Olieforurening i Sortehavet og Azov-havet som følge af flere skibsforlis (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om olieforurening i Sortehavet og Azov-havet som følge af flere skibsforlis.
Markos Kyprianou
Hr. formand! Allerførst vil jeg gerne sige, at hr. Dimas beklager, at han ikke kan være til stede i dag ved denne debat, da han som De ved deltager i konferencen om den globale opvarmning, hvor han repræsenterer Fællesskabet.
Dette emne er meget vigtigt. I november førte voldsomme storme i Sortehavsregionen til tragiske dødsfald, materielle skader og miljøforurening med et udslip på skønsmæssigt 1.300 t olie og forliset af skibe, som fragtede svovl. I henhold til en bilateral aftale sendte Kommissionen et hold på fem EU-eksperter, som fik følge af repræsentanter for Kommissionen og FN's miljøprogram. EU-eksperterne kunne konstatere, at det ukrainske oprydningsarbejde var godt i gang. Man vurderede, at de lokale teknologier og ressourcer var tilstrækkelige, og Ukraine udtrykte ikke behov for supplerende redningsudstyr. De centrale resultater af missionen vil blive forelagt de ukrainske myndigheder i Kijev den 14. december. Under dette møde vil man også diskutere en yderligere styrkelse af samarbejdet med henblik på at forbedre overvågningen af miljøet i Sortehavet.
I henhold til internationale statistikker over olieudslip kan det nuværende olieudslip betegnes som mellemstort, og det forventes ikke at føre til en større miljøkatastrofe. Det betyder naturligvis ikke, at vi ikke er lige bekymrede, navnlig fordi der altid er risiko for en sekundær forurening. Det store pres på miljøet, forekomsten af udsatte arter i strædet, områdets politiske følsomhed og risikoen for andre lignende ulykker i fremtiden understreger alle behovet for en mere overordnet vurdering af situationen. Kommissionen overvejer derfor en opfølgning gennem andre instrumenter som f.eks. missioner, som skal vurdere situationen efter skaderne, så jeg ser frem til debatten om dette emne.
Stanisław Jałowiecki
Hr. formand! Det er meget positivt, at vi i dag har mulighed for at diskutere katastrofen i Sortehavet i sidste måned, af mindst to grunde.
Den første er, at Europa-Parlamentet har en rolle at spille som substitut for den offentlige mening i forbindelse med mange lande, herunder Rusland. Tænk, hvad der ville ske i de europæiske massemedier, hvis der skete en lignende katastrofe i f.eks. Østersøen. Fjernsynet vil vise stribevis af billeder af ødelagt plante- og dyreliv i dagevis. Vi ville blive udsat for et stormløb af eksperter, som forklarede katastrofens ildevarslende konsekvenser. Men i Rusland er medierne tavse. Jeg har kun under store vanskeligheder kunnet samle nogle få bidder af information, primært fra ukrainske kilder. Derfor er vores stemme usædvanligt vigtig i denne sag.
Den anden grund er, hvad jeg vil kalde en udvidelse af vores europæiske bevidsthed. Bevidstheden om, at regioner, som vi hidtil ikke har skænket meget opmærksomhed, f.eks. Sortehavet, er en integreret del af vores kontinent, ikke kun i geografisk forstand, men også når det gælder natur, økologi, økonomi og kultur - bevidstheden om, at vi er del af et fælles hele, og at disse dele påvirker hinanden.
Bevidstheden om dette bør øge vores ansvarsfølelse, som også bør omfatte Sortehavsregionen. Vores ansvar giver os ret til at kræve, at Sortehavet bliver gjort langt mere sikkert, end det er i dag. Det skal nævnes i forbifarten, at der er sket mange mindre katastrofer i den nære fortid.
I denne forbindelse er følgende krav særlig vigtige. Først og fremmest en overvågning af situationen i Sortehavet - både nu, knap en måned efter katastrofen, og meget senere.
Det næste krav er at få EU's nabolande til langt om længe at modernisere deres flåder, navnlig deres tankskibe. Sortehavet bliver mere og mere sort, ikke af de naturlige årsager, som det skylder sit navn, men af farven på råolie. Det kunne blive én stor oliecontainer. Der skal lægges pres på EU's nabolande for at indføre et hurtigt forbud mod at bruge forældede, enkeltskrogede tankskibe.
Jeg beder derfor Parlamentet vedtage det fremsatte beslutningsforslag, hvor vi opfordrer Rådet og Kommissionen til at intensivere samarbejdet med ikkeEU-kyststaterne. Det er forholdsvis let at lukke en landegrænse, men ikke en søgrænse. Da vi ikke bør opføre dæmninger, er den foreslåede aktion også i vores egen interesse.
Silvia-Adriana Ţicău
Hr. formand! Efter de voldsomme storme i Sortehavet for nylig sank fire skibe, og syv blev beskadiget, heriblandt to olietankere.
Ulykkerne skete i Kerchstrædet, som forbinder Sortehavet med Azovhavet og er den vigtigste eksportrute for russisk olie til Europa.
2.000 t fyringsolie løb ud i havet, og de skibe, som sank, var læsset med over 7 t svovl. Fællesskabets civilberedskabsmekanisme sendte et hold på syv eksperter til området for at evaluere effekterne og finde ud af, hvad der skulle gøres.
Som ordfører for Udvalget om Industri, Forskning og Energis støtte til Kommissionens meddelelse om Sortehavssynergien anmodede jeg EU om at stå i spidsen for arbejdet for at fremme principperne i EU's havpolitik og udvikle havtransportruter i denne region.
Lovgivningspakken om havtransport er vigtig for Sortehavsregionen. Direktivet om havnekontrol og direktiv 65/2005 om havnesikkerhed vil forbedre sikkerheden for skibstransporten i regionen.
I 2006 blev der i henhold til memorandummet om Sortehavet gennemført over 4.650 inspektioner af skibe under 83 flag. Efter disse inspektioner, som blev udført af myndighederne i Bulgarien, Georgien, Den Russiske Føderation, Tyrkiet og Ukraine, viste det sige, at 69,39 % af skibene havde mangler, og omkring 6 % af dem blev tilbageholdt. Af de tilbageholdte skibe var 8,7 % fragtskibe, 2,9 % passagerskibe, 2,7 % skibe, som fragtede kemiske stoffer, og 0,5 % olietankere. Tilbageholdelserne skyldtes mangler i navigationssystemerne, manglende redningsudstyr og mangler i udstyr og strukturer af betydning for skibets stabilitet.
Desuden er landene, som grænser op til Sortehavet, f.eks. Georgien, på den sorte liste i Parismemorandummet, og de fem andre lande omkring Sortehavet er på den grå liste.
Jeg mener, at EU bør gøre mere for at øge sikkerheden for skibstrafikken i regionen.
Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed vil sammen med sekretariatet for Parismemorandummet og medlemsstaterne finansiere undersøgelser og programmer for at øge søfartssikkerheden. Fra 2007 vil agenturet støtte medlemsstaterne ved at yde assistance til at forberede tiltag til at forebygge og bekæmpe havforurening med giftige stoffer.
Gennem TEN-T-budgettet har Kommissionen allerede oprettet projekter om udvikling af søfartsruter i Østersøregionen, Middelhavet og de vesteuropæiske have. Jeg anmoder Kommissionen om at gennemføre en lignende undersøgelse også for Sortehavsregionen, og jeg anmoder også om, at man anvender CleanSeaNet, som er udviklet af agenturet, og som gør det muligt at opdage og overvåge olieudslip i de europæiske farvande, også i Sortehavsregionen.
Roberts Zīle
Tak, hr. formand, hr. kommissær! Først vil jeg gerne takke hr. Costa, som har fremsat beslutningsforslaget om dette emne på vegne af Transport- og Turismeudvalget. Politisk ville jeg imidlertid foretrække en meget hurtigere reaktion end bare at understrege behovet for, at Rådet ikke er for længe om at vedtage en holdning til de syv lovgivningsforslag i den tredje lovpakke om søfartssikkerhed. Efter min mening løser dette ikke noget i de økologisk farlige indre have, såsom Sortehavet og Østersøen, som er omgivet af såvel EU-medlemsstater som den russiske stat som kyststat. I betragtning af olieprisernes niveau og de involverede profitters størrelse vil Ruslands olieeksport vokse meget hurtigt i fremtiden. Dette svarer til Ruslands transportpolitik, nemlig at eksportere olie via egne havne og samtidig holde rørledningerne til EU's olieterminaler i Ventspils og Bûtingë lukket. Kan vi forvente en stigende efterspørgsel efter disse tankere, og vil der blive investeret tilstrækkeligt i Ruslands flåde af tankskibe til at undgå fortsat brug af enkeltskrogede, 40 år gamle tankskibe og fartøjer, der er bygget til flodsejlads? Det tror jeg ikke. Den grundlæggende motivation for at transportere olie på havet vil være vrag, som er så billige som muligt. Jeg tror ikke, det kan redde miljøet i havene omkring EU, hvis det kun er EU, der overholder strenge sikkerhedsforanstaltninger for søfarten, medmindre man kan få gennemført internationale standarder. Tak.
Péter Olajos
(HU) Vi har set en eksplosiv vækst på mange områder i de seneste årtier, men intet kan sammenlignes med den vækst, der er sket i den globale handel og i denne forbindelse i transporten af varer. Søtransport har spillet en dominerende rolle i denne eksplosion, idet 90 % af EU's udenrigshandel ligger på dette område. Eftersom det er den største transportform, mener jeg, at man med rette kan forvente, at denne måde at transportere mennesker og varer på er sikker og ren, så risikoen for ulykker til havs og forurening fra skibe reduceres.
I løbet af den seneste måned er der sket tre alvorlige katastrofer, som tilsammen er i samme størrelsesorden som Exxon Valdez-forureningen i 1989, så det må få os til at vågne op. Der skal fokuseres på betydningen af forebyggelse og effektive foranstaltninger. Miljøskaderne som følge af ulykker som denne standser ikke ved et lands eller to landes grænser, eller et kontinents grænser, de truer vores fælles værdier og vores fælles naturressourcer og vil i sidste ende ødelægge dem uigenkaldeligt. Der er derfor et presserende behov for en mere effektiv international koordination, end vi har i dag, og for at spille en tungtvejende rolle i aktivt forebyggende arbejde og i redningsarbejde efter ulykker. Det er også nødvendigt at se på den internationale lovgivning på dette område med det samme og få lukket hullerne, at forbyde skibe, som er beregnet til flodsejlads, at sejle på havet og at håndhæve forureneren betaler-princippet effektivt. Det er EU's pligt at lægge pres på for at få indført foranstaltninger, der sigter mod sikker søfart på internationalt niveau, som det allerede er sket i EU. Tak.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Hr. formand! Hændelsen i november forårsagede miljøskader i såvel Sortehavet som Azovhavet og beviste dermed, at have ikke har grænser, og at olieudslip fra ulykker uden for det europæiske område også kan påvirke miljøet på medlemsstaternes kyster.
Det forliste skib, der forårsagede forureningen i Sortehavet, var beregnet til flodsejlads, ikke til havsejlads, og det var årsagen til, at tonsvis af olie slap ud i havet og nu påvirker leveområderne i havet. Over 15.000 fugle og delfiner blev indsmurt i olie, og flere sjældne dyre- og plantearter fra Sortehavets kyst og bund blev ødelagt, og det kræver nu en stor indsats at genopbygge økosystemet i Sortehavet.
Ødelæggelsen af livet i havet har mange negative konsekvenser, fordi det påvirker den økologiske sikkerhed og befolkningens livskvalitet og sundhed. Den akutte reduktion af biodiversiteten i Sortehavet er bekymrende på grund af den fortsatte nedbrydning af økosystemet, ulovligt fiskeri og overudnyttelse af naturressourcer, og olieudslip er med til at forværre miljøsituationen i denne region, som anses for at være den mest forurenede i verden.
EU's stats- og regeringschefer har forpligtet sig til at standse reduktionen i biodiversiteten inden 2010, og disse mål skal også opnås i havsektoren.
I EU må vi sikre, at søfart sker under ansvarlige sikkerhedsforhold, og at søgrænser beskyttes så effektivt som muligt mod grænseoverskridende trusler. Desuden sigter den nye grønbog om markedsbaserede instrumenter for miljøet og relaterede politikområder mod en bedre gennemførelse af forureneren betaler-princippet, og jeg håber, at det vil have en positiv indflydelse på metoderne til at forebygge denne form for økologiske katastrofer.
Nickolay Mladenov
(BG) Hr. formand, mine damer og herrer! Sortehavet er ikke kun en ydre grænse for EU efter Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, men også et hav med et enormt økonomisk potentiale for udviklingen af EU. Hvis man ser på Sortehavet og Det Kaspiske Hav som en samlet region, har denne regions marked et udenrigshandelspotentiale på over 200 millioner euro og en befolkning på over 350 millioner
Jeg minder om debatten i september efter de store oversvømmelser og brande i Europa. Dengang diskuterede vi behovet for at oprette fælles styrker, som kunne hjælpe medlemsstaterne med at håndtere naturkatastrofer som dem, der ramte os i år. Man kan nu se et tilsvarende behov i Sortehavsregionen. Først og fremmest appellerer jeg til Kommissionen og naturligvis til medlemsstaterne, navnlig Bulgarien og Rumænien, om snarest at iværksætte en undersøgelse af behovet for et regionalt ressourcecenter for Sortehavsregionen, som kan bistå landene med at håndtere alvorlige situationen som den, vi var vidner til for nogle få måneder siden. For det andet bør der gennemføres en grundig analyse af de grundlæggende årsager til disse katastrofer og alle andre katastrofer i Sortehavsregionen, så man kan drage lære af dem og komme med anbefalinger for vores politik i regionen. For det tredje er det på tide at oprette et regionalt søfartsinformationscenter for Sortehavet, som kan bidrage til at øge sikkerheden på transportruterne og sejladsen generelt i regionen.
Tragedien i Kerchstrædet må vi leve med og håndtere inden for meget snævre tidsgrænser, navnlig de af os, som grænser op til Sortehavsregionen. Men lad os bruge denne tragedie som en anledning til at finde både anledninger til og muligheder for samarbejde blandt medlemsstaterne, Kommissionen og de andre lande, som støder op til Sortehavet, med henblik på at forbedre sikkerheden på denne vigtige europæiske rute. Tak.
Roberta Alma Anastase
(RO) Hr. formand, mine damer og herrer! Som ordfører for Sortehavssamarbejdet glæder jeg mig over denne debat, men jeg beklager samtidig dybt, at emnet for vores diskussion i grunden er en trist konstatering af, at Sortehavet stadig ikke får den fornødne opmærksomhed fra EU, og at de planlagte aktioner ikke gennemføres tilstrækkeligt.
Ikke desto mindre vil jeg minde om, at Sortehavet efter Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af EU er blevet et delvist indre farvand, og vi kan ikke ignorere dets strategiske betydning for hele verden.
Sortehavsregionen er meget vigtig i forbindelse med EU's energipolitik og transportpolitik. Derfor er vi tvunget til at udvikle en overordnet og sammenhængende strategi for hele regionen, en strategi, som sigter mod at sikre sikkerhed, bæredygtig udvikling og omhyggelig integration af miljøaspekter. Derudover er der for at fremme en egentlig politik på regionalt niveau brug for en fælles indsats fra alle lande, som støder op til havet, en indsats, som går ud over de nationale og bilaterale rammer.
Jeg glæder mig derfor over Sortehavssynergien, som blev iværksat i 2007, men jeg vil gentage et vigtigt aspekt fra min betænkning, nemlig behovet for at tage konkrete og beslutsomme skridt for at udvikle og opnå dette samarbejdsinitiativ, både inden for regionen og mellem regionen og EU.
Den sorte tragedie den 11. november beviste, at vi er nødt til at forene vores kræfter på dette område. EU skal spille en central rolle, både gennem et større engagement i udviklingen af Sortehavssynergien og ved at opmuntre sine naboer og partnere i denne retning. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan reagere effektivt på forventningerne og kravene fra vores borgere, som i dag står over for de direkte konsekvenser af katastrofen den 11. november.
Rumiana Jeleva
(BG) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne sige, at jeg er meget tilfreds med, at Kommissionen har fremlagt denne udtalelse. Debatten viser, at Sortehavet nu er fokuspunkt for europæisk politik og europæiske politikere. Jeg roser denne tilgang, og jeg tror, at den vil gavne alle borgere i EU. Som tidligere nævnt bør der gøres meget mere for at beskytte Sortehavsregionen. Spørgsmålet er, hvordan man forhindrer katastrofer som den, der skete i Kerchstrædet. Katastrofer kan aldrig forhindres fuldstændigt, men de grundlæggende årsager kan bestemt minimeres.
Der er to måder, hvorpå man kan sikre en bedre beskyttelse af vores have. For det første skal vi blive ved med at fremme det regionale samarbejde. For det andet er der sideløbende med det regionale samarbejde behov for en bedre søfartspolitik. De foranstaltninger, som foreslås i den tredje pakke om havpolitikken, peger i den rigtige retning, og de bør gennemføres bedst muligt. Det er nødvendigt at gennemføre dem for at forebygge hændelser som den i Kerchstrædet i Sortehavsregionen. Europa-Parlamentet og Kommissionen gav deres støtte til denne pakke for nogen tid siden, og det er nu Rådets tur til at tage de nødvendige skridt for at indføre denne pakke. En vellykket gennemførelse af initiativerne i pakken kunne sammen med det forbedrede regionale samarbejde, f.eks. det økonomiske samarbejde i Sortehavsregionen og DABLAS-initiativet til beskyttelse af miljøet, være et vigtigt bidrag til vores haves sikkerhed, og det ville samtidig sikre en bedre konkurrenceevne for vores søfart.
Jeg mener, at denne katastrofe endnu en gang har bevist, at spørgsmålet om vores farvande er vigtigt, og at det er nødvendigt at gennemføre en passende politik for at forebygge ulykker som denne og beskytte miljøet. Jeg mener derfor, at tiden nu virkelig er inde til, at den tredje initiativpakke inden for havpolitikken bliver virkelighed og træder i kraft. Tak.
Gabriele Albertini
(IT) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne på vegne af Transport- og Turismeudvalget forklare, hvorfor vi har stillet dette beslutningsforslag om forlisene i Kerchstrædet i Sortehavet. Vores solidaritet går til ofrene for denne katastrofe!
Vi opfordrer Rådet og Kommissionen til nøje at følge situationen i Sortehavet og træffe konkrete foranstaltninger for at bidrage til at mindske katastrofens indvirkning på miljøet. Europa har endnu ikke det nødvendige regelsæt til at forebygge en gentagelse af meget alvorlige ulykker i stil med ulykken i Sortehavet. Disse regler skal bl.a. gøre staterne ansvarlige for sikkerheden på fartøjer, som fører deres flag, og for at retsforfølge de ansvarlige for sådanne miljøkatastrofer.
Selv om Europa-Parlamentet vedtog den tredje søfartssikkerhedspakke ved førstebehandlingen i april 2007, er den stadig ikke blevet fuldt ud godkendt i Rådet og blokeres af uforklarlige årsager i Rådet, på trods af det løfte, som det portugisiske formandskab gav herom til Transportudvalget og Parlamentet. Pakken, som består af syv betænkninger, er en omfattende pakke. Den højner standarderne for sikkerhed til søs, sikrer passagerer, begrænser miljøskaderne i tilfælde af ulykker og fastsætter forpligtelser og ansvar for stater, transportvirksomheder og redere. Når man splitter debatten op og prioriterer nogle aspekter og ikke andre, så beviser det, at Rådet ikke ønsker at behandle sikkerhedsspørgsmålet seriøst og ønsker at bremse pakkerne som helhed.
Sikkerhed til søs er for vigtigt et emne til at blive udsat for taktik, for alvorligt på grund af de ting, der allerede er sket - Erika, Prestige og mere aktuelt Segesta Jet i Messinastrædet og Sea Diamond i Santorini. På grund af de ulykker, der allerede er sket, og på grund af, at den voksende skibstrafik i Europa og verden også vil øge risikoen i fremtiden.
Derfor mener Europa-Parlamentet, at alle syv forslag skal gennemføres så hurtigt som muligt, før der sker endnu en miljøkatastrofe med tab af menneskeliv, forslagene om at harmonisere klassifikationen, at forpligte staterne til at overvåge fartøjer, som fører deres flag, at sikre, at skibene bliver inspiceret i havnene og overvåge deres bevægelser, at beslutte, hvad der skal gøres i tilfælde af ulykker og at overvåge og forvalte ansvaret med hensyn til tredjemand og passagerer. Vi opfordrer derfor indtrængende Rådet til ikke at lukke øjnene for denne tragiske advarsel fra Sortehavet.
Markos Kyprianou
Hr. formand! Jeg har nogle få bemærkninger. Først er der spørgsmålet om Rusland, som flere medlemmer var inde på. Jeg vil begynde med at sige, at Fællesskabets civilbeskyttelsesmekanisme kun kan aktiveres efter anmodning fra et berørt land. Der blev afsendt officielle breve med tilbud om hjælp til såvel Ukraine som Den Russiske Føderation, og mens Ukraine svarede positivt og bad om hjælp, afviste Rusland tilbudet.
Med hensyn til det generelle spørgsmål om søfartssikkerhed skrev næstformand Barrot den 10. december til sin kollega hr. Levitin, den russiske transportminister, for at orientere om disse bekymringer og understrege vigtigheden af at styrke samarbejdet mellem EU og Rusland i Sortehavet og i Østersøen med henblik på at forbedre sikkerheden til søs.
At behandle havmiljøproblemer på regionalt niveau er en af hjørnestenene i EU's havstrategi og det foreslåede havstrategidirektiv, som der er opnået enighed om mellem Rådet og Parlamentet under andenbehandlingen. Det mener jeg er en meget positiv udvikling.
Kommissionen har fremlagt sin holdning til en strategi i regionen i sin meddelelse "Sortehavssynergien - et nyt regionalt samarbejdsinitiativ”. Her fremsættes der et initiativ, som ville fokusere den politiske opmærksomhed på det regionale niveau. De nylige ulykker i Sortehavet involverede især en særlig kategori af skibe, de såkaldte hav-/flodolietankere, som kun kan sejle på åbent hav under visse begrænsninger.
Mere generelt er Kommissionen bekymret over muligheden for, at denne kategori af skibe vil operere i andre havområder i EU eller grænsende op til EU, navnlig Østersøen. I EU har vi strenge regler for sikkerheden til søs og skibenes tilstand, men vi er også bekymrede for, hvad der sker i internationalt farvand, fordi det nemt kunne påvirke EU, og fordi vi er bekymrede for det globale miljø. Derfor viser disse ulykker også, at det er vigtigt at blive ved med at lægge vægt på spørgsmål vedrørende sikkerhed til søs både på EU-niveau og på internationalt niveau.
I denne forbindelse er det vigtigt, som Parlamentet og flere medlemmer har påpeget i dag, at man fremskynder behandlingen af de syv forslag i den tredje søfartssikkerhedspakke.
Endelig, hvad responsen angår, er Kommissionen også forpligtet til løbende at styrke Fællesskabets responsinstrumenter, f.eks. civilbeskyttelsesmekanismen, for at sikre hurtig og effektiv respons, hvis en sådan ulykke skulle ske igen i fremtiden. Dette omfatter også et samarbejde med EU's naboer såsom Sortehavslandene og naturligvis også andre tredjelande.
Jeg vil gerne takke medlemmerne for debatten, og jeg vil naturligvis tale med min kollega om de interessante betragtninger, De er kommet med.
Formanden
Jeg har modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2/ artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder torsdag den 13. december 2007.
(Mødet udsat kl. 19.30 og genoptaget kl. 21.00)
