro til støtte af Den Afrikanske Unions mission i Darfur.
Eftersom Darfur-krisen er en af det internationale samfunds største bekymringer, har EU målrettet en væsentlig del af sin humanitære bistand til den region. Siden 1994 har Kommissionen givet Sudan ca. 700 millioner euro i humanitær bistand.
Michael Gahler,
    Hr. formand, i Sudan har der gennem årtier været mange problemer. Uden for Khartoum og Omdurman er hele landet faktisk blevet systematisk forsømt af centralregeringen. Derfor er det heller ikke så mærkeligt, at der kan udbryde kriser overalt. Alligevel glæder vi os, når der er noget, der går i den rigtige retning, som indgåelsen af fredsaftalen med den sydlige del af landet i januar. Den skal straks gennemføres af alle involverede parter. Det bidrager også de 10.000 soldater fra FN-missionen i Sudan, UNMIS, til, som FN's Sikkerhedsråd har indsat. Vi takker de mennesker i Darfur, der som nødhjælpsarbejdere hjælper de fordrevne, sårede og voldtagne mennesker, og vi hilser velkommen, at Den Afrikanske Union øger sin tilstedeværelse i Darfur. Vi bør også nævne vores støtte til, at de får den logistiske hjælp samt alle andre muligheder fra EU og enkelte medlemsstater.
Det glæder mig, at Den Internationale Straffedomstol gennem FN's Sikkerhedsråd nu behandler situationen i Darfur. Jeg tror, det er et tydeligt signal til alle i Sudan, men også uden for landets grænser, om at man ikke ustraffet kan fare sådan frem, som man åbenbart tror, man kan i Darfur.
Kommissionen har fastsat midlerne til knap 400 millioner euro, som kommissæren netop sagde. Jeg håber, at de virkelig kun vil blive udbetalt, hvis fredsaftalen for den sydlige del af landet bliver gennemført, og der objektivt set sker en forbedring af situationen i Darfur. Jeg opfatter nemlig fortsat snarere den sudanesiske regering som en del af problemet end som en del af løsningen.
Så sent som i går fik vi eksempelvis at vide, at en menneskerettighedsforkæmper var blevet anholdt kort før sin afrejse til Dublin, hvor han skulle modtage en menneskerettighedspris. Jeg kræver derfor, at han omgående bliver løsladt, og at også de øvrige personer, der blev anholdt i denne forbindelse, bliver løsladt.
I betragtning af en så modsigelsesfyldt adfærd fra den sudanesiske regerings side spørger jeg Kommissionen, om det er sikret, at ingen del af de 400 millioner euro under nogen omstændigheder bliver givet som budgetstøtte, og at man ved fordelingen af midlerne i videst muligt omfang ikke støtter sig til regeringsstrukturer, men så vidt muligt forsøger at benytte hjælpeorganisationer udefra, som er til stede i Darfur og andre steder. 
Glenys Kinnock (PSE ).
   - Hr. formand, jeg støtter også de spørgsmål, som mine kolleger har stillet Kommissionen. De er meget vigtige for, hvordan vi forholder os til den fortsatte krise i Sudan, i nord-syd-forhandlingerne og i Darfur.
Som hr. Gahler sagde, blev doktor Mudawi Ibrahim Adam, en modig forkæmper for menneskerettighederne i Sudan, endnu en gang anholdt af den sudanesiske regering, nærmere betegnet af dens nationale sikkerheds- og efterretningstjeneste. Han var ved at stige om bord på et fly, klar til at tage af sted for at modtage en pris af Irlands præsident. Det er - som om vi havde brug for det - et fortsat bevis på den sudanesiske regerings ønske om at chikanere menneskerettighedsforkæmpere og vilkårligt, uden retssag, anholde mennesker, der har vovet at tage bladet fra munden. Den kendsgerning skal tages i betragtning, når vi træffer beslutning om de 4 milliarder euro i budgetudgifter, som skal fordeles.
Vi må sige helt klart, at vi afviser og er rede til at råbe op om den sudanesiske regerings holdning til alle, der ønsker at kæmpe mod undertrykkelse og for rettigheder og frihedsrettigheder. Den sudanesiske befolknings lidelser og kvaler kræver en fornyet og langt mere beslutsom international indsats på deres vegne.
Det, der er tale om i Sudan, er vor tids store tragedie. Det er et nederlag for det internationale samfund at måtte stå over for etnisk udrensning, massevoldtægt og drab i det land.
Så sent som i morges kiggede jeg på de seneste rapporter udarbejdet af ngo'er om, hvordan banditvirksomheden fortsætter, og hvordan vanskelighederne med at yde humanitær bistand forværres af denne situation. De internt fordrevne mennesker i Sudan rapporterer meget klart til ngo'erne - og britiske ngo'er rapporterer til mig - at de ser arabiske militser, der nu bliver optaget i Sudans regeringshær og uddannet som soldater.
Ngo'erne har rapporteret vedvarende overfald, også i denne uge, på kvinder, der samler brænde. De kvinder er nu så desperate, at de sælger en del af deres fødevarerationer for at købe træ på markederne og dermed forsøge at undgå de overfald, som de udsættes for, når de forlader lejrene for at samle brænde.
Vi forstår, at den etniske udrensning nu praktisk talt er ophørt. Men hvis man spørger Den Afrikanske Union, vil de sige, at den overvejende er ophørt, fordi den etniske udrensning næsten er fuldført i Darfur.
To millioner mennesker er hjemløse, og de bliver stadig terroriseret af Janjaweed-militser. Det skønnes, at 197.000 mennesker søger tilflugt i de ugæstfri ørkner i Tchad, som vi besøgte i december sidste år. De mennesker har mistet alt, men i deres desperation er de stadig rede til at forlade deres land og tage til Tchad. De menneskers desperation i Sudan sætter nogle af de debatter, som vi har i vores lande i Europa om asyl og indvandring, i perspektiv.
Det afgørende spørgsmål er stadig fredsbevarelse. Den Afrikanske Union er håbløst svækket på nuværende tidspunkt og kan ikke fuldføre sit mandat, medmindre vi ser en langt mere samlet indsats for at øge den militære støtte, de har brug for i landet.
Luisa Morgantini,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg er helt enig i hr. Pistellis vurdering og forslag. Der er blevet sagt meget om den sudanesiske befolknings tragedie, rædsler og lidelser på grund af krigen i Darfur. FN-Kommissionen har foretaget en nøje undersøgelse af forbrydelserne og ansvaret hos konfliktens forskellige aktører, som skal dømmes af Den Internationale Krigsforbryderdomstol. Sådanne forbrydelser - og de, der begår dem - må ikke forblive ustraffet!
Jeg vil dog gerne tale om de positive ting, som jeg så under det besøg, som delegationen for Europa-Parlamentet-AVS aflagde i marts måned. Aniala Fatima, der stadig var bange og var en af de fordrevne, som blev jaget bort fra sin ødelagte landsby, ventede sammen med tusindvis af andre fordrevne på, at det skulle blive hendes tur til at fortælle den kommission, som regeringen har oprettet, hvad hun havde mistet, så hun kunne få erstatning. I Fashr var der på mødet med familieoverhoveder og stammer, der sammen var ved at vedtage en forsoningspagt, fædre til regeringsmilitsdeltagerne og til oprørernes sønner, som sagde: "Det er vores sønner, vi er nødt til at slutte fred!"
I Juba i den krigshærgede sydlige del, hvor der dog er et håb takket være den fantastiske og vigtige aftale, fortalte parlamentsmedlemmer og ngo'er os, at det er nødvendigt at gøre en hurtig indsats, at rydde gaderne for landminer, at bringe de splittede familier sammen igen og at åbne universitetet under UNMIS' opmærksomme overvågning.
I Khartoum har SPLM, som ikke mere skjuler sig, og som forsøger at skabe en politisk og ikke længere militær bevægelse, åbnet sine kontorer. SPLM fortalte os, at det ikke var et problem for dem at være i Khartoum. Den Afrikanske Union er der også, og den forsøger gennem drøftelser med oprørerne og hæren at finde en løsning på situationen.
Det er alt, hvad jeg kan sige, eftersom jeg kun har to minutters taletid. Efter min mening er det dog vigtigt, at Parlamentet og EU ikke giver udtryk for fordømmelse, men derimod forsøger at finde løsninger på konflikten, fattigdommen, uretfærdigheden og manglen på demokrati, som stadig hærger landet. Den økonomiske støtte, der blev besluttet på donorlandenes konference i Oslo, spiller en afgørende rolle i den forbindelse, og det samme gælder for EU's støtte. Vi skal skynde os, for vi er nødt til at fremme freden, og i Darfur er der - foruden ørkendannelse og fattigdom - tusindvis af mennesker, som venter på at kunne vende hjem i sikkerhed. Derfor mener jeg, at vi bør gøre en indsats i den retning, jeg har foreslået, og arbejde for at skabe fred.
Kathy Sinnott,
   Hr. formand, Sudans regering og Janjaweed-ledere som Musa Hilal, synes at være ualmindeligt uimodtagelige over for vestlig kritik. Efter at have jaget befolkningen i Sudans Darfur-region i graven eller ind i flygtningelejre har de oprettet en militariseret zone - en terrorzone - der adskiller den nordlige og den sydlige del af Sudan. I alle vores fredsinitiativer må vi hele tiden være opmærksomme på, at fred for dem, der begår terrorhandlinger, er en trussel, som de vil modstå af al magt, fordi fred vil ende med at betyde domfældelse ved krigsforbryderdomstolene. Aftaler er for de hæderlige, og Janjaweed er ikke hæderlige. De vil ikke samarbejde. Folk lider. Vi kan ikke vente på et samarbejde, der ikke opstår. Vi må overvinde hr. Hilal og hans lige.
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, 400 millioner euro er mange penge, som vil gøre det muligt for EU at gøre meget for at stabilisere situationen i Sudan, men hr. Pistelli gør ret i at spørge, hvordan humanitær bistand til Sudan rent faktisk fordeles. EU må ikke ukritisk uddele penge uden at spørge, om myndighederne i Khartoum sørger for, at grundlæggende standarder bliver opfyldt. Vi venter stadig på et klart svar på spørgsmålet om, hvorvidt religiøse minoriteters rettigheder i Sudan overholdes. Vi er bekymrede for, at kristne bliver forfulgt, ligesom de tidligere blev i en række andre afrikanske lande. Spørgsmålet blev rejst af EU og af landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet under Den Parlamentariske Forsamling. Hverken Sudan eller Afrika kom med et svar, men jeg håber ikke, at EU følger deres eksempel. Det ville være en fejl at donere penge uden at undersøge menneskerettighedssituationen og særlig situationen vedrørende religiøse minoriteters rettigheder. Det er nødvendigt at overveje dette spørgsmål som led i udligningen. De nuværende og fremtidige forbindelser mellem EU og Den Afrikanske Union skal være baseret på respekt for normer for menneskerettigheder. Det er efter min mening det hovedpunkt, der skal være resultatet af den nuværende debat. Jeg deler de forbehold, som fru Kinnock tidligere gave udtryk for her i Parlamentet. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, aldrig så snart havde Sudan rejst sig fra 21 års blodig borgerkrig mellem Sudans islamiske regering og det kristne og animistiske syd, der endelig blev afsluttet med den samlede fredsaftale undertegnet i Nairobi i januar i år, før en anden rystende humanitær situation opstod i Darfur i februar 2003, hvis betydning på internationalt plan skal styrkes nu, hvor opmærksomheden måske mindskes som følge af tsunamien i Sydøstasien. Ifølge et nyt skøn fra det britiske underhus' undersøgelsesudvalg er antallet af dræbte oppe på 300.000, mens 10.000 mennesker om måneden dør som følge af sygdom, sult og grusomheder, og 2 millioner mennesker er hjemløse og fordrevne, hvilket destabiliserer nabolandet Tchad. Hvad enten man kalder det folkedrab eller ej, er det stadig den alvorligste systematiske krænkelse af grundlæggende rettigheder, der foregår i verden.
Den Afrikanske Union må omgående bidrage til at standse nedslagtningerne i Darfur, hvor hele landsbyer er blevet bombet og brændt af, hvor massehenrettelse og voldtægt hører til dagens orden, og hvor en aids-krise nu truer. Millioner af mennesker er blevet ofre for den brændte jords kamp mellem den sudanesiske præsident Umar al-Bashirs arabisk dominerede styre og dets Janjaweed-militser og etniske afrikanske separatister i Darfur.
Endelig handler FN i henhold til Sikkerhedsrådets resolution 1593, idet de, der anklages for krigsforbrydelser, henvises til ICC. Kina, som traditionelt er en af Sudans allierede, fordi det har olieinvesteringer i landet, og USA, som er imod ICC, har begge føjet sig og afholdt sig fra at stemme i Sikkerhedsrådet.
Samtidig med at kampene er taget af, anmodede FN's generalsekretær, Kofi Annan, i denne uge om en afrikansk styrke på 12.000 soldater i stedet for de 7.500, der forventes i august, og de 2.500 soldater fra Den Afrikanske Union, som allerede er i regionen. Kofi Annan ønsker også, at ikke-afrikanske stater sender flere soldater, og Canada har været et af de første lande til at indvillige.
Repræsentanter for de to grupper - SLM/A og JEM - erklærede i mandags, at de var indstillet på våbenhvile og på betingelsesløst at genoptage forhandlingerne med den sudanesiske regering.
Jeg bifalder udløsningen af 450 millioner euro i humanitær bistand fra EU, og jeg accepterer ikke det brutale regime i Khartoums påstande om, at det er uskyldigt, og dets straffrihed indtil videre, for det skal drages til ansvar for sine brutale forbrydelser.
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, spørgeren bag de mundtlige forespørgsler, hr. Pistelli, gav en god beskrivelse af problematikken i Sudan. Det internationale samfund har på grund af vanskelighederne mellem nord og syd i Sudan gennem meget lang tid overset problematikken i Darfur-området. Det er også allerede blevet sagt, at Europa-Parlamentet ikke kun skal analysere og kritisere - selv om jeg mener, at det er meget vigtigt i dette tilfælde - men også give svar og bidrage til at skabe retfærdighed. Derfor er det efter min mening godt - og vi hilser det også velkommen i vores beslutningsforslag - at FN's Sikkerhedsråd har besluttet at lade Den Internationale Straffedomstol undersøge situationen i Darfur.
Som følge af konflikten i Darfur-regionen er over en million mænd, kvinder og børn på flugt. UNHCR antager, at over 200.000 flygtninge fra Darfur opholder sig i nabolandet Tchad. Der er mange beretninger om overgreb mod de mennesker, som er på flugt, men FN's Flygtningehøjkommissariat er også meget bekymret over overgrebene mod de internt fordrevne i Darfur. Kvinder beretter, at de bliver voldtaget, når de henter brænde eller vand. Derfor er det vigtigt, at de traumatiserede interne flygtninge bliver sparet for endnu et traume i form af tvangstilbagesendelse. Enhver forflytning af internt fordrevne må være helt frivillig. Også det kræver vi i vores forslag.
Vi opfordrer også den sudanesiske regering til at samarbejde med Den Internationale Straffedomstol. Den skal sørge for, at de personer, som beskyldes for forbrydelser mod menneskeheden, bliver stillet for Den Internationale Straffedomstol. Hvis ikke der bliver sat en stopper for strafløsheden, kan der ikke komme stabilitet og fred. Slut med strafløshedens kultur! Det er et væsentligt bidrag til større retfærdighed.
Det er også blevet sagt, at der efter underskrivelsen af fredsaftalen blev udarbejdet et landestrategipapir mellem Kommissionen og den sudanesiske regering. Målet med et sådant landestrategipapir er at fremme fred, demokrati og menneskerettigheder. I denne forbindelse er det yderst foruroligende, at menneskerettighedsforkæmperen dr. Mudawi er blevet anholdt, og det giver anledning til at tvivle på den sudanesiske regerings vilje. Der skal også udsendes et klart signal fra Parlamentet, hvor vi kræver, at dr. Mudawi omgående bliver løsladt. 
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Hr. formand, FN er den internationale organisation, som har de bedste forudsætninger for at skabe en varig løsning på konflikterne i Darfur. Det er vigtigt, at EU's aktioner sker som led i FN-samarbejdet, og at de indsatsområder, EU vedtager, gennemføres i samarbejde med institutioner, som har stor erfaring og legitimitet, f.eks. WHO eller FN's Verdensfødevareprogram (WFP). Jeg hilser FN's indsats i Sudan-konflikten og den nylige oprettelse af den 10.000 mand store FN-mission (UMIS) velkommen. Jeg er også positivt indstillet over for forslaget om at øge Den Afrikanske Unions tilstedeværelse i Darfur.
For mit parti har det hele tiden været vigtigt, at det er FN, der i første omgang agerer i denne konflikt. FN bør agere i samarbejde med Den Afrikanske Union, eventuelle EU-aktioner skal være indrettet på humanitær hjælp i samråd med FN. FN planlægger at bidrage med bistand på i alt 1,5 milliarder amerikanske dollars i løbet af 2005. Dette er den individuelt største FN-appel i år, det er vigtigt, at EU's hjælp koordineres og sker i samråd med FN, således at verdens samlede indsats i Sudan opnår maksimal effektivitet. 
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den 14. september 2004 tog jeg for første gang stilling til situationen i Darfur. Siden da er der, som De sagde, sket afgørende ændringer. Efter 21 års borgerkrig og alvorlig etnisk konflikt mellem nord og syd er der indgået en fredsaftale mellem regeringen og den sudanesiske befrielseshær. En stor chance for Afrikas største land! Nu handler det ikke kun om at hjælpe millioner af flygtninge tilbage til en menneskeværdig tilværelse, at sørge for det mest nødvendige, altså ikke kun mad og drikkevand, minerydning og tilbagegivelse af land, men især for deres fysiske sikkerhed. EU's strategi for at støtte Sudan finansielt med 400 millioner euro er en rigtig stategi. Men frem for alt er det nødvendigt, at frigivelsen af disse midler bliver knyttet til gennemførelsen af fredsaftalen og især en forbedring af situationen i den sydvestlige provins Darfur.
Også her er der sket en del siden vores debat i september. FN's Sikkerhedsråd har bedt Den Internationale Straffedomstol behandle de alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne i Darfur. FN's undersøgelseskommission har entydigt betegnet krigsforbrydelserne i provinsen som ikke mindre alvorlige og grusomme end et folkemord. Malurten i bægeret for udviklingen i Sudan er, at situationen i Darfur fortsat er yderst kritisk og endnu en gang kan rive hele Sudan med i afgrunden. Anholdelsen af menneskerettighedsforkæmperen dr. Mudawi og hans kollega og chauffør er alarmerende, og jeg kan kun tilslutte mig kravet om, at de løslades omgående.
En tredje faktor, som gør sig positivt bemærket, er Den Afrikanske Union, som har øget sin indsats i området betydeligt. I betragtning af Darfurs størrelse er 7.700 mand imidlertid kun en dråbe i havet. Både EU og NATO bør imidlertid være tilbageholdende med et militært engagement for at sikre freden. Den europæiske strategi, som bygger på fødevaresikkerhed og oplysning, repatriering og opbygning af forvaltnings- og regeringskapacitet, og som også omfatter demobilisering og afvæbning samt uddannelse af sikkerhedsstyrker, vil her være af varig værdi med henblik på at stabilisere situationen. 
Mariann Fischer Boel,
    Hr. formand, i spørgsmålet om Darfur har Kommissionen gentagne gange opfordret de to stridende parter til straks at stoppe den vold og de lidelser, der påføres civilbefolkningen, og de utilgivelige forbrydelser, der begås i klar modstrid med folkeretten og de internationale konventioner. Vi mener imidlertid, at fred i Darfur alene ikke ville være bæredygtig, selv om den isoleret set er ønskværdig. Den bør være en del af en politisk løsning for hele landet.
Det skal understreges, at den politiske dialog mellem den sudanesiske regering og oprørerne i Abuja kun kan genoptages, hvis alle de stridende parter fuldt ud overholder våbenhvileaftalen. Det er vigtigt, at disse forhandlinger genoptages hurtigst muligt, og at alle parterne holder op med at insistere på urealistiske betingelser, som blokerer hele processen.
Kommissionen mener også, at den politiske dagsorden efter Naivasha er den rette ramme for at opnå en varig politisk løsning for hele regionen.
Kommissionen går ind for en afbalanceret tilgang til den sudanesiske regering og de politiske hovedaktører i Sudan. Denne afbalancerede tilgang består af positive og negative foranstaltninger afhængigt af, hvordan regeringen og de øvrige politiske hovedaktører håndterer situationen.
Efter undertegnelsen af den samlede fredsaftale har Kommissionen besluttet gradvist at genoptage sit udviklingssamarbejde med et bidrag på 400 millioner euro. Kommissionen er også rede til at støtte de parter, der søger en fredelig løsning for Darfur og andre regioner i Sudan inden for Naivasha-processens politiske rammer.
Men som Kommissionen erklærede under donorkonferencen om Sudan i Oslo for nylig, vil hastigheden, hvormed den genoptager samarbejdet, i høj grad afhænge af, hvor store fremskridt der sker med den effektive gennemførelse af den samlede fredsaftale, og af, at situationen i Darfur virkelig bliver bedre.
Samtidig støtter Kommissionen de seneste FN-resolutioner, herunder truslen om sanktioner og henvisning af sager om personer, der har begået forbrydelser mod menneskeheden, til Den Internationale Straffedomstol som et nødvendigt middel til at sætte en stopper for straffrihed og vold i Darfur.
En AU-evalueringsmission gennemført den 10.-22. marts med FN's og EU's deltagelse vurderede behovet for at øge bestræbelserne på at støtte freden i Darfur, herunder mulighederne for at styrke AMIS 2. Missionen konkluderede, at AMIS havde en positiv virkning i de områder, hvor den er udstationeret. Men som jeg allerede har sagt, skønnes det, at AMIS for øjeblikket kun opererer med ca. 50 % af sin operationelle kapacitet. Det er vigtigt at bringe AMIS op på fuld operationel kapacitet, før der træffes beslutning om, at den skal styrkes.
Kommissionen er rede til at bidrage til at tage udfordringerne i Darfur op sammen med AU og dens partnere. De afrikanske kapaciteter kunne hurtigt styrkes bæredygtigt, hvis erfaringerne fra denne operation også blev anvendt på sikkerhedssektoren.
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe (B6-0300/2005), Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance (B6-0301/2005), Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre (B6-0302/2005), Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater (B6-0303/2005), Gruppen Union for Nationernes Europa (B6-0304/2005) og Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa (B6-0305/2005).
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag.

