Sudan og Sydsudan (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er erklæringen fra næstformand i Kommissionen/Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik om Sudan og Sydsudan (2011/2717 [RSP]).
Jeg tror, at hr. Piebalgs fungerer som stedfortræder for hende. Tak, hr. Piebalgs. De har ordet, hr. kommissær, på vegne af den højtstående repræsentant og Kommissionen.
Andris Piebalgs
medlem af Kommissionen, på vegne af næstformanden i Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik. - (EN) Fru formand! Overgangsperioden på seks år, der er fastlagt i den sudanesiske samlede fredsaftale, udløber om en måneds tid. Dette er et historisk øjeblik for Sudan og i den grad også for hele det afrikanske kontinent. Befolkningen i Sydsudan har ventet lang tid på det øjeblik, hvor deres land bliver erklæret uafhængigt den 9. juli. EU vil ved uafhængighedsdagsceremonien være repræsenteret ved den højtstående repræsentant og næstformanden i Kommissionen.
Efter en troværdig folkeafstemning i begyndelsen af dette år roste vi de sudanesiske partier for det bemærkelsesværdige arbejde, de havde udført i forbindelse med organiseringen af folkeafstemningen. Vi glædede os over, at præsident Bashir offentligt havde udtalt at det nordlige Sudan ville være den første til at anerkende et uafhængigt Sydsudan. Den positive dynamik fra perioden lige efter folkeafstemningen er imidlertid forsvundet. Der er en bekymrende tendens til øgede spændinger og konflikter. De voldelige sammenstød, som for nylig har fundet sted i og omkring Abyei, kan meget vel føre til endnu en militær konfrontation mellem Nord- og Sydsudan.
I Rådet (udenrigsanliggender) drøftede vi Sudan i både januar og maj og vil vende tilbage til det på mødet den 20. juni i Rådet (udenrigsanliggender). På Rådets møde agter den højtstående repræsentant at fremlægge EU's omfattende strategiske tilgang til Sudan, hvori der hovedsagelig vil blive fokuseret på et uafhængigt Sydsudan, men som også vil omfatte elementer i et konstruktivt engagement med Nordsudan, herunder overgangsområderne, Darfur og det østlige Sudan. Vi vil faktisk blive vidner til fødslen af ikke blot én ny stat, men to.
Den omfattende tilgang vil være et politisk strategidokument med angivelse af alle hovedpunkterne i vores politik vedrørende Sudan. EU's hovedmålsætninger er at støtte freden mellem de to stater og demokratisering og velstand i begge stater. Vi ønsker at se to levedygtige stater, der lever side om side som gode naboer, som er fælles om en åben grænse, der muliggør grænseoverskridende udvekslinger af personer, varer, kapital og idéer.
Sydsudan vil få brug for al vores opmærksomhed med hensyn til stabilisering, stats-, institutions- og kapacitetsopbygning samt langsigtet udvikling. Vores allervigtigste opgave vil være at undgå en mislykket statsdannelse.
Som led i en positiv responsstrategi vil vi se på en række væsentlige elementer, nemlig en intensivering af EU's tilstedeværelse i Juba ved at oprette en EU-delegation, indledningen af en omfattende politisk dialog, stabiliseringen af Sydsudan og den fælles grænse ved hjælp af konkrete foranstaltninger og instrumenter, herunder den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik og stabilitetsinstrumenter, og en forhøjelse af udviklingsbistanden.
Med hensyn til det sidstnævnte har EU stillet yderligere midler, der beløber sig til i alt 200 millioner EUR, til rådighed for Sudan, hvilket bringer vores samlede bidrag hidtil op på ca. 300 millioner EUR. Vi samarbejder med medlemsstaterne om et fælles EU-program, som har til formål at maksimere virkningen på stedet. Samtidig viderefører vi den humanitære bistand, og vi vil arbejde i retning af at sikre, at handel er en del af denne samlede strategi.
Nordsudan vil på den anden side lide tab. Vi er nødt til at støtte reformvillige elementer i Nordsudan, fremme en inklusiv politisk dialog og øge vores indsats med hensyn til at fremme menneskerettigheder. Vi forsøger at intensivere den politiske dialog med regeringen i Khartoum. Mit besøg for nylig havde til formål at signalere EU's fornyede engagement efter Nordsudans positive reaktion på udfaldet af folkeafstemningen.
Vi er imidlertid særdeles bekymrede over den vold, der har fundet sted for nylig, og som tidligere anført militærets besættelse af Abyei, hvilket udgør en tydelig overtrædelse af den samlede fredsaftale. Vi opfordrer kraftigt parterne til at tage afstand fra enhver yderligere provokation og til at forhandle betingelserne for den langsigtede fredelige sameksistens mellem lokalsamfund i og omkring Abyei.
Vi er også fortsat bekymrede over tilbageholdelsen af menneskerettighedsforkæmpere, journalister, oppositionspolitikere og fredelige studenterdemonstranter. Et af grundprincipperne i den samlede fredsaftale var etableringen af demokratiske regeringer, der byggede på respekt for mangfoldighed og grundlæggende frihedsrettigheder. Vi ønsker at se respekt for de grundlæggende frihedsrettigheder og virkelig inklusive demokratiske regeringer i både Nord- og Sydsudan.
Jeg er også nødt til at nævne Darfur. EU er fortsat dybt bekymret over den vedvarende vold i Darfur, som fører til fordrivelser, og voldens alvorlige indvirkninger på de humanitære operationer.
Der er positivt nyt. De tre europæiske borgere, der blev holdt som gidsler i Darfur i adskillige måneder, er blevet frigivet, men samtidig ved vi, at situationen i Darfur er, som den tidligere har været. Vi vil fortsat skulle støtte bestræbelserne på at opnå en omfattende og retfærdig fred i Darfur ved at forsøge at sikre et positivt resultat af fredsforhandlingsprocessen og skabe betingelser på stedet, der muliggør en politisk proces baseret på Darfur. Vi glæder os over resultatet af den nyligt afholdte konference i Doha for alle aktører og håber, at det vil give anledning til en så vigtig udvikling i retning af varig fred i Darfur.
Afslutningsvis skal jeg nævne retfærdighed. Der kan ikke opnås varig fred i Darfur uden retfærdighed og forsoning. Der må være en grænse for straffrihed. Rådet har ved flere lejligheder gentaget, at den sudanesiske regering er forpligtet til at samarbejde fuldt ud med Den Internationale Straffedomstol i henhold til FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 1593. Befolkningen i Darfur fortjener at opnå det, som de har længtes efter så længe, nemlig varig fred og retfærdighed.
Mariya Nedelcheva
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det, som gjorde størst indtryk på mig på tidspunktet for Sydsudans folkeafstemning om selvbestemmelse, var befolkningens entusiasme og glæde, ja, sågar jubel. Indbyggerne var glade, fordi de for en gangs skyld blev hørt. For en gangs skyld følte de efter mere end 20 år med krig, at der ville blive lyttet til det, de sagde.
Vi må ikke skuffe disse seks millioner sydsudanesere, men vi må heller ikke glemme indbyggerne i Nordsudan. Det er vigtigt, at forhandlingerne efter det demokratiske skub, som resultaterne af folkeafstemningen gav, bliver så gennemsigtige som muligt, således at der bliver skabt et solidt grundlag for den fremtidige udvikling af begge de nye stater, samt den fremtidige udvikling af forbindelserne mellem dem og med det internationale samfund. Levedygtigheden og stabiliteten i både nord og syd er af afgørende betydning. Det er nødvendigt, at der bliver fundet løsninger på i hvert fald de problemer, der hidtil ikke er blevet løst. Her tænker jeg på problemerne med hensyn til statsborgerskab, deling af gæld og olieindtægter samt det vanskelige spørgsmål om ikke-fastlagte grænser.
Desuden skal der gennemføres folkeafstemninger i Abyei, Sydkordofan og Blå Nil inden for rammerne af den samlede fredsaftale. Situationen i Abyei forværres fra dag til dag. Det er særdeles bekymrende. Abyei må ikke nå til et punkt, hvorfra der ingen vej er tilbage, og som ville udviske mere end seks års forhandlinger. Spændinger, der udmønter sig i åbne konflikter, truer med at overskygge Sydsudans uafhængighed og kaste regionen ud i kaos igen.
Situationen i Abyei må ikke få os til at glemme situationen i Darfur. I denne forbindelse skal konklusionerne fra Doha-konferencen tages i betragtning, som De lige har sagt, hr. kommissær, og vi må ikke miste det vedvarende behov for at kanalisere humanitær bistand af syne og garantere nødhjælpsarbejdernes sikkerhed. Gennemsigtige forhandlinger er en garanti for to levedygtige stater, ligesom det er tilfældet med hensyn til indstillingen af voldshandlingerne og et effektivt samarbejde mellem de to stater.
Dette er naturligvis den ramme, der allerede blev udstukket under folkeafstemningsproceduren. Det er vigtigt, at dette fortsætter, således at det sikres, at begge staters og det internationale samfunds politiske vilje bliver udmøntet i praksis i form af reelle udviklingsprojekter for borgere fra begge lande. Det er disse borgere og deres velbefindende, der bør være omdrejningspunktet for demokratisering, politisk pluralisme og overholdelse af menneskerettighederne samt for religiøs, kulturel og etnisk mangfoldighed i både Syd- og Nordsudan.
Véronique De Keyser
for S&D-Gruppen. - (FR) Fru formand! Den 9. juli vil Sydsudan fejre sin nyvundne uafhængighed og værdighed, og det er bestemt med værdighed og sindsbevægelse, den sudanesiske befolkning taler om denne begivenhed.
Mit indlæg varede oprindelig tre minutter, hr. Piebalgs. Mens jeg lyttede til Dem, overvejede jeg imidlertid, om jeg overhovedet burde tage ordet. Jeg bliver nødt til at rose Dem, for jeg mener, at Parlamentet har grund til at være stolt af hele EU's tiltag og af den måde, hvorpå denne sag vedrørende Sudan er blevet håndteret, og i lighed med den sudanesiske befolkning krydser jeg mine fingre så godt, jeg kan, for at dette vil fortsætte indtil uafhængighedsdagen og også derefter.
Deres indlæg vedrørte hovedproblemerne, dvs. Abyei-problemet, der stadig er uløst, de politiske beslutninger, der skulle have været truffet med hensyn til statsborgerskab, gæld, valuta osv. Frem for alt nævnte De alt, som de håber at gøre i forhold til udvikling, humanitære foranstaltninger, det forhold at retfærdigheden skal ske fyldest, og at vi ikke må undersælge Den Internationale Straffedomstol. De dækkede faktisk alle de vigtigste punkter.
Jeg ønsker blot at tilføje et par punkter. Med hensyn til problemet vedrørende udvikling og humanitære foranstaltninger er det sandt, at der stadig mangler at blive udrettet virkelig meget i Sydsudan, og at vi skal fortsætte med at udvikle Nordsudan og, som det vigtigste, undgå at isolere landet. Der mangler stadig at blive udrettet virkelig meget, fordi landet udelukkende har levet af olie. Det har ikke udviklet en diversificeret økonomi, der er intet uddannelsessystem, der er ingen veje, ingen hospitaler osv. Befolkningens behov og forventninger er enorme, og hvis vi ikke ønsker, at disse mennesker skal blive skuffede over uafhængigheden, skal udviklingen og de humanitære foranstaltninger fortsætte i lang tid endnu. Vi skal for enhver pris huske på dette.
For så vidt angår spørgsmålet om menneskerettigheder, kvinders rettigheder og politisk pluralisme, eksisterer polygami stadig, også i Sydsudan. Kvinder købes, som var de køer. 80 % af kvinderne er analfabeter, børns rettigheder mangler stadig at blive indført, og politisk pluralisme er et ukendt fænomen, idet der ikke findes en kultur for politisk pluralisme, hvilket vi så i forbindelse med valget og folkeafstemningen. Samtidig er det spændende og vidunderligt.
Jeg har holdt møde med såvel den sydsudanesiske som den nordsudanesiske valgkommission, selv om der blev lagt mest vægt på valgkommissionen fra Sydsudan. De vil gerne vedtage love. De ønsker en god forfatning, de ønsker at opbygge deres land, og de siger følgende til os: "Vi skal nok sørge for pengene, tænk ikke på det, men hjælp os ved at være til stede". I denne forbindelse er det min opfattelse, at De har imødekommet deres anmodning. Deres besøg og fru Georgievas besøg tidligere samt Lady Ashtons sandsynlige besøg i forbindelse med uafhængighedsfestlighederne er alle store begivenheder.
Deres ønske om at fremlægge en strategisk plan for Sydsudan er det, vi opfordrer til efter ethvert valg. Vi ønsker ikke at være en døgnflue, men derimod at foretage en passende opfølgning og se fremtidsperspektiver for de lande, vi besøger. Jeg har ændret indholdet i mit indlæg fuldstændigt som følge af alt dette, hr. Piebalgs. Jeg retter en tak til Dem, for det er som sagt godt at kunne være stolt af EU, især i disse vanskelige tider.
Ivo Vajgl
Fru formand, hr. kommissær! Når endnu et afrikansk land, Sydsudan, bliver erklæret uafhængigt den 9. juli, er dette ensbetydende med, at endnu et kapitel i historien om kolonitidens arv på dette kontinent bliver afsluttet. Vi ønsker at tro på, at når der træffes en demokratisk beslutning ved folkeafstemningen, vil Sydsudan løse sine verserende problemer med sin nabo mod nord med fredelige midler, dvs. gennem forhandlinger. Vi ønsker at tro på, at regionen vil undgå risikoen for, at der opstår tvister og sammenstød som følge af grænserne, demografien og migrationsmønstrene som følge af olien og andre naturressourcer, som er rigt forekommende i begge lande, uanset hvor statistisk fattige disse er.
Jeg henleder Deres opmærksomhed på nødvendigheden af et fortsat samarbejde fra det internationale samfunds, FN's, Den Afrikanske Unions og EU's side i forbindelse med konsolideringen af begge lande, sikringen af fred og opbygningen af institutioner med henblik på at opnå et demokratisk og pluralistisk Sydsudan. Det er en af de udfordringer, vi står over for nu, på et tidspunkt, hvor hele regionen er ved at live op og åbne op for de krav og standarder, der stilles i et moderne samfund.
Sudan står igen over for et stort historisk vendepunkt. Alle de aftaler, der er indgået ved afslutningen af den blodige borgerkrig, er endnu ikke blevet udmøntet. Situationen i Abyei-provinsen er tættere på en krise end på fred, der er vold i Darfur, og Sudan har brug for vores opmærksomhed og generøs bistand.
Et andet vigtigt forhold er, at FN's Sikkerhedsråd har fornyet UNMIS-missionens mandat i Sudan og vil sende yderligere fredsbevarende styrker til Sudan. Vores budskab til regeringerne i Khartoum og Juba er, at de bør byde FN's fredsbevarende styrker velkommen som venner og garantere deres sikkerhed.
Nirj Deva
for ECR-Gruppen. - (EN) Fru formand! Kommissær Piebalgs har ret. Vi har også en af EU's største udfordringer liggende foran os. Som ordfører for Parlamentets betænkning om nationsopbygning, er jeg nødt til at sige, at dette er en ekstraordinær mulighed for, at vi kan blive partnere med Sydsudan, som er et af de fattigste og nyeste "kommende lande" den 9. juli, og gøre nationsopbygning, som vi bliver ved med at tale om her i Parlamentet, til virkelighed.
Dette land er et land, som er rigt på naturressourcer, men det er også et land med de mest forfærdelige sociale indikatorer. Et barn, der fødes i dag i Sydsudan, har større chance for at dø som spæd end for at komme til at gå i grundskole. Sikke en statistik. Levnedsmiddelprodukter, der leveres af hjælpeorganisationer, og som er beregnet til gratis fordeling blandt de fattige, sælges nu på markedet. Vi bliver nødt til at opbygge kapaciteten fra bunden. De har ikke en statsforvaltning. De har ikke uddannede administratorer. De har ikke den infrastruktur, som kræves af en moderne "kommende stat". De har brug for retsstatsprincippet, de har brug for god styring, de har brug for gennemsigtighed, og de har brug for vores ekspertise som partnere. De er nødt til at invitere os, og vi er nødt til at tilbyde vores knowhow inden for rammerne af et partnerskab.
Judith Sargentini
for Verts/ALE-Gruppen. - (NL) Fru formand! De vil gerne hejse flaget og løfte glasset med champagne til en skål, for når en befolkning som helhed kan stemme for sin egen uafhængighed, er dette lige efter bogen. Det, der er ubehageligt i denne forbindelse, er, at Sydsudan faktisk modtager en arv fra fortiden, og at hejsningen af flaget eller glasset med champagne måske er noget malplaceret i lyset af den situation, som sydsudaneserne befinder sig i. Nu, hvor Abyei er blevet en del af Nordsudan, bør sydsudaneserne have ros for at have besluttet, at de nægter at lade sig provokere. Spørgsmålet er naturligvis, hvor længe dette vil vare.
Det forhold at vi, det internationale samfund, så på, mens spørgsmålet om Abyei fortsat var uafklaret i folkeafstemningen, er faktisk yderst uansvarligt og opskriften på, hvordan en krig kan starte igen i fremtiden. Det forhold at FN-tropper skal udsendes igen for at genskabe freden, er også noget, som vi roligt kan antage. Det, som jeg især finder vanskeligt, er spørgsmålet om, hvad vi taler om, og hvad vi ikke taler om? Lad os se på det forhold, at Sudan forsøger at få indflydelse på den kommende folkeafstemning i Abyei ved at insistere på, at de hyrder, der tilbringer noget af deres tid der og noget af tiden et andet sted, skal medregnes i optællingen. Er det retfærdigt, at Sydsudan argumenterer, at de ikke bør tælles med, da de ikke bor der fast? Hvis det er dette synspunkt, der skal anlægges, nægter De da ikke hyrderne eksistensberettigelse? Det er en Catch 22-situation, og svaret på det kan ikke blot gribes ud af den blå luft.
Der er yderligere to faktorer, der også bør nævnes. Skal Sydsudan have en retfærdig start? Hvis ja, må sydsudaneserne faktisk bestemt være berettiget til eftergivelse af gæld? Den pågældende gæld er en, som regimet i Khartoum har pådraget sig, og ingen kan sige, at denne gæld har været til gavn for befolkningen i Sydsudan.
Den anden faktor er, hvordan vi skal håndtere rigdommene under jorden i Sydsudan? Mens vi er ved emnet, er Sydsudan da omfattet af gennemsigtighedsinitiativet for udvindingsindustrien (EITI), som omfatter en revision af korruptionsfrihed og en analyse af, hvilke olieaktiver, der er til gavn for befolkningen? Hvis ikke, hvordan kan vi europæere hjælpe? Den eneste ting, der, når alt kommer til alt, virkelig hjælper, når vi taler om Europas bistand til Sydsudan, og faktisk til Nordsudan, er i realiteten handel og gennemførelse af retfærdige investeringer. Vi ser alle med nervøsitet på udviklingen, og jeg håber, at vi igen vil kunne skåle på Sydsudans frihed med flaget og et glas champagne.
Gabriele Zimmer
Fru formand! Vi ser alle med stor bekymring på denne region i verden, og vi er alle udmærket klar over, at risikoen for borgerkrig langt fra er udryddet. At den fredsproces, der er blevet sat i gang, er særdeles skrøbelig, fremgår af de aktuelle begivenheder i Abyei.
Den konflikt, der er brudt ud, er dramatisk. Den nordsudanske hær har besat Abyei, og 15 000 mennesker er blevet drevet på flugt. Efter min mening skal EU yde en meget håndgribelig form for hjælp, lige som vi gjorde før, og vi skal gøre dette ved hurtigst muligt at igangsætte fødevarehjælp og humanitær bistand til flygtningene samt forberede humanitær nødhjælp til flygtningene.
Selv om konflikten ikke var eskaleret, ville over 40 % af den sydsudanesiske befolkning alligevel være afhængig af fødevarehjælp. Sydsudan vil være et af de fattigste lande på jorden, og hvis vi ønsker, at milleniumudviklingsmålene også skal få virkning her, er det absolut nødvendigt, at de midler, som Rådet stiller til rådighed, dvs. 200 millioner EUR, faktisk bliver brugt på fødevaresikkerhed, uddannelse og sundhed i denne del af verden.
Min gruppe slår til lyd for en omgående tilbagetrækning af de væbnede enheder fra nord og syd fra Abyei, overholdelse af den samlede fredsaftale og anerkendelse af den demilitariserede zone. Med henblik på den forlængelse af FN-mandatet, der er blevet drøftet, opfordrer vi til, at der tages højde for og bliver foretaget en evaluering af risiciene og problemerne, som f.eks. dem, der kom frem i lyset i forbindelse med MONUC-missionen i Den Demokratiske Republik Congo.
Vi er skuffede over, at denne beslutning ikke indeholder virkelig kraftige opfordringer til at eftergive gæld og til at foretage en analyse af udlandsgæld. Jeg mener, at dette er beklageligt.
Bastiaan Belder
for EFD-Gruppen. - (NL) Fru formand! Der er to punkter, som jeg gerne vil berøre over for den højtstående repræsentant eller hendes stedfortræder i forbindelse med den aktuelle situation i Sudan. For det første opfordrer jeg den højtstående repræsentant til hurtigst muligt at presse de sudanesiske myndigheder til at løslade den kristne Hawa Abdalla Muhammad Saleh, som blev arresteret af religiøse årsager af sikkerhedstjenesten i en flygtningelejr i Darfur den 25. maj. I henhold til rapporter blev Saleh udsat for tortur efter arrestationen og herefter ført til et ukendt sted i Khartoum. Sagen er en personlig tragedie, der kræver, at EU involverer sig.
Mit andet punkt er, at det gjorde meget stort indtryk på mig som parlamentsmedlem, at læse den skarpe reprimande fra en myndighed om situationen i Sudan, der er international observatør i den så hårdt ramte og konfliktfyldte region Abyei, om at det diplomatiske pres fra Europa på præsident al-Bashirs morderiske og krigshungrende regime "var lig nul og dårligt koordineret". Det er faktisk en knusende reprimande.
Er det internationale samfund, herunder Europa, ved at give præsident al-Bashir en følelse af usårlighed igen, efter han har besat Abyei? Netop nu er det værd at påpege, at al-Bashir befinder sig i en meget svag position på den indenlandske scene, og at det er det perfekte tidspunkt at lægge et pres på regimet fra international side igen. Jeg håber derfor, at Europa vil lægge pres på al-Bashir.
Mario Mauro
(IT) Fru formand, hr. kommissær! Jeg har dyb respekt for den pragmatiske tilgang, De anlagde i Deres indlæg, men jeg vil gerne komme med to anbefalinger, hvor jeg også ønsker at fremhæve den opgave med overvågningen af folkeafstemningen, som fru De Keyser for nylig udførte så grundigt, og som efter min mening har været uvurderlig for vores institutioner.
Jeg henviser til en meget konkret sag, for personligt var jeg overhovedet ikke overrasket over, at folkeafstemningen og resultatet heraf blev efterfulgt af en intensivering af fjendtlighederne, som, næsten, blev forårsaget af de sudanesiske institutioner og myndigheder, særlig i regionen Abyei. Det er et karakteristisk træk ved Sudans konstante, rykvise politik, at der antydes en løsning, som derefter trækkes tilbage uden varsel. Det er det, som har resulteret i den katastrofe, som Sudan har udviklet sig til.
Jeg vil derfor komme med et forslag. I Tjenesten for EU's Optræden Udadtil har vi oprettet en afdeling, der specifikt håndterer humanitære kriser. Denne afdeling skal varsles og rejse til Abyei nu, og ikke først når vi står over for en enorm katastrofe. Den skal mobiliseres, fordi det er en troværdig afdeling, der har bevist sit værd, f.eks. i den libyske krise. Efter min mening bør denne afdeling i dag tilskyndes til at udarbejde en plan og fremlægge den for Udenrigsudvalget, idet det redegør for, hvordan afdelingen agter at handle, for at få os til at forstå, hvor værdifuld EU's udenrigspolitik kan være, hvis vi alle samarbejder om at opnå det bedste resultat.
Min sidste anbefaling vedrører vores forbindelser med Kina. Fra alle kanter hører vi, at Kina spiller en vigtig rolle i Sudan, hvilket får det til at lyde som en form for spøgelsesagtig tilstedeværelse, som vi skal frygte. Netop nu slår jeg til lyd for, at det er nødvendigt med meget forsigtige, men dog gunstige, forbindelser med Kina, således at vi kan vurdere, hvorvidt Kina ud over økonomiske interesser også er interesseret i at nå ind til kernen af menneskerettighedsspørgsmål.
Ana Gomes
(EN) Fru formand! EU skal fortsat lægge pres på Sudans regering med henblik på en tilbagetrækning af tropper fra grænsebyen Abyei. Der er akut behov for en løsning på problemet i Abyei for at hindre en eskalering af den væbnede konflikt mellem Sudan og Sydsudan. Denne konflikt bringer den fredsproces i fare, som skulle have efterfulgt folkeafstemningen i januar 2011.
Militsmænds affyring af skud mod en FN-helikopter i slutningen af maj, var en uhørt og kujonagtig handling og lige så uhørt som den sudanesiske regerings opfordring til FN's fredsbevarende styrker om at trække sig tilbage efter den 9. juli. FN's tilstedeværelse er mere nødvendig end nogensinde, da organisationen kan hjælpe med at observere parterne og stabilisere regionen og således hindre konflikten i at brede sig.
Sikringen af en fredelig overgang til uafhængighed i Sydsudan forudsætter også, at bekæmpelsen af straffrihed fortsat står højt på EU's dagsorden for begge lande og for deres lidet hjælpsomme nabolande, der blander sig. EU bør ikke lade sig friste af at indgå potentielle "bekvemmelighedsaftaler" med præsident al-Bashir til gengæld for at lade det gå i glemmebogen, at han og hans håndlangere skal bringes for Den Internationale Straffedomstol (ICC) og stilles til ansvar for de krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden, der er blevet begået mod den sudanesiske befolkning i Darfur.
Charles Goerens
(FR) Fru formand! Sydsudans nylige folkeafstemning om uafhængighed har bebudet en ny æra for politiske forhandlinger med denne nye stat. Med oprettelsen af denne unge stat er det, der tidligere blev anset for at være et internt anliggende for Sudan, blevet et internationalt anliggende. Alle forbindelser med den sudanesiske regering, særligt vedrørende sikkerhedsspørgsmål, vil nu være internationale anliggender, og de vil derfor være omfattet af folkeretten.
Vi bifalder derfor den måde, hvorpå de forskellige parter udfører deres opgaver, og i denne forbindelse er det værd at nævne nogle af de største umiddelbare udfordringer, som den nyligt oprettede stat vil komme til at stå overfor. For det første skal jeg blandt disse parter nævne den forhenværende sydafrikanske præsident og formand for Den Afrikanske Union, Thabo Mbeki, og hans mæglingsbestræbelser, og jeg synes også, at vi bør fremhæve den mæglingsindsats, som vores egen særlige repræsentant for Sudan, Rosalind Marsden, har ydet.
For det andet åbner den nye stats undertegnelse af Cotonouaftalen op for nye fremtidsudsigter for udviklingssamarbejdet og forbindelserne med EU. Jeg mener, at dette er af afgørende betydning, og at vi skal gøre alt i vores magt for at fremme en hurtig ratificering.
Det er for det tredje nødvendigt at udvikle kapacitet med henblik på at håndtere de enorme problemer, som den nye og stadig meget skrøbelige stat står overfor. Dette kræver også det internationale samfunds opmærksomhed.
For det fjerde er det også nødvendigt at bidrage til udviklingen i Nordsudan, som vi ikke må glemme, og som er ved at forberede udarbejdelsen af en ny forfatning.
Endelig er der den forfærdelige sikkerhedssituation i Darfur-regionen og regeringens ensidige ønske om at sætte spørgsmålet om regionens status til folkeafstemning den 1. juli 2011.
Jeg glæder mig naturligvis over udviklingskommissærens personlige engagement i denne afgørende fase, og det gælder også kommissærens tjenestegrenes engagement. Han har forstået, at denne afgørende periode for Sydsudans fremtid også er en styrkeprøve for EU og for andre.
Peter van Dalen
(NL) Fru formand! Den dejlige dato, den 9. juli, nærmer sig. Sydsudan bliver officielt en uafhængig nation og en nation, der åbent forsvarer de centrale værdier i den kristne tro, men også en nation, der vil blive udsat for mange prøvelser, da den snu, gamle ræv, Omar al-Bashir, måske nok har mistet det meste af sit hår, men bestemt stadig har nogle tricks i ærmet. I regionen Abyei har han indledt en massakre på borgerne. Den etniske udrensning af Ngok Dinka-folket fra Sydsudan ser ud til at være begyndt. FN's personale er ikke i sikkerhed der.
Baroness Ashton ved, at vi støtter hendes menneskerettighedspolitik, og med hensyn til oprørerne i Benghazi traf hun nogle klare valg og det med rette. Gør det samme nu i forbindelse med Omar al-Bashir, da befolkningen i Sydsudan fortjener vores fulde opbakning.
Sabine Lösing
(DE) Fru formand! I februar var mange mennesker, herunder her i Parlamentet, fulde af både håb og bekymringer om Sudans fremtid. Der var forskellige synspunkter med hensyn til den fortsatte risiko for voldelige sammenstød. Det fremgik tydeligt, at Sudans befolkning stod over for store problemer og havde brug for støtte. Nu kommer situationen i Sudan på forsiden igen. Årsagen til de seneste begivenheder er de uløste problemer, der er knyttet til Sydsudans kommende uafhængighed, og disse problemer kan ikke løses ved anvendelse af magt. Jeg glæder mig derfor over den nylige aftale mellem Nord- og Sydsudan, som blev indgået med Den Afrikanske Unions mellemkomst, om en demilitariseret zone langs den kommende grænse mellem de to stater. En FN-styrke på 7 000 mand, der bygger på MONUC-modellen, kan imidlertid gøre mere skade end gavn. Hvis vi ser på Congo, kan vi se, hvad MONUC-tropper kan rode sig ud i.
Bistanden til Sudan skal være upartisk og ikke knyttet til nogen interessegrupper. Omdrejningspunktet for bistanden skal være den syd- og nordsudanesiske befolknings interesser, og dette gælder såvel den materielle som den diplomatiske støtte. For at undgå at optrappe konflikten yderligere skal alle våbenleverancer bremses. Vi opfordrer til, at der bliver sat en stopper for alt civilt/militært samarbejde og for den militære træningsmission.
Michèle Striffler
(FR) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi glæder os bestemt over den fredelige og troværdige måde, hvorpå Sydsudans folkeafstemning om selvbestemmelse blev ledet i januar. Som det tidligere er blevet sagt, vil Sydsudan erklære sig uafhængigt den 9. juli 2011. Udfordringerne er enorme, både med hensyn til den nye stats interne opbygning og med hensyn til dens forbindelser med Sudan ved den fælles grænse og i den olierige region Abyei.
Både Sudan og Sydsudan har enorme humanitære behov at kæmpe med. De primære udfordringer er sikkerheden og det at nå ud til nødlidende indbyggere samt overholdelsen af humanitære principper. Krisen er lang fra ovre. Det er af afgørende betydning, at det internationale samfund opretholder sin tilstedeværelse og et stort humanitært engagement. Vi skal være meget opmærksomme på, hvordan situationen udvikler sig, da den allerede er forfærdelig, men kan blive forværret og udgøre en trussel for stabiliteten i regionen.
Det er også af afgørende betydning, at den udviklingsbistand, der køres i stilling til Sydsudan, bliver koordineret med og supplerer den humanitære bistand. Den reelle betydning af forbindelsen mellem akutte behov og udvikling fremhæves i denne forbindelse, hvor statens infrastruktur er meget ringe, og den humanitære krise ventes at vare ved. Udviklingsbistanden skal derfor omfatte støtte til den statslige infrastruktur og forbedre befolkningens adgang til grundlæggende tjenesteydelser, som for øjeblikket bliver organiseret af ikkestatslige organisationer (ngo'er) og internationale organisationer.
Afslutningsvis må begivenhederne i Sydsudan og Abyei-regionen ikke få os til at glemme situationen i Darfur, der anses for at være den værste humanitære krise i verden. Millioner af menneskeliv er stadig afhængig af hjælp udefra.
Da jeg har et par sekunder tilbage, vil jeg gerne rose hr. Piebalgs indsats, som efter min mening har været enestående.
Richard Howitt
(EN) Fru formand! Her i eftermiddag ønsker jeg at lægge kraftig vægt på nødvendigheden af, at EU samarbejder med Sudan om demokratisering og institutionsopbygning. Det er sandt, at dette vil være et land med en af de højeste børnedødelighedsrater og laveste uddannelsesniveauer i verden, som har brug for en hurtig tiltræden af Cotonouaftalen med adgang til Den Europæiske Udviklingsfond og en retfærdig lettelse af gældsbyrden. Ligesom EU bør være stolt af at have bidraget til en folkeafstemningsproces, der i det store og hele var fredelig og troværdig, og jeg vil i denne forbindelse gerne rose Veronique De Keyser for hendes personlige lederskab, skal EU prioritere at hjælpe Sydsudan med landets forfatningsrevisionsproces, hvorved der skal forankres et flerpartisystem og hindres, at korruption får fodfæste fra begyndelsen.
For Sydsudan er datoen den 9. juli vigtigere end noget andet, men for Nordsudan ophører forpligtelserne ikke, selv om den samlede fredaftale måske nok er ved at udløbe. Truslen om vold er der stadig, ikke blot i selve Sydsudan, men også i naboprovinserne Blå Nil og Sydkordofan i Nordsudan og stadig i Darfur. Jeg ønsker faktisk at anmode hr. Piebalgs om at redegøre for, hvad EU gør for at bekæmpe de vedvarende og stadig værre menneskerettighedskrænkelser, særlig for så vidt angår menneskerettighedsforkæmperes som f.eks. Hawa Abdulla fra Den Afrikanske Unions og FN's fredsbevarende mission, som er blevet vilkårligt tilbageholdt og slået.
Jeg havde privilegiet af at være til stede i Østtimor ved fødslen af verdens første nye stat i dette årtusinde. Jeg håber, at Sydsudan kan opnå sin uafhængighed og samtidig undgå den tragiske overgang, som befolkningen i Østtimor led under, samt tilvejebringe fred og velstand til den sudanesiske befolkning, der har lidt for meget i den længste borgerkrig i Afrika.
Niccolò Rinaldi
(IT) Fru formand! Det er vanskeligt at føre tilsyn med de sidste skridt i oprettelsen af et nyt land med fredelige midler. Den vigtigste målsætning, dvs. fred, skal beskyttes, dog uden at miste væsentlige dele af den globale aftale.
Sudans militæraktion i Abyei bringer tilsyneladende det overordnede gode resultat af denne rejse i fare, men dog ikke oprettelsen af den 54. afrikanske stat den 9. juli.
Sydsudan må ikke reagere på provokationer og ikke tabe hovedmålsætningen af syne, idet denne ikke blot er uafhængighed, men også oprettelsen af pålidelige institutioner og fremskridt for nationens befolkning, hvoraf 90 % lever under fattigdomsgrænsen. Det er usandsynligt, at befolkningen kan drage fordel af udenlandske investeringer, der allerede omfatter løfter om at være gennemsigtige og ikke destruktive.
Det er min opfattelse, at dette, nemlig problemet med udenlandske investeringer i Sydsudan, snart bliver en ny frontlinje, som EU skal overvåge, og i forbindelse med hvilken EU skal forsvare den troværdighed, som den har optjent i de seneste år i denne region.
Charles Tannock
(EN) Fru formand! Den 9. juli vil Sydsudan erklære sin selvstændighed som en engelsktalende, ny afrikansk stat. EU har med rette støttet processen mod den samlede fredsaftale og folkeafstemningen i Sydsudan. De næste par måneder vil imidlertid fortsat være kritiske. Sydsudan skal sættes i stand til at konsolidere sig selv som en levedygtig, suveræn stat. Selv uden en fjendtlig nabo mod nord står Sydsudan over for enorme udviklingsrelaterede udfordringer. Infrastrukturen er i det store og hele ikke eksisterende. Der er en udbredt fjendtlighed indbyrdes mellem befolkningsgrupper. Sundhedsindikatorerne er blandt de værste i verden, og økonomien er næsten fuldstændig afhængig af olieeksport.
Det er derfor af afgørende betydning, at EU øger sin udviklingsbistand og humanitære bistand til Sydsudan. Sydsudan har også brug for EU's utvetydige støtte på det politiske plan. Den sudanske regerings nylige erobring af den omtvistede grænseregion Abyei tyder på, at præsident Bashir endnu ikke har forliget sig med tanken om, at hans land skal deles. Endelig håber jeg også, at Sydsudan vil leve op til sit løfte og blive det første land i Den Afrikanske Union, som ligeledes anerkender den stabile og demokratiske republik Somaliland som et selvstændigt land.
Charalampos Angourakis
(EL) Fru formand! De nylige sammenstød i Abyei illustrerer nøjagtig, hvor ubegrundet USA's og EU's fejring af folkeafstemningens resultat var. Endnu engang har vi set, at den imperialistiske fred er lige så forbandet som en imperialistisk krig. Det er tydeligt, at det vil være vanskeligt for nord og syd, der ligger på den imperialistiske akse, og som er ofre for indbyrdes stridigheder og "del og hersk"politikken, at undgå direkte konflikter.
Forskellige imperialistiske magthavere har i 20 år forsøgt at udnytte olie- og guld-, kobber- og urandepoterne i Abyei. Disse indbyrdes stridigheder er årsagen til risikoen for en ny og endnu blodigere krig, nu hvor NATO, USA og EU er direkte involverede, hvilket er det, som de europæiske styrker synes at ønske efter krigen i Libyen.
Vi har hurtigst muligt brug for, at der bliver sat en stopper for de imperialistiske indgreb i Sudan og for enhver fjendtlig handling og modstand indbyrdes mellem nord og syd. Det er også vores opfattelse, at den sudanesiske befolkning, dvs. i både nord og syd, er nødt til at tage skæbnen i egne hænder. Kun på denne måde kan krig undgås, og kun på denne måde kan de kontrollere deres lands formue og bevæge sig i retning af en anden form for udvikling.
Joachim Zeller
(DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg havde lejlighed til at opleve folkeafstemningen om uafhængighed i Sydsudan som Parlamentets valgobservatør, og jeg var imponeret af den sydsudanesiske befolknings store opbakning til tanken om selv at afgøre deres lands skæbne i fremtiden.
Jeg så også med egne øjne de store forventninger, som de mennesker, der besluttede at befri deres land fra trældom, havde. Tusindvis og måske titusindvis af de såkaldte internt fordrevne personer, som kampene, der har strakt sig over mange årtier, havde tvunget ind i flygtningelejrene i den nordlige del, vendte igen næsen hjemad mod deres tidligere hjem i den sydlige del.
Naturligvis ønsker den sydsudanesiske befolkning, ud over deres lands uafhængighed, frem for alt at leve i fred og finde en vej til lykkeligere fremtid efter den årelange krig, hvori millioner af sydsudanesere blev tvunget til at betale med deres liv.
Det er planen, at den nye stat, Sydsudan, officielt bliver uafhængig den 9. juli, hvilket er ensbetydende med en udvidelse af antallet af stater i verden. Startbetingelserne er så dårlige, som de kan være, og der er naturligvis sagt meget om dette allerede. 70 % af befolkningen lever som nomadiske kvægbønder, 80 % er analfabeter og tvisten om Abyei er ved at udvikle sig til en militær konflikt. Der er allerede meldt om døde og sårede. Som om dette ikke var nok, er rivaliseringerne mellem stammer og væbnede grupper i Sydsudan også ved at blive intensiveret, og observatører anslår, at over 1 000 mennesker allerede har mistet deres liv siden januar. Der er dårligt nok tal på de sårede og krænkede.
Sudan var en stat, der var dømt til fiasko. Der er fare for, at Sydsudan helt fra starten vil være en stat, der er dømt til fiasko. Jeg er af den faste overbevisning, at Europa, på baggrund af disse landes kolonifortid, har en stor forpligtelse over for denne region. Sammen med FN og Den Afrikanske Union er denne situation en sag for EU's fælles udenrigspolitik, og det er også denne politiks chance for at bevise sit værd. Det handler ikke kun om penge, men også om at støtte det skrøbelige og spirende civilsamfund. Vi bliver nødt til at føre hårde forhandlinger med dem, der holder landets fremtid i deres hænder, nemlig stammelederne og lederne af de militære grupper, således at de ikke knuser deres medborgeres håb.
Corina Creţu
(RO) Fru formand! Om mindre end en måned vil Sydsudan erklære sig uafhængigt, hvilket fik en massiv opbakning ved folkeafstemningen i januar. Desværre er de tvister, som vedrører grænsedragningen og delingen af indtægterne fra olieudvindingen, ikke blevet bilagt i den mellemliggende periode. Derfor ser den nye stat dagens lys i skyggen af konflikter. Jeg mener derfor, at de diplomatiske bestræbelser skal intensiveres, herunder fra EU's side.
Vi glæder os over Deres og vores kollegers besøg i Sudan, herunder fru De Keysers aktiviteter. Som De ved, er situationen imidlertid blevet drastisk forværret den senere tid. Mere end 80 000 mennesker har forladt deres hjem, hvilket er et tegn på den overhængende risiko for en humanitær krise. Mit spørgsmål til kommissæren omhandler muligheden for at sende en fredsbevarende styrke til området i lyset af gårsdagens erklæring fra FN, hvori organisationen anerkendte, at dens styrker har fejlet, idet de har forholdt sig passivt i forbindelse med de nylige spændinger.
Marielle De Sarnez
(FR) Fru formand! For et par timer siden oplyste den sudanesiske regering FN om, at der vil blive skabt de nødvendige forudsætninger for, at tusindvis af indbyggere, der var flygtet fra den omtvistede Abyei-region på grænsen mellem Nord- og Sydsudan, kan vende hjem.
Selv om fordrevne indbyggere altid rejser meget hurtigt, ved vi, at der går tid, før de vender tilbage, og at denne tilbagevenden alt for ofte er en kilde til betydelige humanitære og sociale problemer. Jeg foreslår derfor, at EU hurtigst muligt stabler en overvågningsmission på benene i lighed med den indsats, som vi ydede på Balkan. Denne mission kan naturligvis udføres med bistand fra Den Afrikanske Union, og der er ingen grund til, at tredjelande ikke også kan blive inddraget.
Til slut et par ord om de rygter, der svirrer om risikoen for "etnisk udrensning" i regionen. Hvis mistanken viser sig at være begrundet, vil det internationale samfund selvfølgelig være tvunget til at handle omgående, og EU skal give incitament hertil. Tragedien i det tidligere Jugoslavien må under ingen omstændigheder få lov til at gentage sig.
Cristian Dan Preda
(RO) Fru formand! Det var ikke så få, der glædede sig over resultatet af folkeafstemningen om Sydsudans uafhængighed. Dette resultat skulle udmønte sig i oprettelsen af den 54. afrikanske stat.
De begivenheder, der finder sted for øjeblikket, har dog til en vis grad dæmpet entusiasmen. Vi skal være meget realistiske og anerkende, at en fredelig deling af Sudan er i fare i lyset af den aktuelle situation. De sudanesiske regeringsstyrkers besættelse af den omtvistede Abyei-region den 21. maj og den vold, der fortsatte i går, også i Kadugli, er et bevis på, at borgerkrigen mellem nord og syd til enhver tid kan blusse op igen. Dette skal naturligvis undgås for enhver pris, og vores budskab skal være højt og tydeligt.
Den sudanske regerings og militsernes militære operationer i Abyei er en alvorlig krænkelse af den samlede fredsaftale. Jeg mener oprigtig talt, at vi alle er fast besluttede på, at enhver eskalering af voldshandlingerne skal undgås, da dette kan resultere i yderligere tab af menneskeliv. Der skal findes en løsning på sikkerhedssituationen i henhold til Kadugli- og Abyei-aftalerne fra begyndelsen af året, herunder, efter min mening, deltagelse fra en blandet sikkerhedsstyrke med mandat fra FN.
Hvis disse hindringer overvindes, mangler der stadig at blive fundet svar på adskillige spørgsmål om de to staters levedygtighed, idet de skal leve i sameksistens inden for det tidligere Sudans område. Det er nødvendigt med politisk vilje og villighed til dialog, da der er en lang række problemer, der endnu ikke er løst, nemlig fælles grænser, statsborgerskab, internationale forpligtelser og naturligvis olieressourcerne.
Jeg ønsker på den anden side at fremhæve den forværrede menneskerettigheds- og retsstatssituation i Sudan, hvor vi for nylig har set en stigning i antallet af vilkårlige anholdelser. Jeg bliver nødt til at erindre om, at Omar al-Bashir stadig har en international arrestordre hængende over hovedet, hvilket landets myndigheder ser bort fra.
Jeg vil gerne runde af med et positivt aspekt. Jeg glæder mig over frigivelsen af tre bulgarske gidsler, der arbejdede for FN's humanitære luftfartsservice og blev bortført fra Darfur i januar.
Miroslav Mikolášik
(SK) Fru formand! Den blodige borgerkrig i Sudan, der har varet i mere end 20 år, har ødelagt landet og har ødelagt eller på anden måde tragisk sat sit spor på flere millioner af landets indbyggere. Der blev til slut sat punktum for de grusomheder, der blev begået under borgerkrigen, med undertegnelsen af fredsaftalen, som afholdelsen af en vellykket folkeafstemning indgik som en integreret del af.
Forebyggelse er bedre end helbredelse, og jeg er derfor af den faste overbevisning, at de EU-ressourcer, der er øremærket til Sudan, ikke blot bør anvendes til humanitær bistand og udviklingsbistand, men derimod også til at støtte den demokratiske styring og retsstatsprincippet, som er grundlæggende forudsætninger for gennemførelsen af de grundlæggende menneskerettigheder i forbindelse med den krigshærgede sudanesiske befolkning.
Resultaterne af folkeafstemningen viser tydeligt, at det hovedsagelig kristne Sydsudan har længtes efter uafhængighed. Hvis dette lykkes, og jeg tror, at det allerede er ved at lykkes, vil Sydsudan som verdens yngste stat få brug for hjælp og støtte.
Katarína Neveďalová
(SK) Fru formand! Jeg er fuldt ud enig i fru Baroness Ashtons erklæring og redegørelse, men jeg er samtidig også bekymret over den fremtidige udvikling i dette land.
Den sudanesiske region Abyei har været hærget af konflikter i mange år. Borgerkrigen sluttede for lige knap seks år siden efter at have varet i mere end 20 år. Denne region var omdrejningspunktet for konflikten, og i henhold til erklæringen fra Den Internationale Krisegruppe vil udviklingen i denne del af landet få indflydelse på hele Sudans skæbne. Vil der fortsat herske fred i landet, eller vil det ende i endnu en krig?
Hvis den sydlige del løsriver sig, vil det være nødvendigt at vise støtte til en så fredelig overgang som muligt. Jeg ønsker derfor at give udtryk for støtte til Kommissionen, som kraftigt har fordømt anvendelsen af magt over for uskyldige civile, der har været og stadig er ofre for den intervention, som den sudanesiske hær, der har besat denne region, har gennemført.
EU har mulighed for at fungere som fredsmægler, at støtte op om stabiliteten i regionen samt at styrke sin position som ikke blot den største donor i verden, men også sin politiske position og frem for alt at hjælpe indbyggerne i dette land.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Fru formand! Jeg ønsker at henlede opmærksomheden på noget, der efter min mening er en meget vigtig faktor. Vi er alle her i Parlamentet glade for, at der som følge af folkeafstemningen snart vil blive oprettet en ny stat, nemlig Sydsudan. Det skal imidlertid fremhæves, at dette kun er en mulighed, fordi denne stat i dag mangler grundlæggende egenskaber, som bør kendetegne enhver stat. Den mangler strukturer og kompetente embedsmænd, og den har ikke et retssystem. Vejen ligger med andre ord også åben for forskellige styrker, der kan underminere freden og sikkerheden i landet. Jeg mener, at det på denne baggrund også er nødvendigt at sørge for sikkerheden sideløbende med den meget vigtige humanitære bistand, og at de FN-styrker, der allerede er i området, stadig er nødvendige.
Elena Băsescu
(RO) Fru formand! Jeg bifalder også Kommissionens næstformands redegørelse på baggrund af den intensiverede konflikt mellem begge sider. Efter min mening skal de politiske ledere respektere folkets vilje, der blev udtrykt gennem folkeafstemningen om uafhængighed. Sudan har en lang fortid med voldeligt, internt kaos, og den nylige udvikling tyder på en tilbagevenden til denne fortid. Jeg vil gerne fremhæve den særligt vanskelige situation, som befolkningen i de konfliktramte zoner står overfor. Der er en risiko for at udløse en humanitær katastrofe, hvis medlemmer af det internationale samfund ikke griber ind.
Desuden er der kommet indberetninger om angreb i de områder, som forsvares af FN-styrker, hvilket bringer soldaternes liv og flygtningenes tilbagevenden i fare. Jeg bliver nødt til at fremhæve betydningen af en gradvis afvæbning af de grupper, der blokerer gennemførelsen af folkeafstemningsresultatet. Våbenhandelen i regionen ansporer også til mere oprør, samtidig med at den bringer uafhængighedsprocessen i fare.
Seán Kelly
(EN) Fru formand! Dagens drøftelser om Sudan og Sydsudan er opmuntrende og positiv i en verden, hvor der er flere dårlige nyheder end gode nyheder.
EU har både en mulighed og et ansvar for at hjælpe den nye stat godt i vej og sikre, at demokrati, retsstatsprincippet og overholdelse af menneskerettighedsprincippet bliver konsolideret i Sudan og Sydsudan. Da Schumans grundlæggende principper bygger på fred og velstand, mener jeg især, at EU's renommé gør, at vi er i en position, hvor verdens store stater ikke ville kunne befinde sig, da dette måske ville blive opfattet, som om de ville udnytte Sudan i deres egne interne og eksterne politikker.
Vi kan i samarbejde med FN udrette en hel del med hensyn til at oprette disse nye stater, herunder især Sydsudan, og sikre, at de ikke ender i borgerkrige, hvilket ofte sker, når nye stater ser dagens lys.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Fru formand! Efter uafhængigheden, der efter planen opnås om præcis en måned, vil Sydsudan omgående skulle tage hånd om en række humanitære og socioøkonomiske problemer. I lyset af disse omstændigheder vil bistand udefra til at støtte Sydsudan i bekæmpelsen af ekstrem fattigdom, til at styrke lokale organisationer og til at fremme fordelene ved fred for landets indbyggere være vigtigere end nogensinde i lang tid fremover.
Selv om det ventes, at Sydsudan vil ansøge om tiltrædelse af Cotonouaftalen, vil den 10. Europæiske Udviklingsfond ikke være til rådighed før engang, efter at aftalen er tiltrådt. Der er derfor en risiko for, at der opstår et finansieringsproblem i den periode, der ligger i forlængelse af folkeafstemningen, hvor Sydsudan vil være meget sårbar og befinde sig i situation, hvor der er en betydelig risiko for et nationalt sammenbrud. Det er helt klart nødvendigt at hindre dette som følge af truslen om en humanitær katastrofe, og vi bør derfor gøre alt, der står i vores magt, for at hjælpe den sudanesiske befolkning gennem denne kritiske periode og hindre en gentagelse af de blodige konflikter.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand! Den nordsudanske hær tvang 15 000 af Sydsudans støtter ud af Abyei, og derefter ønskede de pludselig absolut at afholde en lynhurtig folkeafstemning i byen i skyggen af en hær, selv om de tidligere ikke engang havde kunnet nå til enighed med Sydsudan om, hvem der var stemmeberettiget. Det er virkelig et grotesk billede.
Det er ikke blot meningsforskellene omkring ejendomsrettigheder og tilhørsforhold, der gjorde Abyei til stridens æble i en borgerkrig, der varede i årtier. Der er også forskellige religioner, nemlig det muslimske nord og de kristne og naturbaserede religioner i Sydsudan, der blev tvunget sammen som følge af de tidligere kolonimagter vilkårlige grænsedragning. Når man ser på den senere tids eskalering, bør dette erindres.
Det ville aldrig have været muligt at gennemtvinge folkeafstemningen, hvis der ikke var fundet en løsning på vælgernes status i Abyei. Vi må heller ikke glemme de lige så omtvistede regioner Blå Nil og Sydkordofan med Nuba-bjergene. Dette ville efter min mening være ensbetydende med grov uagtsomhed og må ikke ske.
Boris Zala
(SK) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg har aldrig haft tillid til præsident Bashir, og jeg har heller ikke tillid til ham nu. Det fremgår ret tydeligt, at jeg er pessimistisk med hensyn til chancerne for, at der sker noget som helst i Sudan. Jeg tror fuldt og fast på, at præsident Bashir med militær magtanvendelse forsøger at gribe ind over for Sydsudan ved både at besætte visse dele af området eller vigtige byer eller kilder til råmaterialer.
På denne baggrund vil det dels være meget interessant at se, hvilke forebyggende foranstaltninger eller skridt den højtstående repræsentants kontor har planlagt for at undgå, at dette sker, måske i samarbejde med FN eller Den Afrikanske Union, og dels meget interessant, naturligvis, at se de metoder eller skridt, som kontoret vil iværksætte, hvis det virkelig sker, og i tilfælde af at Nordsudan ikke overholder den fredsaftale, der blev undertegnet, og som jeg faktisk sætter min lid til.
Jaroslav Paška
(SK) Fru formand! Sydsudan er et land, der har stemt for uafhængighed, og det vil blive det nyeste medlem af FN. Det er et land, der har stemt for uafhængighed, men som er afhængigt inden for stort set alle områder. Det er afhængigt af sin nabo mod nord, og det er afhængigt af støtte, uanset om denne støtte kommer fra Europa eller fra de omkringliggende afrikanske lande. Det er et land, hvor mændene ikke har lært at arbejde. Mændene venter på et tegn på, at en krig begynder, så de kan gribe deres våben og begynde at bekrige hinanden. Det er et land, hvor kun kvinder og børn arbejder, hvor børn ikke går i skole og derfor ikke får en uddannelse. Det er et land uden arbejdstagere, uden lærere og uden læger. Det er et land, hvor alt skal bygges op fra bunden, og det vil derfor være meget vanskeligt og meget krævende at opbygge et virkeligt politisk system i landet og bringe det på fode. Det er en vanskelig opgave, ikke blot for Europa, men også for FN.
Andris Piebalgs
medlem af Kommissionen, på vegne af næstformanden i Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik. - (EN) Fru formand! Jeg er først og fremmest meget taknemmelig for Deres brede støtte til den strategi, der blev fremlagt for Parlamentet. Jeg vil lige berøre et par elementer, der blev taget op under forhandlingerne.
Befolkningen i Nord- og Sydsudan er uomtvisteligt deres landes herrer. Vi støtter processen, men folkeafstemningen er absolut en milepæl, for det er en helt ny kvalitativ situation. Det er ikke den samme situation som før. Det er korrekt, at der er vold, at der er vanskeligheder, men situationen er anderledes. Nu ser vi lys for enden af tunnelen. Jeg vil derfor sige, at det er en stor sejr for os, for vi støttede processen politisk, både gennem vores egen indsats og økonomisk. Det er således en helt ny situation.
Vi er aldrig gået på kompromis med hensyn til menneskerettighederne eller spørgsmål vedrørende Den Internationale Straffedomstol. Vores holdning er meget klar med hensyn til både Den Internationale Straffedomstol og menneskerettighederne. Når menneskerettighederne krænkes, fremsætter den højtstående repræsentant meget skarpe og klare erklæringer og lægger pres på myndighederne. Det er blevet sat, at der ikke skrides til handling omgående, men ændringer er på vej. Det er ikke nogen nem proces, og vi vil fortsat beskæftige os med den.
Med hensyn til Abyei er situationen vanskelig, men også her gælder det, at EU's holdning vil være en meget klar og skarp fordømmelse af besættelsen, idet der vil blive opfordret til en omgående løsning af situationen. Det er i bund og grund op til FN's Sikkerhedsråd at træffe beslutning om situationen. Sikkerhedsrådet vil beslutte, om der skal udsendes endnu en mission, og hvis FN's Sikkerhedsråd vedtager en resolution, vil vi bakke ubetinget op om den.
Det, som vi imidlertid skal huske, er vores urokkelige politiske holdning og erklæring og vores støtte til civile operationer. Som jeg har sagt til Sydsudan, mener jeg ikke, at vi bør forvente, at alle spørgsmål er løst inden den 9. juli. Landet vil blive erklæret uafhængigt, drøftelserne vil fortsætte, og det vigtige element er, at Den Afrikanske Unions Panel under forsæde af Thabo Mbeki støttes af begge sider, dvs. både nord og syd. Vi bakker ubetinget op om panelet ledet af Mbeki. Vi har derfor al mulig grund til at tro, at alle de vanskelige spørgsmål vil blive besvaret.
Med hensyn til gældsspørgsmålet er der arbejde i gang som led i initiativet for stærkt gældstyngede fattige lande. Dette tager tid, og Abyei-problemet hjalp så afgjort ikke. Spørgsmålet er dog ikke glemt.
Kina er i det omfang, vi kan inddrage det, et fuldgyldigt medlem af Sikkerhedsrådet, og det ville være en stor hjælp med hensyn til at finde løsninger i landet. Jeg kan på nuværende tidspunkt ikke påstå, at vi har samarbejdet med Kina om mange aktiviteter. De beskæftiger sig med olie, de befinder sig i det nordlige Sudan, men de er bestemt en stor hjælp, når det internationale samfund som helhed forsøger at finde en løsning på spørgsmålene.
Til sidst, men ikke mindst, er jeg meget taknemmelig for Deres interesse for Sudan. Det er på den ene side langt fra os, men på den anden side meget tæt på. Hvis det går galt, og hvis mennesker i Afrika dør, kan EU ikke stå og kigge på fra sidelinjen og sige, at det er for langt væk. Deres store interesse for spørgsmålene tilskynder så afgjort både den højtstående repræsentant og undertegnede til at iværksætte bestræbelser på at hjælpe befolkningen med at opbygge et liv i fred.
Formanden
Forhandlingerne er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag, den 9. juni kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Fiorello Provera
Sudan, der er det største land i Afrika syd for Sahara, ligger på grænsen mellem den arabiske og den afrikanske verden og er også en mosaik af mange heterogene etniske grupper. Siden landets uafhængighed fra Det Forenede Kongerige i 1956, har det været præget af utallige konflikter. Med undertegnelsen af Naivasha-aftalen og den samlede fredsaftale (CPA) (2005) blev der formelt sat et punktum for 20 års konflikter mellem nord og syd. I overensstemmelse med CPA markerede en folkeafstemning i januar 2011 den sidste etape på vejen mod Sydsudans uafhængighed af det nordlige Sudan. I denne yderst skrøbelige overgangsfase skal vi opretholde en afbalanceret tilgang til både nord og syd, og der skal lægges særlig vægt på Sydsudans behov for så vidt angår institutionsopbygning og styring. EU's bistand til Sydsudan skal måles i forhold til denne nye stats reelle mulighed for at optage den. Vi skal bestemt sikre, at fremtidige pengestrømme til Sydsudan ikke ender med at blive anvendt til andre formål end de tilsigtede, eller hvad værre er, til en forværring af den allerede udbredte korruption. Europa bør også intensivere sin forpligtelse til at beskytte de kristne mindretal i den nordlige del af landet, som stadig oftere udsættes for forfølgelse og forskelsbehandling.
