Afgørelse om uopsættelig forhandling
Formanden.
Første punkt på dagsordenen er afstemning om to anmodninger om uopsættelig forhandling om:
Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om yderligere makrofinansiel bistand til Forbundsrepublikken Jugoslavien (KOM(2002) 436 - C5-0401/2002 - 2002/0192(CNS))
og
Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om supplerende makrofinansiel bistand til Bosnien-Hercegovina (KOM(2002) 437 - C5-0402/2002 - 2002/0193(CNS)).
Westendorp y Cabeza (PSE).
Hr. formand, i begyndelsen mente Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi faktisk, at der af proceduremæssige årsager ikke skulle gives grønt lys for uopsættelighed, da det nu er tredje eller fjerde gang, at Rådet foreslår uopsættelighed omkring disse spørgsmål, når det i virkeligheden burde forelægge dem til tiden, så Parlamentet kan udtale sig inden for de sædvanlige tidsfrister.
Men på grund af situationen i Bosnien-Hercegovina og Jugoslavien, og i betragtning af at dette vil være sidste gang, vi godkender uopsættelighed - vi anmoder Kommissionen og Rådet om ved senere lejligheder at følge den normale procedure - er vi villige til at acceptere uopsættelig behandling.
Wynn (PSE)
Hr. formand, kommissær Patten sendte i går en skrivelse til Parlamentets formand, hvori han bad Parlamentet om så hurtigt som muligt at vedtage tillægs- og ændringsbudget nr. 4 vedrørende en bevilling på 70 millioner euro til Afghanistan. Den ekstra bevilling er i overensstemmelse med det løfte, Kommissionen afgav i Tokyo i januar.
På trilogen mellem kl. 21 og kl. 22.30 i går aftes blev repræsentanter for Parlamentet og Rådet enige om hurtigst muligt at vedtage tillægs- og ændringsbudget nr. 4, som Rådet allerede har godkendt. På grundlag af kommissær Pattens skrivelse vil jeg gerne bede om, at afstemningen om tillægs- og ændringsbudget nr. 4 betragtes som uopsættelig, så vi kan vedtage det i denne mødeperiode. I så fald indkalder vi til møde i Budgetudvalget kl. 10.30 i formiddag. Jeg vil derfor gerne oplyse dem af mine kolleger, der ikke allerede ved det, om, at der er møde i Budgetudvalget kl. 10.30 i dag i stedet for det planlagte koordinatormøde.

Formanden.
Så snart betænkningen er indgivet, kan den sættes på dagsordenen. Da der ikke er nogen problemer, kan vi behandle den i denne uge.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0289/2002) af Sjöstedt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer (KOM(2002) 85 - C5-0079/2002 - 2002/0046(COD)).

Wallström
Hr. formand, mine damer og herrer. Først vil jeg gerne takke Jonas Sjöstedt, som er ordfører for emnet, og som har gjort en gedigen indsats på dette komplicerede område. Det er et vigtigt område, ikke bare for os her i Europa, men også for resten af verden og i særdeleshed for vores partnere i udviklingslandene.
Som De sikkert er klar over, er den protokol, som vi skal behandle i dag, knyttet til De Europæiske Fællesskabers nyligt gennemførte ratificering af Cartagena-protokollen om biosikkerhed. Det overvejende mål med denne FN-aftale er at fastlægge fælles regler for grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer med det formål at opnå global beskyttelse af den biologiske mangfoldighed og menneskers helbred.
EU skal opfylde sine internationale forpligtelser. Derfor skal vi indlemme bestemmelserne i protokollen om biosikkerhed i vores lovgivning. Dette forslag supplerer den gældende fællesskabsret, især i spørgsmålet om eksport af genetisk modificerede organismer, så den stemmer bedre overens med bestemmelserne i protokollen om biosikkerhed. 
Forslaget består af følgende hoveddele. For det første forpligtelsen til at anmelde eksport af genetisk modificerede organismer, som er beregnet til forsætlig udsættelse i miljøet. For det andet forpligtelsen til at informere vores internationale partnere om Fællesskabets metoder, lovgivning og afgørelser om genetisk modificerede organismer samt om uforsætlig udsættelse af sådanne organismer. For det tredje en samling regler, som skal anvendes til at identificere genetisk modificerede organismer til eksport. Disse regler er i overensstemmelse med den seneste udvikling inden for fællesskabslovgivningen om genetisk modificerede organismer og især med bestemmelserne i forslaget til forordning om sporbarhed og mærkning.
I det nuværende forslag er der ingen nye, særlige fællesskabsbestemmelser vedrørende import eller overførsler af genetisk modificerede organismer mellem medlemsstaterne. En sådan import eller overførsler vil også i fremtiden blive omfattet af gældende fællesskabslovgivning. Jeg vil kraftigt betone, hvor vigtigt det er, at arbejdet med dette forslag skrider hurtigt fremad. EU har spillet en nøglerolle i de internationale forhandlinger lige siden de startede. Vi må vise, at der ikke hersker nogen tvivl om, at vi vil opfylde vores forpligtelser, og at vi vil kunne gennemføre protokollen fuldt ud, så snart den træder i kraft.

Sjöstedt (GUE/NGL)
Hr. formand, da Cartagena-protokollen blev vedtaget for et par år siden, var det et stort fremskridt for både EU og EU-landene. Protokollen er baseret på forsigtighedsprincippet og respekterer staternes ret til at have strengere nationale regler for handel med genetisk modificerede produkter. Protokollen er et vigtigt eksempel på, hvordan globale handelsregler kan tage udgangspunkt i miljø- og forbrugerbeskyttelse. Den er et positivt alternativ til dele af Verdenshandelsorganisationens praksis.
Med vedtagelsen af det lovforslag, som vi nu forhandler om, vil Cartagena-protokollen blive EU-lov. Ved import skal de gældende EU-regler fortsat gælde, men dette forslag regulerer eksporten fra EU. Det haster med at vedtage reglerne. Antallet af lande, som har ratificeret protokollen, stiger, så den snart formelt kan træde i kraft. Ved at vedtage denne lovgivning kan EU blive et positivt globalt eksempel på området. Europa-Parlamentet vil gerne indgå i et tæt samarbejde med Kommissionen og Rådet for at sørge for, at disse love færdiggøres så hurtigt som muligt.
Som ordfører mener jeg, at Kommissionens forslag til lovgivning har flere svagheder. På vigtige områder strækker forslaget sig ikke lige så vidt som selve Cartagena-protokollen, og på andre områder skaber forslaget unødige uklarheder. Derfor foreslår jeg og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik skærpelser på en række punkter. Ingen såsæd eller produkter, som ikke er godkendt til anvendelse i EU, skal kunne eksporteres. Undtagelser for såsæd skal kun kunne gøres af f.eks. klimaårsager. Vi kan ikke have forskellige grader af sikkerhed og forbrugerbeskyttelse for os og for andre. For at en eksport skal kunne godkendes, skal der kræves, at det importerende land udtrykkeligt har godkendt importen. Et manglende svar skal aldrig kunne tolkes som en accept, hvilket det faktisk kunne i Kommissionens lovforslag. Dette gælder ikke mindst lande med begrænset teknisk kapacitet på området, da det er afgørende at sørge for, at de virkelig anbefaler og kan håndtere importen. Den ansvarlige for anmeldelsen skal altid være den egentlige eksportør. Dette er vigtigt for at undgå uklare ansvarsforhold. Det er også mere på linje med, hvad Cartagena-protokollen faktisk foreskriver.
EU skal i de fortsatte forhandlinger inden for rammerne af Cartagena-protokollen støtte forslag om internationale regler, som klarlægger virksomhedens juridiske ansvar. Offentlighedens ret til information om, hvad der eksporteres, skal klarlægges og styrkes, samtidig med at respekten for legitime forretningshemmeligheder bevares. EU's fællesskabsret skal også gøre helt klart, at eksport til andre lande altid skal respektere de strengere regler, som disse lande har ret til at indføre helt i overensstemmelse med Cartagena-protokollen.
Jeg håber derfor, at så stor en del som muligt af ændringsforslagene fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt de ændringsforslag, som er stillet af GUE/NGL-Gruppen, Verts/ALE-Gruppen og PSE-Gruppen vil blive vedtaget i fællesskab. Jeg vil også takke de ansvarlige tjenestemænd i Kommissionen for et rigtigt godt samarbejde. Jeg takker samtidig mine kolleger i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
. (DE) Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, EU undertegnede Cartagena-protokollen om biosikkerhed i 2000. Denne internationale aftale skal nu gennemføres i EU-lovgivningen, og det så hurtigt som muligt.
Formålet med protokollen er at undgå den negative indvirkning på den biologiske mangfoldighed og på den menneskelige sundhed i forbindelse med handlen med levende GMO'er gennem internationale bestemmelser. Protokollen regulerer en sikker overførsel, håndtering og anvendelse af genetisk modificerede organismer, hvor hovedvægten ligger på den grænseoverskridende overførsel. Til det formål skal der være en procedure med forudgående informeret samtykke fra importlandet. Ved GMO'er, der anvendes direkte som fødevarer og foder eller til forarbejdning, skal der foretages anmeldelse til Kommissionen respektive Clearingcentret for Biosikkerhed.
Bestemmelserne i forordningen kommer kun til at gælde for eksport til tredjelande uden for EU. For handel mellem EU-medlemsstater og for import til EU er fællesskabslovgivningen allerede gældende. Den kommende EU-forordning bør her lægge sig så tæt op ad protokollens retningslinjer som muligt for at skabe retssikkerhed og undgå unødigt bureaukrati gennem fælles internationale standarder. I samme forbindelse skal det sikres, at der ikke opstår yderligere formaliteter for de europæiske eksportvirksomheder, men kun dem, der allerede skal være opfyldt på nuværende tidspunkt ved eksport til tredjelande. Sjöstedt-betænkningen har det mål at bevare den biologiske mangfoldighed, men har dog i vid udstrækning mistet det af syne. Betænkningen indeholder mange krav, der på den ene side rækker langt videre end Cartagena-protokollen og på den anden side forsøger at forhindre handlen med levende GMO'er ad kunstig vej.
At medtage krav med hensyn til sporbarhed og ansvar i forordningen er efter min mening ikke formålstjenligt, for disse emner bliver for øjeblikket diskuteret i en særskilt lovgivningsprocedure og har derfor ikke noget at gøre i denne forordning.
I protokollen gås der ud fra, at GMO'er, der eksporteres til anvendelse under forhold med indesluttet anvendelse, er undtaget fra den komplicerede og krævende notifikationsprocedure. En tilsvarende klar bestemmelse mangler i denne betænkning og også i Kommissionens forslag. Derfor genfremsætter jeg ændringsforslag 50 fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter sammen med fru Sommer og hr. Purvis og beder om støtte hertil. Jeg mener ikke, at GMO'er, der anvendes på laboratorier og ikke sættes ud i miljøet, udgør nogen fare for den biologiske mangfoldighed eller den menneskelige sundhed. De skal derfor fritages for notifikationsproceduren. I ændringsforslag 51 kræver vi yderligere undtagelser fra notifikationsproceduren for dermed ikke at vanskeliggøre handlen med GMO'er med unødvendige bureaukratiske barrierer. Desuden skal forordningen lægge sig så tæt op ad Cartagena-protokollen som muligt for at skabe større retssikkerhed for international handel.
Derfor er det nødvendigt, at GMO'er, for hvilke det pågældende importland allerede én gang har tildelt en eksportør en godkendelse, og GMO'er, for hvilke det pågældende importland allerede har givet godkendelse til frilandsforsøg, kan eksporteres uden omfattende godkendelsesprocedurer. Dobbeltnotificeringer er ikke særlig hensigtsmæssige, for de skaber mere bureaukrati og på ingen måde øget sikkerhed for mennesker og miljø.
Vi har brug for fornuftige og praktisk anvendelige regler for at kunne udnytte de bioteknologiske muligheder i tredjelandene og i den forbindelse samtidig bevare den biologiske mangfoldighed.
Sommer (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne indlede med at takke vores ordfører, hr. Sjöstedt, for det gode arbejde, han har ydet med betænkningen om gennemførelse af Cartagena-protokollen om biosikkerhed. Han har - det har kommissæren også bemærket flere gange - tydeligvis studeret originaldokumentet meget nøje, og det er således lykkedes ham at præcisere de i sig selv gode forslag fra Kommissionen på et par punkter.
I forbindelse med gennemførelsen af protokollen handler det hovedsageligt om at finde frem til en endnu uafklaret ordning for EU-eksport af levende GMO'er til tredjelande. Her har den praktiske anvendelighed højeste prioritet. Vi må finde frem til en realistisk, anvendelig lovgivning. Netop derfor er det efter min mening forkert og endda skadeligt at ville gribe ind i endnu ikke afsluttede lovgivningsprocedurer og gå en omvej gennem den foreliggende betænkning om gennemførelse af Cartagena-protokollen. Dermed mener jeg procedurerne for genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer respektive for mærkningen af dem og deres sporbarhed. Det er kun et par uger siden, vi havde emnet til førstebehandling og afstemning her i plenarforsamlingen. Afgørelsen var knap, det vil sige, at holdningerne er forskellige, og for øjeblikket venter vi på Rådets udtalelse.
Også direktivforslaget om miljøansvar diskuteres for øjeblikket i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Der er slet ikke udsigt til en afgørelse på dette område. Derfor skal det absolut forkastes at fastlægge noget i betænkningen om ansvar i forbindelse med GMO'ers sporbarhed og tilsætningsstoffer. Disse spørgsmål har intet at gøre med Cartagena-protokollens gennemførelse i fællesskabslovgivningen. Jeg har derfor besluttet mig for at stille nogle forslag om opdelte afstemninger for at korrigere det efter min mening usaglige afstemningsresultat i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Det var heller ikke korrekt, da Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter i sin udtalelse ville udvide reglerne om undtagelse fra dokumentations- og informationsprocedurerne for levende GMO'er i transit og under forhold med indesluttet anvendelse til også at omfatte GMO'er til forsknings- og udviklingsformål, det vil sige til afprøvning i marken i henhold til del B i direktiv 2001/18/EF om udsætning i miljøet.
Efter min vurdering handler det dog snarere om en unøjagtighed eller egentlig om en misforståelse. En sådan fremgangsmåde ville nemlig hverken være etisk eller moralsk forsvarlig. Der er immervæk tale om levende GMO'er, der endnu befinder sig på et forskningsstadium, de er altså ikke garanteret sikre. Hvis vi tillader, at GMO'er, der ikke er tilladt i EU, eksporteres til afprøvning i marken til tredjelande uden kontrolmulighed - det vil sige med henblik på udsætning i miljøet - så handler vi uforsvarligt. Jeg siger det, fordi jeg er tilhænger af grøn genteknologi, hvilket helt sikkert er fremgået meget tydeligt i de tidligere diskussioner her i Europa-Parlamentet om direktivet om udsætning i miljøet og om forslag til forordninger, sporbarhed og mærkning af GMO-fødevarer og -foderstoffer.
Med en undtagelse fra dokumentationspligten for levende GMO'er med henblik på udsætning i miljøet i tredjelande ville vi bidrage til en varig flytning af forskningen til udlandet uden for EU, uanset om moratoriet fortsatte i EU eller blev ophævet. Det ville nemlig under alle omstændigheder være væsentligt lettere at drive forskning andre steder end i EU. Vi må dog indse, at vi skal muliggøre og styrke forskning i EU igen, i øvrigt også for selv at kunne kontrollere, hvad der sker på området.
Derfor indstiller jeg sammen med min kollega Emilia Müller to nye ændringsforslag til dagens afstemning på vegne af min gruppe. Der er tale om de allerede nævnte ændringsforslag 50 og 51 til artikel 4. Det første ændringsforslag begrænser undtagelsen fra dokumentations- og informationsproceduren til GMO'er i transit og under forhold med indesluttet anvendelse. Vi har virkelig brug for disse undtagelser for ikke at stille hindringer i vejen for forskningen, og jeg er overbevist om, at frygten for eventuelle hændelser på dette område, f.eks. i form af ødelagte transportbeholdere, er overdrevet. Så skulle jeg heller ikke gå over gaden, så skulle jeg heller ikke sætte mig ind i en bil eller gå om bord på et fly, for der er altid mulighed for, at der kan ske noget, også selv om sandsynligheden er meget lille.
Det andet ændringsforslag vedrører en undtagelse fra informationsproceduren i forbindelse med GMO-eksport til et tredjeland, hvis dette tredjeland allerede har udstedt en godkendelse til udsætning i miljøet for samme GMO i et andet land. Disse undtagelsesbestemmelser er nødvendige, da den såkaldte AIA-procedure, Advanced Informed Agreement, som informationsprocedure ikke kan garantere større sikkerhed i dette tilfælde og således vanskeliggør den grænseoverskridende overførsel unødigt. Jeg håber, De kan følge min argumentation, og beder Dem naturligvis om at støtte mig ved afstemningen.
Lund (PSE).
Først en tak til Kommissionen for det fremlagte forslag til forordning og en stor tak til hr. Sjöstedt for en fremragende betænkning om gennemførelsen af Cartagena-protokollen, der gør, at vi bedst muligt kan sikre det globale beskyttelsesniveau i forbindelse med overførsel af GMO'er.
Jeg finder det vigtigt, at specielt udviklingslandene bliver beskyttet mod de negative virkninger af en ofte aggressiv markedsføring af GMO'er med de alvorlige virkninger, de kan have for menneskers sundhed - ikke mindst hvis vi ønsker at bevare den biologiske mangfoldighed i de pågældende lande.
Kommissionens forslag til forordning er på visse punkter måske ikke helt klart, men det synes jeg derimod, at hr. Sjöstedts betænkning og en række af de fremlagte ændringsforslag i høj grad råder bod på; her skal jeg kun fremhæve de allervæsentligste elementer:
Først og fremmest finder jeg det afgørende, at vi bistår udviklingslandene med at opbygge den administrative kapacitet og den ekspertise, som er nødvendig for at undgå, at de bliver tromlet ned af multinationale firmaer, som har ubegrænsede ressourcer til rådighed i deres markedsføring.
For det andet er det vigtigt, at forsigtighedsprincippet bliver grundlaget. Ikke mindst i forhold til udviklingslandene er det helt afgørende, at tvivl om de negative virkninger i de pågældende lande omkring den biologiske mangfoldighed virkelig tages alvorligt, og det er ligeledes afgørende, at lovgivningen kommer til at gælde for både GMO'er til udsætning i miljøet og for genmanipulerede fødevarer og foderstoffer.
Endelig finder jeg det rigtigt, som hr. Sjöstedt fremhæver det og fremlægger forslag om, nemlig at det ikke er tilstrækkeligt, at eksportøren anmelder en overførsel af GMO'er. Der bør foreligge en egentlig godkendelse fra modtagerlandenes myndigheder og det på en sådan måde, at et manglende svar fra disse myndigheder naturligvis ikke kan opfattes som en stiltiende accept. Jeg mener, at det bør gælde alle overførsler og ikke kun første gang, der sker overførsel, da modtagerlandet bør have mulighed for at følge GMO-produkternes omfang i deres land.
Det er også godt, at eksport fra EU-området alene kommer til at ske af produkter, som EU selv har godkendt.
Og endelig vil jeg tillægge det stor betydning, at vi i EU-landene har nogle ensartede og følelige sanktioner, således at en tilsidesættelse af lovgivningen ikke viser sig at være gratis eller næsten gratis i visse lande og ikke i andre. Det bør ikke være sådan, at det er mere attraktivt at overtræde lovgivningen, det vil sige foretage ulovlig overførsel, i nogle lande end i andre. Jeg mener, at vi med vedtagelse af hr. Sjöstedts betænkning og en række af de ændringsforslag, som også hr. Sjöstedt har taget initiativ til, vil få en fair og en konsekvent gennemførelse af Cartagena-protokollen.

Sterckx (ELDR).
Hr. formand, som det fremgår af Kommissionens forslag og hr. Sjöstedts betænkning, er det vigtigste, at Cartagena-protokollen gennemføres i europæisk lovgivning, og at vi er i stand til at gennemtvinge den.
Biosikkerhed og biologisk mangfoldighed er meget vigtige anliggender, og det er derfor vigtigt, at vi sørger for, at protokollen bliver til EU-lovgivning. Men går vi ud fra, at protokollen er god, som den er, eller vil vi benytte denne lejlighed til at gøre en undtagelse og være strengere end protokollen?
Hvis det er hensigten at gennemføre protokollen, må vi også gøre det. Jeg synes, det er vigtigt for den videnskabelige forskning i Unionen, at vi ikke på en eller anden måde unødigt udelukker Unionen fra resten af verden eller gør arbejdet unødigt vanskeligere end i resten af verden.
Genteknologi er en banebrydende og efter min mening meget nyttig teknologi. Som ved alle teknologier afhænger det naturligvis af, hvordan den anvendes. Jeg tror desuden, at handel er nødvendig, og at grænser må overskrides, for at videnskabsfolk kan forske. Sådan fungerer videnskaben nu engang, og jeg synes, at denne forskning lægger så få hindringer i vejen som muligt for denne forskning. Vi skal gøre, hvad der er nødvendigt, og undlade at gøre, hvad der ikke er nødvendigt. Jeg synes derfor, at vi skal gennemføre protokollen, og at betænkningen indeholder nogle ting, som ikke bidrager til denne proces.
I forbindelse med behandlingen af betænkningerne om GMO'erne for et par uger eller måneder siden gjorde jeg opmærksom på, at jeg personligt har indvendinger mod sporbare eller ikke-sporbare produkter, med andre ord ting, som man kan opdage eller ikke opdage. Vi vil ikke føre den debat på ny, for den er allerede ført, men min gruppe vil i hvert fald støtte ændringsforslag 51 og 50. De Kristelige Demokrater har drøftet det. Når det drejer sig om begrænset anvendelse og om transit, indeholder protokollen en undtagelse. Jeg kan derfor ikke indse, hvorfor vi ikke skulle gøre det.
For det andet kan jeg ikke indse, hvorfor vi, hvis modtagerlandet allerede har tilladt GMO'erne, på ny skulle anmode om import af samme produkt og gentage alt papirarbejdet. Jeg synes, det er unødige begrænsninger. Det er naturligvis rigtigt, og efter min mening udmærket, at vi skal give tredjeverdenslandene så mange oplysninger som muligt for at sikre, at også de kan foretage en grundig vurdering.
Det vigtigste er, at vi gennemfører protokollen i EU-lovgivningen, men lige så vigtigt er det, at EU ikke bliver en ø, hvor der kun må og kan forskes lidt eller slet ikke i denne teknologi, som efter min opfattelse kan være meget nyttig, både for os og for befolkningen i tredjeverdenslandene.
González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, vores gruppe støtter fuldt ud betænkningen af Jonas Sjöstedt. Mit indlæg vil være centreret om de aspekter, som vi finder vigtigst.
I betænkningen lægges der op til strengere kontrol med grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer, ikke for at forvride handlen - som det er blevet sagt her - men for at beskytte den biologiske mangfoldighed, folkesundheden og borgernes ret til at vælge.
Der lægges også op til, at forsigtighedsprincippet anvendes korrekt - og det bliver ikke altid anvendt, som det burde - og Kommissionens og medlemsstaternes samarbejde med tredjelande, der ikke yder tilstrækkelig garanti for at være i stand til at træffe beslutning. I betænkningen støttes strengere internationale regler og foranstaltninger for ansvar og erstatning for eventuelle skader. Genetisk modificerede organismer kan ikke eksporteres, hvis der ikke er en skriftlig aftale fra modtagerlandene.
Der er en sag, som vi ved er kontroversiel, og som vil skabe vanskeligheder: eksport af genetisk modificerede organismer, som ikke accepteres i EU, til tredjeverdenslande. Vi havde det samme problem sidste år med direktivet om markedsføring af sikre produkter, eller usikre produkter, da vores forslag om, at organismer eller produkter, som ikke accepteres i EU, ikke måtte eksporteres til den tredje verden, ikke blev vedtaget. Jeg finder det moralsk forkasteligt, at genetisk modificerede organismer, som ikke accepteres i EU, kan eksporteres til den tredje verden.
Vi anmoder om en begrænsning af de fortrolige oplysninger, vi forlanger mere åbenhed for at respektere borgernes krav på oplysninger.
Der er - som Jonas Sjöstedt sagde - nogle ændringsforslag underskrevet af tre politiske grupper i Parlamentet, som vi støtter særligt, men jeg vil tale om ændringsforslag 54, som vi finder vigtigt, fordi vi især er i kontakt med Latinamerikas folk, og som drejer sig om de socioøkonomiske aspekter ved genetisk modificerede organismers følger for beskyttelsen af den biologiske mangfoldighed og deres indvirkning på oprindelige og lokale samfund. For kort tid siden forsvarede mapucheindianere fra Chile her i Parlamentet netop mangfoldigheden. Vi kan ikke bringe den i fare med eksport af genetisk modificerede organismer, som vi ikke accepterer her, og som er sundhedsfarlige.
Hr. formand, vi mener, at der ikke er andre interesser bag betænkningen af hr. Sjöstedt - hverken økonomiske eller en eller anden form for lobbyvirksomhed - end beskyttelse af sundheden, den biologiske mangfoldighed og borgernes ret til at vælge. Da vi ikke kunne forhindre en mere eller mindre ukontrolleret spredning af genetisk modificerede organismer, så lad os gøre kontrollen af den grænseoverskridende overførsel og overholdelsen af Cartagena-protokollen til et budskab fra Parlamentet til befolkningen.
Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, vi hilser Sjöstedt-betænkningen velkommen. Hr. Sjöstedt har efter min mening ydet et fremragende stykke arbejde - især fordi han har vovet at gå videre end Kommissionens mindstestandard.
Jeg mener, at vi som Parlament skal sætte en milepæl med vores afstemning og - som den foregående taler allerede har gjort opmærksom på - understrege, at beskyttelsen af den biologiske mangfoldighed har højeste prioritet, beskyttelsen af befolkningen, men også valgfriheden for de såkaldte tredjelande, som der eksporteres til. Netop de seneste rapporter, de seneste diskussioner med USA, med staterne i Afrika, især Somalia - lande, som så at sige får pistolen sat for brystet og må vælge, om de vil spise eller dø - hvor man udnytter situationen, hvor befolkningen i disse lande sulter, til at forpligte dem til at købe genetisk modificerede fødevarer, understreger, at der virkelig er tale om manglende valgfrihed. Jeg kan kun opfordre kommissæren til at holde fast i den strenge linje over for USA, og jeg vil gerne bede Dem om ikke at gå i knæ under truslerne fra USA, men derimod understrege, at vi ikke giver efter her. Vi må frem for alt ikke ophæve moratoriet, da De ved, at der kun er én eneste medlemsstat, der har gennemført direktivet om udsætning i miljøet.
Vi er meget langt fra en ansvarsordning og en tilfredsstillende mærkningsordning. Det skal stå i centrum. Vi skal med denne betænkning og med denne afstemning vise, at vi er i stand til at lukke de store huller, der stadig er i Cartagena-protokollen. Her vil jeg gerne henlede opmærksomheden på eksporten af fødevarer og fødevarebistand. Her må vi ikke give efter for USA's pres og sætte os op imod disse landes ønsker, vi skal derimod understrege, at landene også skal informeres. Også her er det vigtigt, at vi ikke krænker alle verdens forbrugeres ret til at afgøre, hvad de skal spise. Vi skal med denne afstemning frem for alt understrege, at vi ikke må eksportere en risiko, vi ikke selv er parate til at løbe, til andre lande. Vi har oplevet det i forhold til Østeuropa, men også især landene i den tredje verden. Vi må ikke flytte risikoen, vi skal derimod sørge for at få de højeste standarder og understrege, at det er standarden i Europa, der skal være gældende, og sørge for, at disse lande ikke bliver gjort til et risikoområde for forskning, der slet ikke ville have fundet sted hos os selv. Vi må ikke misbruge disse lande til risikofyldt forskning. Det ville ikke alene være et brud på sikkerheden, vi ville også træde menneskerettighederne under fode, hvis vi misbrugte disse lande til forskning, der er for risikofyldt for os.
Det er imidlertid også vigtigt - og det har hr. Sjöstedt allerede været inde på - at vi virkelig løser problemerne med ansvar og mærkning tilfredsstillende. Vi skal, hvad ansvaret angår, også skabe et instrument, som får industrien til at omgås disse spørgsmål mere ansvarligt. Derfor vil jeg gerne endnu en gang indtrængende bede kommissæren om i sin afsluttende erklæring at komme ind på, hvordan hun forholder sig til FN's fødevarebistand, og hvordan hun påtænker at håndtere moratoriet, så længe vi ikke har reguleret de kriterier, som vi også presser på for hos Kommissionen, på tilfredsstillende vis.

Blokland (EDD).
Hr. formand, under tidligere forhandlinger har jeg udtalt, at det er meget vigtigt, at eksporten af GMO'er til tredjelande sker forsvarligt. Argumentet om, at udviklingen af genetisk modificerede organismer medvirker til løsningen af fødevareproblemet i den tredje verden, bør faktisk gælde i praksis. Beretningerne om det såkaldte terminatorgen, som blokerer planters formering, er temmelig foruroligende. Jeg håber, at misbrug og forkert praksis kan undgås, hvis protokollen overholdes. EU og medlemsstaterne har allerede taget det første skridt i den rigtige retning med hensyn til import og eksport af GMO'er, nemlig ved at godkende Cartagena-protokollen.
Vi står nu over for det næste skridt, nemlig gennemførelsen af protokollen i tydelig lovgivning. Direktiv 2001/18/EF og den lovgivning, der er under udvikling om mærkning af GMO'er, bør danne grundlag for lovgivningen. Jeg mener derfor, at forordningen om international handel med GMO'er skal afstemmes nøje efter disse. Også i andre lande skal folk være informeret om eventuelle sikkerhedsrisici, inden de kan træffe beslutning om at acceptere et parti med GMO'er. De vil også vide, om beskyttelsesniveauet, sikker anvendelse og den biologiske mangfoldighed kan garanteres. Desuden kan jeg forestille mig, at også disse lande lægger vægt på den valgfrihed, som vi i Europa hæger så meget om.
Rotterdam-konventionen om import og eksport af kemiske stoffer udviser ligheder med denne lovgivning. Begge aftaler er baseret på det gode udgangspunkt, at import kun må finde sted, hvis de importerende parter er informeret på forhånd og derefter har accepteret. Dette betragter jeg som et udmærket udgangspunkt. Ligeledes betragter jeg det som en fordel, at udviklingslande kan få hjælp og information om GMO'er. På den måde kan man bruge den viden om GMO'er, som findes andre steder i verden. Selvfølgelig er det disse landes eget ansvar at træffe beslutning om, hvad de gør med denne information. Vi bør også acceptere, at lande træffer mere vidtgående foranstaltninger for at nå et højere beskyttelsesniveau. Både lande i og uden for EU bør have mulighed for at gå længere end Cartagena-protokollen.
Hr. formand, med den foreliggende tekst kan medlemsstaterne fuldt ud bestræbe sig på at forhindre utilsigtet grænseoverskridende overførsel af GMO'er. Jeg kan derfor kraftigt støtte hr. Sjöstedts betænkning.
Thomas-Mauro (NI).
Hr. formand, så er vi på ny samlet for at drøfte GMO-spørgsmålet. I dag er der tale om grænseoverskridende overførsler af disse produkter, som ikke er som andre produkter. Vil der i morgen blive tale om at lovgive om tilfælde af tilfældig frøspredning eller uforsætlige risici i forbindelse med GMO'er? Jeg overdriver selvfølgelig. Men det er sikkert, at vi kun står ved begyndelsen til en lang række forhandlinger, som, må De indrømme, nogle gange antager en surrealistisk tone.
Vi anerkender målsætningen med forslaget til forordning vedrørende Cartagena-protokollens bestemmelser, men vi vil gerne pege på det paradoksale aspekt ved processen. Nærværende aftale har til formål at sikre den nødvendige juridiske ramme for de grænseoverskridende overførsler af GMO'er, men samtidig anerkender den det selvmodsigende begreb uforsætlige grænseoverskridende overførsler. Det er klart, at sådanne bestemmelser skal regulere situationer med videnskabelig usikkerhed, hvilket er et tiltag, som de sydlige lande ikke har de samme uafhængige midler til at gennemføre, som vi har. Udviste vi i øvrigt nogen uafhængighed ved afstemningen i juli om fastsættelsen af grænsen for uforsætlig smitte med GMO'er til 0,5 eller 1%? Og går vi desuden ikke i ring for øjeblikket i Rådet (landbrug) med hensyn til forslaget om genetisk modificerede produkter til dyrefoder? Hvilken procedure skal vi vælge for at få godkendt disse produkter? Skal vi fastlægge en tolerancetærskel for de ufrivillige spor af GMO'er, som ikke er tilladt, men som regnes for ufarlige?
Fællesskabet har besluttet at spille en ledende rolle inden for handlen med bioteknologiske produkter, men paradokset heri er alligevel af en vis størrelsesorden. For på trods af, at man hverken har fastslået, at GMO'er er uskadelige eller farlige, gør man allerede overslag over deres fantastiske fremtid på markedet. Det er også sandt, at Kommissionen er begyndt at anmode om, at moratoriet ophæves. Protokollen overlader ganske vist et reelt skøn til staterne, som er baseret på forsigtighedsprincippet. Men Sjöstedt-betænkningen reducerer denne manøvremargen. Vi må fortsat være årvågne og huske på, at fællesskabsretten anvender forsigtighedsprincippet, som den finder for godt, og at den, når medlemsstaterne vil påberåbe sig princippet, pludselig fratager det enhver rækkevidde. Den aktuelle franske embargo mod britisk oksekød er et slående eksempel herpå.
Det er medlemsstaternes ansvar at sørge for, at den videnskabelige usikkerhed ikke forvandler sig til en gold problematik om social ubeslutsomhed over for risiciene, og at sikre en acceptabel sameksistens mellem GMO'er og ikke-GMO'er. Vi lukker ikke døren for hverken bioteknologier eller overførsel af dem, men vi ønsker at markere vores tilbageholdenhed over for et forslag, som kun er et svagt led i en skrøbelig lovgivning, der er bygget op lidt efter lidt, og som ikke tøver med at spænde vognen for hesten. Vi vælger derfor at undlade at stemme om nærværende betænkning.

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg beklager meget, at Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi ikke har afgivet udtalelse om dette emne. Vores koordinatorer fik det indtryk, at der ikke ville være tid nok til at udarbejde en udtalelse, inden Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik var færdigt med betænkningen. Det tog en del længere tid end oprindelig planlagt, og Industriudvalget ville faktisk have haft tilstrækkelig tid til at afgive en udtalelse. En udtalelse fra dette udvalg burde have været betragtet som væsentlig - faktisk kan man hævde, at Industriudvalget burde have været ansvarligt for denne betænkning.
Dette forslag vil få stor betydning for EU's bioteknologiske industri, EU's forskningsprogram og især de prioriterede områder i det sjette rammeprogram for forskning. Det vil også påvirke den handel med GMO'er og genetisk modificeret forskningsmateriale, der finder sted mellem EU og både udviklede og mindre udviklede lande. Kommissionens forslag indeholder uønskede restriktive krav ud over den internationalt vedtagne Cartagena-protokol om biosikkerhed, men Miljøudvalgets ændringsforslag går langt videre. Det er afgørende, at vi ved afstemningen i dag ændrer betænkningens retning radikalt. Jeg beklager kun, at jeg kom så sent i gang, at der ikke var tid til at foreslå alle de ændringer og separate afstemninger, jeg godt kunne have tænkt mig.
Hvorfor er det så stort et problem? Disse yderligere restriktioner og bureaukratiske krav vil kun lægge en dæmper på investeringerne i biovidenskab i Europa og medføre, at investeringerne i forskning i højere grad går til områder med mere fordelagtig lovgivning uden for Europa. Vores forskere vil gå samme vej som forskningsinvesteringerne. Har kommissæren og ordføreren nogen idé om, hvor stor skade det kan gøre? Har de tænkt på det mål, som EU satte sig på topmødet i Lissabon, om at blive den mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i verden? Dette forslag begrænser ikke importen til EU af GMO'er til indesluttet anvendelse, men eksporten af offentligt og privat genetisk modificeret forskningsmateriale til tredjelande vil blive underlagt yderligere uforholdsmæssig streng lovgivning. Forslaget er i direkte modstrid med EU's handlingsplan for biovidenskab og bioteknologi. Var der tale om nogen form for koordinering med eller høring af kommissæren for forskning og Rådet (forskning)? Det er helt på sin plads, at Kommissionen foreslår, og Parlamentet og Rådet godkender, kravene i Cartagena-protokollen om biosikkerhed, men vi bør ikke gå længere end det. Hvis vi gør det, risikerer vi at skade vores fremtidige biovidenskabelige basis, vores videnskabelige samfund, hele Lissabon-strategien og Europas fremtid som en dynamisk og videnbaseret økonomisk stormagt.
Jeg opfordrer Parlamentet til med overvældende flertal at stemme imod hr. Sjöstedts betænkning på alle væsentlige punkter og især støtte ændringsforslag 50 og 51, der i det mindste vil reducere omfanget af den skade, som dette forslag og betænkningen vil gøre.

Van Brempt (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, ligesom Kommissionen takker jeg for dette forslag. Det kan ikke understreges tydeligt nok, at forslaget er vigtigt for bl.a. den tredje verden, og det glemmes sommetider, og at der skal stilles tilstrækkeligt mange midler til rådighed. Jeg vil også ganske udtrykkeligt takke ordføreren, ikke blot for det omfattende arbejde, men også for det gode arbejde, han har gjort, og for det politiske mod, han har udvist ved at fremsætte en række kommentarer til Kommissionens forslag.
Jeg er også lidt overrasket over reaktionerne her på plenarmødet, hvor splittelsen på ny er tydelig. Højrefløjen siger, at vi skal anvende protokollen til punkt og prikke, men hvis vi gør det, skal vi gøre det ordentligt. Samtidig må vi sikre, at videnskaben kan forske uhindret. Så handler vi rigtigt. Den anden fløj i Parlamentet omfatter dem, som altid er bange for alt muligt, og som vil anvende restriktioner for alt.
Sådan skal man ikke se på det. Man skal betragte det inden for rammerne af den almindelige debat om GMO'erne, set ud fra forbrugernes ret til valgfrihed og forsigtighedsprincippet. Vi har stadig ikke 100%'s sikkerhed med hensyn til denne teknologi. Vi må derfor sikre, at forbrugerne i det mindste har et valg. Det skal optages i protokollen. Det skal vi også have mod til at stemme for nu. Jeg kan derfor helhjertet støtte ordførerens politiske mod og kommentarer. Jeg håber, at plenarforsamlingen har samme holdning i morgen.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Hr. formand, det er med glæde, jeg udtaler mig om denne betænkning om grænseoverskridende overførsel af GMO'er, hvor Miljøudvalget under anførsel af ordføreren giver udtryk for en mere restriktiv og nuanceret holdning end Kommissionens. Jeg vil gerne slutte mig til mine kolleger og takke ordføreren for hans indsats. Jeg bifalder også, at Miljøudvalget har udvidet forordningen til at omfatte fødevarer og foder fremstillet af eller ved hjælp af GMO'er samt GMO'er til indesluttet anvendelse.
Betænkningen viser, at Cartagena-protokollen om biosikkerhed udgør et godt grundlag for regulering af grænseoverskridende overførsel af GMO'er, men den sætter kun en minimumsstandard, et udgangspunkt, ud fra hvilket parterne kan og bør tilstræbe stadig højere kontrolstandarder, der opfylder forbrugernes krav. Som mange af mine kolleger allerede har nævnt, omfatter dette retten til et frit valg. Vi kender kun alt for godt til nyere eksempler på fødevarebistand, der kynisk udnyttes til at påtvinge folk genetisk modificerede fødevarer, fremme genetisk modificerede fødevarer og tvinge lande, der har erklæret sig fri for genetisk modificerede fødevarer, til at modtage genetisk modificeret korn. Det gælder lande som Zambia, Mozambique og Zimbabwe, der alle har erklæret, at de er modstandere af de ringe undersøgte GMO'er, og det er fuldstændig uacceptabelt, at de bliver påtvunget GMO'er af lande som f.eks. USA.
EU køber i sådanne tilfælde lokale, ikke genetisk modificerede fødevarer og overholder de gældende principper og regler i modtagerlandene på en måde, der er i tråd med ånden i Cartagena-protokollen. Samtidig har Bolivia, Colombia, Guatemala, Nicaragua og Ecuador i de sidste to år alle været tvunget til at tage imod genetisk modificerede fødevarer, selv om det var i modstrid med deres nationale bestemmelser.
Jeg bifalder udvalgets betænkning, der udtrykkeligt giver landene mulighed for at træffe mere proaktive foranstaltninger til at sikre international biosikkerhed. Det er et vigtigt fremskridt i hele debatten om genetisk modifikation, og betænkningen har min fulde støtte.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at trøste hr. Purvis en smule. Han har ret i, at det ville være godt at få en udtalelse fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, men vi, medlemmerne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti i Miljøudvalget, repræsenterer naturligvis miljøinteresserne, forbrugernes interesser, men vi repræsenterer også de økonomiske interesser. Vi er alle tilhængere af en økosocial markedsøkonomi. Vi ved, at forbrugerne ikke har glæde af, at vi kun beskytter miljøet og ruinerer økonomien. Hr. Purvis, den økosociale markedsøkonomi er i gode hænder hos os.
Østrig underskrev Cartagena-protokollen den 27. august i år, da landet deponerede ratifikationsinstrumentet hos FN i New York. Vi ved, at vedtagelsen af dette forslag til en EU-forordning om gennemførelse af protokollen for nogle medlemsstater er en forudsætning for ratifikation. Vi er derfor alle interesseret i, at forslaget bliver vedtaget hurtigt.
Tillad mig, kære hr. ordfører, at tage stilling til et par ændringsforslag, f.eks. ændringsforslag 6. Forordningen er kun rettet mod Fællesskabet. Det er derfor fuldstændig unødvendigt at tale om "enhver anden part" her. Det er efter min mening ikke det, der er tale om her. I lighed med nogle af de foregående talere mener jeg, at protokollen kun bør omfatte levedygtige GMO'er. Alt andet er efter min mening ikke rigtigt. Også området ansvar og erstatning er naturligvis meget, meget vigtigt og afgørende, men her bør vi dog afvente det kommende resultat, som formentlig vil sige noget om sporbarhed og mærkning. Det giver jo ingen mening, at vi allerede nu indskriver en eller anden bestemmelse, hvorefter vi fører endeløse diskussioner om en helt anden forordning eller et andet direktiv, hvor det handler om sporbarhed, mærkning og ansvar.
Jeg ved, og jeg glæder mig over, at det er det danske formandskabs mål at finde frem til en fælles holdning på EU-udenrigsministermødet den 17. oktober efter afslutningen af førstebehandlingen i Europa-Parlamentets plenarforsamling, der er planlagt til at finde sted i slutningen af september. Vi imødeser den 17. oktober med stor interesse og ønsker det danske formandskab og os held og lykke.
Corbey (PSE).
Hr. formand, EU's lovgivning støder regelmæssigt på grænser. Mange af vores regler påvirker importen og eksporten, og dermed har vi et dobbelt ansvar. Vi må sørge for, at vi ikke slækker på kravene på sikkerhedsområdet, og samtidig skal vi modstå fristelsen til at pålægge tredjelande og europæiske eksportører unødige begrænsninger. Jeg takker hr. Sjöstedt for det mod, hvormed han er slået ind på denne smalle vej.
Når det gælder bioteknologi, findes der her i Parlamentet et stærkt behov for at give et signal til resten af verden. Dette signal er, at bioteknologi er omstridt, muligvis endda farlig og ikke-sporbar. Forbrugerne skal derfor informeres om GMO'er. Afgivelsen af dette signal inden for EU er efter min mening udmærket, men vi skal afholde os fra at anvende det i forbindelse med biosikkerhedsprotokollen, som vedrører sikkerhed. Ved ikke-sporbare GMO'er er der ikke tale om sikkerhed. Hvis importlandet gerne vil have denne information, skal den naturligvis gives. Men det har intet med sikkerhed at gøre, og derfor har vi egentlig ikke brug for ændringsforslag 30.
Kære kolleger, vi har konstant behov for at afgive vores signal, men vi bør være klar over, at tvungen missioneren ikke virker. Verden ønsker overhovedet ikke at blive patroniseret af Europa.
Hr. Sjöstedt siger i sin begrundelse, at EU skal spille en ledende rolle i forbindelse med lovgivningen om bioteknologi. Vi må dog være klar over, at vi for længst har opgivet vores ledende rolle på det bioteknologiske område, hvor vi kunne give verden meget mere. Desværre sakker Europa bagud, hvad angår bioteknologi. Der eksporteres næsten ingen GMO'er, højst produkter, som er produceret ved hjælp af GMO'er. Ost og olivenolie er vigtige eksempler herpå.
Jeg vil gerne stille Kommissionen et spørgsmål. Hvad betyder det, hvis denne betænkning vedtages? Øger vi EU's efterslæb? Hvilke ekstra administrative byrder pålægges eksportørerne, og hvilke økonomiske følger får det?

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også begynde med at takke Kommissionen for dens forslag og Jonas Sjöstedt for hans gedigne og flotte arbejde med at styrke og tydeliggøre, hvad denne sag egentlig handler om.
Cartagena-protokollen skal skabe en ramme for den internationale handel med GMO'er. Det bygger på to vigtige principper, dels forsigtighedsprincippet og dels princippet om, at lande, som vil have strengere regler, har ret hertil. Visse talere synes i dag at tro, at Cartagena-protokollen er noget helt andet, som sigter mod at lette handlen så meget som muligt. Cartagena-protokollen er imidlertid en overenskomst om biosikkerhed.
Forsigtighedsprincippet skal være det ledende princip. Der findes ingen anden udvej. Derfor er det absolut nødvendigt, at Europa-Parlamentet stemmer for ændringsforslag 52, som også støttes af ordføreren. Deri står, at grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer i hvert enkelt tilfælde og på ethvert tidspunkt skal gå ud fra forsigtighedsprincippet. Det må vi ikke sløse bort!
Min kollega Evans tog et andet vigtigt punkt op, nemlig den etik, som Cartagena-protokollen gennemsyres af, og som bygger på, at lande, der ikke vil producere eller konsumere GMO'er i nogen form, skal have ret til at sige nej. Hjælpeforsendelser med GMO'er, som der var tale om på mødet i Johannesburg, må ikke finde sted. Vi må være medvirkende til, at man ikke føler sig tvunget til at tage imod sådanne forsendelser.
Fru Wallström forklarede, at der ikke hersker nogen tvivl om, at EU skal opfylde protokollen fuldt ud. I denne situation tvivler jeg på, at det kommer til at hjælpe Cartagena-protokollen, såfremt Europa-Parlamentet vedtager ændringsforslag 50 og 51, eller såfremt indholdet i disse bliver opfyldt, eftersom protokollens hensigter i så fald ikke vil kunne gennemføres. Jeg anbefaler derfor, at disse ændringsforslag forkastes, da de har til formål at sørge for, at handlen hindres så lidt som muligt.
Årsagen til Cartagena-protokollens tilblivelse er, at GMO'er og handel kræver særlige forsigtighedsforanstaltninger. Vi kan aldrig få for meget sikkerhed, men vi kan derimod få for lidt. Der må ikke herske nogen tvivl om, at det i Fællesskabets lovgivning er forsigtighedsprincippet, der gælder, og at det gælder fuldt ud. Jeg støtter betænkningen fuldt og helt.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, forordningen om grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer er et dokument, som er lidt surrealistisk.
Derfor må De tilgive mig den vane, som jeg ikke kan give afkald på. I går mødte jeg en GMO, der rejste rundt mellem de forskellige grænser, og den sagde følgende til mig: "Hvorfor er I dog så sure på mig? I går, da jeg rejste rundt mellem grænserne, var jeg i Napoli. Jeg så Napolis smukke bugt, Vesuv og Mergellina. Det var fantastisk flot! Lidt længere henne, men stadig ved kysten, så jeg også et meget grimt og ubeboet område, hvor der ligger en stålfabrik, som har været forladt i de sidste 10 år. Dette område hedder Bagnoli. Hvorfor gør I ikke noget i EU for at forbedre miljøet i nærheden af Napoli? Ser I, jeg kunne gøre nytte ved at rejse rundt fra det ene sted til det andet. Jeg så noget, som I måske kunne forbedre i EU, og som har at gøre med miljøet. Så hvorfor er I så sure på os GMO'er? Vi er også godt for noget! Er I sikre på, at I kender os ordentligt? Derfor bør I være mere fleksible med at give tilladelse til brugen af genetik på organismer, som er nyttige for menneskeheden!"

Sjöstedt (GUE/NGL)
Hr. formand, jeg vil takke både mine kolleger og fru Wallström for de synspunkter, som er blevet fremført i denne debat, og som jeg synes giver et ganske tydeligt billede af skillelinjerne.
Jeg synes, at der er nogle faktorer, man skal have i baghovedet, når det gælder denne protokol. Det første er naturligvis, at dette handler om mindsteregler. Vi skal opfylde det, protokollen kræver af os, men vi må, i henhold til protokollen, gå længere, hvis vi vil. Sådan ser situationen ud på nuværende tidspunkt. Det indebærer naturligvis samtidig, at også andre lande i verden må gå længere, end protokollen kræver. Det, jeg fastslår i denne betænkning, er, at vi bliver nødt til at respektere dette. Vi kræver af vores eksportører, at de respekterer Cartagena-protokollen og dermed også den lovgivning, som andre lande eventuelt vedtager, og som kan række ud over EU's. Hvis vi ikke gjorde det, skulle vi i praksis handle i strid med både Cartagena-protokollens ånd og bogstav. Det anser jeg for udelukket.
For det andet skal man vide, at Cartagena-protokollen er under udvikling. Der foregår regelmæssige forhandlinger. Flere områder i protokollen er endnu ikke klargjort, man udpeger bare en retning. Andre områder er klar. Vi skal altså have i baghovedet, at vi har brug for en politik, som er fremsynet, og som angiver en retning for, hvordan EU vil udvikle Cartagena-protokollen fremover.
Det er netop, hvad ansvarsbestemmelserne handler om. Det handler ikke om EU's ansvarslovgivning, som vi håber på at behandle på anden vis. Dette handler om artikel 27 i Cartagena-protokollen, som siger, at vi på globalt niveau skal begynde at forhandle om ansvar for denne type produkter. Europa-Parlamentet støtter Kommissionen og medlemslandene i deres fremtidige forhandlinger inden for rammerne af Cartagena-protokollen om en global ansvarsordning, hvilket naturligvis ville være til fordel for de seriøse aktører på området. Det er en sådan ordning, der er brug for.
Hvad angår ændringforslagene, finder jeg, at ændringsforslag 50 og 51 alvorligt svækker betænkningen ved at sigte mod at fjerne vigtige områder af den. Særligt ændringsforslag 50 er egentlig i strid med Cartagena-protokollen. Vi kan ikke godkende dette ændringsforslag.
Jeg ville også gerne bede dem, som har et andet syn på GMO'er end jeg, om at tænke efter et øjeblik. Det er naturligvis sådan, at vi foretager forskellige bedømmelser af de muligheder og risici, som denne teknologi kan medføre. Uanset hvordan vi ser på teknologiens fremtid, mener jeg, at der er noget, vi skal overveje, nemlig at vi skal have et regelsystem, som gør, at de virksomheder, der handler med produkterne, er troværdige. Er en virksomhed troværdig, hvis den eksporterer til lande, som ikke har givet deres accept? Er den troværdig, hvis den eksporterer til et land, som ikke har formået at svare på anmodningen? Jeg mener, at en industri, som handler sådan, kaster skam over sig selv. Vi har ikke nogen interesse og industrien burde ikke have nogen interesse i regler, som gør, at man faktisk omgår landenes ret til at svare på, om de vil importere eller ej!
Næste spørgsmål er: Er vi troværdige, hvis vi eksporterer noget til andre, som ikke er godt nok til os selv? Er vi troværdige, hvis vi eksporterer det, vi har forkastet med henvisning til f.eks. miljøsikkerhed, biologisk mangfoldighed eller forbrugerbeskyttelse? Det er vi naturligvis ikke. Selv den, der har et meget positivt syn på denne industri - selv om det er kompliceret, med både fordele og ulemper - burde kunne se, at det er i alles interesse at have nogle dækkende, troværdige bestemmelser. Hvis EU vedtager disse bestemmelser, vil det få indvirkning på ikke bare os og vores eksport, men også på verden som helhed. Det viser, at selv de store, globale aktører tager spørgsmålet alvorligt og er rede til at påtage sig et ansvar. Det er sigtet med min betænkning.

Wallström
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil først og fremmest takke for nogle interessante og konstruktive indlæg i denne forhandling.
Jeg vil begynde med en overordnet kommentar. Kommissionen er og bliver meget aktiv i spørgsmålet om bioteknologi. Som De ved, har vi præsenteret en meddelelse om, hvordan vi bør anvende bioteknologi. Vi arbejder aktivt med vores interne fællesskabslovgivning på dette område, bl.a. med at revidere direktiv 2001/18/EF, hvad angår sporbarhed og mærkning, og vi arbejder også med spørgsmålet om miljøskadesansvar. Det handler hele tiden om at finde den der skrøbelige og svære balance mellem udnyttelse af fordelene ved en ny teknik, en ny teknologi og ny viden på området og bevarelse af den biologiske mangfoldighed og, vigtigst af alt, at beskytte folks helbred. Jeg mener, at dette forslag ligger på linje med fællesskabslovgivningen, og at vi fortsat er ambitiøse. Jeg var selv med i forhandlingerne, da EU var drivkraften bag sikring af indførelsen af internationale bestemmelser. Jeg mener, at vi også her opnår den balance. Det er også rigtigt, som Sjöstedt påpeger, at forhandlingerne og arbejdet på en række områder vil fortsætte for at klarlægge yderligere en række vigtige spørgsmål.
Hvis jeg nu til slut må give mit syn på visse af ændringsforslagene for at belyse Kommissionens indstilling, vil jeg begynde med at kommentere ændringsforslag 30 og 57. De strider mod forslaget om sporbarhed og mærkning ved, at de udvider forslaget til også at omfatte levnedsmidler og foder, som fremstilles ved hjælp af GMO'er. De kan derfor ikke godkendes. Det er vigtigt, at de forskellige retsakter om bioteknik stemmer overens.
Ændringsforslag 5 og 47 behandler det vigtige spørgsmål om kapacitetsopbygning i udviklingslandene, men indeholder ingen mekanismer til gennemførelse heraf. Kommissionen finder, at det er et vigtigt spørgsmål, men at det kan behandles på bedre vis i et mere passende forum, f.eks. Den Europæiske Udviklingsfond.
Ændringsforslag 7 og 45 berører spørgsmålet om miljøansvar, og Kommissionen finder igen, at dette forslag ikke er det rette instrument til at tage hånd om problemet, som passer sig bedre for særlige internationale forhandlinger. Spørgsmålet vil blive behandlet yderligere i internationale forhandlinger.
I ændringsforslag 22 foreslås, at eksporten af GMO'er for forsætlig udsætning i miljøet skal begrænses til organismer, som allerede er godkendt i EU. I sin nuværende version ville ændringsforslaget kunne medføre alvorlige hindringer for oversøisk forskning som bl.a. omfatter feltforsøg med GMO'er, som ikke dyrkes på vores breddegrader. Kommissionen kan derfor ikke godkende ændringsforslaget i sin nuværende form.
Ændringsforslag 29 peger på et mere grundlæggende problem. For det første grundlægges der nogle procedurer, som ikke helt og holdent modsvarer artikel 11 i protokollen om biosikkerhed og, hvad værre er, modsiger artikel 12 i forordning (EF) nr. 178/2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen. Derfor kan Kommissionen ikke godkende ændringsforslaget. 
Eksportørens forpligtelse til at anmelde yderligere overførsler af GMO'er, som allerede er godkendt i modtagerlandet, hvilket foreslås i den sidste sætning i ændringsforslag 60, ville ikke være i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, hvad angår forsætlig udsætning, eller protokollen om biosikkerhed i sig selv. Denne del af ændringsforslaget kan derfor ikke godkendes. Det gælder jo om ikke at skabe overbureaukratiske regler, som ikke er praktisk gennemførlige.
Kommissionen kan derimod godt acceptere ændringsforslag 50 og 51.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gentage, at Kommissionen deler de fleste af Europa-Parlamentets prioriteter og syn på problemområderne. Samtidig skal vi tage ansvaret for, at protokollen bliver praktisk gennemførlig, hvis vi ønsker, at protokollen om biosikkerhed skal kunne omsættes i praksis. De internationale drøftelser om protokollen om biosikkerhed fortsætter. Et gennemførligt forslag vil ikke blot bidrage til, at forhandlingerne kan fortsætte i et konstruktivt klima, men også til at vise, at en ordentlig beskyttelse af miljøet og menneskers helbred kan kombineres med handel.
De øvrige spørgsmål, som er blevet nævnt under denne forhandling, f.eks. moratoriet og FN's fødevarehjælp, må vi vende tilbage til, eftersom de kræver både tid og god forberedelse. Jeg håber, at de vil føre til en konstruktiv meningsudveksling efterhånden, men her og nu er ikke det rette sted til at berøre alle disse forskellige aspekter. Der vil blive afleveret en skriftlig sammenfatning af Kommissionens standpunkter med hensyn til ændringsforslagene til formanden

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er beslutningsforslag (B5-0490/2002) af Roth-Behrendt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om udsættelse af forbuddet mod markedsføring af kosmetiske midler afprøvet på dyr.

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, det, vi taler om i dag, er faktisk en teknisk foranstaltning. Den beslutning, der ligger foran Dem, og som vi skal stemme om, vedrører noget, vi kalder komitologi, hvilket er noget - det vil overraske tilhørerne på tilskuerpladserne - mange parlamentsmedlemmer har svært ved at forstå, og som de helt sikkert heller ikke nødvendigvis skal forstå. Komitologien giver Kommissionen ret til at harmonisere lovgivningen via de tekniske udvalg i overensstemmelse med den magt, der udspringer af lovgivningen.
I den beslutning, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vedtaget enstemmigt, bebrejdes Kommissionen, at den ikke har den ret, som den nu ønsker at udøve. Vi taler om, at Kommissionen påtænker at udskyde ikrafttrædelsen af den sjette ændring af kosmetikdirektivet, som egentlig skulle være trådt i kraft for længe siden. Med den sjette ændring til kosmetikdirektivet har Parlamentet besluttet, at der skal være et markedsføringsforbud for kosmetik afprøvet på dyr, fordi Parlamentet ligesom et flertal i befolkningen mener, at vi har tilstrækkeligt meget kosmetik og ikke har brug for mere kosmetik - tandpasta, bodyshampoo osv. for hvis skyld dyrene må lide og dø.
Forbuddet havde en meget klar deadline, nemlig 1998. I 1997 gav Kommissionen sig selv magt til at udskyde ikrafttrædelsen. Og den sagde, at ikrafttrædelsen skulle finde sted i 2000, men tilføjede samtidig muligheden for en engangsforlængelse på to år. Om det var retmæssigt, vil jeg ikke komme nærmere ind på her. Situationen var, at markedsføringsforbuddet skulle træde i kraft den 30. juni 2002, og det er trådt i kraft.
Kommissionen planlægger nu som led i en komitologiforanstaltning at udskyde ikrafttrædelsesdatoen igen med seks måneder snarest - om en uge eller om få dage, formentlig den 24. september. Den begrunder det med, at vi jo er midt i forligsproceduren om den syvende ændring af kosmetikdirektivet, og at foranstaltningen derfor ikke kan træde i kraft i juni. Fru Wallström, det gør mig ondt, at jeg må henvende mig til Dem som medlem af Kommissionen. Vi bebrejder Dem, at De handler lovstridigt, at De ikke handler i overensstemmelse med lovgivningen. De bryder aftalen, og De overtræder den eksisterende lovgivning!
Jeg ville meget hellere sige det til hr. Liikanen, men han er desværre ikke til stede i dag. Jeg ved, Kommissionen handler som kollegialt organ. Ikke desto mindre ved jeg også, at der sidder personer i Kommissionen, der har en ganske anden opfattelse. Derfor beklager jeg, fru Wallström, at jeg må henvende mig til Dem i dag. Jeg ville meget gerne have været meget skarp i tonen over for hr. Liikanen. Når det er Dem, falder det mig - det må jeg indrømme - vanskeligere. Ikke desto mindre er det, De gør, ulovligt! Der er retsstridigt, og derfor vil vi også stille Dem for retten, hvis det bliver nødvendigt. Jeg er også sikker på, at et flertal i Europa-Parlamentet vil støtte det.
Det, De vil gøre nu, er nemlig ikke kun retsstridigt, det giver heller slet ingen mening. Jeg kunne være fræk og sige, at det er åndssvagt! De vil vedtage en retroaktiv foranstaltning. De vil vedtage noget, som træder i kraft med tilbagevirkende kraft, nemlig pr. 30. juni. Hvorfor egentlig? Vi er allerede i slutningen af september. Forligsproceduren er afsluttet senest om to måneder. Den skal være afsluttet. De har ikke engang gennemført markedsføringsforbuddet på nuværende tidspunkt. Teoretisk set handler De allerede nu retsstridigt, men vi siger o.k., der er et vist juridisk vakuum, det tolererer vi. Medlemsstaterne gennemfører ikke tingene, og vi ved, at medlemsstaterne venter på den syvende ændring, og det gør de klogt i!
Det, Kommissionen gerne vil gøre nu, er følgende: Den vil gerne danne præcedens, og det lader vi den ikke gøre. Den vil på ny give sig selv retten til at udskyde den sjette ændring. Og hvis vi nu stiltiende lægger os ned som små lam, så tror De, at De har ret til at fortsætte. Vi tillader ikke, at De danner denne præcedens! Vi er ikke små blide lam! Jeg er det ikke, og mine kolleger er det heller ikke! Derfor siger vi til Dem, at De handler lovstridigt. Denne beslutning understreger det meget tydeligt. Vi opfordrer Dem til ikke at gennemføre denne foranstaltning. De fire artikler, hvori De opfordres til ikke at gøre noget, er meget klare: Vi siger til Dem, at De skal holde fingrene fra denne foranstaltning. Vi siger til medlemsstaterne, at de ikke skal røre denne foranstaltning, de skal ikke vedtage den. Og vi siger til dem, at hvis de alligevel gør det, trækker vi dem i retten!
Fru Wallström, jeg beder Dem virkelig om at meddele Kommissionen dette. Jeg ser jo, at Deres kollega fra Generaldirektoratet for Erhvervspolitik sidder ved siden af Dem. Sig, at vi mener det alvorligt. Vi mener, at De handler retsstridigt! Kommissionen må ikke handle retsstridigt. De ved, at tidligere Kommissioner ikke er sluppet godt fra det, og De bør også handle så godt og ærligt som muligt. Det gør De ikke, hvis De vil vedtage endnu en gennemførelsesforanstaltning. Derfor kan jeg som ordfører for kosmetikdirektivet kun af alle kræfter opfordre Dem til at holde fingrene væk!
Wallström
Hr. formand, det er naturligvis rarest at være stedfortræder for kolleger, når man bliver mødt med bifald og ikke angreb. Jeg vil meget nødig angribes af fru Roth-Behrendt, for jeg respekterer hende meget højt.
På Kommissionens vegne vil jeg gerne takke hende og Udvalget om Miljø og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for beslutningen om udsættelse af forbuddet mod markedsføring af kosmetiske midler afprøvet på dyr. Formålet med denne udsættelse er ganske enkelt at regulere en kort periode fra 1. juli 2002 til 31. december 2002, og det svarer til den planlagte forligsperiode.
Det nuværende direktiv forbyder markedsføring af kosmetiske midler med bestanddele eller forbindelser af bestanddele, der er afprøvet på dyr, efter 30. juni 2002. Den igangværende forligsprocedure mellem Europa-Parlamentet og Rådet om det syvende ændringsforslag skal endeligt afgøre spørgsmålet om afprøvning af kosmetiske midler på dyr. Forligsproceduren forventes at blive afsluttet inden for de kommende måneder.
Samtidig påhviler der Kommissionen ansvar på områder som frie varebevægelser, beskyttelse af folkesundheden og overholdelse af internationale regler. Kommissionen mener derfor, at den er forpligtet til at træffe de nødvendige foranstaltninger i henhold til det nuværende direktivs bestemmelser.
Medlemsstaterne, der er repræsenteret i Kosmetikudvalget, skal tilkendegive deres mening om forslaget. Kommissionen er overbevist om, at en yderligere indsats i tæt samarbejde med Europa-Parlamentet og Rådet i sidste ende vil føre til en velafbalanceret løsning inden for rammerne af forligsproceduren. Denne løsning bør tilgodese dyrs velfærd og samtidig beskytte forbrugernes sundhed og sikre, at vi overholder vores internationale forpligtelser. Kommissionen agter at gøre sit yderste for at opnå et resultat, der stiller alle tilfreds. Jeg vil naturligvis overbringe Deres hilsen til kommissær Liikanen.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, ærede kolleger, jeg tror ikke, at jeg kommer til at bruge de fem minutter, jeg har til rådighed, jeg vil være noget mere kortfattet, for i den beslutning, som vi diskuterer nu, og som sandsynligvis vil blive vedtaget i morgen, redegøres der tydeligt for et problem, som kun har én mulig og korrekt teknisk og lovmæssig løsning: at Parlamentet fastholder sin opfordring til, at Kommissionen tager sit udkast om udsættelse af direktivets ikrafttrædelse tilbage.
Som det forklares i beslutningen, og som ordføreren, fru Roth-Behrendt, også har forklaret, gav Rådet Kommissionen beføjelse til at udsætte denne foranstaltnings ikrafttrædelse, hvilket Kommissionen gjorde ved at udsætte ikrafttrædelsesdatoen fra 1. januar 1998 til 30. juni 2000 og igen fra 30. juni 2000 til 30. juni 2002. Denne udsættelse skulle i henhold til direktivets betragtning 10 være den sidste.
Parlamentet kan ikke acceptere det, for, som fru Roth-Behrendt har sagt, er Kommissionens forslag om et nyt direktiv, der udsætter ikrafttrædelsen af denne foranstaltning - som i øvrigt har været i kraft siden den 30. juni 2002 - ikke lovligt.
Europa-Parlamentet vedtog i juni i år under andenbehandlingen en ændring - den syvende - af dette direktiv, hvor der blev nedlagt forbud mod markedsføring af midler afprøvet på dyr fem år efter dets ikrafttrædelse. Som det er blevet nævnt, er man nu i fuld gang med at ændre denne sjette ændring, så vi nu er i gang med den syvende ændring.
Det er klart - og det ved ordføreren, for vi har talt om det mange gange, og hun er enig - at et omgående forbud mod markedsføring af midler afprøvet på dyr, som den - allerede gældende - gennemførelse af denne sjette ændring af direktivet indebærer, vil gøre det praktisk talt umuligt at overholde det. Det ved vi, og det er den ånd, der præger forligsforhandlingerne om dette direktiv: Det gælder om at finde en løsning, som gør det muligt for industrien - den kosmetiske industri - at overholde den nye tidsfrist, der bliver fastsat.
Det er det, forligsforhandlingen går ud på: at finde den sidste frist, som giver industrien mulighed for at tilpasse sig til situationen, uden at det går ud over dens konkurrenceevne. Men selv om det er meget vigtigt at understrege, at vi skal nå frem til en realistisk løsning under forligsforhandlingen, betyder det på ingen måde, at Kommissionens skal have frihed til at gøre brug af en rettighed, som den ikke har, til igen at udsætte den bestemmelses ikrafttrædelse.
Parlamentet kan derfor ikke acceptere, at der anvendes en procedure, der er så lidt demokratisk som komitologiproceduren, til at fremsætte en ændring, der er i modstrid med Parlamentets beslutning og selve fællesskabslovgivningen.
Og jeg beklager også, fru Wallström, at det er Dem, som kritikken af Kommissionen hagler ned over.
Whitehead (PSE).
Hr. formand, kommissær Wallström beriger altid vores møder med sit gode humør, og det er vi glade for. De hårde bemærkninger, der vil lyde i salen i dag, er ikke møntet på hende, men skyldes, at hun kommer fra en institution, der nu er på kollisionskurs med en anden.
Ordføreren sagde, at de, som er til stede i den officielle loge i dag, måske er nysgerrige efter at vide, hvad ordet "komitologi" betyder. Det er nogle af vi andre også. Vores besøgende skulle nødig gå herfra og tro, at komitologi i praksis betyder en måde, hvorpå Kommissionen kan stille hindringer i vejen for Parlamentet. Vi er en folkevalgt institution. Vi har visse beføjelser, og de er blevet udvidet. De er stadig ikke særlig store, men vi ved, hvor grænserne går.
I den forbindelse må jeg sige til kommissæren - og jeg håber, at hun viderebringer det til hr. Liikanen - at denne debat har været ført i mange parlamenter og har varet i stort set hele den tid, de nuværende medlemmer har siddet i Parlamentet, nemlig siden 1993. I 1997 gav Kommissionen sig selv en ny udsættelsesbeføjelse, og den blev forlænget trods indvendinger, fordi alle vi her - og alle, der som jeg selv sidder i Forligsudvalget - ligesom ordføreren anerkender de vanskeligheder, der opstår, når der endnu ikke findes mulige alternativer til visse former for afprøvning på dyr. Det har vi fuldt ud taget højde for i vores drøftelser, der tyder på, at det kan tage 10 år mere, før vi når derhen, hvor vi gerne vil være.
Men hvad sker der i mellemtiden? Hvad sker der, hvis forligsproceduren slår fejl? Så taler vi ikke længere om noget, der kun er midlertidigt og kun skal vare, indtil forligsproceduren er slut. Så taler vi om noget helt andet. Jeg vil gerne læse femte afsnit af den skrivelse, som næstformanden har sendt til kommissær Liikanen på udvalgets vegne, højt for kommissæren. Han siger, at Kommissionen udøvede sine beføjelser - som under alle omstændigheder bestrides - i 1997. Da gennemførelsesdatoen for markedsføring af kosmetiske midler afprøvet på dyr blev udsat til 30. juni 2002 i medfør af direktiv 2000/41, skulle det - ifølge betragtning 10 - være "sidste gang". Nu er vi her igen - og det er ikke sidste, men næstsidste gang. Eller er det bare en ud af mange forsinkelser og frustrationer?
Når man har et folkevalgt Parlament, skal man lytte til det, ellers spilder de besøgende i logen deres tid, og vi andre spilder vores tid ved at komme her. Fru kommissær, De må fortælle hr. Liikanen, at han må tænke om igen.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, vi alle er enige om at være utilfredse med Kommissionen. Det går ikke, at Kommissionen handler retsstridigt, holder os hen med gennemførelsen af denne beslutning, udskyder den osv. Det går heller ikke, at den ser passivt til, mens medlemsstaterne nærmest legaliserer deres forsømmelser. Det, der er blevet vedtaget - nemlig at gennemføre et markedsføringsforbud for kosmetik afprøvet på dyr - skal langt om længe gennemføres af alle kræfter.
Det er jo netop Kommissionen, der er lovgivningens vogter, og som lovgivningens vogter skal den sørge for, at lovene bliver gennemført. Men i stedet for at vogte over lovgivningen forhindrer Kommissionen den nu. Det er en fatal virkning, De opnår her. Netop med det store gennemførelsesunderskud, vi har i EU, foregår De med et så dårligt eksempel, at alle medlemsstater fremover vil pege på Kommissionen og sige: Ja, se dog, Kommissionen er ikke engang selv i stand til at gennemføre sin egen lovgivning, den skaber derimod lovgivning for sig selv, sætter sig ud over lovgivningen. Retsstridigt - som fru Roth-Behrendt med rette sagde - former den tingene efter sit eget hoved og bidrager til, at medlemsstaternes interesse i virkelig at gennemføre lovgivningen mindskes tydeligt.
Derfor vil jeg, fru kommissær, gerne gentage følgende: Det går ikke, at De sender dette fatale signal. Kommissionen må vende om, skal være traktaternes vogter og gøre alt, der står i dens magt, for virkelig at få medlemsstaterne til at gennemføre denne lovgivning, og den må ikke selv begynde at handle i modstrid med gældende europæisk lovgivning. Det er ikke acceptabelt, og hr. Whitehead har med rette påpeget det. Hvordan vil De i det hele taget formidle til vores borgere, at Kommissionen ikke har gjort sig ægte bestræbelser på at gennemføre netop det, der skulle have været gjort tidligere?
I øvrigt er det efter min mening ligefrem absurd, at Kommissionen også falder Forligsudvalget i ryggen, fratager tilbagefaldspositioner og håner det arbejde, der ydes i Parlamentet for tiden. Det er da virkelig enestående i historien, at Kommissionen går så vidt.
De ser, at utilfredsheden er stor, og jeg kan kun forvente, at vi vedtager denne beslutning med stort flertal, og at Kommissionen virkelig ser det som en udtrykkelig formaning og bliver klar over, at det har vidtrækkende betydning.
Bernié (EDD).
Hr. formand, alle farer vild i revisionen af direktivet om kosmetiske midler. Hvad gør vi med det sjette forslag til revision? Går vi direkte fra det femte til det syvende og lader det sjette gå i glemmebogen? Det er, hvad alle spørger sig selv om. Vi ønsker imidlertid alle nogle sikre og antiallergifremkaldende kosmetiske midler, at beskytte dyrene imod unødige lidelser og bevare beskæftigelsen, konkurrenceevnen og den knowhow, som vores virksomheder ligger inde med.
Dette tilsyneladende meget simple ønske forekommer vanskeligt, ja ligefrem umuligt, at opfylde. Nærværende beslutning viser tydeligt Parlamentets overbud, som Rådet af gode grunde nægter at følge. At fastlægge en endelig frist for et forbud mod dyreforsøg ville medføre flere forskellige tiltag. Det første ville være, at man ikke længere kunne garantere for de markedsførte produkters sikkerhed. Disse ville ikke have været underlagt udtømmende forsøg, som giver samme garantier som de, der blev udført på dyr. Det andet ville være, at man straffede de europæiske produkter på tredjelandenes markeder ved at fortsætte med dyreforsøg, som er de eneste fuldstændigt pålidelige forsøg i dag. Det tredje ville være, at man risikerede en sanktion fra WTO, som kan opfatte forbuddet som en barriere imod markedsføring af kosmetiske midler, der er fremstillet uden for EU, på trods af at det er almindeligt anerkendt, at kun få direktiver med forslag til alternative løsninger vil se dagens lys inden for de næste 10 år, og at den fulde udfasning af dyreforsøg kan forventes gennemført om måske 20 år.
Det ville efter min mening være mere realistisk at gå i dialog med Rådet og lægge denne lidt for ophedede forhandling, som var blevet ideologisk, bag os for sammen at finde den bedste løsning på problemet, som ville tilfredsstille både producenterne, forbrugerne og dyrebeskyttelsesforeningerne. Et forbud for de næste 10 år med undtagelser for tre former for forsøg - reproduktionstoksicitet, toksikokinetik og toksicitet ved gentagen indgift - ville forekomme mere acceptabelt.
Endelig kan jeg konstatere, at visse direktiver er nået til syvende revision, mens andre, som f.eks. direktiv 79/409 EØF, ikke er blevet revideret en eneste gang.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil tilslutte mig det, som hr. Bernié sagde, nemlig at dette er en ideologisk forhandling. Men det viser sig - og det siger jeg henvendt til kommissæren - at Kommissionen ikke deler Parlamentets ideologi, som er godkendt her mange gange. Den bryder derfor loven, om jeg så må sige, idet den trodser de regler, som vi har vedtaget flere gange. Kommissionens ideologi er altså ikke i overensstemmelse med Parlamentets ønsker. Jeg synes, det er en meget farlig situation, ikke blot fordi Parlamentet således gøres til en kastebold, men også fordi Parlamentet, som i hele denne vanskelige sag ikke altid har været enigt, men altid har handlet ansvarligt, får udhulet sit ansvar netop på et tidspunkt, hvor vi drøfter forligsproceduren i forbindelse med det syvende ændringsforslag.
Jeg anmoder derfor endnu en gang Kommissionen om at tage hensyn til det, som Parlamentet altid har sagt, nemlig at kosmetiske midler ikke må afprøves på dyr, at vi altid prioriterer sikkerhed, og at vi vil være med til at tænke over alle de mulige alternativer og hjælpe med at vurdere disse. Det har vi også hele tiden erklæret ved hver ændring af dette direktiv. Jeg anmoder nu Kommissionen om ikke at frustrere Parlamentet, om at trække dens planer tilbage og om at gennemføre, hvad vi har aftalt med hinanden.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg ved, Deres hjerte slår i samme takt som vores. De er ung, De er smuk, De har ikke brug for kosmetik. Jeg har absolut brug for det. Jeg bliver 70 næste år. Jeg er meget interesseret i at få en antirynkecreme. Men jeg ønsker ikke, at der er nogen dyr, der skal lide under det. Tror De virkelig, en kvinde ville bruge et kosmetisk middel, hvis hun skulle se på, hvordan det pågældende dyr lider af den grund? Vi vil gerne være smukke, uden at andre skal lide. Jeg vil virkelig gerne appellere til kosmetikindustrien. Ser De, da katalysatoren blev introduceret, lød det: Det er forbi for bilindustrien, vi er ruineret! Men den har oplevet et opsving.
Hvorfor siger kosmetikindustrien ikke: Vi investerer mange penge, rigtig mange penge i forskning, så vi har de midler, der gør kvinderne smukke, uden at andre bliver nødt til at lide af den grund. Jeg tror, kosmetikindustrien ville opleve et gevaldigt opsving, og vi europæiske kvinder ville så være smukkere end alle andre kvinder i verden.
Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, jeg har allerede hørt fra hr. Martin, at jeg befinder mig i den luksussituation, at jeg ikke som vanligt kun har halvandet, to eller tre minutter til rådighed, men at jeg kan være lidt fleksibel. Jeg lover dog mine kolleger, især hr. Casaca, der vil redegøre for den næste betænkning, at jeg ikke vil udnytte det. Det glæder mig, hr. formand, at De har forsædet for øjeblikket, for De har også forsædet i forligsproceduren om kosmetik og er så behjælpelig, som man kan ønske sig af en leder af forligsproceduren. Derfor glæder det mig at se Dem her i dag!
Kære kolleger, tak for forhandlingen. Vi har i dag ikke alene en meget levende diskussion, sådan som vi i øvrigt ofte har, men vi kan tilsyneladende absolut også begejstre gæsterne på tilskuerpladserne, hvilket vi kunne høre på bifaldet, der - det må vi indrømme - er usædvanligt, men som naturligvis glæder os. Jeg vil gerne endnu en gang henvise til et punkt og ikke så meget korrigere fru Flemming, men kun tilføje noget, så de mandlige gæster også føler sig inddraget: Når vi taler om kosmetikdirektivet i dag, så har det ikke kun noget at gøre med de antirynkecremer, som jeg under alle omstændigheder har brug for med mine 49 år her i Europa-Parlamentet. Det har også i høj grad noget at gøre med deodoranter, shampoo, aftershave, tandpasta, sæbe - altså noget, som alle, der er til stede her i lokalet, bruger til daglig. Det emne, vi behandler i dag, nemlig spørgsmålet om, hvorvidt dyr skal lide på grund af disse produkter, angår os alle uanset køn. Det står klart, at læbestifter og rynkecreme altid er nemme at pointere og fremhæve.
Jeg vil gerne sige tak for Deres støtte. Vi har arbejdet tæt sammen i de forgangne år, også på tværs af gruppegrænser. Vi afholdt valg hjemme i mit land i søndags, og valgkampagner har tendens til at polarisere tingene for at fremhæve forskelle. Måske skulle jeg gøre det samme her, men det kan jeg ikke. Jeg kan kun takke mine kolleger fra de andre grupper for deres hjælp og støtte, især fru García-Orcoyen, der, sammen med fru Flemming, står for størstedelen af arbejdet med dette emne i PPE-Gruppen. Mere støtte kunne jeg egentlig ikke ønske fra en gruppe fra den modsatte side. På dette område fokuserer vi på sagen.
Men jeg må også sige - og her henvender jeg mig til de andre kolleger - at vi altid har indgået kompromiser. Vi har søgt kompromiser med hinanden, og det siger jeg også til hr. Bernié, der måske endnu ikke er helt overbevist, men som heller ikke har været så længe i Parlamentet, at han har haft kendskab til emnet i længere tid. Naturligvis holder vi os også industriens interesser for øje. Naturligvis sagde vi allerede i 1993: Industrien har stadig næsten 10 år. Og nu med den syvende ændring, der er en lovændring, som vi er i færd med at drøfte i forligsproceduren, siger vi igen: Industrien har igen fem år efter vedtagelsen af denne lovgivning, før vi får et totalt forbud mod dyreforsøg, et markedsføringsforbud for kosmetik afprøvet på dyr. Og yderligere fem år for visse særlige testformer, som det formentlig vil tage endnu længere tid at udvikle alternativer til. Hvor meget større imødekommenhed kan man egentlig ønske sig? Man skal naturligvis også give industrien incitamenter og også udøve en smule pres, således at der investeres penge i at finde alternativer, for ellers går pengene kun til direktørerne, og pengene kunne efter vores mening også godt blive investeret i forskningen.
Nu henvender jeg mig imidlertid igen til Kommissionen, til fru Wallström og til kollegerne fra Generaldirektoratet for Erhvervspolitik, der godt nok sidder i forhandling i øjeblikket, men som helt sikkert også aner, hvad jeg godt kunne tænke mig at sige til dem. Fru Wallström sagde tidligere i sit svar, som helt sikkert ikke faldt hende helt let, at Kommissionen forsøger at opnå det bedste resultat. Hvis De virkelig forsøger at opnå det bedste resultat, skal De gøre to ting: For det første skal De meddele hr. Liikanen, at han langt om længe skal stille et forslag, der kan bidrage til at finde et kompromis i forligsproceduren, og at han ikke må blokere for Parlamentets beslutninger. De ved, at Europa-Parlamentet for et par måneder siden med et solidt flertal på næsten 500 stemmer vedtog, at vi skal have disse markedsføringsforbud, altså forbud mod salg af kosmetik. Indtil nu har Kommissionen, hr. Liikanens generaldirektorat, blokeret. Derfor beder jeg Dem, fru Wallström, om at meddele hr. Liikanen, men også den nye generaldirektør Mingasson, at det ikke kun drejer sig om den franske kosmetikindustri, men også andre interesser, og at der findes et Europa-Parlament, og at han gør klogt i at gå til Parlamentet. Det kunne jeg godt tænke mig, det har jeg endnu ikke set. Hvis Kommissionen tager sin rolle som mægler i forligsproceduren alvorligt, stiller den et forslag til Parlamentet.
Desuden opfordrer jeg Dem til at meddele medlemsstaterne klart og entydigt - undskyld, hr. kollega fra Generaldirektorat III, det ville virkelig være nyttigt, hvis De lyttede til fru Wallström et øjeblik - jeg venter gerne et øjeblik. Ikke engang jeg kan lytte til to personer på samme tid, og jeg kan ellers så meget!
Jeg opfordrer Dem altså til at meddele medlemsstaterne, at markedsføringsforbuddet, et totalt markedsføringsforbud vel at mærke, har været i kraft siden den 30. juni 2002, at medlemsstaterne altså gør klogt i at være lidt mere imødekommende, lidt mere fleksible og lidt mindre stivsindede i forligsproceduren. Hvis Kommissionen vil være hjælpsom, fru Wallström, skal De sige til medlemsstaterne: I har to muligheder, enten kan I være hjælpsomme i forligsproceduren, så får jeres kosmetikindustri fem plus fem år igen, eller også er I ikke hjælpsomme, men blokerer, sådan som I gør i øjeblikket, og så får I et markedsføringsforbud allerede fra den 30. juni. Det er Kommissionens opgave at meddele dem det. Jeg beder Dem virkelig meget eftertrykkeligt, og jeg mener det alvorligt, der skal ikke være nogen truende undertone, men det ville forgifte samarbejdet med Parlamentet og skade det eftertrykkeligt, hvis De træffer denne komitologiforanstaltning. Vi ville opfatte det som en fornærmelse og som et retsbrud, for det er ikke nødvendigt. Tre måneder efter ikrafttrædelsen ville De vedtage en komitologiforanstaltning for to måneder igen. Det er efter alle normalt tænkende menneskers mening latterligt. Også Kommissionen ved, at det er latterligt. Den forsøger at dupere Parlamentet, den forsøger at danne præcedens, og sådan ser vi også på det. Det har De hørt i dag. Jeg ville være Dem taknemmelig, hvis De kunne sige til hr. Liikanen, at De havde lyttet til alle kolleger. Vi opfatter det som en fornærmelse mod Parlamentet, som et retsbrud, som vi vil retsforfølge ved Domstolen, og jeg beder Dem om at være hjælpsom i forligsproceduren, om at støtte Parlamentet og mine kolleger, som jeg gerne vil rette en tak til for deres støtte endnu en gang, og om at hjælpe mig i forligsproceduren i stedet for at vanskeliggøre vores samarbejde med komitologiforanstaltninger. Tak.
Wallström
Hr. formand, det er meget fristende at gå ind i denne debat. Jeg har været forbrugsminister, så det kunne jeg sagtens, men det vil jeg ikke, for min opgave er at repræsentere Kommissionen. Det er et rent teknisk spørgsmål om at sikre juridisk klarhed i de seks måneder, som forligsproceduren tager. Kommissionen ønsker ikke at lægge hindringer i vejen for fremtidige beslutninger eller resultatet af forligsproceduren, men vil gerne understrege, at den har et ansvar for at sikre, at reglerne om frie varebevægelser overholdes, folkesundheden beskyttes, og de internationale regler overholdes. Vi er blevet opfordret af den juridiske tjeneste til at skabe juridisk sikkerhed for de økonomiske aktører, der skal sørge for, at de produkter, de markedsfører, er sikre. Det er formålet med udsættelsen.
Dette er vigtigt, fordi Kommissionens forslag også skal have tilbagevirkende kraft, hvis produkter først skal kunne markedsføres, når de opfylder betingelserne i direktiv 76/68, og fordi vi også skal kunne kræve, at producenterne garanterer, at deres produkter ikke er sundhedsskadelige.
Som situationen er nu, findes der ingen omfattende alternative metoder til afprøvning, og vi skal derfor skabe juridisk sikkerhed i de næste seks måneder. Det er baggrunden for Kommissionens forslag. Jeg har taget alt, hvad De har sagt, til efterretning, og heldigvis, fru Roth-Behrendt, har vi udviklet en evne til at lytte til to personer på samme tid. Det er man nødt til, og fordelen ved at lytte til tysk er, at alle verberne kommer til sidst, og det gør det lidt lettere!

Formanden.
Tak for Deres supplerende indlæg, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0275/2002) af Casaca for Budgetkontroludvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 4045/89 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der indgår i ordningen for finansiering gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen.

Casaca (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil under hensyntagen til artikel 9, stk. 1, i vores forretningsorden, gerne først meddele, at jeg er landmand, og at jeg derfor har en direkte interesse i alt, hvad der har med Landbrugsfonden at gøre, sådan som f.eks. dette forslag til forordning har.
Kommissionen foreslår et mindre antal obligatoriske kontroller af de handels- og industrivirksomheder, der har modtaget støtte fra fællesskabsbudgettet til eksport af landbrugsvarer med henblik på afsætning af overskudsproduktion fra landbruget eller andre formål. Vi har intet at indvende imod et mindre antal kontroller, såfremt, naturligvis, kvaliteten, fællesskabskarakteren, udvælgelsesproceduren og procedurens gennemsigtighed bliver klart forbedret. Vi har set med stor bekymring på de mange tilfælde af svindel og uregelmæssigheder, der har kendetegnet de foranstaltninger, hvis kontrol denne forordning vedrører, især eksporten af levende dyr og støtte til afsætning af overskudsproduktion af mælkeprodukter, hvad vi tit har gjort opmærksom på.
Som det kunne konstateres i smørforfalskningssagen, er svindel, som vedrører Fællesskabets finansielle interesser, uadskillelig fra svindel, som vedrører medlemsstaternes finansielle interesser, folkesundheden og landmændene, i hvis navn disse betragtelige fællesskabsmidler gives ud, men som ofte skades af dem. Ifølge oplysninger, der for nylig er fremkommet i pressen, er antallet af beslaglæggelser af forfalskede fødevarer, som er foretaget af medlemsstaternes toldvæsner, steget fra 2.340 i 2000 til 4.106 i 2001, og embedsmænd i Kommissionen skal have sagt, at den organiserede kriminalitet i dag fokuserer mere på forfalskning af fødevarer end forfalskning af luksusartikler.
Vi får også underretninger om klare utilstrækkeligheder i medlemsstaternes indsats mod forfalskning af fødevarer, navnlig på nøgleområder som vin, spiseolie, kød og mælkeprodukter. Under disse omstændigheder må vi, ligesom vi har gjort det i de sidste tre år, igen insistere på, at Kommissionen kraftigt styrker sin direkte kontrolindsats over for svindel og forfalskning i fødevarehandel og -industri.
Vi glæder os selvfølgelig over de forslag til reform af den fælles landbrugspolitik, som vil gøre en ende på disse interventionsmekanismer, der har vist sig at være en direkte invitation til svindel og falskneri, men af tvivlsom værdi som støtte til landmændenes indkomst, hvor man hellere bør vælge direkte støtte på grundlag af dyrkningsareal og udført landbrugsarbejde ud fra kriterier om bæredygtig udvikling. Der kan naturligvis kun være effektiv kontrol, hvis der er gennemsigtige procedurer og demokratisk opfølgning fra Europa-Parlamentets side. Her flere år efter skandalen med de mere end 35.000 ton smør, der blev forfalsket af Camorraen og afsat i og uden for EU af mejerifirmaer fra flere europæiske lande, ved vi stadig ikke, hvilke virksomheder der var indblandet, og hvilke foranstaltninger EU's institutioner har truffet over for dem og for at forebygge, at noget tilsvarende skal kunne ske. 
Hvornår bliver denne sag endelig opklaret? Hvilke fremskridt er der sket i den fysiske kontrol af disse højrisikoprodukter, så vi kan nære tiltro til, at skandaler af dette omfang ikke vil gentage sig? Jeg vil gerne understrege, at det ikke er et acceptabelt synspunkt, at kun forfalskning af mælkeprodukter, der har modtaget direkte støtte fra Fællesskabets fonde, berører Fællesskabets finansielle interesser. Hvis man følger den logik, så skal den landmand, der overskrider sin mælkekvote, af hensyn til Fællesskabets finansielle interesser straffes hårdt, men den virksomhed, der markedsfører mælkeprodukter, der ikke er fremstillet af mælk, ikke skal straffes, selv om vedkommende skader Fællesskabets finansielle interesser meget mere.
Jeg synes også, at det for denne forordnings vedkommende er vigtigt at få udbredt listen over handels- og industrivirksomheder og de beløb, som de modtager fra Landbrugsfonden til afsætning af overskudsprodukter. Jeg kan ikke forstå, hvorfor en hvilken som helst procedure til afgørelse af licitationstilbud eller tildeling af et forskningsstipendium skal være offentlig, med oplysninger om beløb og deltagere, mens offentligheden, når det drejer sig om multinationale virksomheder, der modtager undertiden endog meget anselige summer, ikke har ret til at vide, hvem de er, hvad de har modtaget og hvorfor. En mindskelse af det demokratiske underskud i EU og en øget tillid hos borgerne til EU's institutioner forudsætter uundgåeligt større åbenhed og rimeligere procedurer. Vi håber, at både Rådet og Kommissionen vil benytte denne forordningsændring som en oplagt anledning til at udbedre indlysende mangler i beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser.

Wallström
Hr. formand, jeg vil godt indledningsvis takke hr. Casaca for betænkningen, selv om Kommissionen ikke er enig i alle aspekter af den.
Jeg bør måske understrege, at medlemsstaternes gennemførelse af forordning 4045/89 generelt er tilfredsstillende. Kommissionens forslag indeholder derfor kun tekniske ændringsforslag med henblik på at inflationsregulere referencebeløb, ligesom det var tilfældet ved den seneste ændring i 1994, forenkle medlemsstaternes rapporteringskrav og indføre en mulighed for at nedbringe antallet af kontroller i visse begrundede tilfælde. Det kan være tilfælde, hvor kontrolmyndigheder fra mere end én medlemsstat går sammen om at kontrollere internationale virksomheder, der modtager EUGFL-støtte. Som sagt er medlemsstaternes gennemførelse af deres forpligtelser i henhold til denne kontrolforordning tilfredsstillende, men der er behov for nogle tekniske ændringer.
Lad mig understrege ét væsentligt element: Forordningen er en kontrolforordning, ikke en forordning til bekæmpelse af svig. Kommissionen er derfor enig med Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Det Indre Marked i, at artikel 37, og ikke artikel 280, er det mest passende retsgrundlag.

Schierhuber (PPE-DE)
. (DE) Hr. formand, fru kommissær, ærede kolleger, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vil jeg gerne rette en virkelig hjertelig tak til ordføreren for hans arbejde. Jeg bifalder Kommissionens forslag som helhed, fordi det tager sigte på en bedre bekæmpelse af svig i landbrugssektoren. For én ting skal stå klart for os alle, og det er, at det især er svig, der skader landmændene selv. Ved hjælp af EUGFL-garantien finansieres landbrugsudgifter som f.eks. eksportrestitutioner, interventioner via de forskellige markedsordninger eller samfinansiering i forbindelse med ledsagende eller øvrige foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne uden for mål 1-området.
Kommissæren har allerede været inde på det. Forordning 4045/89 vedrører efterfølgende kontrol af forretningspapirer hos virksomheder, der modtager landbrugsstøtte fra fællesskabsbudgettet, EUGFL-Garantisektionen. Denne forordning udgør således det centrale element i bekæmpelsen af svig i landbrugssektoren. Jeg bifalder, at Kommissionen har stillet forslag om tilpasning og ajourføring af dette instrument. Kontroller er vigtige, netop på det følsomme område landbrugsstøtte, for hele branchen ville lide uden dem.
Kriterierne for udvælgelse af de virksomheder, der skal kontrolleres, blev senest ændret i 1994, men er ikke blevet tilpasset yderligere siden. Der skal f.eks. tages højde for den årlige inflationsrate. Brugen af risikoanalyseteknik skal forbedres yderligere. De modtagne støttebeløb, der anvendes som kriterium for kontrol, skal forhøjes, og den administrative hjælp skal forenkles. Derfor er jeg meget taknemmelig for, at dette også skal finde sted på tværs af medlemslande, for dermed kan vi opnå en reduktion i kontrollerne på indtil 25%, hvilket dog på ingen måde må føre til en forringelse af kontrollernes kvalitet, men derimod en mere målrettet og risikoorienteret udvælgelse af de virksomheder, der kontrolleres.
Det er nødvendigt med en slagkraftig og koncentreret fremgangsmåde inden for bekæmpelse af svig. Således bliver der fremover også anvendt elektroniske data og dokumenter i kontrollen, der oplyser om produktion og produkternes art. Kontroller skal heller ikke fremover omfatte direkte betalinger til producenterne og de betalinger, der henhører under Det Integrerede System for Forvaltning og Kontrol. Afslutningsvis vil jeg gerne især påpege, at der virkelig skal tages højde for nødvendigheden af at skabe særlige rammebetingelser for dette, der er baseret på en flerårig tilgang, i forbindelse med kontroller og foranstaltninger eller projekter til udvikling af landdistrikterne.

Nicholson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg hilser betænkningen velkommen. Den kommer på det helt rigtige tidspunkt, og alle vil bestemt glæde sig over den, for de fleste går ind for færre inspektioner. Det betyder dog ikke på nogen måde, at der aktivt skal opfordres til mindre omfattende kontroller. Jeg er af den opfattelse, at hvis man skal have reel kontrol med EU's finanser, kan det kun ske på medlemsstatsniveau, fordi medlemsstaterne har mulighed for at følge kontrollerne til dørs.
Jeg er helt enig med den forrige taler i, at langt de fleste folk i landbrugsindustrien, det være sig i produktionen, på fabrikkerne eller på gårdene, ikke begår svig. Der vil imidlertid altid være et lille antal personer i ethvert land, som er parate til at misbruge et system. Jeg mener, at vi i Europa i højere grad skal specialisere os. Vi skal være klarere og mere specifikke med hensyn til at målrette vores inspektioner til de områder, vi inspicerer, for der er ingen tvivl om, at visse EU-midler kunne anvendes meget bedre i mange medlemsstater.
Det glæder mig, at grænseværdien skal hæves. Det er på tide, og endnu en gang vil jeg godt sige, at jeg mener, størstedelen af kontakterne skal overlades til medlemsstaterne, og at vi i Europa skal være mere specifikke og målrettede på de områder, som vi ønsker at inspicere.
Der er ingen, der ønsker at opfordre til svig. Her i Parlamentet ønsker vi bestemt ikke på nogen måde at lægge op til svigagtige handlinger, og der skal gøres noget alvorligt ved dem, der hvor de findes. Der skal altså være god kontrol, men den skal være målrettet, den skal være specifik, den skal være relevant, og den skal ske på områder, hvor der er opdaget misbrug. Jeg mener bestemt, vi kan forbedre situationen, og jeg tror vi kan gøre det ved at målrette vores indsats mod de områder, vi anser for mest sårbare.

Bösch (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, på vegne af min gruppe vil jeg gerne takke hr. Casaca for denne betænkning og give min klare støtte til den, også på de punkter, hvor Kommissionen mener, at der skal skelnes mellem kontrol- og svigbekæmpelsesforanstaltninger. Sidste år led vi ifølge oplysninger fra Deres institution tab på 430 millioner euro på dette område, det vil sige ikke os, men dem, der sidder deroppe, nemlig skatteborgerne i Unionen.
Når vi taler om, at vi skal reformere Europas landbrugspolitik, sådan som Kommissionen foreslog det for ikke længe siden, for dermed - og fru Schierhuber har som landmand med rette gjort opmærksom på det, og her vil jeg gerne give hende min støtte - at bringe landbrugspolitikken tættere på borgerne igen, i dette tilfælde også skatteyderne, må vi tage afstand fra sådanne spidsfindigheder som at skelne mellem, hvad der er kontrol, og hvad der er bekæmpelse af svig.
Jeg mener derfor, Kommissionen gør klogt i at følge vores idé, ordførerens, Budgetkontroludvalgets idé, og langt om længe give den foreliggende foranstaltning et retsgrundlag, som sikrer beskyttelsen af de finansielle interesser.
Vi har også gjort os nogle tanker om, hvordan vi kan stoppe eksportrestitutionerne, især hvad angår eksport af levende kvæg. De billeder, vi får fra havnene ved Middelhavet, og som vores unge også ser, er alt andet end et flagskib for denne landbrugspolitik og alt andet end et flagskib for EU. Vi må afskaffe det, og der har været forslag herom i forbindelse med dette års budget her i Parlamentet i dag. Vi har ikke fået støtte fra Kommissionen, hvad angår det foreløbige budgetforslag. Det siger jeg klart og tydeligt. Forslagene vil vende tilbage, og så forventer vi mere samarbejde fremover, for vi ved netop som et Parlament, der arbejder med budgetkontrol, at dette system med eksportrestitutioner ikke kan sikres mod svindel. Det er umuligt. Det system med eksportrestitutioner på landbrugsområdet, der praktiseres for øjeblikket, er en invitation til svindlere. Det er en opfordring, og det, jeg ser her, er en akademisk forhandling. Skal det nu være traktatens artikel 37 eller artikel 280? Det kan vi, mine damer og herrer fra Kommissionen, der oftere taler med de mennesker, der bor hos os, der er forbrugere hos os, og som betaler skat hos os, ikke tillade os fremover. Derfor giver jeg min fulde støtte til ordføreren og hans betænkning.

Mulder (ELDR).
Tak, hr. formand. Jeg vil også gerne give hr. Casaca en kompliment på min gruppes vegne. Jeg tilslutter mig hans utrættelige bestræbelser på at forbedre landbrugskontrollerne. Når denne politik er omstridt, og når den europæiske landbrugspolitik er omstridt, må vi i hvert fald sørge for, at pengene gives godt ud.
Hvad er kernen i Kommissionens forslag? Det sigter mod at nedskære antallet af kontroller, men samtidig forbedre disse. Vi håber, at sidstnævnte vil være tilfældet, men alt skal selvfølgelig bevises. Vi vil overvåge denne proces meget nøje, hvilket jeg støtter. Praksis vil vise det. Tvivlen kommer Dem til gode, men jeg håber, at Deres præmisser virkelig er ærlige.
En ting, som Parlamentet hele tiden har anmodet om, er fejlmargener for de enkelte sektorer i budgettet, og det gælder også for landbrugsbudgettet.
Hvor stor er fejlmargenen f.eks. i mejerisektoren? Hvor stor er den i kornsektoren? Hvor stor er den i tobakssektoren?
Det store spørgsmål er, om De kan fremskaffe disse tal ved hjælp af det andet system, for med Kommissionens nye bogholderisystem forventer vi, at disse tal vil komme til rette tid. Revisionsretten har sagt, at den ikke vil være i stand til at gøre det. Vi anmoder derfor Kommissionen om ca. hvert år at oplyse, hvad den anslåede fejlmargen og den anslåede forbedring er. Det gør det muligt for os at bedømme forbedringer i Kommissionens kontrolprocedurer.
Et emne, som ikke er berørt, heller ikke i Kommissionens forslag, er, at vi har bemærket, at der lægges stadig større vægt på politikken for landdistrikterne i kommissær Fischlers forslag. Udgifter til denne politik er knyttet til god landbrugspraksis, hvilket er udmærket. Vi må inddrage miljøet og den slags ting heri.
Men hvad er præcist god landbrugspraksis? Jeg tror, at god landbrugspraksis i Sverige måske i det store og hele er anderledes end god landbrugspraksis i Nederlandene, i Portugal, i Grækenland eller andre steder. Det er det væsentlige. Hvad der i et land betragtes som normalt, behøver ikke være det i et andet land.
Min sidste bemærkning vedrører ændringsforslag 10 om offentliggørelsen af alle oplysninger om, hvad landbrugspengene bruges til.
I princippet kan jeg tilslutte mig det, men gælder det også for alle andre dele af budgettet? Nej, så vidt jeg ved, er det ikke tilfældet. Derfor holder vi krudtet tørt i øjeblikket, og derfor vil vi ikke på det nuværende stadium stemme for dette ændringsforslag.

Van Hulten (PSE).
Hr. formand, jeg støtter ligesom mine gruppefæller Kommissionens forslag, således som det er skærpet af hr. Casaca. Som vi er vant til fra hr. Casacas side, er det en meget grundig betænkning med gode henstillinger, og jeg synes, det er ærgerligt, at Kommissionen ikke er i stand til at erklære, at den kan overtage alle hr. Casacas forslag, især i betragtning af den brede støtte, disse forslag får af Budgetkontroludvalget. Et af aspekterne vedrører forslagets retsgrundlag. Som bekendt mener vi, at det bør være artikel 280, fordi det hovedsageligt drejer sig om en god forvaltning af EU's finanser. Det drejer sig ikke om for hundrede og syttende gang at give indrømmelser til landbrugslobbyen. Landbrugssubsidierne er egentlig på en måde Unionens bedst bevarede hemmelighed. Vi ved, at der sker en masse fejl. Så sent som i sidste uge fremgik det af Revisionsrettens beretning, at subsidier til olieholdige frø i stor stil misbruges, og alligevel ser det ikke ud til, at der gøres ret meget ved det.
Det er absolut meget vigtigt, at vi får indblik i disse finansielle strømme. En del støtte ender nemlig ikke hos de små landmænd, som det var hensigten, men hos store multinationale selskaber, hvilket hr. Casaca allerede har gjort rede for. Alligevel må disse oplysninger ikke offentliggøres. De nederlandske medlemmer af partierne VVD og CDA i Den Liberale Gruppe og hos De Kristelige Demokrater, som for øvrigt er godt repræsenteret i forhandlingen i dag, er modstandere af det. Hvorfor? Bange for aktindsigt? Fru Maij-Weggen var Parlamentets ordfører for betænkningen om aktindsigt. Den Liberale Gruppe har altid betragtet aktindsigt som overordentlig vigtig. Det kan altså ikke være hindringen. Er der alligevel noget andet, der gør sig gældende såsom egeninteresse og varetagelsen af deres baglands interesser? Modvilje mod, at pengestrømme bliver gennemskuelige, fordi det meget tydeligt ville bevise nødvendigheden af en reform af den fælles landbrugspolitik? Jeg er bange for, at det er tilfældet.
Jeg synes også, det er ærgerligt, at hr. Mulder ikke vil støtte ændringsforslag 10 af hr. Casaca om indsigt i pengestrømmen under påskud af - for det er kun et påskud - at det, der ikke gælder for andre politiske områder, heller ikke bør gælde for landbrug. Bag dette argument dækker hr. Mulder sig konstant. Det har han gjort i de sidste par år, og det er ikke vejen fremad, især ikke fordi landbrugsbudgettet udgør halvdelen af EU-budgettet. Dette problem bliver endnu mere presserende efter udvidelsen. Der kommer endnu flere virksomheder, og så bliver det endnu vigtigere, at vi ved, hvor alle pengene havner.
Landbrugspolitikken har i de seneste år antaget uønskede former. Subsidierne kommer ikke frem til dem, de er beregnet til. Et eksempel herpå, som blev nævnt så sent som i sommer, er den kendsgerning, at selv den nederlandske dronning modtager subsidier til at anlægge en oliventræsplantage i Italien. Hvis der er nogen i Europa, som ikke har brug for disse penge, er det en af verdens rigeste kvinder. Og det til trods for, at politikken vedrørende landdistrikterne i f.eks. Groningen i Nederlandene ikke har penge nok til at hjælpe små landmænd med at holde sig oven vande.
Det viser, hr. formand, at denne politik ikke længere er under kontrol, og at vi skal have indsigt i finansieringsstrømmen. Det kan så igen tjene som grundlag for en grundig reform, endnu inden udvidelsen med nye medlemsstater. Den er hårdt tiltrængt. Hr. Casacas betænkning er et første skridt i den retning.

Santos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, Paulo Casaca, for kvaliteten i den betænkning, som han har lagt frem, men ikke mindst for den intense arbejdsindsats, som han har udfoldet som medlem af Europa-Parlamentet til fordel for større gennemsigtighed i Fællesskabets regnskaber og procedurer. Jeg mener, ligesom ordføreren, at Kommissionens forslag er acceptabelt, såfremt det virkelig kommer til at betyde en klar styrkelse af kvaliteten i Fællesskabets kontroller og procedurer, og Kommissionen umiddelbart forpligter sig hertil.
Kontrollen med Fællesskabets udgifter og finansieringsprocedurer er uløseligt knyttet til større gennemsigtighed og rimelighed. Det er altså på disse punkter, Kommissionen og Parlamentet bør koncentrere deres væsentligste bestræbelser. Vi kender alle mængden og omfanget af den svindel, der er foregået - trods dette kontrolsystem - og derfor er intet af det, som vi kan gøre for at forbedre systemet, gratis eller overflødigt. Kommissionen i særdeleshed og EU i almindelighed kan kun vinde ved, at borgerne får adgang til oplysningerne, alle oplysningerne, og at offentligheden på den måde får kendskab til, hvem der især nyder godt af de fælles garantistøtteordninger.
Vi ser med forventning frem til, at de løfter, som landbrugskommissæren har afgivet på dette felt, hurtigt bliver ført ud i livet. Jeg vil også gerne støtte ordførerens forslag om at ændre retsgrundlaget fra artikel 37 til artikel 280 i traktaten. Det er en meget betydningsfuld ændring, som giver den allerhøjeste prioritet til beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser.
Til slut vil jeg gerne erindre om, at fairness i international handel er et uvurderligt gode på mellemlang sigt, og, ikke mindst, at ingen økonomisk sektor er statisk eller sig selv nok. Den skade, der kan ramme tredjelande på grund af beskyttelsesforanstaltninger eller uklarhed omkring procedurer eller anvendelse af regler, vil før eller siden falde tilbage på den, der gør en sådan adfærd til almindelig praksis. At en kommende reform af den fælles landbrugspolitik skal omfatte disse og lignende principper, anser vi for absolut nødvendigt.

Formanden.
Da vi har god tid inden afstemningstiden, kan medlemmerne nu tage ordet efter "catch-the-eye"-proceduren, selv om de ikke er skrevet på talerlisten.

Casaca (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg gerne takke alle de kolleger, der har været så venlige at omtale det arbejde, som vi har udført på dette område, og sige, at Budgetkontroludvalget ud fra dette synspunkt faktisk har virket særdeles godt. Vi har alle haft den samme grundopfattelse, nemlig at de finansielle interesser skal beskyttes, og vi har i den henseende udført et egentligt kollektivt arbejde.
Når det er sagt, vil jeg også gerne takke kommissæren for den opmærksomhed, som hun har vist denne betænkning, men jeg må også sige, fru kommissær, at Deres indlæg har rejst nogle spørgsmål, som jeg finder det særdeles væsentligt at få afklaret. Med formandens accept vil jeg derfor gerne stille Dem fire meget konkrete spørgsmål, som denne betænkning trækker frem:
For det første siger De, at artikel 280 kun vedrører svindel, og at denne forordning handler om kontrol. Fru kommissær, det er ikke første gang, jeg hører dette fra Kommissionen, men jeg føler trang til at sige, at Kommissionen måske skulle læse det, der står i artikel 280, med større opmærksomhed. Den pågældende artikel - og her oversætter jeg frit fra den engelske udgave - siger nemlig allerede i stk. 1, at "Fællesskabet og medlemsstaterne bekæmper svindel og enhver anden ulovlig aktivitet, der skader Fællesskabets finansielle interesser". Det er derfor krystalklart, at vi med ordlyden i artikel 280 ikke kun har med svindel at gøre, men med indsats mod enhver form for ulovlig aktivitet, der skader Fællesskabets finansielle interesser. Det er derfor krystalklart, at denne forordning falder helt inden for denne beskyttelses rammer, og jeg kan da også konstatere, at den langt overvejende del af de retssager, som Fællesskabet har ført for at få tilbagebetalt midler, er foregået med henvisning til denne forordning. Jeg tror, at omkring tre fjerdedele af disse retssager og tre fjerdedele af de berørte midler falder ind under denne forordning. Hvordan kan Kommissionen så sige, som den gør, at det her ikke har noget at gøre med artikel 280, når denne forordning ganske enkelt udtrykker det, der står i artikel 280?
For det andet siger De, at denne forordning har fungeret tilfredsstillende. Jeg tror ikke, at vi kan se på denne forordning - som jeg allerede har sagt - adskilt fra de andre forordninger og fra den samlede lovgivning, der skal beskytte Fællesskabets finansielle interesser. I denne sammenhæng vil jeg derfor gerne endnu en gang erindre Dem om den skandale, som jeg nævnte i mit første indlæg, skandalen om det smør, som blev forfalsket af den napolitanske Camorra, og som involverede store europæiske mejerivirksomheder i næsten alle de store EU-lande. Det er en skandale, der startede i 1995, der omfattede mindst 35.000 ton forfalsket smør, og som først blev stoppet i 2000, så der altså blev forfalsket 35.000 ton smør gennem fem år med deltagelse af store virksomheder i Frankrig, Tyskland, Belgien og sandsynligvis også andre lande. Og aldrig lykkedes det for Kommissionen i kraft af denne forordning at fatte noget som helst om smørforfalskningen. Der måtte en lokal undersøgelse til, fra det italienske politi, fra Napoli, for at få sat gang i afdækningen af denne skandale. Nu er vi så i 2002, og vi ved stadig ikke, hvilke virksomheder der er indblandet, og hvad Kommissionen har tænkt sig at gøre ved disse virksomheder. Jeg beder undskylde mange gange, men dét finder jeg virkelig ikke tilfredsstillende. Jeg finder det ikke tilfredsstillende, at forfalskningen af fødevarer næsten er fordoblet fra 2000 til 2001, hvilket jo eksempelvis er endnu et forhold, som pressen har omtalt, og som Kommissionen indtil videre ikke har benægtet. Det finder jeg i hvert fald ikke tilfredsstillende.
For det tredje, fru kommissær, har vi spørgsmålet om gennemsigtighed. Jeg har hørt Dem gå ind for gennemsigtighed - og med rette - i de mest forskellige sammenhænge. Derfor forstår jeg da heller ikke, hvorfor Kommissionen, og altså også kommissæren, når vi når til dette punkt, ikke mere går ind for gennemsigtighed. Hvordan kan det være, at vi kan gå på internettet og f.eks. se, hvem der har ansøgt om stipendier fra Fællesskabets videnskabsprogram, og hvem der har modtaget disse stipendier, men vi kan ikke få at vide, hvilke multinationale virksomheder det er, der modtager millioner og millioner af euro i støtte til eksport af europæiske overskudsfødevarer eller for at afsætte dem på det indre marked? Hvorfor er det en statshemmelighed? Hvorfor fortæller Kommissionen ikke, hvilke virksomheder det er, der får støtte? Og hvor meget? Og hvorfor? Hvad er det, der ikke må komme frem? Og her er, som vores kolleger allerede så udmærket har sagt, vores problem ikke kun Kommissionen, men faktisk vores kolleger i PPE og hos De Liberale, for de har heller ikke endnu villet acceptere, at denne bestemmelse, som jeg synes er udtryk for helt elementær gennemsigtighed, kommer med i forordningen.
Til sidst, fru kommissær, vil jeg gerne spørge Dem om, hvordan beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser skal defineres. Man har defineret det sådan, at forfalskning af mælkeprodukter kun er et problem for Fællesskabet, hvis gerningsmændene modtager støtte fra Fællesskabet. Hvis de ikke modtager en sådan støtte, er det altså ikke noget problem for Fællesskabet. Det er jo fuldstændig absurd, fru kommissær. Hvis nemlig en mælkeproducent overskrider sin referencemængde - altså producerer mælk - og den mælk ikke modtager støtte, tillader Fællesskabets regler den industri, der opkøber hans mælk, straks at tilbageholde overskuddet. Endnu inden der er konstateret en kvoteoverskridelse, sker der altså tilbageholdelse af penge for at betale en bøde på kvoten. Mælkeproducenten har altså endnu ikke overtrådt nogen regler og heller ikke øget mælkeproduktionen, men vedkommende bliver alligevel frataget penge. Det er, hvad der sker for en mælkeproducent. Hvis vi har en fabrikant, der "sammenflikker" mælkeprodukter, altså laver smør uden mælk, laver smør med de mest forskellige ting, der på ingen måde burde anvendes i fødevarer, med helt kunstige ting, så får jeg den besked fra Fællesskabet, at det ikke er vores problem, medmindre Fællesskabet har ydet eksportstøtte. Det giver jo slet ikke mening! Men det er Fællesskabets doktrin, og det er den doktrin, som man har forsvaret over for Budgetkontroludvalget, år efter år, og det er det stadig. Jeg kan ikke acceptere det, fru kommissær! Jeg vil gerne have, at De også giver os en god forklaring på, hvorfor dét er Kommissionens holdning, for jeg kan ikke forklare det for nogen! Jeg kan ikke forklare landmændene i den region, som jeg repræsenterer, sådan noget, for der er ikke nogen mulig forklaring, så derfor vil jeg gerne have, at Kommissionen giver os en god begrundelse for denne forskel.

Wallström
Hr. formand, jeg vil godt takke medlemmerne af Parlamentet for deres interessante taler - jeg har lært meget, bl.a. om ligebehandling af den belgiske dronning og om olivendyrkning.
Det er berettiget, at hr. Casaca udtrykker bekymring vedrørende uregelmæssigheder. Jeg vil lige påpege, at kontrol i henhold til forordning 4045/89 fører til rapportering af et højere antal uregelmæssigheder til OLAF og til identifikation af og opfølgning på sager, som hr. Casaca henviste til. Det er meget vigtigt.
Jeg vil klarlægge Kommissionens holdning til nogle af ændringsforslagene og prøve at besvare hr. Casacas fire spørgsmål.
Det første drejer sig om retsgrundlaget. Jeg vil sige tre ting i den forbindelse. For det første er forordning 4045/89 en kontrolforordning, ikke en forordning til bekæmpelse af svig. Derfor er artikel 37 det mest passende retsgrundlag. For det andet er der tale om tekniske ændringsforslag, og der er ingen begrundelse for væsentlige ændringer på dette tidspunkt. For det tredje mente hr. Casacas eget udvalg - Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked - på grundlag af råd fra Parlamentets Juridiske Tjeneste, at artikel 37 var det mest passende retsgrundlag. Det er meget vigtigt for alle parter, at der skelnes mellem kontrol og bekæmpelse af svig. Derfor afviser Kommissionen dette ændringsforslag om retsgrundlaget.
Ændringsforslag 2, 3 og 4 er en udvidelse af eller en mindre styrkelse af de eksisterende bestemmelser, og de kan accepteres af Kommissionen.
Hvad angår ændringsforslag 5, skal jeg understrege, at eftersom medlemsstaterne allerede skal sende Kommissionen en oversigt over modtagere, er denne del af ændringsforslaget overflødig. Kommissionens tjenester har efterprøvet de metoder, medlemsstaterne anvender til beregning af minimumsantallet af kontroller, og fundet dem tilfredsstillende. Derfor afviser Kommissionen dette ændringsforslag.
Vi kan godt gå ind for ændringsforslag 6, om end det synes at være overflødigt.
Ændringsforslag 7 ligger uden for rammerne af et teknisk ændringsforslag og ville medføre en større ændring i forholdet mellem medlemsstaterne. Det kunne også have væsentlige juridiske virkninger. Kommissionen er ikke imod ændringsforslaget som sådan, men i betragtning af de juridiske og politiske forhold er det et spørgsmål, som skal tages op på horisontalt niveau, og derfor afviser Kommissionen det.
Med hensyn til ændringsforslag 8 og 9 så ønsker Budgetkontroludvalget, at Kommissionens ansatte skal udføre et vist antal kontroller hvert år, én i hver medlemsstat samt en multinational kontrol. Ved fordeling af sin kontrolindsats anvender Kommissionen risikoanalyse. Denne fremgangsmåde kræves og understøttes af Revisionsretten og Parlamentet. Ændringsforslag 8 og 9 ville medføre en drastisk begrænsning af effektiviteten af enhver risikoanalyse på grund af den mængde arbejde, der ville skulle udføres hvert år. Revisionstjenesten hos Generaldirektoratet for Landbrug er ansvarlig for kontrollen af mange tiltag, og man kan ikke forlange, at de udfører alle de kontroller, som kræves i henhold til disse ændringsforslag - uanset om der er tale om en høj risiko eller ej.
Desuden har nogle medlemstater én kontroltjeneste, andre har flere, og der kan være vanskeligheder nogle steder, men ikke andre steder. Ifølge ændringsforslag 8 skal der være én kontrol pr. medlemsstat pr. år uanset omstændighederne. Der tages dermed ikke højde for identificerede risici, og der bruges knappe ressourcer på lavrisikokontroller. Hvis Parlamentet insisterer på at afvige fra denne professionelle tilgang til revision, ville det i realiteten også kræve, at Kommissionen bevilger yderligere budgetmidler til ansættelse af de nødvendige medarbejdere.
Endelig henviste hr. Casaca til hr. Cunhas ændringsforslag vedrørende offentliggørelse af en oversigt over modtagere. Kommissionen arbejder for åbenhed og gennemsigtighed, men mener ikke, at dette forslag er klogt. Programmet kan blive vedtaget op til 12 måneder før, visse kontroller går i gang, og det kan ikke være god praksis at give en modtager 12 måneders varsel om kontrol. I øvrigt forbyder forordning 4045/89 brugen af navneoplysninger på den måde. Så vidt jeg har forstået, er der også et spørgsmål om den praktiske mulighed for at udlevere nogle af oplysningerne på en meningsfyldt måde. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere dette ændringsforslag.
Hvad angår det specifikke spørgsmål om smør, kan jeg ikke på stående fod redegøre for alle detaljerne. Jeg foreslår, at De sender Kommissionen et skriftligt spørgsmål om dette emne. Vi kan så opdatere Dem om de skridt, der er taget.
De mere generelle politiske spørgsmål må vi vende tilbage til, for jeg vil godt begrænse mine kommentarer til det foreliggende forslag.

Bösch (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne benytte mig af den lejlighed, De nævnte før, fordi vi har lidt mere tid i dag. Der foreligger et forslag fra Kommissionen, der er blevet diskuteret bredt i den europæiske offentlighed, nemlig hvordan man skal reformere landbrugspolitikken. Fru kommissær, nu siger vi til Dem, hvilke delområder af landbrugspolitikken der skal ændres efter Budgetkontroludvalgets mening. Vi kender Deres argumenter. Naturligvis er der, hvad angår retsgrundlaget - artikel 37 eller artikel 280, som vi har foreslået - ikke kun tale om et akademisk spørgsmål. Det handler om, hvor meget offentlighed der skabes inden for landbrugspolitikken. Sidder Parlamentet virkelig med ved bordet? Ja eller nej? Det er alt dette, det handler om. Det er det, vi vil have, det skylder vi også vores borgere.
Da jeg tidligere sagde, at vores nuværende system med eksportrestitutioner ikke kan sikres mod svindel, burde Kommissionen jo egentlig lytte opmærksomt, hvis den da tager beskyttelsen af de skattepenge, vi indkasserer i medlemsstaterne, alvorligt. Jeg hører ingen reaktion fra Kommissionens side. Tværtimod! Når jeg ser på det foreløbige budgetforslag for næste år, så har vi et meget følsomt område - jeg har nævnt det tidligere - nemlig subsidierne til eksport af levende kvæg. Her må jeg sige, at vi har et så uigennemsigtigt budget, at vi som Parlament må bruge al vores dygtighed for at lirke disse eksportrestitutioner ud af det, og de har ikke engang deres egen kreditpost! Vi vil forsøge at få en i regnskabsåret 2003, så vi kan se lidt mere klart, fru kommissær.
Tilbage til kvæget. Jeg kan se, at tallene er større for næste år end for i år, altså en politik, der lige nøjagtig er i modstrid med det, vi egentlig ønsker - ud med eksportrestitutionerne, især i tilfælde hvor levende dyr må lide, sådan som det var tilfældet tidligere, og hvor Kommissionen ikke er i stand til at garantere en indholdsmæssigt korrekt gennemførelse af de pågældende direktiver.
Fru kommissær, i dette års budget har vi allerede en aftale mellem finansministrene og Parlamentet om, at Kommissionen senest den 31. maj skulle fremlægge en rapport om korrekt gennemførelse af dyretransportdirektivet i medlemsstaterne og antallet af straffe, som Kommissionen har måttet pålægge de medlemsstater, der eventuelt har handlet i modstrid med direktivet. Vi har endnu ikke modtaget noget. Vi har ingenting! Hvordan skal vi gå i gang med tingene, når De ganske enkelt nægter at gøre noget? Vi vender tilbage til det. Det ville glæde mig meget, hvis vi i det mindste forlod denne forhandling i visheden om, at vi snarest ville få en rapport fra Deres institution.
Altså endnu en gang: De forfølger i øjeblikket en politik, der er i modstrid med vores interesser. De forhøjer eksportrestitutionerne, i hvert fald hvad angår kvæg. Så kan De ikke overdrage ansvaret for disse usigelige lidelser hos levende dyr, som vi eksporterer til Mellemøsten, til nogen. Det ansvar må De selv påtage Dem! Hvis De mener, at kontrollerne i medlemsstaterne som helhed egentlig er tilfredsstillende, vil jeg gerne gentage følgende: Sidste år konstaterede vi 430 millioner tilfælde af uregelmæssigheder og svig. Jeg ved ikke, hvordan vores medborgere i Unionen fortolker Deres redegørelser desangående.
Endelig ved jeg ikke, om De også repræsenterede os - jeg var ikke til stede i Johannesburg - men fru kommissær, blev det ikke gjort klart for os dér, at denne form for eksportrestitutioner, denne form for landbrugspolitik, denne form for subsidier i sidste ende bidrager massivt til den omfattende elendighed, vi oplever i store dele af verden? Ja, så finder vi igen en eller anden form for hjælp, en eller anden form for almisse i vores budget. Men det er jo et faktum! Og nu fører De en politik, der er i modstrid med disse landes interesser og især med de europæiske skatteborgeres interesser.
Lad det nu venligst ikke blive ved forkyndelser! I dag havde De chancen for at vise Deres gode vilje med nogle få, små skridt i retning af Europa-Parlamentets forslag. Det blev ikke tilfældet, heller ikke hvad gennemsigtighed angår. Her skjuler De Dem fortsat bag nogle paragraffer. Det kan vi ikke. Vi vil nemlig gerne genvælges af vores medborgere. Derfor må vi stille Deres forestilling om landbrugspolitik op imod vores.
Morgan (PSE).
Hr. formand, da vi alle gør udfald mod den fælles landbrugspolitik, vil jeg også godt lægge et par fakta på bordet.
I Det Forenede Kongerige var der i weekenden en stor demonstration - Liberty and Livelihood - hvor tusinder af mennesker samledes i London for at protestere mod diverse problemer på landet. Det, der imidlertid ikke rigtig kom frem, var, hvordan landet modtager kæmpesubsidier. Landbruget modtager særdeles store tilskud i forhold til enhver anden branche i EU. Når 40% af EU's budget går til 5% af befolkningen, er der tydeligvis behov for en gennemgribende reform.
For mig virker det imidlertid underligt, at der er to områder, der ikke berøres i forbindelse med denne reformproces, nemlig det skandaløse EU-sukkermarked, hvor ublu priser i hele EU gør det muligt for folk at udnytte et efter min mening meget korrupt styre, samt den skandaløse tobaksindustri, hvis eksistens må opfattes som et komplet paradoks, i en tid hvor EU prøver at fremme sundhedstiltag.
Det er centrale områder. Men det vigtigste spørgsmål her i dag er gennemsigtighed. Hvordan kan det være, at jeg kan gå ind på et websted og finde ud af, hvad hver eneste euro af midlerne fra regionalpolitikken og strukturfondene går til, men jeg kan ikke gøre det samme, når det gælder den fælles landbrugspolitik? Den mulighed findes ikke, men jeg ser gerne at den skabes. Det er et sådant forhold, Europas skatteborgere skal have til modtagerne af midlerne. På den måde kan vi måske se, hvor meget prins Charles, dronning Elizabeth og resten af det britiske kongehus modtager i støtte under den fælles landbrugspolitik.
Vi skal gøre noget ved sagen. Det er afgørende, at vi får støtte fra de mennesker her i Parlamentet, som gang på gang taler for gennemsigtighed. Det er det, vi beder om. Kommissionen må arbejde meget tættere sammen med medlemsstater i hele EU om at sikre dette.
Maes (Verts/ALE).
Landbrugssubsidier udgør en enorm andel af EU's budget. Det er en kendsgerning. I de sidste 20 år har jeg hørt røster om, at den andel skal formindskes, men det går særdeles langsomt. Som medlem af Europa-Parlamentet er jeg bitter, og jeg er meget skuffet over, at Parlamentet stadig ikke har kontrol over situationen. Når hr. Casaca så forsøger - i det mindste på grundlag af de beføjelser, som vi klart har, nemlig på budgetområdet - at få indblik i hele denne subsidieordning, får vi ikke just tilfredsstillende svar af Dem.
De lader Dem åbenbart som kommissær affærdige med det, De får hvisket i øret af de bureaukrater, som De i årevis har haft omkring Dem, og som det i årevis er lykkedes at fratage Parlamentet en direkte medindflydelse. For vi vil have kontrol med landbrugspolitikken, eksportsubsidierne og måden, hvorpå disse subsidier fordeles. Vi ønsker, at udnyttelsen af den tredje verden bringes til ophør. Jeg tilslutter mig fuldstændigt det, som hr. Bösch og fru Morgan sagde derom. Da jeg var i Johannesburg, skammede jeg mig, da jeg så, hvordan vi med vores subsidier ringer med dødsklokkerne for en række lande, som kun har få midler til at overleve. Der er et par af dem, som kun har sukker at eksportere, og det er lykkedes os at opretholde de elendige subsidier til vores sukkerstorfabrikanter takket være vores medlemsstater.
Parlamentet har i Udvalget om Udvikling og Samarbejde besluttet, at dette skal ophøre. Men ubemærket har der sneget sig et ændringsforslag ind, og det er derefter på plenarmødet vedtaget alligevel at opretholde disse landbrugssubsidier til sukker. Der er her nævnt utallige eksempler. Som demokratiske repræsentanter for vores borgere ønsker vi at få kontrol med disse subsidier. Jeg kan heller ikke få forklaret, hvordan det lykkes Europa at uddele overflødige og skadelige subsidier, selv om vi egentlig har pligt til at være solidariske med den tredje verden. Jeg var for nylig i Botswana, hvor de foruden diamanter kun har lidt kvæg at eksportere. Vi har indgået en aftale derom. Der er så mange lande i Afrika, som ønsker at drive retfærdig handel med os. Alligevel giver vi stadig ingen muligheder for det.
Til sidst gør jeg opmærksom på, at foruden landbrugssubsidierne også eksportsubsidierne til levende dyr er en skændsel, som vores offentlighed ikke vil acceptere. Og De forøger dem! Det kan De da ikke! Jeg tilslutter mig derfor gerne vores kollegers indtrængende opfordring. Jeg var selv i nogen tid medlem af Budgetkontroludvalget, og jeg har stor respekt for mine kolleger og for deres betænkninger. Jeg læser dem altid med meget stor interesse, men jeg vil gerne have, at der nu omsider sker forandringer. Vi er her jo ikke for at holde subsidierne i gang. Vi er her for at skabe retfærdighed.
Wallström
Hr. formand, det er nu ved at blive rigtig interessant, og vi har skabt en lang dagsorden, der dækker alt fra den fælles landbrugspolitik til åbenhed og gennemsigtighed, dyretransporter, Johannesburg og endda rævejagt i Det Forenede Kongerige. Forhandlingen vedrører jo miljøet, så jeg føler mig fristet til at gå ind i alle disse diskussioner og give udtryk for min personlige mening. Jeg vil dog også prøve at være loyal over for dem, der har sendt mig, og jeg vil overlade nogle af de budgetmæssige spørgsmål til hr. Fischler, der kommer i eftermiddag og deltager i budgetforhandlingen. Så hvad angår den nærmere diskussion om opfølgningen på den fælles landbrugspolitik, håber jeg, De forstår, at det ikke er mit område. Jeg overlader det til hr. Fischler at besvare alle disse spørgsmål. Jeg må dog sige, at jeg deler mange af Deres bekymringer og synspunkter med hensyn til, hvordan man styrker disse regler og sikrer, at der sker en budgetmæssig opfølgning af reformerne.
Jeg kan ikke sige, at jeg altid har været stolt over at repræsentere EU, når det drejer sig om landbrugsstøtte, men nu kan vi i hvert fald sige, at vi tager et skridt i den rigtige retning med revisionen af den fælles landbrugspolitik. Jeg tror nogle gange, man "retter bager for smed", hvor kritikken i stedet burde rettes mod nogle af medlemsstaterne, der ikke altid er lige villige til at reformere den fælles landbrugspolitik og gå i den rigtige retning. Vi ved, hvad vi skal gøre for at gøre udviklingslandene glade. Vi ved, at vi skal belønne kvalitet frem for kvantitet og dermed fremme folkesundheden. Vi ved, at vi er nødt til at beskytte og genoprette voksesteder og natursystemer og modvirke tabet af biodiversitet. Vi ved også, at vi er nødt til at forbedre arealforvaltningen ved hjælp af øget udvikling af landdistrikter osv. Vi skal også sikre os, at vi fokuserer mere på kvalitet end på at skabe overproduktion og et fuldstændig sygeligt system.
Som jeg har nævnt, har vi taget et skridt i den rigtige retning med revisionen af den fælles landbrugspolitik. Vi skal fortsætte drøftelserne med medlemsstaterne, for mange af disse ansvarsområder skal deles med medlemsstaterne, herunder beskyttelsen af dyrs velfærd. Jeg skammer mig lige så meget som De, når vi ser disse billeder og fremgangsmåder, og dem skal der ganske enkelt sættes en stopper for.
Jeg mener også, at nogle af de foranstaltninger, der foreslås i revisionen, herunder revisionssystemer osv. og krav om krydsoverensstemmelse som betingelse for økonomisk støtte, kan bidrage til at forbedre dyrs velfærd, foruden andre faktorer i den fælles landbrugspolitik.
Selv om jeg deler Deres bekymringer og finder det velanbragt, at De påpeger disse problemer, er vi nødt til at tage hele den debat på et andet tidspunkt. Jeg vil overlade det til hr. Fischler at besvare spørgsmål om de budgetmæssige konsekvenser af den fælles landbrugspolitik.
Jeg indbyder Dem med stor fornøjelse til morgendagens forhandling om opfølgningen på topmødet i Johannesburg. Det er afgjort et af de vigtige spørgsmål. Mange af drøftelserne i Johannesburg blev ødelagt på grund af landbrugsstøtten, og det problem er vi nødt til at behandle før eller senere.
Swoboda (PSE).
Hr. formand, jeg vil ikke komme ind på det, der er blevet sagt. Jeg glæder mig blot meget over, at jeg ankom tidligere til plenarforsamlingen for at arbejde her i fred og ro og så blev vidne til en interessant forhandling. Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Dem med, at De tillod og muliggjorde det, og med, at de har foregået med et godt eksempel over for Deres kolleger i Præsidiet, som kunne gøre det samme i fremtiden. Ærgerligt, at der var så få kolleger til stede. Men hvis det rygtes, vil der måske være flere til stede i plenarforsamlingen.
Formanden.
Mange tak for Deres pæne ord, hr. Swoboda. Jeg kan forsikre Dem og de øvrige medlemmer om, at hele Præsidiet nu efter ændringen af forretningsordenen forsøger at sikre, at forhandlingerne i plenum får netop det indhold, som De taler om.
Det er hele Præsidiets politik, og jeg synes allerede, det er tydeligt, hvordan forhandlingerne i plenum kan blive endnu bedre end tidligere.

Van Hulten (PSE).
) Hr. formand, jeg synes, at hr. Swobodas glimrende forslag skal ses i sammenhæng med hele debatten om "catch the eye"-proceduren. I eftermiddag har vi en budgetforhandling, hvor denne procedure vil blive anvendt. Måske kan Præsidiet og formandskabet også overveje at formalisere reglen, så alle forhandlinger, der afsluttes før tiden, slutter med "catch the eye"-proceduren.
Jeg er enig med hr. Swoboda i, at det er en fremragende fornyelse. Det gør forhandlingen mere livlig, og det betyder også, at folk i den officielle loge har noget at se på og lytte til i den sidste halve time i stedet for en tom sal.

Formanden.
Tak, hr. van Hulten. Jeg kan forsikre Dem og de øvrige medlemmer, som er til stede, om, at jeg vil forelægge Præsidiet Deres bemærkninger, nøjagtigt som De har formuleret dem her.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.50 i afventning af afstemningstiden)
Formanden.
Vi går nu over til afstemning.

Theato (PPE-DE)
Hr. formand, må jeg bede Dem om at give ordføreren for dette område i Budgetkontroludvalget ordet, så han kan sige et par ord i anledning af betænkningen? Ordføreren er hr. Mulder.

Formanden.
Hr. Mulder, jeg giver Dem undtagelsesvis ordet, da jeg forstår, at De har udført arbejdet på vegne af udvalgsformanden.

Mulder (ELDR)
Hr. formand, det er ikke altid sådan, at Parlamentet kan give Kommissionen en kompliment, men denne gang vil jeg alligevel gøre det. Landbrugspolitikken i EU er omstridt, og når det forholder sig sådan, uanset hvad grunden er, skal vi først og fremmest sikre, at der er ordentlig kontrol med anvendelsen af pengene. Hidtil har Kommissionen kunnet kontrollere disse penge to år efter afslutningen af regnskabet. Parlamentet foreslog sidste år i et beslutningsforslag, at denne periode forlænges til 36 måneder. Det rettede Kommissionen sig meget hurtigt efter, og derfor fortjener den en kompliment. På dette stadium kan vi kun håbe, at Rådet nu imødekommer Parlamentets og Kommissionens ønske om at forbedre kontrollen med landbrugsudgifterne.

Lulling (PPE-DE)
Hr. formand, i juni sidste år havde vi et forslag fra Kommissionen om forordningen om statistik over erhvervsstrukturer til førstebehandling med henblik på at supplere denne med to sektorspecifikke bilag, hvoraf det ene vedrører kreditinstitutter og det andet pensionsfonde, og med henblik på samtidig at udvide forordningens anvendelsesområde til også at omfatte øvrige finansielle institutter, pensionsfonde samt kredit- og forsikringsaktiviteter. Endelig bliver der til statistikken over industrielle virksomheder tilføjet to nye miljørelaterede oplysninger. Statistikkerne over erhvervsstrukturer vedrørende kreditinstitutter, pensionsfonde og øvrige virksomheder, der tilbyder finansielle tjenesteydelser, er nødvendige for at kunne vurdere det indre marked for finansielle tjenesteydelser, for at kunne sikre makroøkonomiske statistikker og overvåge stabiliteten i EU's finansielle system. Oplysningerne om industriens udgifter til miljøbeskyttelse udgør et vigtigt instrument for politikerne til at vurdere omkostningerne til overholdelse af miljølovgivningen, inklusive indvirkningen på virksomhedernes konkurrenceevne, og til at kontrollere, om princippet om, at forureneren betaler, følges.
Efter førstebehandlingen tog jeg som ordfører i juli 2001 kontakt til det dengang nye rådsformandskab i håbet om at få en fælles holdning fra Rådet hurtigt. Det var imidlertid for ambitiøst. Belgierne havde tilsyneladende glemt os, og ved slutningen af det spanske rådsformandskab forelå den fælles holdning så endelig. Det glæder mig, at Europa-Parlamentet trods den såkaldte sommerpause har givet mig lov til at fremlægge min betænkning ved andenbehandling efter knap tre måneder. Jeg kan have forståelse for de vanskeligheder, de forskellige medlemsstater har med at fremlægge bindende oplysninger vedrørende pensionsfonde, men Rådet har godkendt fire ændringer fra vores side, og jeg foreslår, at Parlamentet tilslutter sig det.

Lulling (PPE-DE)
Hr. formand, det gør mig ondt, at mine kolleger bliver lidt nervøse, men i betragtning af vores nye, komiske forretningsorden lægger jeg da vægt på at sige, hvad det drejer sig om her. Det er nemlig slet ikke teknisk! Siden 1999 har Den Økonomiske og Monetære Union været en realitet i eurozonen, og det, Kommissionen fremlægger for os nu, er et forsøg på at få bedre statistikker, så Den Europæiske Centralbank ikke træffer de forkerte beslutninger på grundlag af utilstrækkelige og dårlige statistikker.
Det forslag til forordning, vi har liggende foran os, tager sigte på at forbedre kvaliteten af disse statistikker, for det første idet fristerne for kvartalsvis indberetning af de vigtigste nationalregnskabsaggregater reduceres fra fire måneder til 70 dage, for det andet idet forskellige undtagelsesregler for medlemsstaterne ophæves, for det tredje idet beskæftigelsesdataene beregnes i én enhed, nemlig de ydede arbejdstimer. Disse ændringer er nødvendige for at kunne råde hurtigt over så nøjagtige BNP-statistikker som muligt. Således har bankernes nationaløkonomer i årevis advaret om, at utilstrækkelige økonomiske statistikker kan føre til fejl i den monetære politik. Eugenio Domingo Solans, medlem af Den Europæiske Centralbanks direktion, har til en tysk avis udtalt, at der skal være relevante statistikker for euroområdet. Det har beslutningstagerne i den europæiske økonomi, de finansielle markeder og i sidste ende borgerne i Den Økonomiske og Monetære Union interessere i. Der forestår dog stadig meget arbejde. Kommissionen er f.eks. nu om dage tvunget til at foretage de første BNP-vurderinger for eurozonen og EU på grundlag af ufuldstændige oplysninger, hvilket underminerer disse indikatorers pålidelighed og kan have en ugunstig indvirkning på de finansielle markeder og især på centralbankerne, og hr. ?
(Formanden afbrød taleren)
Goodwill (PPE-DE)
Hr. formand, denne betænkning vedrører N1-køretøjer, som er Kommissionens jargon for varevogne. Det er af interesse for den mest berygtede blandt britiske bilister - white van man - det vil sige en person, der befinder sig i en Ford Transit-varevogn, men tror, han er Michael Schumacher. Jeg ved godt, at dette er et særligt britisk fænomen, for her på kontinentet - og ikke mindst i Italien - tror enhver bilist, at han er Michael Schumacher.
Betænkningen er hovedsageligt teknisk og vedrører testning af CO2-udslip fra disse køretøjer. Det er lykkedes mig at få indføjet undtagelser for mindre producenter af specialkøretøjer, først og fremmest ambulancer, og jeg har indført begrebet køretøjsfamilier for at gruppere de tusindvis af køretøjer, der fremstilles i forskellige varianter.
N1-køretøjer er vigtige for os alle, fordi vi sandsynligvis foretager vores næstsidste rejse i et N1-køretøj, det vil sige en ambulance. Men det vil sikkert glæde Dem at høre, at der også er indføjet en undtagelse for det køretøj, hvori vi foretager vores sidste rejse, for rustvogne er ligeledes undtaget fra direktivet.
Formanden.
Det er mig en stor fornøjelse som skotte at kunne sige velkommen til Europa-Parlamentet til sir David Steel, formand for det skotske parlament, der har taget plads i den officielle loge.

Sir David skal holde en række møder med Europa-Parlamentet og følge dets aktiviteter. De skal være hjertelig velkommen, sir David, og vi ønsker Dem et godt og udbytterigt ophold.

Evans, Robert J.E. (PSE)
Hr. formand, jeg kan ikke skjule min skuffelse over, at betænkningen netop er blevet forkastet. Til dem, der stemte imod, og til medlemmerne af PPE-DE Gruppen vil jeg godt sige, at jeg håber, de er klar over, at de lige har stemt imod mere samarbejde i spørgsmål vedrørende asyl i EU. De har stemt imod udveksling af bedste praksis for en fælles asylpolitik. De har stemt imod at vurdere og udveksle gode idéer ...
(Bifald fra venstre)
De har stemt imod tiltag til fuldstændig sikring af, at folk ikke misbruger asylsystemet til terroristformål. Det er det, det handler om, og dette er blevet forkastet af medlemmer af PPE-DE Gruppen. Det er en skuffelse for Parlamentet.
(Formanden fratog taleren ordet)
(Bifald fra venstre)

Formanden.
Jeg ønsker ikke at starte en debat. Hr. Ribeiro, må jeg spørge, hvad Deres bemærkning til forretningsordenen er, og hvilken artikel i forretningsordenen De henviser til?

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, med dette punkt til forretningsordenen ønsker jeg at henlede opmærksomheden på denne særdeles ureglementerede procedure, som blot er udtryk for at man er en dårlig taber efter en afstemning. Dette indlæg burde være afholdt, i bedste fald, under stemmeforklaringen, men ikke nu. Det har været en temmelig ureglementeret procedure, synes jeg.

Raschhofer (NI)
Kommissionens forslag, med hvilket finansielle korrektioner i højere grad bliver mulige, skal hilses velkommen.
Den stadig hyppigere svindel med EU-midler, men også nogle tilstande i institutionerne - jeg vil kun henvise kort til den seneste særberetning fra Revisionsretten om støtteordningen for oliefrø - giver anledning til bekymring. På dette område er det nødvendigt med en mere effektiv fremgangsmåde end hidtil.
Kommissionens forslag om at forbedre muligheden for tilbagetagelse med en forlængelse af fristen går i den rigtige retning. Vi fra det Det Østrigske Frihedsparti har derfor stemt for betænkningen.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Hensigten med, at vi ikke modsætter os forslaget, er at give de arbejdere, der ønsker det, mulighed for at fratræde før pensionsalderen.
Der er imidlertid flere aspekter i forslaget, som er uacceptable.
Det er for det første uacceptabelt, at fratrædelserne ikke sker på frivillig basis, og at det ikke er alle, der ønsker det, som kan få lov til at fratræde.
En anden ting, der er uacceptabel, er, at 600 funktionærer opfordres til at gå på pension, samtidig med at man kun ansætter 273. Det medfører en øget arbejdsmængde for dem, der bliver tilbage, på trods af at betænkningen fastslår, at der allerede mangler 1.254 arbejdspladser. Og hvis institutionerne planlægger at kompensere for de manglende faste stillinger ved at øge antallet af midlertidige ansættelser og anvendelsen af underleverandører - hvilket ofte kommer ud på ét - er det ikke bedre. Det er altsammen uacceptabelt i en situation med arbejdsløshed og usikkerhed i ansættelsen.
Derfor har vi ikke, selv om vi ikke modsætter os forslaget, ønsket at støtte det, og vi har undladt at stemme.

Collins (UEN)
Jeg har stemt for Bakopoulos-betænkningen, fordi jeg ønsker sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening fra skibe.
Jeg tilslutter mig forslaget om at oprette et udvalg for sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening fra skibe, da det omfatter mange af Parlamentets forslag. Det nye udvalg vil sikre større gennemsigtighed, mere ensartet gennemførelse af Fællesskabets politikker, mindre bureaukrati og færre omkostninger.
Søtransport er den mest forsømte transportforbindelse. Hvis Kommissionen agter at etablere "motorveje til søs", der fremmer søtransport og opretter skibsforbindelser som led i det transeuropæiske net, skal søfarende nationer som f.eks. Irland ligebehandles.
Den europæiske flåde er skrumpet. Færre ønsker at stå til søs. EU har mistet 40% af sine sømænd. I 2006 vil EU have brug for 36.000 sømænd.
Over 70% af handlen mellem Fællesskabet og resten af verden fragtes med skib. Hvert år passerer 2 milliarder ton forskellige varer de europæiske havne. Nærskibsfart tegner sig for 41% af varetransporten inden for Fællesskabet. Søtransporten udnyttes ikke fuldt ud. Den kan blive et reelt alternativ til landtransport.
Piscarreta (PPE-DE)
Fordi Portugal, og mere præcist Algarve-kysten, har været offer for havforurening uden fortilfælde, kan jeg kun tilslutte mig ordførerens, hr. Bakopoulos', indstilling og alle Europa-Kommissionens initiativer til styrkelse af lovgivningen om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening fra skibe, ligesom jeg tilslutter mig ønsket om at øge effektiviteten af gennemførelsen af EU's politik for sikkerhed til søs. Derfor er jeg også helt enig i forslaget om at oprette et fælles udvalg for sikkerhed til søs, der skal erstatte de nationale udvalg. Denne nye struktur vil betyde et kvalitativt spring for de europæiske kysters sikkerhed og for forebyggelsen af forurening fra skibe.

Fitzsimons (UEN)
Jeg har stemt for hr. Goodwills betænkning, fordi den vil bidrage yderligere til beskyttelse af miljøet.
Ved forslaget udvides anvendelsesområdet for de nuværende direktiver 70/156/EØF og 80/1268, hvad angår måling af CO2-emissioner og brændstofforbrug. Med andre ord skal nye lette erhvervskøretøjer nu opfylde krav, der stort set svarer til de eksisterende krav til personbiler.
Jeg håber, at måling af disse køretøjers brændstofforbrug og CO2-emissioner vil give os mulighed for at udarbejde foranstaltninger, der forbedrer køretøjernes effektivitet på disse områder.
For at sikre EU-typegodkendelse af lette erhvervskøretøjer vil direktivet omfatte et krav om, at køretøjers CO2-emissioner og brændstofforbrug fremover skal kontrolleres.
Det vil ikke være muligt for medlemsstaterne at tillade, at lette erhvervskøretøjer registreres eller tages i brug, hvis der ikke foreligger et gyldigt overensstemmelsescertifikat med henblik på denne godkendelse efter 1. januar 2007.
I sidste ende er det en fordel for både miljøet og bilejerne, hvis carbonoxid måles og reduceres, og køretøjseffektiviteten forbedres.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Kyoto-protokollens vigtigste budskab er, at drivhuseffektens miljøomkostninger skal internaliseres i økonomien. Denne økonomiske internalisering, der allerede er ved at foregå i industrien og energisektoren, især via EU-direktivet om handel med emissioner (som snart forelægges Europa-Parlamentet til førstebehandling), bør udvides til alle økonomiske sektorer og alle aktivitetsområder. Jeg glæder mig derfor over dette direktivforslag for N1-køretøjer og hr. Goodwills betænkning.
Piscarreta (PPE-DE)
Med den bemærkelsesværdige udvikling i turismen er den gældende momssærordning for rejsebureauer i EU uanvendelig, utidssvarende og særdeles konkurrenceforvridende. Jeg støtter derfor Europa-Kommissionens initiativ og ordførerens, fru Torres Marques', ændringsforslag, som gør ordningen enklere og mere konkurrencevenlig. 
Turistindustrien, der er af stor betydningen for Algarve-regionen, vil kun få fordele af denne ændring. Rejsebureauer og -arrangører, der er etableret uden for EU, skal erlægge moms, når de leverer rejsepakker til kunder, der har bopæl i EU, mens aktører i EU fritages, når de leverer rejsepakker til kunder, der har bopæl uden for EU, således at der hermed genskabes en sund og lige konkurrence på EU's indre marked.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt imod betænkningen, som endnu en gang foreslår at "lette politisamarbejdet og det retlige samarbejde i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme" under henvisning til "bekæmpelsen af terrorisme".
Øget undertrykkelse på bekostning af ønsket om en politisk ordning har, ligegyldigt hvor den finder sted (Irland, Baskerlandet, Korsika etc.), endnu ikke bevist, at den er løsningen på terrorproblemet. Den har endda snarere, som en modreaktion, bidraget til at fastholde problemet.
I virkeligheden er "bekæmpelsen af terrorisme" her kun en undskyldning for at styrke Europas repressive maskineri yderligere, samtidig med at man endnu en gang understreger det faktum, at det er uden for befolkningens kontrol. At forslaget stammer fra Kongeriget Spanien, hvis repressive system har bevaret en hel del træk fra Franco-regimet, indgyder ikke yderligere tillid.
Det er givetvis ikke mangel på repressive systemer, Europa lider under, men snarere et repressivt overskud, når de vandrende arbejdstagere ud over deres andre genvordigheder bliver mødt med mistanken om, at de er potentielle "terrorister".

Coelho (PPE-DE)
Jeg har stemt for disse to forslag, fordi de indgår i en sammenhængende gruppe af horisontale foranstaltninger, der sikrer en korrekt og effektiv gennemførelse af de foranstaltninger, som Europa-Parlamentet har vedtaget til bekæmpelse af terrorisme (rammeafgørelsen om bekæmpelse af terrorisme og rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre).
Terror som trussel må tages særdeles alvorligt på begge sider af Atlanterhavet, for det er ikke kun en af de største trusler mod demokratiet, den frie udøvelse af menneskerettighederne og den frie økonomiske og sociale udvikling, men frem for alt et angreb på den mest grundlæggende menneskerettighed, nemlig retten til livet.
Det er derfor med glæde, at jeg kan konstatere, at EU har gjort klare fremskridt siden de frygtelige begivenheder den 11. september 2001 med hensyn til såvel udveksling af oplysninger som politi- og retssamarbejdet om bekæmpelse af terrorisme og på lovgivningsområdet.
Jeg håber, at det næste skridt bliver, at vi når til enighed om, at vi prioriterer spørgsmålet om, hvordan bekæmpelsen af terrorismen skal finansieres, og en styrkelse af dialogen med USA (så de forhandlinger, der blev påbegyndt i sommer, når til et resultat, og der undertegnes en aftale om retligt samarbejde med USA). Bekæmpelsen af terrorisme må altid vejes op mod den demokratiske retsstats værdier, hensynet til borgernes rettigheder og de almindelige retsregler. En kamp, der ser bort fra disse prioriteringer, vil betyde et uberettiget knæfald for barbariet og et uacceptabelt civilisatorisk tilbageskridt.

Figueiredo (GUE/NGL)
Spaniens initiativ i Rådet indgår i en styrkelse af de overnationale politi- og retsforanstaltninger - især inden for EU - i forbindelse med den såkaldte "bekæmpelse af terrorisme". Organer (Europol og Eurojust), der unddrager sig demokratisk og retlig kontrol, centraliseres, struktureres og forstærkes, idet man overskrider de rettigheder og friheder, som staternes forfatninger og anden lovgivning indeholder. Man overskrider også samarbejdet mellem nationalstaterne og opretter i stedet overnationale kontrolmekanismer for disse. Det må også påpeges, at forslaget om at oprette en "ordning for evaluering af de nationale retsregler om bekæmpelse af terrorisme og gennemførelsen heraf" overskrider og krænker det nuværende retsgrundlag i traktaterne.
Sådanne initiativer indgår i en sikkerhedskoncept, der bringer de grundlæggende rettigheder, friheder og retsgarantier stadig mere i fare. Skønt ordføreren fremsætter forslag, der tager hensyn til og skal sikre de grundlæggende rettigheder, friheder og retsgarantier - eksempelvis med hensyn til behandling og overførsel af personoplysninger (hvor det bør bemærkes, at Europol har aftaler med tredjelande, herunder USA) - så ændrer dette ikke de foreslåede initiativers overordnede indhold.
Vi har derfor stemt imod.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI)
Jeg har stemt imod Galeote-betænkningen ud fra den overbevisning, at Parlamentets store politiske grupper har anvendt den nye forretningsorden på en upassende måde. Galeote-betænkningen beskrives bedst med de ord, som hr. Turco benyttede under forhandlingen i går. Jeg støtter hans analyse i dens helhed.

Kirkhope (PPE-DE)
Den britiske konservative delegation ønsker at deltage fuldt ud i bekæmpelsen af terrorisme og støtter helt og holdent et øget samarbejde mellem politiet og andre retshåndhævende myndigheder i de forskellige medlemsstater, men vi kan ikke støtte tiltag til udvidelse af Eurojust. Det Forenede Kongerige bør ikke deltage i Eurojust, men bør fortsat kæmpe sin egen kamp mod terrorismen. Delegationen støtter initiativet i Kirkhope-betænkningen om fælles efterforskningshold, hvor politistyrkerne samarbejder om at fange storforbrydere. Dette initiativ er endnu ikke gennemført i medlemsstaterne.
Eurojust er ikke vejen frem og er unødvendig, hvis samarbejdet forbedres i henhold til Kirkhope-betænkningen. Af disse årsager har den britiske konservative delegation undladt at stemme.

Korakas (GUE/NGL)
Som det også fremgår af dagens forhandling, har man i EU meget travlt med at fremstille antidemokratiske, repressive love. Den spanske regerings initiativ (vedtaget uden forhandling i henhold til den nye forretningsorden) har til formål at styrke og fremskynde de allerede vedtagne foranstaltninger til indsamling og udveksling af oplysninger og indføre et strengt og kvælende tilsyn med medlemsstaterne for at sikre en tro og hurtig gennemførelse af den europæiske terrorlovgivning og europæiske arrestordre i deres eget retssystem. De er tilsyneladende bange for, at man vil lade sig påvirke af presset fra den demokratiske folkelige bevægelse, som allerede har rejst sig i de fleste lande, og ikke rette sig helt ind efter disse lovgivningsmæssige misfostre.
For at få den bedste koordinering forpligtes medlemsstaterne - i strid med selve begrebet national suverænitet - til at indsamle og videregive et minimum af oplysninger til Europol og Eurojust om såkaldte terrorismerelaterede forbrydelser.
Hvad der helt præcist skal forstås ved koordinering og ensartet retsligt og politimæssigt samarbejde, fremgår klart af et fortroligt dokument fra Europol, som blev afsløret for nylig, hvor der under den meget sigende titel "Den europæiske bedste praksis til håndtering af informanter" indføres foranstaltninger til anvendelse af stikkere og provokatører, som skal arbejde for politiet, og som ikke kan straffes, selv om de har medvirket til kriminalitet!
Af ovennævnte årsager har Grækenlands Kommunistiske Partis medlemmer af Europa-Parlamentet stemt imod disse tekster.

Meijer (GUE/NGL)
Autoritære myndigheder er traditionelt kendetegnet af tanken om, at de bedst kan overleve kritikken af deres politik ved at begrænse borgernes frie informationsudveksling, ytringsfrihed og frihed til at organisere sig og rejse. Den angst for terrorangreb, som er vokset det sidste år, gør gamle planer om at forstærke hæren, politiet og efterretningstjenesterne og begrænse frihedsrettighederne aktuelle igen. I nogen tid gør denne angst de omstridte planer mere acceptable for den brede offentlighed, end de ville være på andre tidspunkter. I mellemtiden har folk opdaget ulemperne ved en sådan udvikling. I Nederlandene medførte en aktion blandt computerbrugere mod den af Rådet ønskede pligt til at gemme elektronisk post i sidste uge støtte fra 2.500 personer på to dage. Foruden denne krænkelse af brevhemmeligheden, som har eksisteret i mere end et århundrede, har der været forsøg på at fratage radikale oppositionsbevægelser ethvert perspektiv og få dem til at bruge vold, hvorefter de kan erklæres illegale. Politiske eksilorganisationer i Europa fratages deres opholdstilladelse, og de bliver afskåret fra betalingsoverførsler. Heldigvis begynder også Parlamentet nu at blive klar over, at angsten for terror ikke må være en grund til at afskaffe vores samfunds demokratiske og tolerante karakter. Jeg afviser forslaget, men støtter forslagene om at beskytte personoplysninger bedre, informere Europa-Parlamentet og offentliggøre rapporter.

Ribeiro e Castro (UEN)
Min stemme for disse forslag er udtryk for, at jeg er enig i de to initiativer fra Spanien til fordel for nogle foranstaltninger, der skal lette samarbejdet mellem politi- og retsmyndighederne i bekæmpelsen af terrorisme, ligesom jeg støtter ordførerens vigtigste ændringsforslag, der præciserer, at de oplysninger, der overdrages i henhold til denne afgørelse, vil være af begrænset omfang, kræver, at hver enkelt medlemsstat har en Eurojust-korrespondent på terrorismeområdet, og altså ikke giver medlemsstaterne mulighed for at udpege en anden kompetent myndighed og kræver, at medlemsstaterne opretter fælles efterforskningshold i bekæmpelsen af terrorisme, når der er behov for et større samarbejde, især i komplekse tilfælde af grænseoverskridende karakter.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hvad fru Gebhardts betænkning angår, må jeg desværre sige, at jeg drømte om vores kollega Antonio Di Pietro, som er kendt i Italien og i hele Europa for sin rolle i forbindelse med de retlige net. Apropos net drømte jeg, at hr. Di Pietro var fisker og smed net ud fra bådene. Men det var et retligt net, som han smed ud, og han fangede mange store fisk, mens det lykkedes de små fisk at undslippe, fordi de som bekendt gerne vil være pensionister. Hvis jeg skal fortolke denne drøm, tror jeg, at vi får en glimrende fangst af europæiske kriminelle ved hjælp af dette retlige net, sådan som jeg så i min drøm.

Kirkhope (PPE-DE)
Den britiske konservative delegation ser ingen grund til at indføre en paneuropæisk retlig uddannelse. Det er et nationalt anliggende, og hver enkelt medlemsstat har i øjeblikket sit eget særlige uddannelsessystem for dommerstanden. Og sådan bør det blive ved med at være. Det vil også have uacceptable konsekvenser for EU's budget, der vil være svære at få igennem budgetproceduren.
De britiske konservative kan ikke støtte foranstaltningerne i denne betænkning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at dette franske initiativ vil forbedre kendskabet til medlemsstaternes og Fællesskabets retssystemer og derved også den indsats, som ydes af alle aktørerne inden for retsvæsenet i EU og EU's medlemsstater - dommere, offentlige anklagere og advokater samt, eventuelt, ansatte hos politiet med dommerlignende opgaver. Dette net, bestående af de læreanstalter og institutioner i medlemsstaterne, der tager sig af videreuddannelse af medlemmerne af dommerstanden og den offentlige anklagemyndighed, har eksisteret på uofficielt plan siden oktober 2000, men er ikke nogen juridisk person. Denne begrænsning betyder, at det ikke kan modtage støttemidler fra hverken EU-budgettet eller medlemsstaternes budgetter, hvilket der vil blive lavet om på, hvis dette franske initiativ vedtages, fordi nettet derefter kan finansieres over EU's almindelige budget. Sammenfattende er der tale om et initiativ, der vil forbedre kendskabet til de forskellige nationale retssystemer og de retlige instrumenter, som udgør grundlaget for det retlige samarbejde inden for EU.

Berthu (NI)
Vi har netop modtaget den kolossale tekst (ca. 200 sider) til det forslag til forordning, som opstiller sundhedsbestemmelser for produkter, der skal anvendes til dyrefoder. Forslagets indhold er overvejende godt, og vi har stemt for det, eftersom det indfører stramme regler, forbyder anvendelse af produkter, som er erklæret uegnede til konsum, i dyrefoder, og bandlyser "dyrekannibalisme".
Det er snarere forslagets form, som er kritisabel. Det drejer sig om en forordning, som er umiddelbart gennemførlig i alle medlemslande. Den er desuden ekstremt detaljeret. Og endelig er den tvunget til at tillade visse undtagelser, som gør dens bestemmelser endnu mere komplicerede, f.eks. hvad angår fodring af dyr med køkkenaffald i Tyskland og Østrig.
Vi mener, at det ville være klogere i sådanne tilfælde at udarbejde nogle rammeforslag - udelukkende på europæisk niveau - med nogle målsætninger, selv om det betyder, at man samtidig skulle præsentere en vejledende forordningsmodel, som medlemslandene skulle gennemføre med tilførsel af de ændringer, der måtte være i medfør af deres særlige nationale karakteristika. Denne løsning ville være langt mere fleksibel og give medlemslandene en større bevægelsesfrihed. Den ville sandsynligvis gøre alle tilfredse bortset fra dem, der er helt tossede med harmoniseringen.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg håber, at kommissæren, fru Wallström, tilgiver mig, for jeg drømte også om hende i nat. Men hvorfor gjorde jeg det? Det gjorde jeg, fordi jeg havde mødt en GMO, der fortalte mig - ingen af os ved jo, hvordan GMO'erne ser ud - at den selv havde drømt, at den var Odysseus, som var bundet for ikke at give efter for sirenernes fristelser, og som havde set en smuk GMO-sirene - der lignede fru Wallström - som sagde til den: "Følg mig, følg mig! Så bliver du lykkelig!" Men det var kun en drøm, hr. formand, for virkeligheden ser anderledes ud! Derfor stemte jeg imod betænkningen, selv om alt i drømmen tydede på, at jeg skulle følge sirenen Margot Wallströms angivelser.

Formanden.
Det ser ud til, at fru Wallström viser hr. Barón Crespo større opmærksomhed end Dem, hr. Fatuzzo.

Alavanos (GUE/NGL)
Kommissionens forslag om grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer går desværre ikke så langt som Cartagena-protokollen, som det er meningen, forslaget skal gennemføre. De vigtigste mangler, som bør dækkes, er:
For det første bør princippet om forebyggelse formuleres klart i fællesskabsteksten. 
For det andet bør der gælde de samme regler og principper for EU's indre marked og for udenrigshandlen. Hvis et produkt ikke er på markedet på det indre marked, kan det heller ikke eksporteres.
For det tredje skal eksportlandet bevare det fulde ansvar, hvad angår handel med forbudte genetisk modificerede organismer, og ansvaret skal ikke lægges over på importlandet.
For det fjerde skal der sikres fuld informering af offentligheden.
For det femte skal der træffes alle nødvendige foranstaltninger for at hindre, at de store virksomheder udnytter deres multinationale struktur til at undslippe kontrolforanstaltningerne.
Ændringsforslagene fremsat af Europa-Parlamentets Miljøudvalg går i den rigtige retning, og derfor kan jeg støtte dem.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi har stemt for denne betænkning på grund af de forbedringer, som den indfører i Rådets oprindelige forslag. Det er eksempelvis vigtigt, at borgernes grundlæggende ret til et frit valg, hvad angår GMO'er, anerkendes, og at der tages hensyn til forsigtighedsprincippet samt til beskyttelsen af miljøet og af menneskers sundhed. 
Det er ligeledes vigtigt, at det anerkendes, at partskonferencens første møde bør gennemføre artikel 27 i protokollen, der opstiller nogle rammer, inden for hvilke der kan udvikles en internationalt acceptabel ansvars- og erstatningsordning i forbindelse med GMO-relaterede skader, og at der indføres særlige forsigtighedsforanstaltninger for alle foderstoffer, der finder anvendelse som fødevarer for mennesker eller foder til dyr.
Betænkningen udtaler sig imidlertid ikke om så vitale spørgsmål som problemet med EU's afhængighed af import af protein- og olieholdige planter på baggrund af GMO-risikoen. Det skal også bemærkes, at Rådet ønsker at ophæve det gældende moratorium, hvilket vi ikke er enige i, således som det allerede fremgik af afstemningen om den foregående betænkning.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
 Vi stemmer for de ændringsforslag, som vores kollega Jonas Sjöstedt har forsvaret, til Europa-Parlamentets og Rådets forslag til forordning om grænseoverskridende overførsler af GMO'er. Faktisk er Kommissionens forslag ikke så vidtrækkende som Cartagena-protokollen af 29. januar 2000 om biosikkerhed. Forslaget tager ikke tilstrækkeligt hensyn til det forsigtighedsprincip, som er indskrevet i Rio-erklæringen om miljø, eller til de aktuelle debatter, som foregår i Europa om disse spørgsmål.
Kommissionen foretager en overfladisk fortolkning af Cartagena-protokollen (resultatet af et kompromis), selv om det trods alt står klart, at sidstnævnte først og fremmest hviler på forsigtighedsprincippet. En sådan fortolkning kan ikke andet end bidrage til at udvande Cartagena-aftalen for sit indhold, samtidig med at den er i færd med at blive ratificeret af de enkelte stater. Det er en alvorlig sag. Vi har netop endnu en gang under Johannesburg-konferencen om bæredygtig udvikling i slutningen af august og begyndelsen af september set, at i mangel på en fast, erklæret politisk vilje vinder landbrugsindustriens og de multinationale selskabers særinteresser samt den rendyrkede kommercielle logik over befolkningernes almene interesse.
EU skal udnytte sin indflydelse på internationalt niveau, ikke til at udvande den dynamik, som Cartagena-aftalen udløste, men til at styrke den. Det er EU's ansvar.
Moreira da Silva (PPE-DE)
I maj 2000 undertegnede EU og medlemsstaterne Cartagena-protokollen om forebyggelse af bioteknologiske risici ved overførsel, manipulation og anvendelse af GMO'er. Dette forslag til forordning fra Europa-Kommissionen er særdeles vigtigt, fordi det sætter gang i den praktiske gennemførelse af Cartagena-protokollen i EU, hvilket forebygger den konkurrenceforvridning, der kunne opstå, hvis disse regler blev gennemført af medlemsstaterne enkeltvis. Ordføreren har forbedret forslaget til forordning, og særlig hans forslag om at forbyde eksport af GMO'er, der ikke er godkendt i EU, fortjener bifald.

Ribeiro e Castro (UEN)
Der må udfoldes en stadig indsats for også ved grænseoverskridende overførsler at sikre en passende grad af beskyttelse, så der kan ske overførsel, manipulation og anvendelse uden fare af GMO'er, som den moderne bioteknologi kan frembringe, men som kan have uheldige følger for bevarelsen og den bæredygtige anvendelse af biodiversiteten, og dermed forebygge risici for den menneskelige sundhed. Dét er formålet med denne forordning, som nu er til førstebehandling, og som skal fastlægge de nødvendige bestemmelser for Cartagena-protokollens gennemførelse. Jeg giver den min fulde støtte, eftersom fællesskabsforordningen på dette særdeles følsomme område sigter på at undgå den forskellighed og overlapning, som medlemsstaternes lovgivning og administrative bestemmelser betyder, og derved tilvejebringe større retssikkerhed og bidrage til, at det indre marked kan fungere ordentligt.

Sacrédeus (PPE-DE)
Med tanke på den potentielle risiko, som GMO'er kan være for miljøet i almindelighed og den biologiske mangfoldighed i særdeleshed, har vi svenske Kristelige Demokrater valgt at støtte en restriktiv linje. Med henvisning til forsigtighedsprincippet mener vi, at importlandets regler skal respekteres af eksportøren. Endvidere mener vi, det er overordentligt vigtigt, at der udarbejdes nogle fælles regler for skadesansvar på internationalt niveau. Desuden er det klart, at vi ikke skal eksportere GMO'er, som vi ikke selv godkender inden for EU. Bestemmelserne i forordningen bør anvendes, uanset hvornår Cartagena-protokollen træder i kraft.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, parlamentsbetjentene - de italienske parlamentsbetjente - standsede mig, da jeg var på vej ind i salen, og sagde følgende til mig: "Hr. Casacas betænkning, som tager sigte på at reducere antallet af kontroller med Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget" - færre kontroller betyder jo bedre kontroller, som der står i betænkningen - "fik os italienske parlamentsbetjente til at tænke på det modsatte af, hvad hr. Goodwill vil sige. Han mener nemlig, at de italienske bilister elsker at køre stærkt ligesom Schumacher, men vi er mere interesserede i ikke at få flere parkeringsbøder. Derfor håber vi, at der bliver færre - og således også bedre - kontroller med ulovligt parkerede biler, så vi får færre parkeringsbøder."
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i torsdags var jeg med i en tv-udsendelse i Milano. Eftersom Milanos nye kardinal, Hans Hellighed Tettamanzi, som kommer fra byen Genova, havde udtalt dagen før, at vi skal tage imod de indvandrere, der rejser til Europa og navnlig til Milano, med åbne arme, fik han desværre nogle vrede telefonopkald fra utilfredse mennesker, der ikke var enige i hans anbefaling. Så da jeg stemte for en bedre indvandring, tænkte jeg på det, som hr. Vatanen personligt sagde til mig for nogle dage siden: "Hvad nu hvis det var os, der var født i Senegal? Hvad hvis det var os, der var født i de lande, som disse mennesker er nødt til at emigrere fra for at rejse til Europa og finde noget at leve af?"

Berthu (NI)
Vi glæder os over forkastelsen fra et snævert højreflertal af Evans-betænkningen om asyl. Allerede fra beslutningens stk. 1 opfordrede han "Kommissionen og medlemsstaterne til at lægge stor vægt på udformningen af en fælles immigrationspolitik for at lette presset på asylsystemet". Således var det første forslag til reducering af antallet af falske asylansøgere fra Europa-Parlamentets venstrefløj at åbne mere op for vores grænser og modtage disse personer som legale indvandrere!
Resten af beslutningen var af samme skuffe. Allerede fra stk. 3 blev Kommissionen bedt om at foreslå "bedste praksis" på asylområdet, som "først og fremmest (læg godt mærke til udtrykket: først og fremmest) vil blive baseret på en sikring af, at medlemsstaterne opfylder deres internationale beskyttelsesforpligtelser". Således er hovedformålet for Europa-Parlamentets venstrefløj at tage imod de personer, som bliver forfulgt, ligegyldigt hvor mange de er. Den sætter klart og uden at lægge skjul herpå målsætningerne om intern sikkerhed og samfundsmæssig balance i anden række.
Lang (NI)
I 1999 blev der på topmødet i Tampere fastlagt en endelig frist for iværksættelse af den fælles asylpolitik, der hed 2004. Vi må konstatere, at De 15's målsætning er svær at nå. Dokumenter og betænkninger hober sig op og foreslår for hver gang en ny fase i harmoniseringen af asylpolitikken, men i sidste ende er der ingen konsensus og ingen fremskridt! Kun to forslag er vedtaget for indeværende, og det endda på et hængende hår. Selv Sevilla-topmødet, som fremstod som en stor begivenhed i kampen mod den illegale indvandring, var en fiasko. Det er kun lykkedes EU-medlemsstaterne at enes om den mindste fællesnævner, nemlig at man ikke skal straffe de lande, der skaber illegale indvandrere.
De europæiske sager om den fælles asyl- og indvandringspolitik er kørt fast, hvad enten det drejer sig om definitionen af flygtningestatutten, asylpolitikken, familiesammenføringen eller tilførsel af udenlandsk arbejdskraft til visse økonomiske og sociale sektorer. Hvorfor er de kørt fast? Ganske enkelt fordi man her berører nogle kompetencer, som henhører under de enkelte medlemsstater, nemlig ethvert lands ret til at kontrollere indvandringen og iværksætte sin egen indvandringspolitik. Bruxelles ønsker at harmonisere det hele, men det er vanskeligt for den enkelte stat at miste en del af sin suverænitet.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Under den kolde krig var flygtninge fra Øst meget velkomne i Vesteuropa. At flygte blev rost som en frihedselskende handling, som alle burde være solidariske med. Nu om dage kommer flygtningene for det meste fra fjernereliggende egne, de ser anderledes ud end vesteuropæere, og der er også meget mindre forståelse for den situation, de flygter fra. Da levestandarden i det land, de flygter fra, altid er lavere end hos os, er de på forhånd mistænkt for at have økonomiske motiver for deres flugt. Det sidste år er der tilmed opstået angst for, at flygtninge kan være terrorinfiltratorer. EU's medlemsstater har en tendens til at fastsætte maksimumsgrænser for antallet af flygtninge, som kan få adgang til deres land, og fastsætter deres eget modtagelsesniveau lavere end nabolandenes. Således skaber vi et Fort Europa, hvor heller ikke mennesker i stor nød længere kan komme ind, og hvor internationale konventioner krænkes. Konsekvensen er, at familier i endnu højere grad end før splittes, og at mennesker sendes tilbage til et land, der ikke er sikkert for dem, og hvor de går deres undergang i møde. Jeg afviser hovedpunktet, men støtter forslagene fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om ikke at udlevere nogen til lande, hvor de risikerer dødsstraf, om eventuelt kun at nægte krigsforbrydere flygtningestatus, og om at tage hensyn til det stigende antal kvindelige asylsøgere.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, fru Angelilli anbefaler i sin betænkning - og det går jeg ind for - at ofre for forbrydelser skal have erstatning. Jeg er personligt af den opfattelse - og det samme gælder for Pensionistpartiet, som jeg repræsenterer, eftersom der også er mange ældre og pensionister, der er ofre for nogle ganske vist mindre forbrydelser som tyveri og indbrud - at det er rimeligt, at staten udbetaler en erstatning til ofre for forbrydelser. Det er nemlig ikke kun gerningsmændene, der er skyldige, men også staten, som burde holde øje med, kontrollere og sikre, at disse forbrydelser ikke finder sted, nemlig ved at straffe forbrydelserne og ved at opdrage borgerne til at overholde loven. Derfor håber jeg, at vi gennemfører dette initiativ til at udbetale erstatning til ofrene for forbrydelser, og at der også bliver givet nogle ordentlige bøder til dem, der er ansvarlige for lov og orden, og som ikke gør deres pligt, navnlig politikerne og de ansvarlige på højeste plan i medlemsstaterne.

Alavanos (GUE/NGL)
Roberta Angelillis betænkning er en forbedring i forhold til Kommissionens grønbog om en lovramme for erstatning til ofre for forbrydelser. Betænkningens grundtanke er positiv, nemlig at alle medlemslande bør udarbejde programmer for erstatning til ofre for forbrydelser, som ikke kan få erstatning fra gerningsmanden eller ad andre kanaler, herunder ofre for terrorhandlinger. Den europæiske konvention af 1988 om erstatning til ofre for voldsforbrydelser er nemlig ikke undertegnet af alle medlemsstater, og undertegnelsen i sig selv giver heller ikke ofrene for voldsforbrydelser mulighed for at kræve erstatning fra staten. Den vejledning i bedste praksis, hvad angår gældende bestemmelser i de forskellige medlemslande, som Kommissionen også anmodes om at udarbejde, er et positivt skridt, som kan hjælpe medlemsstater med mindre erfaring til at håndtere disse situationer.

Berthu (NI)
Jeg har allerede i min stemmeforklaring til Evans-betænkningen sagt, at de ansvarlige regeringers første forpligtelse på asylområdet i dag er at sikre sig, at en tilstrømning af flygtninge ikke destabiliserer vores lande.
I den henseende og set i lyset af Angelilli-betænkningen vil den første og letteste opgave være ikke selv at forværre bestemmelserne i Genève-konventionen. F.eks. hører man, at ministrene for retlige og indre anliggender, RIA-Rådet, som mødtes den 13. september og for altså kun 10 dage siden, skulle være blevet enige om en udvidet definition på flygtningebegrebet, idet de har vedtaget bredere kriterier end Genève-konventionens. Især truslen om forfølgelse stammer ikke altid fra statslige myndigheder. Den kunne også stamme fra "ikke-statslige organer", ifølge deres konklusioner.
Vi ville ønske, at vores regeringer, før de gik i gang med sådanne udvidelser, grundigt ville overveje, hvor mange millioner mennesker der kunne tænkes at benytte sig af denne nye rettighed, og hvilke økonomiske og sociale omkostninger deres initiativer i sådanne tilfælde kunne medføre for vores lande. Også her ville det være bedre allerede i dag at overveje alternative beskyttelsesmuligheder til asylretten.
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg stemte for, dels fordi jeg bifalder den grønbog om erstatning til ofre for forbrydelser, som Kommissionen fremlagde i maj, og som betyder et væsentligt skridt fremad på det følsomme område med at etablere fælles minimumsstandarder for erstatning til ofre for forbrydelser, som gælder i hele EU og så vidt muligt også i forhold til tredjelande ifølge et princip om gensidighed. Jeg stemte også for, fordi jeg støtter fru Angelillis overordentlig fremragende betænkning. Den peger særlig på, at minimumsstandarden må omfatte en klar definition, som alle medlemsstaterne kan tilslutte sig, og som nøje fastlægger, hvilke former for forbrydelser og skader der kan give anledning til erstatning, ligesom den på forhånd angiver nogle objektive kriterier. Jeg er også enig med ordføreren, når hun anbefaler, at der oprettes et grønt europæisk telefonnummer til støtte for ofre, der skal fungere døgnet rundt på alle officielle EU-sprog.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hvad har de kosmetiske midler, som mange kvinder har gjort sig smukkere med, været godt for? Der var en fattig, ældre pensionist, som sagde til mig: "De kosmetiske midler, som har gjort kvinderne så smukke, har ruineret mig! Jeg har brugt alle mine penge! Nu er jeg en fattig pensionist uden en krone på lommen, men jeg er lykkelig, for jeg har haft et sjovt liv". En anden pensionist sagde til gengæld til mig: "Jeg har tværtimod modstået fristelserne fra de kvinder, der bruger kosmetiske midler, og nu er jeg en rig pensionist, men det er jeg ked af, for jeg ville også gerne have haft et sjovere og mere muntert liv, hvor jeg var mere i kontakt med smukke kvinder, der bruger kosmetiske midler." Derfor vidste jeg ikke, hvad jeg skulle gøre, men så kiggede jeg på fru Roth-Behrendt, som sikkert bruger kosmetiske midler, der ikke er testet på dyr. Hvor er fru Roth-Behrendt dog en smuk kvinde! Vi kan alle sammen se, at de kosmetiske midler, hun bruger, virker, og måske virker de også bedre end dem, der er testet på dyr. Så vi bør følge fru Roth-Behrendts anvisning, og derfor stemte jeg for.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.50 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Det er min kedelige pligt at meddele Dem, at Juan Carlos Beira Montes, medlem af den spanske civilgarde, er blevet myrdet ved et terrorattentat i Leiza i Navarra i Spanien.
Atter har ETA's terrorismes blinde had ramt en borger i Unionen, et medlem af politistyrken i en demokratisk stat.
Som ved tidligere lejligheder vil jeg give udtryk for Europa-Parlamentets stærkeste fordømmelse af denne handling og for vores største medfølelse med afdødes familie, de spanske borgere og de spanske myndigheder.
Sammen vil vi vinde slaget mod terrorismen.
Mine damer og herrer, jeg anmoder Dem om at iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Hr. MacCormick, De har ordet.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på protokollens punkt 12 vedrørende indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager. Mit navn optræder to gange på listen, men som de tilstedeværende medlemmer vil huske, fremsatte jeg udtrykkeligt en bemærkning til forretningsordenens artikel 2. Jeg mener derfor, at det burde have været registreret som en bemærkning til forretningsordenen, mens det, jeg sagde, bør fremgå af protokollen.

Formanden.
Deres bemærkning vil blive taget til efterretning, og protokollen vil blive rettet i henhold hertil.
Er der andre bemærkninger?
(Parlamentet godkendte den således ændrede protokol)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er generel debat om Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003.
Som De ved, drejer det sig om en ny type forhandling, og derfor vil jeg være Dem taknemmelig for Deres overbærenhed og samarbejde.
Formanden for Budgetudvalget, hr. Wynn, indleder debatten.
Wynn, Terence (PSE)
Hr. formand, vi har ikke prøvet det her før, men jeg glæder mig over muligheden for at indlede denne forhandling. Normalt stemmer vi om førstebehandlingen i udvalget, inden budgetforhandlingen, og de fleste af os kommer her for at holde vores lille tale på tre minutter, hvis vi er heldige eller på halvandet minut, hvis vi er uheldige. Disse taler bærer desuden ofte præg af at være erklæringer, som stort set ikke ændrer noget, da arbejdet allerede er udført.
Med denne session forsøger vi at indlede en reel dialog, hovedsagelig med Kommissionen, men også med Rådet, med henblik på at finde ud af, hvordan vi bør stemme i næste uge, og at stille spørgsmål vedrørende begivenhederne siden det foreløbige budgetforslag blev fremlagt første gang. Siden det foreløbige budgetforslag er der sket flere ting, herunder Rådets afstemning om Rådets budgetforslag, som vi skal stemme om. Vores udvalg har samarbejdet med ordførerne for at sikre, at vi kan stille fornuftige ændringsforslag. Som altid overstiger de stillede ændringsforslag den sum penge, vi har til rådighed.
Det er begge ordføreres opgave at vurdere disse ændringsforslag. Under debatten vil I utvivlsomt blive spurgt om jeres holdning til visse ændringsforslag.
Desuden foreligger der nu et mere præcist lovgivningsprogram, end da det foreløbige budgetforslag blev fremlagt første gang, og vi er nødt til at vurdere ændringerne. Der er også indtruffet eksterne begivenheder, såsom oversvømmelser, og vi bør undersøge, hvordan dette vil påvirke næste års budget.
Fra udvalgets synsvinkel er der områder, hvor det er uklart, hvordan tingene skal finansieres. Der foreligger f.eks. stadig ingen aftale med Rådet eller Kommissionen om, hvordan vi skal finde de 27 millioner euro i udgiftsområde 2 til programmet for forbedring af fiskerisektoren. Der vil muligvis blive spurgt om dette, og hvis der er nogen idéer, vil vi meget gerne høre om dem. En vigtig opgave i Udvalget om Udvikling og Samarbejde er at sikre, at den globale sundhedsfond har betydelige midler til rådighed. En af årsagerne hertil er, at hvis ikke vi stiller tilstrækkelige midler til rådighed, vil EU muligvis ikke få en plads ved det bord, hvor beslutningerne træffes. Er det rigtigt? Hvilke beløb taler vi om? Jeg håber, at dette spørgsmål også vil blive behandlet i Kommissionen, så vi kan få passende vejledning på dette område.
Med disse få indledende bemærkninger, vil jeg gerne takke ikke blot Kommissionen generelt, men også de enkelte kommissærer, som vil bidrage til denne debat. Jeg vil også gerne takke formanden for hans tilstedeværelse. Jeg håber på en udbytterig og frugtbar debat, som vil påvirke næste uges afstemning i udvalget. Er dette ikke tilfældet, har vi alle spildt fire timer.

Färm (PSE)
Hr. formand, ligesom formanden for Budgetudvalget, hr. Wynn, er jeg vældig taknemmelig for denne nye forhandling. Vi lancerede allerede idéen i foråret og var på det tidspunkt meget usikre på, om vi ville få den igennem. For os har det været et altoverskyggende mål at forsøge at reformere Europa-Parlamentets budgetarbejde, ikke mindst med tanke på den helt nye metode med såkaldt aktivitetsbaseret budgettering, som vil blive indført til næste år. I den sammenhæng har det været vigtigt også at kunne forny selve forhandlingen, som er den måske mest synlige del af Parlamentets budgetarbejde. 
Denne reform indebærer også, at vi har stræbt efter at øge udvalgets deltagelse i arbejdet. Jeg har været rundt i praktisk taget samtlige udvalg og diskuteret budgetspørgsmål, og vi opmuntrer nu også udvalgene til at deltage aktivt i dagens forhandling. Vi vil skærpe kravene om, at Parlamentets budgetbeslutninger faktisk skal gennemføres, ved i arbejdsgrupper og med forskellige former for rapporter at øge fokus på gennemførelsesgraden og på de store mangler, som vi har i budgettet på dette område.
På det grundlag hilser jeg den måde, hvorpå Kommissionen, Rådet og et flertal af kommissærerne og den danske finansminister i formandsrollen har deltaget i forhandlingen, og jeg håber, at Parlamentets egne repræsentanter også vil gøre en reel indsats for, at vi får en mere spændende og konstruktiv forhandling end de ganske forudsigelige monologer, som hidtil er blevet fremført.
EU's budgetsystem lider af alvorlige mangler, ikke mindst på fleksibilitet. Jeg tror, at både Parlamentet, men sikkert også offentligheden, har svært ved at forstå, hvorfor det er fuldstændigt umuligt at finde ressourcer til den offensive del af landbrugspolitikken, som kaldes udvikling af landområderne, samtidig med at der postes milliarder over i den anden del af landbrugspolitikken. Derfor har det også været svært for os at sige nej til og forsøge at finde en løsning på de administrative udgifter, som er nødvendige for udvidelsen, uden at gøre brug af fleksibilitetsværktøjet, eftersom vi vidste, at der fandtes en del ressourcer andre steder, som ikke blev anvendt. Følgelig hører det også til årets fornyelser, at vi har forsøgt mere systematisk at finde og udnytte ubrugte ressourcer og at arbejde mere systematisk med at placere udgifterne tidligere for at lette trykket på et hårdt belastet udgiftsområde for de kommende år, hvilket f.eks. ville kunne lette opfyldelsen af behovene i forbindelse med udvidelsen.
Dette er en midlertidig løsning. Egentlig mener jeg, at vi har brug for en meget mere omfattende budgetreform. Jeg mener også, at vi bør tage dette spørgsmål op i konventet. De uhørt ufleksible budgetlofter, som vi lever med i dag, bør ikke gøres permanente i fremtiden, de bør afgjort ikke traktatfæstes, og Parlamentet bør selvfølgelig have samme medbestemmelsesret i landbrugspolitikken, som vi har på andre områder.
Jeg vil også gerne takke det danske formandskab for en hidtil meget seriøs og konstruktiv holdning. Vi nåede frem til nogle gode overenskomster i juli, og vi havde et spændende trepartsmøde i går om, hvordan vi kan løse problemet med oversvømmelserne.
Jeg vil gerne afrunde denne indledning med at appellere til, at der udvises samme konstruktive holdning, når det drejer sig om at løse de store, resterende problemer, frem for alt i udgiftsområde 4 (foranstaltninger udadtil). Vi har brug for langt mere fleksibilitet. Parlamentet vil protestere imod, at vi til stadighed lægger nye udgifter til f.eks. Afghanistan og Global Aids and Health Fund oven i den indsats, vi allerede har gjort i Balkan, Kosovo, Serbien osv., uden at der tilføres nye ressourcer. Det tror jeg, bliver et af hovedpunkterne i Parlamentets kritik af både Kommissionens og Rådets budgethåndtering.

Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, EU's administrative budget har længe været et af EU's store budgetmæssige problemer. Årets opgave er at forsøge at finde langsigtede løsninger på dette. I begyndelsen af året kunne vi forudse et stort underskud på budgettet for 2003. Alle beregninger pegede i den retning. Når vi nu har reduceret dette underskud og faktisk forudser et mindre overskud på næste års budget, kan vi konstatere, at det efter al sandsynlighed er netop 2003, som bliver det store problem i et langsigtet perspektiv.
I overensstemmelse med Det Europæiske Råds afgørelser i Berlin i 1999 har vi mulighed for at anvende det såkaldte fleksibilitetsinstrument og dermed tilføre ekstra midler. I Kommissionens foreløbige budgetforslag stilledes der forslag herom for udgiftsområde 5. Det var der selvfølgelig en årsag til, ikke mindst at tiden er knap, og der er meget, der skal gøres. 
Lad mig understrege, at der nu bare er to en halv måned til, at der skal træffes endelig afgørelse om, hvilke lande der bliver nye medlemmer. Der er seks måneder tilbage, inden 147 observatører fra de kommende medlemslande skal være på plads i Europa-Parlamentet.
Om blot 15 måneder begynder 2004, året hvor alting forandres, hvor EU bliver en helt anden organisation, end det hidtil har været, året hvor forhåbentlig 10 nye medlemmer har indtaget deres pladser, året hvor vi tager afgørende skridt imod en genforening af et Europa, som altid har været delt i øst og vest. Det er et enormt foretagende, formodentlig det største, vi nogensinde kommer til at opleve. Det er derfor glædeligt at konstatere, at de allerfleste budgetmæssige brikker begynder at falde på plads. Udvidelsen har højeste prioritet. De nødvendige reformer, ikke mindst i Europa-Parlamentet, er i fuld gang og skal kunne ske inden for de opstillede budgetrammer og inden for den tid, vi har til vores rådighed. Samtidig med at den definitive nedtælling er begyndt, og tiden bliver mere og mere knap, er der således stadig meget at gøre, også hvad angår budgettet inden 2003.
På den baggrund var der naturligvis vældig meget i Kommissionens forslag, der talte for at anvende det såkaldte fleksibilitetsinstrument. Alligevel valgte Parlamentet og Rådet at gå imod Kommissionens forslag. Som et første skridt i den rigtige retning er Parlamentet og Rådet blevet enige om de brede linjer for det administrative budget. Det er noget, der er helt nyt i budgetproceduren, men som er en fordel i det fortsatte arbejde.
Den opgave, som Parlamentet og Rådet har påtaget sig, og som de øvrige institutioner nu må påtage sig, er at lette Kommissionens nødvendige satsninger og forberedelser. Det skal foregå med den bagvedliggende indsigt og forståelse for, at udvidelsen ikke er noget, som kan afklares af en institution alene, det er en opgave for os alle i fællesskab. Derfor har Parlamentet forsøgt at være særligt kreativt med sigte på at skabe rum for de finansieringer, der kræves.
I korthed handler det om at forsøge at afklare så meget som muligt allerede i det indeværende års budget for at kunne skabe størst muligt manøvrerum i budgettet for 2003, når udvidelsen ligger bare et år fremme i tiden. Det rum, som vi således får, skal derefter danne grundlag for at klare de nødvendige prioriteringer for 2003. Det er det, vi kalder frontloading. Alle institutioner, og jeg gentager alle institutioner inklusive Parlamentet og Rådet, er blevet opfordret til at deltage aktivt på området. De reaktioner, som jeg har modtaget, har indtil videre været positive. Jeg er overbevist om, at det vil lykkes for os, og at vi dermed får skabt det økonomiske rum, som ikke mindst Kommissionen har behov for, for at udvidelsen skal lykkes.
Pedersen
. Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, som formand for Rådet er det mig en glæde at få mulighed for at overvære denne debat om Europa-Parlamentets budget for 2003, som afholdes med deltagelse af repræsentanter for Kommissionen. Jeg er overbevist om, at dagens debat vil give Parlamentet og Kommissionen mulighed for at berøre mange vigtige emner vedrørende budgettet for 2003. Jeg har igen i dag den glæde at møde hr. Terence Wynn og de to ordførere for 2003-budgettet, Göran Färm og Per Stenmarck. Jeg vil gerne indlede med personligt at takke for den konstruktive og målrettede dialog om næste års budget, som Parlamentet og Rådet indtil nu har ført. Jeg vil også benytte lejligheden til at takke budgetkommissær Michaele Schreyer og de øvrige kommissærer for et rigtigt godt samarbejde. Der er ingen tvivl om, at EU-budgettet for 2003 er en stor udfordring. Unionen skal løfte flere nye opgaver næste år. Lad mig blot nævne to: EU-institutionerne skal forberede sig på udvidelsen og EU skal overtage ansvaret for FN's politistyrke i Bosnien-Hercegovina. Såvel Rådet og Parlamentet som Kommissionen er enige om, at der her er tale om politiske prioriteter, som Unionen skal løfte. Derfor har budgetproceduren indtil nu også været kendetegnet ved en vilje til at finde praktiske løsninger og kompromiser. Jeg er overbevist om, at dette gode samarbejde kan fortsætte i efteråret, og jeg vil gøre alt, hvad er står i min magt for at bidrage dertil. Jeg vil afslutte med at ønske medlemmerne af Europa-Parlamentet og kommissærerne en god debat.

Schreyer
Hr. formand, ærede hr. formand for Rådet, ærede parlamentsmedlemmer, budgettet for 2003 bliver formentlig det sidste budget for en Union med 15 medlemsstater. Vi står mere eller mindre på tærsklen til udvidelsen. Derfor vil regnskabsåret 2003 ikke kun være forbundet med yderligere udfordringer for kandidatlandene, men for alle europæiske institutioner, der bliver nødt til at forberede sig. Det bliver et centralt punkt i 2003.
Men ud over det har vi naturligvis også andre prioriteter. Jeg er enig med alle i, at stabilitet og sikkerhed skal være centrale punkter i den europæiske politik. Det afspejler sig også i budgettet for 2003, i budgettet fra min kollega, hr. Vitorino, i forbindelse med foranstaltningerne inden for retlige og indre anliggender eller i budgettet for foranstaltninger udadtil - her på ganske mange måder. Fra Parlamentets side er der stillet flere forslag vedrørende sikkerheden i repræsentationen udadtil, men naturligvis også vedrørende al den bistand, der ydes til Afghanistan. Bistanden, de øgede midler til Middelhavsområdet og naturligvis også førtiltrædelsesstøtten er i sidste ende penge, der bidrager til en styrkelse af den politiske stabilitet i Europa.
Som et tredje centralt punkt har Kommissionen valgt den bæredygtige udvikling. Også dette vedrører mange enkeltbudgetter og -programmer - energiprogrammet, forskningsprogrammet, min kollega Poul Nielsons program eller f.eks. midlerne til fremme af udviklingen i landdistrikterne og de store strukturfonde, som henholdsvis hr. Fischler og hr. Barnier er ansvarlige for.
I forbindelse med strukturfondene - men ikke kun her - kommer vi formentlig til at tale om status for kontiene, om gennemførelsen, flere gange i dagens debat. Regnskabsbøgerne for 2001 viste et samlet overskud på 15 milliarder euro. Det konsoliderede forvaltningsregnskab har foreligget for Europa-Parlamentet siden den 1. maj. Det er et gevaldigt overskud, og der er ikke tale om et fiktivt overskud, sådan som det har været tilfældet med nogle regnskabsskandaler i private firmaer i den senere tid, der er derimod tale om et reelt overskud. Finansministrene har været meget glade for at bogføre dette reelle overskud, mens man har været lidt mere kritisk her i Europa-Parlamentet. Vi skal virkelig have en bedre gennemførelse af mange programmer i 2003. Medlemsstaterne har også en rolle at spille her, og det er nødvendigt med et godt samarbejde.
Parlamentet og Rådet bliver hver uge underrettet af Kommissionen om status for kontiene. Det er i øvrigt en åbenhed, som Parlamentet ikke møder hos nogen regering i medlemsstaterne. Og det er naturligvis en vigtig budgetinformation, når der skal træffes afgørelse om den bedste budgettering for det kommende regnskabsår. For det står klart, at i ethvert budget - også selv om det er relativt stort - er midlerne knappe. Vi står over for nye udfordringer, f.eks. i tilfælde af store, forfærdelige katastrofer, når der skal ydes solidarisk hjælp. Her er der nu skabt et nyt instrument. Jeg er meget taknemmelig over, at man hurtigt var i stand til at nå frem til en aftale om at skabe et sådant nyt instrument. Det er virkelig et udtryk for den kendsgerning, at Europa er et solidaritetsfællesskab.
Derudover bliver vi imidlertid nødt til at foretage omlægninger i stor stil i forbindelse med nye programmer, til at frigøre midler andetsteds. Det må vi heller ikke glemme i dagens debat, hvor der helt sikkert bliver fremsat nye ønsker, nye forslag. Vi bør også tage hensyn til subsidiariteten, og her må jeg sige, at Kommissionen ikke kan trylle, den har derimod brug for tilstrækkeligt personale til at gennemføre de politiske mål, naturligvis også til at gennemføre udgiftsprogrammerne. Jeg håber også, at spørgsmålet om personaleudgifter for 2002 kan blive løst med Parlamentets støtte. Jeg vil gerne rette en varm tak til hr. Färm og hr. Stenmarck for deres ord og for de forslag, der jo også allerede foreligger.
Udviklingen viser, at der forventes meget af Europa, meget af europæisk politik, og vi må ikke skuffe disse forventninger. Jeg tror, vi får en spændende forhandling i dag, en fuldstændig innovativ forhandling, der igen viser, at de europæiske institutioner er parate til at indføre fornyelser.
Elles (PPE-DE).
Min gruppe hilser den nye procedure velkommen. På opfindsom vis skaber det fornyelse i den politiske debat om prioriteringerne i budgettet for 2003.
Min rolle i den henseende bliver i dag at se på vores strategi som gruppe, en strategi som er blevet til i løbet af de seneste par år. På den baggrund har vi stillet seks specifikke ændringsforslag. Lad mig gennemgå dem kort.
Det første handler om, hvordan vi håndterer uindfriede budgetforpligtelser, som nu udgør omkring 110 milliarder euro. I en fælles erklæring, som vi underskrev sammen med Rådet den 14. december 2000, udtrykte vi et ønske om at reducere disse forpligtelser til et normalt niveau inden december 2003, hvis jeg husker korrekt. Derfor agter vi med vores første ændringsforslag at få Kommissionen til at præcisere dens nøjagtige intentioner med hensyn til at opfylde dette ønske samt forklare, hvordan og hvor hurtigt det vil ske.
For det andet ønsker vi en redegørelse for reformen af Kommissionen, som også blev omtalt i den fælles erklæring tilbage i december 2000. Nogle af os er i tvivl om, hvor langt kommissionen er nået med reformen, samt hvordan og hvornår den resterende del af reformprocessen skal gennemføres. Det er årsagen til, at vi har anbragt 500 poster i reserve, midler som vi ønsker frigivet i faser, efterhånden som gennemførelsen af en effektiv reform kan dokumenteres.
I lyset af dette er der for det tredje den konkrete sag om regnskabschefen, hvorfor vi har anbragt et mindre beløb til Kommissionens rejseudgifter i reserve. Vi vil gerne til bunds i denne sag. Vi ønsker oplysninger fra Kommissionen, ikke en tilbagetrædelse, som visse rygter siger. Derfor må fru Andreasen meget gerne komme og fortælle os præcist, hvad hendes beskyldninger går ud på. Vi vil også gerne vide nøjagtigt, hvordan Kommissionen reagerer på disse beskyldninger.
For det fjerde ønsker vi at behandle Rådets rolle i forbindelse med udenrigspolitik og sikkerhed. Der er afsat beløb hertil i budgettet for 2003, men før vi godkender dem, skal de andre institutioner - både Parlamentet og Kommissionen - vide lidt mere om gennemførelsen af disse politikker. Vi bryder os ikke om at se Rådet bruge store summer på håndtering af udenrigspolitikken, uden at der foreligger en passende ansvarsfordeling.
For det femte har vi som Parlament hele tiden sagt, at de mange udgifter til Afghanistan ikke skal være på bekostning af andre prioriteter i udgiftsområde 4. Vi foreslår derfor, at fleksibilitetsinstrumentet bruges til dette formål og eventuelt til at behandle forpligtelsen i budgettet for 2002 vedrørende de 27 millioner euro til omstrukturering af fiskerflåden.
Endelig afviger vi en smule fra normen og anbefaler, at de 220 poster vedrørende Rådet først godkendes, når vi har fået en tilfredsstillende forklaring på en række punkter anført i vores ændringsforslag. Her tænker vi bl.a. på gennemførelsen af en førtidspensionsordning. Vi vil også gerne have en forklaring på især udgifterne vedrørende udenrigspolitikken, så vi kender udsigterne og ved, hvordan udgifterne ifølge Rådet skal fordeles i løbet af de kommende fem år.
Afslutningsvis vil jeg sige, at dette hverken er en revolution eller skyldes vores socialdemokratiske leder, som mener, at der er tale om forslag om censur. Det handler derimod om ansvarlighed og om at skabe et velfungerende demokrati, hvor vi som Parlament tager et ansvar i budgetprocessen og på et velovervejet grundlag bruger reserven til at indhente de nødvendige oplysninger, så vi kan udføre vores job effektivt.

Walter (PSE).
Hr. formand, kære kommissærer, kære hr. formand for Rådet, også jeg vil gerne på vegne af min gruppe redegøre for vores holdning, vores fremgangsmåde og vores interesser, her i denne nye form for debat - og det er jo ikke den eneste debat, vi får endnu en debat til oktober i forbindelse med de konkrete afstemninger. Jeg vil gerne påpege, at vi står over for store udfordringer, hvilket allerede er blevet beskrevet. Jeg har stor tillid til de to ordføreres, hr. Färms og hr. Stenmarcks, arbejde. De har allerede vist, at de kan yde et fremragende stykke arbejde. Vi kommer til at stå på deres skuldre, når vi skal gennemføre de næste ugers og måneders arbejde.
Den største udfordring er udvidelsen. Den er allerede blevet omtalt flere gange her og udgør en fundamental ændring for vores Europæiske Union. EU ser anderledes ud om to år, end det nogensinde har set ud. Det får ikke kun finansielle følger, det vil også medføre kulturelle ændringer. Det skal forberedes godt. Vi bliver nødt til at forholde os hertil på behørig vis her i Parlamentet og udvise åbenhed, frihed og åbenhed over for at optage andre, optage nye idéer, nye impulser. Det skal også afspejle sig i budgettet.
Desuden har vi i de seneste uger oplevet, i første omgang udløst af en kæmpe katastrofe, som hjemsøgte Østrig, Tyskland, Tjekkiet og Slovakiet, men derefter også andre regioner i EU, at vi ikke er tilstrækkeligt forberedt på katastrofer, der kan hjemsøge vores kontinent. Her er det ikke tilstrækkeligt, at der ydes hjælp i nødsituationer, der gudskelov nu ydes i et sådant omfang finansielt set, at man ikke kun binder folk på ærmet, at man kan hjælpe dem, men rent faktisk kan yde effektiv bistand. Nej, det er ikke tilstrækkeligt at yde bistand, når der er sket noget, vi må træffe forebyggende foranstaltninger. Vi må samarbejde i forbindelse med systemer til hurtig varsling, i forbindelse med forskning i miljøforandringer, således at vi kan forberede os og ikke stå som små kaniner og stirre på slangen og vente på det værst tænkelige. Vi skal derimod afklare sagen i tide, så vi kan se, hvad der kan forebygges.
Dernæst er der spørgsmålet om skabelse af arbejdspladser. På vores kontinent er der stadig alt for mange arbejdsløse. Selv om det er et af verdens rigeste kontinenter, er mennesker tvunget til at forblive arbejdsløse, selv om vi har enorme mængder penge, som vi kan sætte ind mod arbejdsløshed. Her taler jeg naturligvis især om strukturfondene, men også om andet. Her skal der sikres større effektivitet, og det skal være muligt at foretage en hurtigere og mere effektiv tildeling af midler.
Vi har foreslået en efficiency force, der skal belyse alle de bureaukratiske mekanismer, således at vi kan handle hurtigere og flytte penge derhen, hvor der rent faktisk er brug for dem, så folk, der er ved at kvæles i det bureaukratiske kaos, ikke fortvivler og læner sig tilbage og siger, at vi ikke længere gør noget.
Vi må også sikre, at Unionen planlægger langsigtet - også med hensyn til personalemæssige omkostninger. Vi har gudskelov relativt ungt personale, men vi skal finansiere alle pensioner via budgettet. De, der vil planlægge langsigtet, skal i god tid sørge for, at der spares op i tilsvarende fonde, så vi kan hjælpe her, ellers løber vi under alle omstændigheder ind i store problemer på lang sigt. Der har været initiativer på dette område siden 1996, der endnu ikke er blevet gennemført. Det må vi tage fat i.
Vi må hjælpe vores små og mellemstore virksomheder i EU, så de også kan deltage i den økonomiske udvikling. Det må ikke være sådan, at det kun er de store firmaer, der har råd til deres egne juridiske afdelinger, egne skatteafdelinger, der kan få succes i EU, det skal også være muligt for de små og de helt små virksomheder. Derfor har vi stillet nogle ændringsforslag herom. De vil opleve, at vi er konstruktive medarbejdere i disse diskussioner. Der er stillet endnu flere ændringsforslag, men jeg ville gøre rede for de centrale punkter i vores fremgangsmåde. Tak for Deres opmærksomhed.
Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, først vil jeg takke budgetordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, der har udført et fremragende stykke arbejde og været en stor hjælp for Budgetudvalget.
EU's budgetpolitik overskygges af den utilfredsstillende måde, hvorpå selve budgettet er blevet gennemført. Som hr. Elles nævnte i sin tale lige før, så blev ca. 15 milliarder euro, der var afsat til budgetmæssige forpligtelser, ikke anvendt sidste år, og det er en ufattelig stor sum penge. Kommissionen har antydet, at fejlen skal søges hos medlemsstaterne. Jeg vil gerne vide, hvad Kommissionen påtænker at gøre på lovgivningsområdet for at rette op på denne fejl i systemet. Jeg vil også gerne spørge Rådet om, hvad det påtænker at gøre for at forenkle gennemførelsen af strukturfondene, førtiltrædelsesstøtten samt andre langsigtede programmer, så vi undgår en ophobning af sådanne uindfriede forpligtelser i fremtiden, samtidig med at vi reducerer dem.
Forpligtelserne i næste års budget er kun sat til 1,01% af BNP, det vil sige 5,9 milliarder euro lavere end de finansielle overslag. Sådanne små beløb er ikke nok til at reducere restancerne. I stedet vil de hobe sig op efter EU's udvidelse mod øst, og vi står over for en masse andre problemer.
Min gruppe støtter forberedelserne til udvidelsen mod øst. Næste år er sidste år, hvor de kan gennemføres på tilfredsstillende vis. Derfor har vi behov for at reformere den administrative proces, så den bliver mere fleksibel, og vi bedre og mere effektivt kan udnytte de menneskelige ressourcer, end vi gør i dag. Vi støtter reformen af Kommissionen, men ønsker på samme tid en afklaring af områderne vedrørende personlig ansvarlighed og jobbeskrivelser. Endvidere mener vi, det er vigtigt, at administrativ ansvarlighed også afspejles i større effektivitet inden for områder som udbetaling af midler.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, det største problem med budgettet er betalingsefterslæbet. Problemet er altoverskyggende. Det er positivt, at man forsøger at mindske omfanget af problemet med betalingsefterslæbet. Eftersom der anvendes en såkaldt sunset clause til formålet, kan det medføre, at Kommissionens ineffektivitet bliver knap så synlig. Denne ineffektivitet er derimod tydelig i dag ved de stigende uindfriede forpligtelser, som visse andre grupper har anført i dag.
Min gruppe er enig i, at budgettets nøgleprioritet bør være udvidelsen. I den forbindelse skal vi sikre, at EU er arbejdsdygtig på alle de officielle sprog lige fra begyndelsen. Vi opfordrer Kommissionen til at afvise alle forslag om, at visse sprog tildeles en lavere status end andre, hvad angår tolkning. Hvis der ikke er tolkningsmuligheder for alle sprog, kan vi trække lod for at se, hvem der ikke skal nyde godt af muligheden.
I forbindelse med forligsproceduren i juli lovede Rådet at udarbejde et retsgrundlag for førtidspensionering af 20-30 tjenestemænd på midlertidige kontrakter, som er ansat af Parlamentets politiske grupper, mod at opnå foreløbig budgetenhed. Det var en god handel.
Princippet om budgetenhed giver visse medlemsstater mulighed for at opnå finansiel støtte fra EU til gengæld for ophugning af fiskerflåden. Sådan lyder aftalen, og den støtter vi. Man kan dog ikke overkompensere for tab, og derfor mener mange af gruppens medlemmer, at det er vigtigt, at vi vedtager Kommissionens forslag til et nyt fiskeriprogram. Ikke desto mindre er der kræfter, der forsøger at blokere forslaget på samme måde, som det er på vej til at blive reduceret til blot et nyt landbrugsprogram under ledelse af en bestemt større medlemsstat. Nogle af gruppens medlemmer ønsker Kommissionen held og lykke med reformen af fiskeri- og landbrugsprogrammerne, og andre gør ikke.
Der er delte meninger i gruppen om spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt at støtte europæiske politiske partier via EU's budget. Da der ikke er retsgrundlag for at støtte europæiske partier på denne måde, foreslår vi, at der i budgettet i stedet oprettes en p.m.-postering under den tilsvarende budgetpost. Man bør ikke foreslå at give penge væk, når der ikke foreligger et retsgrundlag herfor. Jeg opfordrer formanden for Rådet til at justere forordningerne, der gælder for parlamentsmedlemmer, så vi også på dette område får udarbejdet et retsgrundlag.
Vi er i det store hele tilfreds med, at Kommissionen har foreslået at reducere det beløb, der bruges på propaganda i kølvandet på Prince-programmet. Hvad angår legitimitet, er Kommissionens tiltag med hensyn til propaganda tydeligvis mere til skade for EU end til gavn.
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi var skuffet over Rådets fremgangsmåde i forbindelse med finansieringsafgørelserne for det sjette rammeprogram for videnskab og forskning. Programmet blev vedtaget uden nogen form for formel mægling. Hvad angår dette spørgsmål, håber vi, at den traditionelt gode samarbejdsånd mellem Parlamentet og Rådet kan fortsætte, og at Rådet vil føre sagerne tilbage til deres oprindelige aftale.

Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, Kommissionen har i sin årlige politiske strategi formuleret tre prioriteter, nemlig udvidelse, sikkerhed og bæredygtig udvikling.
Kommissionen har nu anmodet om 500 ekstra stillinger for at få udvidelsen til at forløbe godt. I princippet kan jeg forestille mig det, for når der kommer 10 nye lande, vil det også medføre mere arbejde. Men jeg har dog en række spørgsmål i den forbindelse. Er det rigtigt, at De nu anmoder om personale til prioriteten udvidelse, mens der til prioriteten bæredygtig udvikling systematisk er for lidt personale? Hvis jeg læser forslagene fra arbejdsgruppen om bedre regulering rigtigt, foreslår Kommissionen endda, at ansvaret for overtrædelsesprocedurerne fremover fortrinsvis påhviler medlemsstaterne. Er det nu, fordi De virkelig mener, at overholdelsen af miljølovgivningen og kontrollen med den bedre kan foretages af medlemsstaterne, eller er der simpelthen budgetmæssige grunde til det, nemlig at De ikke har personale nok til at kontrollere, om medlemsstaterne faktisk overholder denne lovgivning? Hvis det er et budgetmæssigt problem, nærer jeg virkelig frygt for prioriteten bæredygtig udvikling.
Et andet spørgsmål vedrører de 700 stillinger, som vi godkendte i de foregående år. Passer mit indtryk af, at disse er temmelig proportionalt fordelt over hele Kommissionen og altså ikke virkelig er anvendt til visse prioriteter? Det ville være beklageligt, hvis dette var tilfældet.
Nu kommer jeg til udvidelsen og EU-budgettet. Hvis jeg har forstået det rigtigt, risikerer seks kandidatlande at få færre penge fra Bruxelles i 2004, end de får i 2003, og fire lande risikerer endda at blive nettoydere. Nu vil De heldigvis kompensere for dette, og det er også udmærket, men regningen kan alligevel vise sig at blive større, end man tror i disse kandidatlande, hvis deres gennemførelse af strukturmidlerne ikke er så vellykket, som De har skønnet.
Er det derfor muligt - og det er et forslag fra vores side, som jeg håber at få svar på - at undersøge, om disse kandidatlande allerede i 2003 kan få deres projekter gennem hele proceduren? Altså om de kan fuldføre alle de administrative formaliteter, således at de kan begynde med det virkelige byggearbejde med det samme den 1. januar 2004?
Hr. formand, lad mig fremsætte endnu en lille bemærkning. Hvis dette ligeledes er en forhandling om det, som James Elles sagde til fru Andreasen, synes min gruppe også, at eventuelle problemer med bogholderisystemet skal undersøges grundigt efter høring af Kommissionen og Revisionsretten. Vi bør eventuelt invitere fru Andreasen. Men det er op til os parlamentsmedlemmer at undersøge dette. Den forbindelse, som PPE-Gruppen knytter til kommissærernes lønninger, er fuldstændig uforståelig for mig.

Bonde (EDD).
Tak hr. formand. Jeg har været medlem af Europa-Parlamentet i 23 år - de første 10 år i Budgetudvalget - og jeg kommer af og til i Budgetkontroludvalget. Jeg har været med til at rydde op i Parlamentets skandaløse omgang med skatteborgernes penge, hvor vi stadig har spørgsmålet om rejsegodtgørelserne som hængeparti. Jeg har læst årsberetningerne fra Revisionsretten, jeg har været med til at vælte den sidste Kommission, og jeg har altid været meget kritisk over for Kommissionens manglende åbenhed. Alligevel har jeg aldrig haft fantasi til at forestille mig, at Kommissionen udfører bogføring på Excel-regneark, så man kan rette i tallene, uden at det kan ses. Hvis indehaveren af en iskiosk eller en isenkræmmer førte deres regnskaber på samme måde, ville det være ulovligt og føre til en sag hos Told og Skat. Nu er det Kommissionen, og sagen bliver ført mod den person, som har afsløret regnskabsskandalen. Det er budbringeren, man vil dræbe for det dårlige budskab. Den spanske regnskabsdirektør Marta Andreasen fortjener stor ros for at have givet Parlamentet de oplysninger, som vi burde have fået fra Kommissionen. Fru Andreasen fulgte først de interne kommandoveje og skrev til Prodi, men forgæves så vidt jeg har forstået. Kommissionen ville have hende til at underskrive et regnskab, som halvdelen af generaldirektørerne kun havde underskrevet med forbehold. Siden 1994 har Revisionsretten nægtet at attestere de underliggende transaktioners korrekthed. Det er altså otte år, der ligger på min hjemmeside, bonde.com. Det er et brev fra et kontor i Revisionsretten til Kommissionen, og det er den mest chokerende skrivelse, jeg har læst i mine 30 år i EU. Kommissionens nuværende praksis med bogholderi på regneark indbyder til dårlig administration og svindel. På den kedelige baggrund vil SOS Demokrati invitere alle venner af almindeligt bogholderi til at møde fru Andreasen onsdag kl. 15.00 i mødelokale R3.1. Vi bør sammen diskutere, hvordan vi kan håndtere det, der for mig ligner den værste skandale i EU. Nu ved vi lidt om, hvordan det står til. Fra nu af er vi alle medansvarlige. Tak hr. formand og hr. Thor Pedersen.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, de tidligere talere har allerede været inde på mange vigtige punkter i forbindelse med budgettet for 2003. Vi må imidlertid ikke være for rundhåndede med midlerne og fastlægge for få fokusområder i budgettet for 2003. Nu skal de oversvømmelsesramte hjælpes meget hurtigt og ubureaukratisk. Der skal naturligvis også træffes forebyggende foranstaltninger for fremtiden. Vi skal imidlertid også træffe foranstaltninger til bekæmpelse af den stadig stigende arbejdsløshed. De små og mellemstore virksomheder klager stadig over for store skatte- og afgiftsbyrder. Samtidig aftager investeringsaktiviteterne i Europa, og arbejdsløsheden stiger - som nævnt - stadig. Særlig problematisk er den alt for høje arbejdsløshed blandt unge. Der er presserende behov for særlige programmer til nedbringelse af arbejdsløsheden blandt unge. Jeg håber, at De vil støtte vores forslag om fremme af lærlingeuddannelsen i de små og mellemstore virksomheder. Med denne foranstaltning styrker vi de små og mellemstore virksomheder og hjælper de unge, der har ingen eller for dårlige uddannelsesmuligheder i Europa.

Formanden.
Vi fortsætter nu med den første af de sektorspecifikke debatter.
Den første debat drejer sig om strukturfondene, særligt hvad angår betalinger og førtiltrædelsesfasen, herunder Ispa.
Først taler ordføreren for udtalelsen fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, hr. Puerta, og ordføreren for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, fru Jensen.
Dernæst taler hr. Barnier på vegne af Kommissionen.
Og til sidst vil der være indlæg fra de politiske grupper og de øvrige medlemmer. Kommissionen afslutter debatten om dette første punkt.
Puerta (GUE/NGL)
Hr. formand, jeg vil takke kommissær Barnier for hans meddelelse for nylig om udviklingen frem til 31. august 2002 i den budgetmæssige gennemførelse af strukturfondene og betalingsefterslæbet. Konstateringen af, at problemerne gentager sig, sår igen tvivl om budgetoverslagenes troværdighed.
Hvad angår budgettet for 2003, foreslår Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, at loftet for betalingsbevillingerne hæves, for i overensstemmelse med det tilsvarende beløb i år til den flerårige planlægning - 27,5 milliarder euro - skal der afsættes 8,1 milliarder euro til det betalingsefterslæb, der er akkumuleret fra 1994 til 1995, hvilket er over 2,9 milliarder euro mere end forventet.
Vi anmoder også om, at der tages højde for de vanskeligheder, som vil opstå i næste regnskabsår på grund af anvendelsen af N+2-bestemmelsen. Det vil være nødvendigt, at Parlamentet, Kommissionen og medlemsstaterne gør en stor samarbejds- og kontrolindsats.
Hvad angår det strukturelle førtiltrædelsesinstrument Ispa, bør vi genoptage Kommissionens forslag, som indebar, at bevillingerne til dette program blev forøget i regnskabsåret 2003 og nåede op på 1,117 milliarder euro i forpligtelsesbevillinger og 750 millioner euro i betalingsbevillinger. Det er ikke særlig klogt, at man lige før udvidelsen svækker et nyttigt og især nødvendigt instrument.
I budgettet modsætter vi os den nedsættelse af betalingsbevillinger, som Rådet gennemfører i forhold til Kommissionens forslag for EFRU-programmer og forskellige fællesskabsinitiativer. Vi skal forhindre, at de ikke rækker til at dække forpligtelserne i den nærmeste fremtid. Det er bedre at forebygge disse problemer, end at beklage dem senere.
Jeg vil også sige, at vi er bekymrede over den efter vores mening ringe støtte, navnlig i budgettet, til sikkerhedssystemer inden for transport.
Jensen (ELDR)
. Tak hr. formand, kommissær Barnier. Jeg skal på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender give udtryk for de bekymringer, vi nærer med hensyn til gennemførelsen af budgettet for Den Europæiske Socialfond. Socialfonden spiller jo en vigtig rolle i udviklingen af fattige regioner og i udviklingen af den europæiske beskæftigelsesstrategi og vil jo også få stor betydning i forbindelse med den kommende udvidelse. Og også her ser vi opbygningen af uindfriede forpligtelser, hvad vi betragter som et problem. Nu har kommissær Barnier netop fremlagt en meddelelse om udviklingen i gennemførelsen af strukturfondene, hvor vi får en række forklaringer på, hvorfor der opbygges større uindfriede forpligtelser end forventet, og den skal kommissæren have tak for. Der er jo nye regler og procedurer for programmeringen 2000-2006, som skal indarbejdes, og medlemslandene har tilsyneladende overvurderet evnen til at gennemføre projekterne de første år. Men hvilket grundlag har vi så for at tro, at det vil gå meget bedre i de kommende år bortset fra de tilskyndelser, der ligger i n+2-reglen, den såkaldte "solnedgangsklausul", som betyder, at pengene fortabes, hvis der går for lang tid, inden betalingerne føres ud i livet? Vi hører som parlamentsmedlemmer til stadighed klager over, at det er et tungt system. Man skal have en god kassekredit i sin bank, hvis man skal modtage penge fra Socialfonden. Det er de langsommelige betalinger, der er et problem, som Kommissionen må gøre noget ved. Vi hører også, at reglerne og procedurerne er for indviklede, og i juli blev det aftalt, at Parlamentet og Rådet skal gennemføre forenklinger for at fremme udnyttelsen af midlerne. Og De, hr. Barnier, har også sat forenkling på dagsordenen. Men hvor hurtigt kan forenklingsarbejdet få virkning? Sker det i 2003? Hvad er tidsterminerne for dette arbejde? Tak, hr. formand.

Barnier
Hr. formand, mine første ord skal være rettet til hr. Puerta og fru Jensen for at sige, at jeg såvel som mine samarbejdspartnere er meget rørte over deres tak for vores arbejde med at give en objektiv redegørelse, f.eks. via den meddelelse om gennemførelse af budgettet, som fru Schreyer netop har fremlagt. Som De kan forestille Dem, hr. formand, mine damer og herrer, har jeg indledt den nye forhandling med tanke på gennemsigtigheden, og det var samme tanke, der fik mig til at tale i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og i Budgetudvalget. Den 17. juli forklarede Budgetudvalget virkeligheden bag denne forvaltning.
Vi har i nærværende meddelelse - som fru Jensen netop har hentydet til - forsøgt uden omsvøb at identificere årsagerne til den manglende gennemførelse for 2000-2001 og risiciene for 2002 og at forklare de foranstaltninger, der er truffet for at indhente det forsømte. Forenklingen er en anden opgave, som ikke lader vente længe på sig. Jeg har faktisk under overværelse af formændene for de relevante parlamentariske udvalg foreslået samtlige ministre at arbejde med nævnte emne fra den 7. oktober, og vi har udleveret et arbejdsdokument om en øjeblikkelig forenkling inden for rammerne af forskrifterne fra Berlin og ved hjælp af eller i et forsøg på at finde frem til enhver mulighed for forenkling. Noget helt andet er, at vi skal udarbejde en endnu enklere politik, om De vil, fra 2006.
Derfor kan jeg ikke efter at have udført dette redegørelsesarbejde acceptere hr. Seppänens ord om ligegyldighed, som han anvendte for et øjeblik siden. Hvis Kommissionen havde udvist ligegyldighed over for de uindfriede forpligtelser, der skulle indfries, hvis omfang jeg erkender, eftersom jeg nævner det, hvordan kan man så forklare, hr. Seppänen, at resultaterne er så forskellige fra land til land? Jeg har sagt, og jeg gentager, at næsten alle uindfriede forpligtelser er et problem for fire ud af 15 lande, og jeg ville ønske, at man placerede ansvaret der, hvor det reelt ligger. Jeg ville ønske, at De ville undgå at udtale Dem uretfærdigt om Kommissionens arbejde.
Hvad angår budgettet for 2003, tvivler jeg ikke på, at loftet for de finansielle overslag ikke vil blive overskredet. Jeg vil derfor sige til hr. Puerta i et forsøg på at berolige ham, at det ikke forekommer os nødvendigt på nuværende tidspunkt at overskride dette loft. Medlemslandenes ansøgninger bliver utvivlsomt større end de bevillinger, som Kommissionen har fastlagt for strukturfondene for 2000-2006, men vi kan tage ved lære af fortiden. Vi har i vores meddelelse analyseret de problemer, som er dukket op, og alt dette maner til en vis forsigtighed. Det er sandsynligt, at marchhastigheden - 27-30 milliarder udbetalt hvert år - vil blive nået i 2004. Indtil da holder vi os lidt under de nødvendige 25 milliarder.
Behovene for 2003 risikerer at være større på to poster. Den første post er afslutningen af 1994-1999-programmerne. I år tøver staterne med at indsende deres endelige ansøgninger om udbetaling. Vi får derfor sandsynligvis en manglende gennemførelse i 2002 og et skærpet behov i 2003, hvilket imidlertid burde kunne dækkes af en bevillingsfremførsel. Den anden post, som vi risikerer at mangle ekstrabevillinger til, er Samhørighedsfonden. Efter to års manglende gennemførelse i 2002 og 2001 bærer de foranstaltninger, vi har truffet for at fremskynde afslutningen af programmerne, frugt. Der vil sandsynligvis blive udbetalt mere end 3 milliarder i år, og hvis det sker, kan de 2,5 milliarder, som vi har anmodet om for 2003, være utilstrækkelige. Personligt ville jeg ikke kunne se noget problem i, at Parlamentet ønskede at forhøje denne bevilling med 500 millioner.
Endelig har hr. Virrankoski, De selv, fru Jensen, og hr. Puerta nævnt den ekstremt strenge regel, som hedder n+2. Det er sandt, at denne regel kræver disciplin og en god forvaltning. Det er derfor, man har ønsket den og godkendt den i Europa-Parlamentet. Men den skaber også et hul. N+2 lægger to år mellem indgåelsen af en forpligtelse og betalingen. Det er grunden til, at de uindfriede forpligtelser sandsynligvis vil stige. Det udgør i øvrigt allerede to års programmering, hvis man skal nå helt op på 60 milliarder euro. Jeg synes ærlig talt ikke, når man kender kvaliteten af de omfattede projekter og arten af disse tunge investeringer, at to års programmering er for meget. Jeg mener, at n+2-ordningen uden tvivl er at foretrække for en bevillingsfremførsel af alle annulleringerne i slutningen af en periode, som man måtte gøre med den foregående programmering 1994-1999.
Det var de ting, jeg ønskede at gøre rede for, hr. formand, i begyndelsen af denne forhandling.
Pomés Ruiz (PPE-DE).
Hr. formand, det, der bekymrer os mest, er den ringe gennemførelse af strukturfondenes betalinger. Det værste, der kunne ske, ville være, at bevillingerne mistede støtte, fordi de ikke anvendes, og at vi mente, at de mål, vi forsøger at nå, ikke svarer til behovene hos dem, der skal bruge bevillingerne. Vi kan kun reagere på dette politiske fejltrin ved at sige, at de uskyldige ikke bør betale for de skyldiges synder, og at ikke alle strukturfondene forvaltes dårligt.
Det glæder mig, at fællesskabsinitiativerne, det vil sige mål 1 og 2 og Samhørighedsfonden, er gennemført bedre. Det glæder mig også, at størstedelen af landene gør deres pligt, hvilket beviser, at de proceduremæssige foranstaltninger er lette at overholde, selv om ikke alle er lige flinke til at gøre det.
At strukturfondene ikke gennemføres sådan, som vi kunne ønske os, betyder derfor ikke, at vi bør bruge penge på andre budgetposter, men at vi seriøst bør overholde N+2-forpligtelsen. Det er indlysende, at hvis lande eller regioner, som ikke har overholdt N+2-bestemmelsen, ser, at fondene returneres til dem, har de ingen grund til at ændre indstilling. De stater og regioner, som ikke bruger N+2, bør miste deres bevillinger definitivt til fordel for de andre organer, regioner eller stater, som vil bruge dem. Derfor er tallet for den manglende gennemførelse ikke alvorligt. Det, vi skal opnå, er, at ansvaret for manglende gennemførelse falder på dem, der har foranlediget den. I den forbindelse bifalder jeg kommissær Barniers bestræbelser på at få bragt orden i sagerne.
Watts (PSE).
Hr. formand, vi mener, at problemet med gennemførelsen bør være et fælles problem, og jeg kan personligt ikke acceptere kommissær Barnier udtalelser. Han vasker ganske enkelt sine hænder og lader 4-5 medlemsstater stå tilbage med problemerne. Det er et fælles problem, og vi bør således finde en fælles løsning. Det er et problem for alle Fællesskabets institutioner, at vi har 100 milliarder euro i uindfriede forpligtelser. Vi kan ikke acceptere den holdning, at det udelukkende er medlemsstaternes ansvar. Vi ønsker handling fra alle institutionerne, herunder Kommissionen, og især Parlamentet, så hurtigt som muligt. 
Hvad angår transport, ønsker vi også handling hurtigst muligt. Især ser vi gerne en genindsættelse af nedskæringerne på 1 million euro inden for sikkerhed i forbindelse med landtransport, som blev foreslået af Kommissionen. Det er absurd at ønske et fald i trafikulykker på 50% i løbet af otte år og samtidig skære i budgettet for dette vigtige område.
For det tredje ønsker vi en genindsættelse af den reduktion på 20% inden for bæredygtig mobilitet, som blev foreslået af Kommissionen. Igen taler vi en hel del om miljøet, men samtidig ønsker kommissæren at skære i de programmer, der netop har til formål at beskytte og bevare miljøet.
Endelig er jeg for det fjerde enig med Kommissionen i, at der er behov for øget gennemsigtighed. I øjeblikket har min gruppe, som tager opgaven om at se budgettet efter i sømmene alvorligt, ganske enkelt ikke tilstrækkelige oplysninger til at foretage en passende kvantitativ og kvalitativ vurdering af, hvad der sker med budgetterne for transport og strukturfondene. Jeg håber, at vi efter denne debat kan arbejde endnu hårdere på at sikre, at vi kan påvise over for de europæiske skatteborgere, at de får noget for deres penge.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, som flere talere har anført i dag, så viser de seneste tal for budgetkontrollen også, at gennemførelsen af strukturfondsprogrammerne og udbetalingerne i forbindelse med programmerne har været alt for langsom. På den anden side er de regionale forskelle blevet større. Det er således klart, at der også i fremtiden er behov for regional støtte, som hr. Puerta foreslog.
Forsinkelserne i de tidlige faser af strukturpolitikken skyldtes i høj grad Kommissionens og medlemsstaternes langsommelige forberedelser. Nu er det omstændelig administration og indviklede, tunge procedurer, der er årsag til forsinkelserne. Det skaber også problemer i lande, som har overholdt tidsplanen. Gennemførelsen, der således er langt fra sidste års og dette års budgetter, har ført til en kraftig stigning i manglende udbetalinger. Min gruppe er meget bekymret over den mulige negative effekt, det vil have for næste års budget og EU's strukturpolitik generelt og på længere sigt. Der skal imidlertid være overensstemmelse med n+2-klausulen, da det vil være med til at understøtte gennemførelsen af strukturfondene.
På trods af denne meddelelse og hr. Barniers ord er vi er nødsaget til at spørge, hvad Kommissionen agter at gøre, før indeværende periode udløber. Hvilke konkrete tiltag eksisterer der, som kan hjælpe med til at afklare, forenkle og sætte skub i foranstaltningerne i forbindelse med strukturfondene? Det er også et svært spørgsmål, fordi udvidelsen er lige rundt om hjørnet, og vi er nødt til at finde løsninger, der i højere grad bygger på resultater og mindre bureaukrati.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, mens budgetforslaget for 2003 stadig efterlader mange ubesvarede spørgsmål, bliver den økonomiske situation for 2002 mere klar og overskuelig. Stabiliseringsmålet i Euroland, statsunderskud på højst 3% af BNP, er efter min mening kun i fare i Tyskland. Uden en årlig økonomisk vækst på 2-3% kan der ikke længere dækkes kunstigt over de alt for høje arbejdsløshedstal. Derfor er det så forståeligt, at kødannelsen ved strukturstøttemidlerne behandles, som om midlerne ikke var til stede. Stigende indirekte lønomkostninger og bl.a. EU's manglende evne til at løse problemerne med konkurrenceforvridning kaster en skygge over udsigten til at løse problemet med massearbejdsløshed i det kommende fjerde kvartal.
Efter min mening er den tid, hvor borgerne var begejstrede over en tilsyneladende frihedsgevinst som følge af globaliseringen, forbi. Det er i højere grad seriøsitet, gennemsigtighed og ærlighed, der er målestokken for budgettet for 2003. Den årlige ophobning af finansielle midler fra strukturfondene er altid - det kan jeg huske - blevet mere end bare kritiseret her i Europa-Parlamentet. Det, som når frem til borgerne, er afgørende for deres følelse af at have et tilhørsforhold. Med denne ikkeeksisterende politik for ikkeeksisterende strukturstøttemidler gør Europa-Kommissionen kun lidt for at fremme borgernes følelse af at have et tilhørsforhold.
Ud fra et økonomisk perspektiv bliver vintermånederne de vanskeligste igennem længere tid. De mange løfter i forbindelse med oversvømmelseskatastrofen skal langt om længe indfries hurtigere. Ellers stiger risikoen for, at aspekterne om arealudnyttelse, som vi allerede har ydet finansiel bistand til ud fra eksisterende ressourcer, udløser betydelige konflikter mellem erhverv, trafik, bolig, fritid og turisme på de forskellige strukturniveauer.
Situationen er alvorlig, og jeg går ud fra, at det er velkendt, at forskellen mellem indtægter og udgifter bliver mindre og mindre hos borgerne. De har brug for de penge, der ligger i Bruxelles.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, ærede kommissærer, ærede hr. formand for Rådet, jeg glæder mig over fru Schreyers ord om, at vi skal fokusere på bæredygtig udvikling, og jeg håber, at disse underskud, det vil sige de uudnyttede midler, der nu vil blive genstand for n+2-reglen til næste år, virkelig kan fremme en bæredygtig udvikling. Vi ved, at underskuddene især skyldes, at der var gamle godkendelsesproblemer, men også at medlemsstaterne ikke var i stand til virkelig at gennemføre reformskridtene i den sidste strukturfondsreform i fornuftige programmer, og at Kommissionen måtte følge op på tingene gang på gang. Altså ligger skylden hos begge parter. Nu er der fare for, at store projekter bliver støttet, fordi man jo pludselig har flere penge, og derfor advarer jeg mod, at Kommissionen tillader det. Der er tegn på, at der igen gives støtte til projekter, der hverken er effektive eller bæredygtige, og jeg anmoder Kommissionen om at varetage sine kontrolfunktioner og sørge for, at bæredygtig udvikling bliver til virkelighed i budgettet.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, jeg tror faktisk, at denne forhandling er meget nyttig, eftersom vi mere generelt kan drøfte en række vanskelige emner, bl.a. penge. Jeg synes, det er fuldstændig uberettiget, hvad nogle tilsyneladende antyder, nemlig at der i forbindelse med penge, som ikke anvendes - for det er problemet med uindfriede forpligtelser - er tale om bedrageri. Problemet er netop, at de ikke anvendes, og det er et helt andet problem. Jeg synes også, at skylden lægges for meget på Kommissionen og for lidt på medlemsstaterne. Jeg kommer selv fra en medlemsstat, som i betydelig grad gør sig skyldig i forkert og for sen udbetaling af de nødvendige midler, og jeg håber, at denne situation forbedres i fremtiden. Men det er et godt eksempel, hr. formand.
Jeg tror, at der er to fejl i systemet. For det første opretter vi hver gang en ny fond, hvilket betyder, at der hver gang går et år tabt. Det er også sket nu, og det er tilsyneladende uundgåeligt. Jeg vil gerne bede Kommissionen om at undersøge, om det virkelig er muligt på denne måde, for det er et strukturelt problem.
For det andet undrer jeg mig over, om vi nogensinde kommer af med alle disse uindfriede forpligtelser. Er det ikke muligt, eller tænkeligt, i stedet for bare at lade dem stå, på et vist tidspunkt at indgå en aftale med en medlemsstat, som det ikke lykkes at anvende pengene? F.eks. ved at sige, at vi kanaliserer disse penge tilbage til de almene midler igen, og at den pågældende medlemsstat får rabat på det bidrag, som alligevel skal betales. Jeg tror, at denne medlemsstat kunne være meget tilfreds med det. Jeg tror, at alle vil være tilfredse med det, for derved stilles der penge til rådighed for dem, som har brug for dem. Selvfølgelig skal det ske på grundlag af frivillighed, for ellers vil systemet aldrig fungere, og medlemsstater ville aldrig gå med til det. Men måske er det muligt at løse problemet forholdsvis hurtigt og pragmatisk. Jeg er bange for, at det måske er for pragmatisk, for alle kan lide at sige, at pengene skal anvendes for dernæst at lægge mange hindringer i vejen, hvis det viser sig at være nødvendigt.

Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på en række budgetposter, som behandles i Udvalget om Beskæftigelse. Først og fremmest drejer det sig om de tre poster vedrørende dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, nemlig B3-4002, B3-4003 og B3-4310. Sidstnævnte vedrører det Faglige Tekniske Bureau for Sundhed og Sikkerhed.
Vi ønsker at øge beløbene for hver af disse poster, hovedsagelig på grund af udvidelsen. Det er meget vigtigt, at vi får de grundlæggende elementer i dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på plads i ansøgerlandene, og vi er nødt til at begynde at kanalisere ressourcer i den retning.
For det andet vil jeg gerne nævne B3-4314, som vedrører sundheds- og sikkerhedsforholdene i små og mellemstore virksomheder. Vi ønsker at videreføre denne post. Jeg håber, at vi kan få det ønske opfyldt. Jeg fremlægger snart en betænkning om den nye europæiske sundheds- og sikkerhedsstrategi, som Parlamentet har arbejdet med efter forslag fra Kommissionen om et flerårigt program for en forbedring af sundheds- og sikkerhedsforholdene i SMV. Jeg håber, der vil ske fremskridt med dette i det kommende år, så der kan skabes et varigt retsgrundlag.
Min sidste bemærkning vedrører B3-4106, som er et forslag fra hr. Howitt og hr. Andersson om en ny budgetpost, der også støttes af Udvalget om Beskæftigelse. Forslaget har til formål at skabe et solidt grundlag for støtte til sociale ngo'er, hvilket er meget vigtigt med henblik på at støtte den civile dialog.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, der har på det seneste været røster fremme om at afskaffe Samhørighedsfonden.
Afskaffelsen af den fond ville straffe lande, som har formået at opfylde betingelserne for at tilslutte sig euroen, og det ville ganske enkelt være uacceptabelt.
Lad mig stille et par spørgsmål: Hvorfor ønsker man at afskaffe disse samhørighedsmidler i fremtiden? Hvorfor ønsker man at forenkle procedurerne for strukturfondene? Hvad mener Kommissionen om Samhørighedsfondens fremtid for kandidatlandene og for medlemsstaternes egne borgere?
Pittella (PSE).
Hr. formand, vi har allerede talt om strukturfondenes underudnyttelse, og de dystre udsigter til guillotinen blev også nævnt. Jeg vil gerne tilføje, at det ikke er tilfældigt, at mange ligeledes risikerer at miste en del af tilskuddet. De risikerer med andre ord at blive slået med stokken uden nogensinde at have smagt guleroden. Det er nødvendigt, at vi gør noget, men uden at rette skytset mod de forkerte, kære hr. Bonde. Det er ikke kun Kommissionens ansvar, men i høj grad også medlemsstaternes. Vi må ikke bruge den forkerte medicin. Personligt er jeg allergisk over for reserveterapien, som ofte er værre end ondet selv. Desuden er den reserve, som nogle politiske grupper ønsker at oprette for kommissærernes udgifter, ligefrem latterlig. Den rigtige løsning er at øge betalingerne og gennemsigtigheden. Kommissær Barnier har allerede fortalt os om sine planer, så lad os vente på en yderligere afklaring. Jeg kunne dog også godt tænke mig at høre Rådets holdning, hvis det er muligt, og jeg vil gerne opfordre til en større opmærksomhed på nogle medlemsstater, der sover de skyldiges søvn.

Barnier
Hr. formand, jeg vil gerne bruge et par minutter på at bekræfte, hvad jeg måtte have sagt for et øjeblik siden, og komme med nogle mere præcise svar. Jeg vil også gerne takke de talere, som har forstået, hvad jeg sagde for et øjeblik siden, især hr. Pittella, som netop har gentaget, at medlemsstaterne har et ansvar. Men helt ærligt må hr. Watts have misforstået mig for lidt siden, for Kommissionen løber ikke fra sit ansvar. Jeg er endda meget bekymret, hr. Watts, for denne manglende gennemførelse. Men jeg må ganske enkelt gøre opmærksom på, at jeg arbejder ud fra skøn, som foretages af medlemsstaterne.
Der findes nogle forklaringer, som jeg skal give Dem eller bekræfte for Dem, og som jeg har studeret i tre år, det vil sige i al den tid, jeg har bestridt denne stilling. F.eks. har medlemsstaterne i begyndelsen af denne programmering prioriteret de gamle programmer og projekter, som skulle være afsluttet, og ikke de nye programmer og projekter. De har altså koncentreret deres indsats om at afvikle de gamle programmer, og de har brugt længere tid på at forberede de nye programmer. Det er den ene forklaring.
Der er også blevet indført en ny certificeringsmetode, som har skabt visse problemer. Vi bør også nævne det nye betalingssystem. Der blev vedtaget en masse regler på eller efter Berlin-mødet, som jeg ser mig nødsaget til at indføre. Jeg vil også tilføje, at mange medlemsstater - fru Fiebiger talte for lidt siden om krisen og den manglende vækst - står over for reelle budgetvanskeligheder. Jeg henleder opmærksomheden på, at vi ikke betaler programmerne 100%. Der er en additionalitetsregel, som foreskriver, at medlemsstaterne skal bidrage med nogle modydelser, og der er sandsynligvis nogle, der har fundet det nødvendigt at strække deres budgetudgifter yderligere.
Det var et par af de detaljer, som De finder i betænkningen og den meddelelse, som fru Schreyer og jeg selv har udleveret til Dem.
Hvad angår de uindfriede forpligtelser, endnu en gang, så mener jeg, det er normalt, at der er hen ved to års programmering, eftersom det svarer til n+2 - det giver ca. syv års programmering og to ekstra år i alt. Det ville være unormalt, hvis man fortsatte med at støtte meget gamle programmer via de uindfriede forpligtelser. Det er årsagen til, at mit projekt først og fremmest, som jeg sagde, da jeg ankom, går ud på at afskaffe de uindfriede forpligtelser i de gamle programmer, hvilket næsten er sket. Jeg advarer også om de billeder, som De kan danne Dem fra det ene øjeblik til det næste. Når De vurderer de uindfriede forpligtelser f.eks. i begyndelsen af året, har De ikke et korrekt billede, for selv om der er indgået forpligtelser for næsten 99% af udgifterne, kan udbetalingerne strække sig helt til årets udgang. Derfor virker de uindfriede forpligtelser betydeligt større i begyndelsen af året. Det er forklaringen på, at tallet 100 milliarder er kommet frem. I talende stund, den 24. september, er de uindfriede forpligtelser i de gamle og nye programmer på omkring 50 milliarder, hvilket svarer fint til de to års programmering.
Fru Schroedter, som jeg i øvrigt takker for hendes indsats - især vil jeg ikke glemme hendes udmærkede betænkning om den anden interimsrapport om samhørighed - har lagt vægt på bæredygtig udvikling. Fru Schroedter, De kan være sikker på, at jeg er yderst opmærksom på, at strukturfondene bliver iværksat inden for forordningens rammer og i overensstemmelse med de europæiske miljødirektiver. Af alle mulige politiske og personlige årsager vil jeg sørge for, at de nuværende og kommende medlemsstater anvender strukturfondene korrekt og med respekt for den bæredygtige udvikling. Derfor har jeg f.eks. besluttet, fru Schroedter, hvad angår konsekvenserne af oversvømmelserne, at foreslå, at forebyggelse af naturkatastrofer bliver indskrevet som en nærmest obligatorisk prioritet i alle regionale programmer i den kommende regionalpolitik, som jeg vil forelægge Dem ved udgangen af 2003, samtidig med at vi styrker de tiltag, vi allerede har gennemført i disse programmer.
"N + 2" er en streng, men nyttig regel. Jeg har igen som med naturkatastroferne lagt vægt på forebyggelse. Jeg skrev i november til alle premierministre, ligesom fru Schreyer. Eftersom forebyggelse altid er billigere end udbedring af skaderne, håber vi, at den vil gøre det muligt at begrænse risikoen, hr. Pittella, for uudnyttede bevillinger. Ved udgangen af dette år vil risikoen for at miste penge i henhold til n+2-reglen være meget begrænset, eftersom det er første gang. Der vil sandsynligvis være større risiko til næste år, for eftersom nogle programmer er underskrevet i 2001, vil virkningerne kunne mærkes i 2003 i henhold til n+2-reglen.

Hvad angår oversvømmelserne, fru Fiebiger, har De opfordret os til at handle hurtigt. Helt ærligt - og det har vi fået at vide af mange tyske og østriske ledere - har Kommissionen sjældent reageret så hurtigt på aktuelle begivenheder. Det tog os mindre end fire uger at foreslå et budgetfleksibilitetsinstrument under fru Schreyers myndighed. Et par dage senere stillede jeg forslag til Kommissionen om regler og forordninger for denne fond. Bolden er på Europa-Parlamentets banehalvdel. I går aftes afholdt Rådet et trepartsmøde. Jeg håber, at vi inden årets udgang, det vil sige inden vinteren, vil være i stand til at afsætte de bevillinger, som man afventer for at gå i gang med genopretning, reparation og endda forebyggelse.
Hvad angår den sociale dialog, har jeg lyttet opmærksomt til de spørgsmål, som man har stillet os. De henhører snarere under udgiftsområde 3, og fru Schreyer eller fru Diamantopoulou vil svare herpå på et senere tidspunkt.
Endelig vil jeg gerne præcisere, at når det drejer sig om alle disse spørgsmål, og jeg er nået til vejs ende, hr. formand, løber Kommissionen ikke fra sit ansvar. Jeg forsøger at prioritere gennemsigtighed, fortælle sandheden og være proaktiv, både med hensyn til gennemsigtigheden, som jeg netop har sagt, og med hensyn til forenkling, hvilket er formålet med mødet den 5. oktober med ministrene. Jeg lægger ligeledes vægt på anvendeligheden af disse strukturfonde til at forbedre styreformerne i marken, i regionerne og i de lande, som har behov herfor, også i de ældste af Unionens lande. Der er en løftestangseffekt med hensyn til partnerskab, evaluering, strenge krav og planlægning, hvis betydning jeg gerne vil overbevise Dem om. Strukturfondene er ikke blot penge, det er også et reelt fremskridt inden for den offentlige administration, styreformerne og i sidste ende demokratiet.
Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Barnier.

Ceyhun (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, mit udvalg har drøftet de ændringsforslag, det stiller, meget omhyggeligt og har enstemmigt vedtaget dem.
Som det allerede står formuleret i retningslinjerne, har vi f.eks. defineret hovedpunkterne inden for sikring af grænserne. Her har Argo-programmet afgørende betydning. Det tjener til at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, på samme måde som det bidrager til forberedelsen af udvidelsen.
På grund af udvidelsen bliver emnerne kontrol af ydre grænser, visa, asyl og indvandring endnu mere presserende. Et effektivt samarbejde mellem medlemsstaterne og kandidatlandene på disse områder, især hvad angår bekæmpelse af smuglerkriminalitet, er uomgængeligt. Derfor skal der afsættes de nødvendige midler til formålet. Desuden støtter mit udvalg bestræbelserne på at integrere tredjelandsstatsborgere, der bor her på lang sigt, via et pilotprojekt. Projektet skal formidle de værdier, vores sameksistens i Europa er baseret på. Det glæder mig meget, at Kommissionen medtager det.
Sikkerhed, frihed og retfærdighed fås selvfølgelig ikke gratis. Alligevel er de aktuelle forslag fra min gruppe ikke forbundet med en forhøjelse af de finansielle rammer i forhold til sidste års budget. Vi kommer kun op på 99,4% af tallene fra sidste år. Det vil jeg gerne fremhæve, for vi har jo et voksende ansvar over for Unionens borgere efter den 11. september.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang minde Dem om handlingsplanen af 21. september 2001 om bekæmpelse af terrorisme. Planen foreskriver fælles tiltag for alle relevante enheder med henblik på forebyggelse og bekæmpelse af terrorisme. Den forlanger, at Europol og Eurojust får tildelt ekstraordinære midler til formålet. Ud fra den betragtning håber jeg, at mit udvalg får støtte fra Parlamentets, Kommissionens og Rådets side med deres egne forslag.

Perry (PPE-DE)
Hr. formand, kultur, uddannelse og information udgør knap 1% af EU's budget. Til sammenligning går 50% af budgettet til landbruget. Derfor må jeg, som andre talsmænd for kulturen gør det hvert år, over for Parlamentet og kommissærerne påpege, at der er tale om en temmelig skæv fordeling af midlerne.
Informationsområdet bør være institutionernes og medlemsstaternes fælles ansvar. Vi tvivler på, hvorvidt medlemsstaterne er klar over deres ansvar i den henseende. Tidligere i år besøgte Kulturudvalget København, og vi vil gerne rose især den danske regering og det danske Folketing for deres information til danskerne om EU's arbejde.
Det er EU's ansvar at sikre, at borgerne er velinformeret. Visse medarbejdere udfører et stort arbejde i den forbindelse, og vi vil også gerne rose kommissær Vitorino for hans arbejde og visioner i den henseende. Det er imidlertid ikke nok. Borgerne i EU har ikke fået oplysninger nok. Der er ikke tale om en afbalanceret situation, men derimod en tendens til en del misinformation, og det er alle involverede parters ansvar at tage til genmæle.
Jeg har derfor ingen betænkeligheder ved at beklage, at det foreslåede budget for informationspolitikken i de forskellige B3-poster udgør mindre end 100 milioner euro eller under 37 cent pr. borger om året. Det er et meget lille beløb. I øjeblikket ved jeg, at Euronews - tv-kanalen med ambition om at føre den mest objektive dækning af alle EU-spørgsmål - har alvorlige økonomiske problemer. Jeg håber, at Kommissionen og ordføreren for budgettet vil kigge lidt nærmere på deres nødråb og sikre, at Euronews bliver en success.
Lad mig minde Parlamentet om, at de irske nejsigeres vellykkede slogan var "If you don't know, vote no." Lad os sørge for, at EU-borgerne ved, hvad Unionen drejer sig om, så de ikke stemmer nej.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil først gratulere begge ordførere med det store og nyskabende arbejde, de har gjort og gør.
Budgetforslaget for de ansvarsområder, som henhører under Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, er for størstedelens vedkommende acceptabelt. Derfor foreslår vi blot nogle få ændringer i vores udtalelse til Budgetudvalget. Hvad angår informationsbestræbelserne omkring den fælles valuta, bør disse så vidt muligt koncentreres om de lande, som er medlemmer af Unionen, men som endnu ikke har indført euroen. Information i kandidatlandene bør finansieres over budgetposter, som angår udvidelsen.
Hvad angår budgetposten EU's industrielle konkurrenceevne, hvor Kommissionen har foreslået en stigning på 12% i bevillingerne, foreslår Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål en ændring i begrundelsen med sigte på at få iværksat en vurdering af, hvilke resultater denne budgetpost har skabt i løbet af sin næsten 10-årige eksistens. Da jeg personligt er stærkt i tvivl om, hvorvidt denne type foranstaltninger virkelig giver resultater for pengene, mener jeg, at det ville være godt med en vurdering.
Hvad angår programmet for små og mellemstore virksomheder kan jeg konstatere, at Kommissionen i sit budgetforslag har medtaget den ændring, som Udvalget for Økonomi og Valutaspørgsmål foreslog sidste år om adgang til risikovillig kapital, så der er således ikke brug for ændringer i år.
Jeg glæder mig over, at Rådet til forskel fra tidligere år ikke har foreslået nogen nedskæring i bevillingerne til udvikling af EU's indre marked. Jeg vil i den sammenhæng også minde om, hvor vigtigt det er med tilstrækkelige ressourcer til områder, som vedrører det indre marked, ikke mindst gennemførelsen af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser.
Endelig vil jeg understrege, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål finder, at det beløb, der blev ført ind i Parlamentets eget budget for undersøgelser og rådgivning kan være utilstrækkeligt, når man overvejer det udtalte mål om at anvende mere ekstern ekspertise til komplicerede lovgivningsspørgsmål.
Vitorino
Hr. formand, først vil jeg godt takke Parlamentet for indbydelsen til denne forhandling i dag. Jeg tolker den som en anerkendelse af den politiske vigtighed af retlige og indre anliggende og informationspolitik og ikke af disse områders budgetmæssige vigtighed, for hvis jeg sammenligner mit budget med mine kollegers, føler jeg mig som en tigger, der er inviteret til julefest i Wall Street. Hvad budgetspørgsmål angår, vil jeg først takke Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, ikke mindst hr. Ceyhun, for den kontinuerlige støtte til Kommissionen i forbindelse med etableringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Endnu en gang foreslår Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender en forøgelse af de budgetposter, der menes at være politisk vigtige.
Det foreløbige budgetforslag blev udarbejdet af Kommissionen ikke blot på grundlag af politiske overvejelser, men også ud fra de finansielle rammer, der er godkendt for hvert program, eller ud fra tidligere erfaringer med gennemførelse af forberedende aktiviteter og pilotprojekter. Der er en hårfin balance mellem de menneskelige ressourcer, der behøves for at sikre korrekt styring af bevillingerne, og dem, der skal bruges til at sikre etableringen af dette område fra en juridisk synsvinkel.
Derfor er de foreslåede beløb udtryk for en vis stabilitet vedrørende det samlede beløb, men med et ændret fokus for aktiviteterne, ændringer i samarbejdsprogrammerne og intensivering af asyl- og immigrationsaktiviteterne, herunder ekstern grænsekontrol og oprettelsen af Eurojust.
Kommissionen glæder sig over, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender indtager en meget konstruktiv holdning, som inddrager den væsentlige politiske udvikling, der har fundet sted, siden det foreløbige budgetforslag blev fremlagt - såsom konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Sevilla - hvilket man naturligvis ikke kunne tage højde for, da det foreløbige budgetforslag blev fremlagt. Ikke desto mindre anmoder jeg om en nøje gennemgang med tanke på problemstillinger som f.eks. menneskelige ressourcer.
Nu kommer jeg til Kulturudvalget, ikke mindst hr. Perry, samt Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, først og fremmest hr. Bergman. Hvad angår information til og kommunikation med offentligheden generelt, er der i de seneste år sket store fremskridt i samarbejdet mellem vores institutioner om oplysninger til borgerne, på politisk niveau mellem vores relevante tjenester og ikke mindst ude i de enkelte medlemsstater.
De er en kæmpeudfordring at skulle kommunikere med 370 millioner borgere, og de midler, der er til rådighed, er begrænsede. Derfor arbejder vi nu i stigende grad sammen med medlemsstaterne, så de tager et medansvar for at oplyse borgerne og inddrage dem i en dialog, hvilket er en forudsætning for god ledelse og øget offentlig støtte. Kommissionen vedtog i juli en meddelelse om en informations- og kommunikationsstrategi for EU, og den blev vældig godt modtaget af både Kulturudvalget og den Interinstitutionelle Gruppe om Information. Dette er et konkret bevis på vores fælles politiske vilje til at gøre en proaktiv indsats for at skabe opmærksomhed, bekæmpe uvidenhed og apati og forbedre opfattelsen af Unionen.
For nu at vende tilbage til budgetaspekterne så skal jeg understrege, at ligesom ved alle andre budgetspørgsmål indtog Kommissionen en meget realistisk holdning til information og kommunikation. Vi indså, at selv om information til og kommunikation med borgerne skal prioriteres højt, så skal vi sikre, at vi har den fornødne kapacitet til at styre udgifterne, ikke mindst når det gælder menneskelige ressourcer. Det foreløbige budgetforslag er derfor det faste grundlag for vores overvejelser af ændringsforslag - med en enkelt undtagelse, nemlig det nye prioritetsområde, der blev foreslået i ovennævnte meddelelse i juli. Jeg tænker på Europas rolle i verden.
Hvis den Interinstitutionelle Gruppe om Information bekræfter dette forslag på sit møde senere i dag, vil vi foreslå, at yderligere 1,5 millioner euro afsættes til Prince-programmet. De skal bruges til en kampagne, der specifikt omhandler Europas rolle i verden og vores indsats for at lovgive om globaliseringen, så den bliver til glæde for vores borgere og for verden uden for EU.
Kommissionen hilser den konstruktive holdning hos Kulturudvalget, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål samt Udvalget om Konstitutionelle Anliggender velkommen. Ved mødet i den Interinstitutionelle Gruppe om Information senere i dag skal vi se på beløbene i ændringsforslagene og deres praktiske implikationer. Jeg vil naturligvis understrege behovet for at sikre, at vi har de nødvendige menneskelige ressourcer til, at beløbene kan anvendes på en passende og fornuftig måde.
Hvad angår ekspertbistand og højt prioriterede kampagner, glæder vi os især over det konkrete forslag om, at budgetposten til finansiering af Prince-korrespondenter øges. Det er nødvendigt, for at vi kan engagere medlemsstaterne i udvikling af højt prioriterede Prince-kampagner. Vi støtter også varmt ændringsforslaget om igen at bevilge 500.000 euro, som Rådet fjernede, til en budgetpost til informationskorrespondenter, der kan arbejde sammen med medierne i medlemsstaterne, og til Eurojust-eksperter, der kan besvare borgernes spørgsmål om EU-lovgivning.
Med hensyn til eurokampagnen kan jeg kun gentage Kommissionens tidligere udtalelser. Oplysningerne til kandidatlandene om euroen er en del af udvidelseskampagnen, og Kommissionen er af den opfattelse, at når det gælder de lande, som endnu ikke deltager i euroen, så vil de nødvendige midler blive foreslået, den dag disse medlemsstater beslutter sig for at være med.
Endelig vil vi med det nye grundlag for samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen og inddragelse af medlemsstaterne kunne forbedre vores informations- og kommunikationspolitik og derfor gøre bedre brug af skatteydernes penge.

Deprez (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, som medlem af PPE-DE-Gruppen i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vil jeg gerne først og fremmest beklage, som hr. Ceyhun, at Kommissionen og Rådet reelt ikke har ladet de prioriteter, som de foregiver at give skabelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, komme til udtryk i budgettet. Det er fint at udnævne et prioritetsområde, men det skal også udmønte sig i noget konkret. Bevillingerne til området med frihed, sikkerhed og retfærdighed stiger mindre end den gennemsnitlige vækst på området for interne politikker. Hvorfor, hr. kommissær?
Jeg vil gerne sige, at PPE-DE-Gruppen støtter de ændringsforslag fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som er stillet af vores ordfører på det centrale område for asyl- og indvandringspolitik. Jeg vil gerne vide, om Kommissionen og Rådet er rede til at følge os i den retning. Det er faktisk første gang, Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har identificeret og styrket alle instrumenter til at føre en aktiv og afbalanceret indvandringskontrolpolitik. Vi vil styrke mulighederne for at få et bedre kendskab til indvandringen ved at yde større støtte til det europæiske migrationsovervågningscenter. Vi vil styrke kontrollen ved de ydre grænser. Vi støtter en styrkelse af mulighederne for samarbejde med tredjelandene. Vi støtter styrkelsen af bevillinger til integrationsbestræbelser for de indvandrere, som opholder sig lovligt på vores territorium, og vi støtter ligeledes styrkelsen af de midler, som er afsat til Den Europæiske Flygtningefond, som vi i øvrigt beklager er blevet reduceret i forhold til sidste år i budgetforslaget og det foreløbige forslag til budget.
Jeg vil gerne vide, om Kommissionen og Rådet er rede til på disse områder, som er strategiske, ikke blot i forhold til EU's udvikling, men også i forhold til, hvordan vores medborgere opfatter dem, at styrke de midler, som er afsat på disse forskellige områder.
Jeg har et sidste spørgsmål, som henvender sig til kommissærerne og Rådet. Europa-Parlamentet havde sidste år afsat 5 millioner euro på budgettet for 2002 til Europol for at støtte deres bekæmpelse af terrorismen. Hvorfor har Kommissionen ventet ni måneder, før den foreslog et retsgrundlag? Er Rådet, ja eller nej, rede til at acceptere dette retsgrundlag og sørge for, at bevillingerne kan blive anvendt effektivt?

Iivari (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kommissærer, EU's informationstjeneste har alt for ofte haft karakter af propaganda, der blev trukket ned over hovedet på den brede befolkning. Derudover er meddelelsessproget ofte tungt, og der tages ikke i tilstrækkelig grad hensyn til kulturelle forskelle.
Det ser nu til, at der er håb om en bedring i fremtiden. I de udkast, der er udarbejdet under ledelse af kommissær Vitorino, er målet at basere kommunikationen på befolkningernes behov for information. Sådan bør det også være. Kommissionens fire prioriteter vedrørende information, nemlig udvidelse, EU's fremtid, etableringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed og EU's rolle i verden, er altafgørende. Derfor er det utænkeligt, at Rådet skærer i sit eget budgetudkast på området for bevillinger til informationstjenesten.
Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, der støtter kommissær Vitorinos informationspolitik, har enstemmigt foreslået, at der afsættes yderligere ressourcer på budgetposten for information. Socialdemokraterne i Budgetudvalget er af samme opfattelse. Vi kan ikke forlange, at befolkningen skal interessere sig for vores arbejde, hvis de ikke ved, hvad der foregår.

Sbarbati (ELDR).
Hr. formand, kære kolleger, også vi giver udtryk for en vis tvivl med hensyn til dette foreløbige forslag til budget, og det gør vi af nogle årsager, som til en vis grad allerede er blevet nævnt her i salen. Jeg vil navnlig gerne komme ind på to spørgsmål. Det første spørgsmål er sikkerheden og udvidelsen. Som det allerede er blevet sagt, er det nødvendigt at lægge større vægt på disse aktive politikker. Beløbene er dog ikke blevet sat op, selv om alle ved, at det på grund af terrorismespørgsmålet og spørgsmålet om udvidelsen - det vil sige udvidelsen af vores grænser med alle de problemer, det medfører - havde været nødvendigt med en større bevidsthed og en større politisk aggressivitet i den henseende, hvilket konkret burde have givet sig udslag i en budgetforøgelse. Hvad det andet spørgsmål angår, nemlig informationspolitikken, er jeg enig med hr. Perry i, at 30 cent pr. borger er et helt uacceptabelt beløb for en EU-politik, som skal have en virkning på dette område.

Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, siden debatten om oversvømmelseskatastroferne har Europa fremstået i et andet lys for den europæiske befolkning, nemlig som et solidarisk fællesskab. Denne bonus bør vi ikke klatte væk, ærede kolleger. Vi står over for store forandringer og udfordringer.
Hovedpunkterne er indlysende. For os er de indlysende, men ikke for den europæiske befolkning. Vores informationspolitik halter, som vi ville sige i Wien. Der er blevet stillet en række ændringsforslag netop på dette område. Der er et stort behov for information, envejsinformation. Brochurer trykt på glittet papir, konferencer i elfenbenstårne, websteder - hvor kreative de end er, og hvor fantastisk de end er udformet og virkelig informative. Det minder mig om noget, jeg ofte oplevede i mit borgerlige hverv. Hvis publikum ikke går i teateret, må teateret komme til publikum. Vi må opsøge menneskene, vi må opsøge universiteterne, vi må opsøge skolerne. Og vi må heller ikke fritage medlemsstaterne for deres forpligtelse på dette område. Det er en kritik, der vedrører os alle. Vi bør informere hinanden bedre, for manglende informationer er en god grobund for misforståelser. Det er netop dét, vi har allermindst brug for nu.
Dermed kommer jeg også til kulturpolitikken. Man hører gang på gang de kyniske ord: Pengene ligger jo i Bruxelles' gader, man skal bare samle dem op. Inden for kulturen kan man tale om at tælle skillinger, men ikke om at samle penge op. Bureaukratiet er næsten ikke til at få bugt med her. Vi har kun begrænset kompetence inden for kulturpolitikken, men jeg spørger mig selv, hvor de tre institutioners kulturpolitiske vilje er henne her. Den er alt for svag. I stedet for at fremme europæisk indhold i den globaliseringstid, vi lever i, støtter vi de store: store lande, store koproduktioner. De små og de mindre lande, de mindre udbredte sprog går tabt på denne måde.
Mit spørgsmål til Kommissionen lyder: Der er planlagt et retsgrundlag til finansiering af A-30-poster. Hvilke forestillinger gør Kommissionen sig på dette område? Skal der være en flerårsplan? Skal der være en interinstitutionel arbejdsgruppe, der skal definere kriterierne på de enkelte områder i fællesskab og mere nøjagtigt?

Kuckelkorn (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, støtten til små og mellemstore virksomheder - kort kaldet SMV - har altid været meget vigtig for EU. Derfor må jeg med forbløffelse konstatere, at Kommissionen i sit foreløbige budgetforslag ligger under beløbene fra sidste eller de sidste år. Programmet har en gennemførelsesrate på mellem 97% og 100%. Udviklingen af de små og mellemstore virksomheder udgør netop grundlaget for det indre marked, for det er et faktum, at mere end 90% af den arbejdende befolkning er ansat her. Vi skal fremme og udbygge dette område, især hvad angår de nye teknologier.
Jeg vil gerne bede Kommissionen om at støtte vores forslag om at forhøje disse beløb. Jeg vil gerne benytte den tid, jeg har tilbage, til at opfordre Rådet til langt om længe at finde en ordning for hjemstedet for de nye agenturer, så vi ikke haster igennem den lovgivningsmæssige procedure på kortest mulig tid, og Rådet så bagefter skal bruge år på overhovedet at kunne træffe en beslutning om hjemstedet.
Guy-Quint (PSE).
Hr. formand, efter at have hørt kommissær Vitorino og flere af mine kolleger, ser jeg, at vi alle har et fælles ønske om at informere borgerne, og jeg har lyttet med stor interesse til kommissæren, som anmodede om flere midler end dem, der var afsat på det foreløbige forslag til budget og budgettet. Vi var faktisk yderst forbavsede over at se de nedskæringer, som var foretaget på disse poster på et tidspunkt, hvor de europæiske borgere er grebet af så stor tvivl, fordi de stadig ikke synes at få de rigtige informationer.
Jeg vil gerne understrege det faktum, hr. kommissær, at vi har stillet mange ændringsforslag for at give Kommissionen nye muligheder for at gennemføre denne vigtige opgave, som udbredelsen af information om EU-institutionernes arbejde er. Men jeg vil også gerne understrege, at informationen skal være rettet mod den almindelige borger, gennemsnitsborgeren, som min kollega Iivari sagde, ham, der, når han går på arbejde eller handler ind, ikke forstår EU's planer for fremtiden. Vi må virkelig genoverveje EU-institutionernes kommunikationstrategier. Vi skal nå ud til det sted, hvor indbyggerne i de 15 medlemslande befinder sig, og forsøge at forstå dem. Det forekommer mig, at vi ligesom med de økonomiske projekter skal overgå fra makrointervention til nærintervention. Vi skal, som vi gør med de små og mellemstore virksomheder, ud og have fat i borgerne en for en!

Vitorino
Hr. formand, jeg vil begynde med at svare hr. Deprez, som er en stor specialist inden for budgetanliggender og retlige og indre anliggender. Hvad angår Europol, er det sandt, at Parlamentet har afsat 5 millioner på budgettet for 2002. Vi er imidlertid blevet konfronteret med en sag, som De er yderst bekendt med, nemlig retsgrundlaget, eftersom Europol er oprettet via en mellemstatslig aftale, og at den eneste finansiering, som denne mellemstatslige aftale fastlægger, er den, som stammer fra medlemsstaternes bidrag. Vi er startet med at spørge Europol, hvad de 5 millioner skulle bruges til, og efter et stykke tid modtog vi endelig et svar, i hvilket Europol meget realistisk og pragmatisk erklærede, at de havde tænkt sig ud af de 5 millioner at anvende 3.400.000 euro til inden for rammerne af terrorbekæmpelsen at oprette en database og forbedre kommunikationssystemerne mellem sikkerhedsstyrkerne og informationstjenesterne. Ud fra dette har vi forberedt det, vi mener, er et retsgrundlag, som for indeværende er til behandling i Rådet. Jeg deler Deres håb om, at Rådet tager fat om spørgsmålet om retsgrundlaget, således at vi kan få mulighed for at anvende de 3.400.000 euro inden årets udgang. Hvad angår forskydningen i tid, har jeg lige givet en forklaring herpå.
Jeg har talt om de 5 millioner for at fortælle Dem, at jeg ikke er helt enig i Deres måde at sammenligne tallene på. Faktisk er disse 5 millioner ikke blevet foreslået igen i år. De er ikke anført i budgettet for i år. Man skal sammenligne RIA-budgettet uden de 5 millioner for 2002, det vil sige 114 millioner euro, med de 119 millioner euro, som vi vil foreslå Dem. Jeg forstår, at det forekommer Dem at være en lille ting, men jeg udtrykker mig under fru Schreyers opsyn, og hun tillader mig ikke at give Dem ret.
Hvad angår budgettet for asyl og indvandring, mener jeg, at budgetposten for samarbejde med tredjelande i 2002 hovedsageligt er tiltænkt flygtningehjælp til afghanske flygtninge og støtte til de afghanske flygtninges hjemvendelse. Ingen kan så tvivl om, at vi skal prioritere hjælpen til Afghanistan.
For fremtiden er det min hensigt først og fremmest at afsætte bevillinger på omtalte budgetpost, for hvilken der ikke er planlagt ekstrabevillinger, til de tredjelande, som er i færd med at forhandle eller som netop har forhandlet tilbagetagelsesaftaler med os. Det er et spørgsmål om at finansiere ledsageforanstaltninger til gennemførelse af tilbagetagelsesaftalerne.
Når det er sagt, deler jeg Deres idé om, at man bør kunne råde over en samlet oversigt over det reelle budget for de fondsmidler, som EU allerede i dag har afsat til samarbejde med tredjelande på asyl- og indvandringsområdet. Disse fondsmidler befinder sig i virkeligheden ikke blot i RIA-budgettet, men også og i stor målestok i Relex-budgettet, i landestrategidokumenterne og i regionale programmer som f.eks. Meda eller Cards. Derfor har Det Europæiske Råd i Sevilla anmodet os om at udarbejde en rapport om effektiviteten af de finansielle fællesskabsmidler, som kan afsættes til samarbejdet med tredjelandene. Det vil vi gøre inden for de tidsfrister, som er fastlagt af Det Europæiske Råd i Sevilla, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at præsentere den første midtvejsevaluering af anvendelsen af Den Europæiske Flygtningefond i perioden 2000-2002.
Hvad angår udvidelsesspørgsmålet, som fru Sbarbati netop har taget op, skal jeg fortælle, at 60% af alle de finansieringer, som er foretaget i de seneste år i henhold til budgettet for retlige og indre anliggender til fordel for kandidatlandene, har tjent til at styrke kontrollen med kandidatlandenes ydre grænser, og at de omhandlede programmer, som er en del af Phare-programmet, vil fortsætte indtil 2006. Vi råder over en evaluering af resultaterne af disse programmer i forhold til de resultater, som kandidatlandene har opnået på årsbasis. Jeg kan fortælle Dem, at det er vores allerstørste prioritet for kandidatlandene.
Lad os nu forlade de retlige og indre anliggender og gå over til information og kommunikation. Jeg kan kun støtte idéen om, at en informations- og kommunikationspolitik skal være en nærhedspolitik. Derfor har vi foreslået en ny fremgangsmåde. Jeg kan ikke love Dem, at den nye fremgangsmåde vil lykkes. Det er der ingen, der kan. Men jeg kan forsikre Dem om, at den eneste løsning består i at indgå i et interinstitutionelt partnerskab og i et meget tæt samarbejde med medlemsstaterne. Hvis medlemsstaterne ikke engagerer sig i at udarbejde en informations- og kommunikationspolitik i nærmiljøet, kan vi ikke gøre det fra Bruxelles. Det er en ubestridelig kendsgerning i mine øjne.
De er også klar over, at medlemsstaternes engagement er fuldstændigt frivilligt. Det vil sige, at Kommissionen og Parlamentet i en interinstitutionel sammenhæng opfordrer medlemsstaterne til at involvere sig i processen, for vi tror, at det i sidste ende vil være i alles interesse, ikke blot i EU-institutionernes, men også i medlemslandenes regeringers interesse, at have en offentlighed, som er bedre informeret om, hvad der foregår på europæisk niveau. Men for at nå dertil skal vi have de nødvendige menneskelige ressourcer. Derfor har jeg talt til fordel for, at de beløb, som er indskrevet i budgetforslaget og i det foreløbige budgetforslag, og som vedrører de Prince- og Media-korrespondenter, der opholder sig i medlemsstaternes hovedstæder, fastholdes. Uden disse værktøjer vil det ikke lykkes os at etablere omtalte partnerskab med medlemsstaterne.
Jeg takker Dem for Deres støtte i sagen, og jeg håber, at vi på grundlag af dette partnerskab vil kunne udvikle en mere proaktiv, klarere og mere målrettet informations- og kommunikationspolitik.
Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Vitorino.
Nu går vi over til forhandlingen om de eksterne politiske områder.

Rübig (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi er naturligvis interesseret i den internationale udvikling og især i muligheden for medbestemmelse i WTO-regi.
Vi har to problemer her. På den ene side har vores udvalg ikke ressourcer til at følge og påvirke diskussionen i den grad, det egentlig er hensigtsmæssigt. På den anden side har vi mange delegerede fra andre lande - først og fremmest fra udviklingslande - der ikke har mulighed for at bære omkostningerne, ikke engang rejse- og opholdsomkostningerne, til at deltage i diskussionen og tage del i beslutningerne.
For det første er vi tilhængere af, at Europa forpligter sig til at spille en ledende rolle i verden. Derfor er WTO og beslutningsdygtigheden på WTO-området så vigtig netop for vores små og mellemstore virksomheder.
For det andet ønsker vi at fremme standardisering, fordi vi i forbindelse med lovgivningen ikke så meget ønsker at presse på for en harmonisering af det indre marked, men derimod først og fremmest for gensidig anerkendelse. Standardisering danner et væsentligt grundlag for dette område.
For det tredje er der energien. Vi går ind for, at programmerne for intelligent energi, men også programmerne Altener, Save og Synergi skal udnyttes intensivt, og at Kommissionen skal fastlægge nogle prioriteter på området, især med henblik på vores selvforsyning med energi, der jo skal stige fra 50 til 70%. Her er det tvingende nødvendigt at træffe nogle mere intensive foranstaltninger for at sikre og garantere vores energiforsyning.
Endnu et punkt, der udelukkende kommer fra Parlamentet: Vi kunne godt tænke os, at Basel II får sit eget handlingsprogram. Vi frygter, at egenkapitalkravene til vores små og mellemstore virksomheder ikke kan nås inden 2006, hvilket vil føre til en ekstrem opsigelses- og konkursbølge, og anmoder om, at man laver sine lektier hjemmefra.

Howitt (PSE)
Hr. formand, endnu en gang ser vi i år, at flere midler til førtiltrædelse i udgiftsområde 4 medfører et samlet fald i Europa's eksterne aktiviteter på udviklingsområdet. Desværre er den eneste reelle langsigtede løsning på dette problem en revision af de finansielle overslag i 2006. Jeg vil i dag koncentrere mig om to områder, hvor vi virkelig kan gøre en forskel i år.
For det første er der den globale sundhedsfond mod aids, tb og malaria. Udvalget om Udvikling har foreslået, at alle regionale budgetposter bidrager til, at vi kan nå det betragtelige stående bidrag, der er brug for. Aids er et globalt problem. Indien er det land, som er næsthårdest ramt - efter Sydafrika - og den største stigning i antallet af smittede ses i Østeuropa og Centralasien. Fonden har allerede øremærket 13% af sine midler til Nord- og Sydamerika. Men hvis Kommissionen og Rådet er uenige i denne fremgangsmåde, kan de måske fortælle os, hvor pengene skal komme fra. De må da indrømme, at de 35 millioner euro, der er budgetteret med, ikke er nok til at holde det løfte, hr. Patten gav den 16. september, for at Kommissionen kunne beholde sin plads i bestyrelsen for den globale sundhedsfond. Det må være rimeligt, hvis Europa vil være førende og nyskabende på området, og det er også rimeligt over for verdens 3 millioner aids-patienter at sikre, at pengene gør gavn.
Jeg har fået en klar opfattelse af, at den globale sundhedsfonds midlertidige arbejdsgruppe ved et møde i Bruxelles aftalte en pris på 100 millioner amerikanske dollar for en plads i bestyrelsen, og at sekretariatet for den globale fond allerede har budgetteret med 120 millioner dollar fra Fællesskabet til næste år, og at det går ud over godkendte projekter, hvis vi ikke yder dette bidrag. Jeg har på forhånd adviseret kommissæren om disse spørgsmål. Hvis jeg tager fejl, kan han sikkert sætte tingene på plads i dag, og hvis jeg har ret, håber jeg, han vil støtte vores ændringsforslag.
Så er der kvaliteten af støtten. Det er beklageligt, at de aftaler, der er indgået siden reformeringen af den eksterne bistand, stadig betyder, at der bruges tre gange så meget europæisk bistand på transport som på sundhed og uddannelse i alt for de fattigste og mest trængende. Derfor ønsker Parlamentet i år at øremærke disse midler og fremme brugen af dem i forbindelse med udsendelsen af personale til delegationerne og i de nye landestrategipapirer. Kommissær Nielson er naturligvis klar over, at hans tjeneste den 15. juli lovede et fast forslag på dette punkt, og at jeg først modtog hans svar pr. fax kl. 15.40 i eftermiddags - efter at denne forhandling var gået i gang.
Til sidst vil jeg sige, at jeg håber, kommissæren derfor venter med de punkter, han måtte ønske at tage op i forbindelse med Parlamentets forslag her i eftermiddag, og går ind i en yderligere diskussion. Jeg er enig i hans ønske om sammen at presse på for at nå vores fælles mål. Jeg ser frem til hans svar.

Laschet (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, hr. Titley, ordføreren for udtalelsen fra Udvalget om Udenrigsanliggender kan ikke deltage i forhandlingen og har bedt mig om at fremsætte et par bemærkninger på udvalgets vegne. Udvalget har fokus på tre punkter: For det første skal det understreges, hvilke udenrigspolitiske prioriteter EU vil forfølge i det nye regnskabsår, uden at den fastlagte finansramme sprænges. For det andet vil vi have øget gennemsigtighed. Nogle kontoplanændringer i budgettet bør øge strømmen af midler. Heller ikke disse ændringsforslag har nogen finansielle konsekvenser, men fører i stedet til øget gennemsigtighed i budgettet, hvilket også vil lette budgetkontrollen. Det tredje punkt, som har særlig prioritet for ordføreren for udtalelsen og for udvalget, er en forbedring af sikkerheden for vores delegationer ude i verden. Her er der behov for at indhente tingene, hvilket vi støtter.
Tillad mig at kommentere disse tre punkter. For det første planlægger vi en forhøjelse af de finansielle midler til politiske prioriteter, hvad angår de grænseoverskridende programmer under Tacis. Med hensyn til EU's nye ydre grænser har vi brug for større støtte til samarbejdet på tværs af grænserne, og til dette formål har vi foreslået nogle forhøjelser. Det andet kapitel er den nukleare sikkerhed. Også dette er Europa-Parlamentets prioritet, og det vil også afspejle sig i budgettallene til næste år.
Antipersonelminer og et system til hurtig varsling er ligeledes punkter, hvor vi har foreslået budgetforhøjelser. Et andet punkt - det er næsten samme cirkus som ved "90-års fødselsdagen", der vises hver nytårsaften: Kommissionen skærer hvert år i pengene til menneskerettigheds- og demokratiposter, og Parlamentet forhøjer dem så igen. Det er også sket i år, og vi vil gerne bede Kommissionen om at anerkende næste år, at Parlamentet har disse prioriteter, og at det også vil afspejle sig i det foreløbige budgetforslag.
Hvad angår gennemsigtighed, ser vi gerne, at Afghanistan får sin egen post og ikke bliver et underpunkt til Asien. Der vil strømme mange penge hertil i de kommende år, så derfor er det meget vigtigt.
Som det sidste har ordføreren for udtalelsen presset meget på for, at der fremover garanteres en regelmæssig offentliggørelse af Palæstina-posterne, således at man på forhånd kan vide, hvad pengene går til. Her er det, efter min mening, nødvendigt med en bedre budgetkontrol. Det er vores prioriteter. Tillad mig at rette en appel til Rådet til sidst: I forbindelse med de nye udenrigspolitiske tilsagn anmoder Parlamentet om at blive inddraget i højere grad fremover, ellers bliver vi utroværdige, når Rådet hele tiden giver tilsagn uden at have pengene til rådighed.

Schreyer
Da min kollega Chris Patten skal til to topmøder i dag, vil jeg gerne svare på et par af punkterne på hans vegne.
Hvad angår udenrigspolitikken, står vi jo over for de største nye krav i årevis, uden at budgettet har kunnet forhøjes. Rådet og Parlamentet har her allerede gjort brug af fleksibilitetsreserven flere gange for at kunne opfylde de nye krav.
Med hensyn til Afghanistan vil jeg gerne rette en forhåndstak til Rådet og især også til Parlamentet for, at de er enige i at aktivere 70 millioner euro, der er opført i reserverne i år, meget hurtigt med henblik på at yde bistand, især også med henblik på at stille de nødvendige direkte budgettilskud til rådighed til overgangsregeringen.
Hvad angår det spørgsmål, hr. Howitt var inde på, og som også vedrører den globale sundhedsfond, påpeger jeg, at vi har afsat 35 millioner euro i budgettet. Vi har jo allerede bidraget med 120 millioner til den globale sundhedsfond fra EU-budgettet eller EUF-budgettet. Her er der lige blevet truffet en beslutning, således at vi kan gå ud fra, at midlerne er tilstrækkelige. Især hr. Nielson har forskellige budgetposter til rådighed. Han vil tage stilling hertil.
Nu til hr. Rübigs spørgsmål. Hvad angår energiområdet, har Kommissionen jo fremlagt et nyt flerårigt program - intelligente energiformer - der også indeholder fremme af sådanne intelligente energiformer i tredjelande. Efter min mening har topmødet i Johannesburg endnu en gang understreget, at vi skal lægge meget stor vægt på dette.

Nielson
Lad mig begynde med at tage fat på det, hr. Howitt nævnte, nemlig beløbene til sundhed og uddannelse. De fleste medlemmer af Parlamentet ved, at vi har drøftet dette gang på gang, og at det derfor ikke er let at sige noget nyt. Det er også årsagen til, at hr. Howitt ikke er gået glip af noget, selv om jeg ikke havde mulighed for at besvare hans sidste brev i tide. Det skal dog naturligvis ikke hindre os i fortsat at drøfte emnet i al venskabelighed.
Sidste års aftale om et udgangspunkt på 35% til sundhed og uddannelse er en inputindikator for vores indsats for social infrastruktur. Kommissionen fremlægger tal for fordelingen på OECD's forskellige DAC-koder, så det fremgår, hvad vi i 2002 og 2003 bruger på sundhed og uddannelse. Niveauet vil hovedsageligt afhænge af, hvad de lande, vi samarbejder med, kommer frem til. Der er ingen grund til at genåbne sidste års aftale, da der er ikke noget at opnå, hvad angår yderligere oplysninger.
Systemer til mere tydelig sporing og klassificering af vores aktiviteter er ved at blive iværksat - som vi har lovet Parlamentet - og det vil skabe grundlag for en mere oplyst debat om disse emner.
Hvad angår finansiering af den globale sundhedsfond, har min kollega fru Schreyer allerede været inde på, at Kommissionen nok skal leve op til forventningerne. Mere behøver vi ikke sige på nuværende tidspunkt.
Jeg er i høj grad enig med hr. Laschet i, at Tacis skal øges, bl.a. for at styrke vores generelle tilstedeværelse i regionen.
Med hensyn til i højere grad at inddrage Parlamentet, når der gives politiske løfter, forstår jeg det således, at Parlamentet i højere grad skal involveres, inden der gives politiske løfter, for ellers kan jeg ikke se, hvorfor vi skal diskutere det. Det er bestemt en god og rigtig måde at arbejde på, og generelt føler jeg, at det er sådan, tingene foregår.
Der var et par kommentarer om delegationernes bemanding og sikkerhed. Vi glæder os over ændringsforslaget fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, der understreger den vanskelige sikkerhedsmæssige situation for mange af vores delegationer. Derimod stiller ændringsforslaget fra Udvalget om Udvikling vedrørende rekruttering af specialister - hr. Howitts andet punkt - meget stive og komplekse betingelser for frigivelsen af 10 millioner euro fra disse midler. Det ville i høj grad underminere processen med at sende personale ud til delegationerne, da vi har brug for at vide, hvilke midler der er til rådighed, så vi kan rekruttere og uddanne medarbejdere. Det vil også i urimelig grad ramme nogle af de fattigste modtagere, da det især vil berøre delegationer i 30 AVS-lande.
Det, vi gør, og det, vi foretrækker at gøre, er at styrke håndteringen af de forskellige sektorer via specialistnetværk både på hovedkontoret og ude i delegationerne. Et meget stift system som det, Udvalget for Udvikling foreslår, bidrager imidlertid ikke til effektivitet, og derfor hilser vi ikke det ændringsforslag velkommen.

Wynn, Terence (PSE).
Hr. formand, min kommentar vedrører de næste fire timer. Kommissær Nielson var her ikke, da jeg kom med mine indledende bemærkninger, men en af dem var om den globale sundhedsfond. Der er et spørgsmål, vi skal have svar på, inden vi i næste uge træffer afgørelse om udgiftsområde 4: Hvor mange penge skal EU betale for en plads i bestyrelsen for den globale sundhedsfond? Vi får modstridende kommentarer fra Kommissionen og fra vores kolleger i Udvalget om Udvikling. Budgetudvalget har brug for et tal.

Nielson
Hr. formand, min modvilje mod at svare skyldes, at vi ikke har et tal. Hvis vi ser på prisen på en plads det første år efter fondens oprettelse, siger regnestykket, at den var ca. 84 millioner euro, men USA siger, at de betaler for omkring fire pladser. Vi ønsker ikke, at bestyrelsen for sundhedsfonden skal være større. Så ville den ikke være effektiv.
Andre aktører prøver at få plads i bestyrelsen, så vi er under et vist pres. Som De ved, ydede vi 120 millioner euro det første år. Den faktiske anvendelse af pengene og de midler, der generelt er til rådighed i forhold til det faktiske forbrug i det første år, giver anledning til en meget åben debat om det faktiske finansieringsbehov i det kommende år.
På den baggrund finder Kommissionen det klogt ikke at nævne noget tal i dag. Vi ønsker at danne os et billede af, hvad andre donorer gør, for at være sikre på, at vi yder midler til fonden på fornuftig vis, så den fungerer efter hensigten, men også for at få maksimal valuta for pengene på hele dette område. Vi har ikke noget tal her og nu. Vi er på nuværende tidspunkt heller ikke under pres på for at få klarlagt i detaljer, hvordan vi skaffer pengene, så vi finder det tilrådeligt at tøve en kende. Derfor kan De ikke få noget klart svar.

Wijkman (PPE-DE).
Hr. formand, lad mig kommentere kommissær Nielsons indlæg direkte. Det er ikke så enkelt, at vi, i hvert fald ikke fra Parlamentets side, bare kan vente og se. Vi arbejder, som De ved, kommissær Nielson, parallelt med budgettet med det direktiv, som De er ansvarlig for, og som udstikker kursen for de næste fire år, for hvilket Kommissionen har foreslået et totalt beløb på 300 millioner euro. Dette beløb er i henhold til Udvalget om Udvikling og Samarbejde alt for lille, både til at skabe den nødvendige fleksibilitet og til at gå ind og støtte den globale hjælpefond, Global Aids and Health Fund, men også til at sørge for, at Unionens eget arbejde via vores egne sekretariater bliver så ambitiøst som muligt.
Jeg synes, at man både i Rådet og Kommissionen burde glæde sig over Parlamentets meget ambitiøse holdning til et spørgsmål og til et problem, som utvivlsomt kommer til at dominere forhandlingerne om udviklingsspørgsmål, ikke blot i Afrika, men også i mange andre regioner i løbet af de kommende tiår.
Ud over dette spørgsmål findes der yderligere et par faktorer, som er særdeles vigtige at slå fast, når vi drøfter den del af budgettet, som berører udviklingssamarbejdet. Hr. Howitt har allerede nævnt et fokus på fattigdomsbekæmpelse, sundhed og uddannelse. Jeg vil gerne sige til hr. Nielson, at en af årsagerne til, at vi vender tilbage med præciseringer på disse områder, er, at de indikationer, vi får fra Kommissionens arbejde på området, er, at netop sundhedsbeskyttelse og uddannelse stadig modtager en meget lille del af støtten, hvilket vi finder klart utilstrækkeligt og klart fejlagtigt.
Endelig er det særdeles vigtigt, at vi øger vores fleksibilitet i EU og sørger for, at behov, der opstår i forbindelse med krig og katastrofer, ikke til stadighed skal løses via og belaste langsigtede udviklingsprogrammer. Derfor er forslaget om at finansiere støtten til Afghanistan over fleksibilitetsreserven meget, meget interessant.
Gill (PSE).
Hr. formand, jeg vil godt tage fire punkter op. For det første nåede G8 for nylig til enighed om behovet for at fremme energieffektivitet og vedvarende energi i udviklingslandene. Fru Schreyer var tidligere inde på dette (intelligent energi-programmet). Mit spørgsmål til fru Schreyer er: Vil hun mene, at 19 millioner euro over fire år er tilstrækkeligt til det forberedende arbejde i 80-90 lande?
Mit spørgsmål til hr. Nielson er: Det anerkendes, at energi er en medvirkende faktor til fattigdom i udviklingslandene, så hvordan har han tænkt sig at samordne sit arbejde med andre generaldirektoraters for at tackle dette?
Mit andet punkt er, at kommissær Patten har udtalt, at EU skal fokusere på fattigdom i forbindelse med sin udviklingsbistand. Er De så enig i, at det er inkonsekvent at øge midlerne til Latinamerika og Meda og faktisk fjerne midler til Asien, sådan som det gøres i ændringsforslagene vedrørende udenrigsanliggender? Hvad mener De om hr. Elles' udtalelse i dag om, at Afghanistan skal finansieres via fleksibilitetsinstrumentet?
Dernæst vil jeg godt vende tilbage til den globale sundhedsfond. Jeg er ikke helt tilfreds med det svar, vi har fået fra kommissær Nielson. Jeg vil godt vide, om de foreslåede 35 millioner euro er nok til, at vi kan få en plads i bestyrelsen? Er det tilstrækkeligt, hvis EU skal være førende i debatten om og kampen mod aids i verden?
Endelig vil jeg spørge Rådet om dets holdning til kovendingen hos PPE og forslaget om at bryde gentlemanaftalen. Ved forliget i juli accepterede PPE Rådets budget, men her i eftermiddag har vi fået at vide fra hr. Elles, at 6,3 millioner euro fra deres grundlæggende budget overføres til reserven. De bryder deres løfter, og hvis dette ændringsforslag vedtages, hvordan vil Rådet så reagere?
(Bifald fra venstre)

Lagendijk (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, vi kan hurtigt blive enige om, at budgettet skal afspejle Parlamentets politiske ønsker. Det lykkes for det meste, men ikke altid, når de såkaldte særlige udsendinge er involveret. EU har f.eks. en sådan for Mellemøsten. Parlamentet har gentagne gange sagt, at det ville være ønskværdigt at have en sådan særlig udsending for f.eks. det sydlige Kaukasus eller Tibet.
Nu har vi det problem, at vi budgetteknisk står med tomme hænder, hvad det angår, for disse særlige udsendinge falder ind under Rådets budget. Det synes vi ikke om, men det er nu engang aftalt, at vi ikke kan røre ved Rådets budget. Et bredt støttet politisk ønske fra Parlamentet risikerer altså nu at komme grus i Parlamentets budgetmaskine. Det vil jeg henlede både Rådets og Kommissionens opmærksomhed på og helt konkret spørge Rådet, om det er rede til i sit budget at skabe mulighed for en særlig udsending for det sydlige Kaukasus og Tibet. Hvis det ikke er tilfældet, beder vi Rådet om hurtigt og tydeligt at meddele det, for at Kommissionen kan udfylde hullet. Mit spørgsmål til Kommissionen er, om den er rede til at gøre det. For, kære kolleger, det er uacceptabelt, hvis den europæiske tilstedeværelse i kriseregioner begrænses, fordi et bredt støttet politisk ønske risikerer at sætte sig mellem alle de finansielle stole.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, når vi taler om budgettet for det kommende år, må vi ikke se bort fra, at gennemførelsen af budgettet både før og nu udviser foruroligende aspekter. Foruden de uretmæssige opgaver viser det sig også, at Kommissionen næppe kan styre den virkelige EU-politik. Tænk blot på de gigantiske forskelle mellem forpligtelser og betalinger. Med hensyn til de eksterne aktioner møder vi nogle temmelig urentable forslag, som skyldes Kommissionens overvurdering af sig selv. Det gælder f.eks. EU's plads i konflikten mellem Israel og palæstinenserne. Den kapital, som strømmer til Den Palæstinensiske Myndighed, ender for størstedelens vedkommende i ukendte lommer. Vi vil derfor støtte PPE-DE-Gruppens ændringsforslag om i det mindste at opføre en del af pengene som reserve, så længe Den Palæstinensiske Myndighed ikke indfører et effektivt kontrolsystem.
Nogle ønsker også at opføre budgettet for det sjette rammeprogram som reserve. Det Midlertidige Udvalg om Humangenetiks rapport strandede sidste år på grund af stor uenighed her i Parlamentet om etiske rammer for biomedicinske udviklinger. Derfor anser jeg det for yderst forkasteligt, at en række kolleger fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vil presse Rådet til at overskride etiske grænser.
Det drejer sig om intet mindre end forskning i embryonale stamceller, som krænker menneskelivet i dets tidligste form. Heldigvis opretholder en række medlemsstater forbuddet mod brug af menneskelige embryoner til forskning. Finansiering af den slags forskning fra det sjette rammeprogram ville skabe en bizar situation. Forskning, som er strafbar i en medlemsstat, ville i en anden medlemsstat modtage finansiering fra EU. Jeg håber inderligt, at Rådet ikke lader sig afpresse, men udviser respekt for menneskelivet i sin spædeste form.
De nævnte kolleger, som på Europa-Parlamentets vegne har forhandlet med Rådet på denne måde, har overskredet grænserne for politisk anstændighed.
Dell'Alba (NI).
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, hr. kommissær, de eksterne anliggender i udgiftsområde 4 er selvklart både EU's og Kommissionens vindue udadtil med vores fælles bestræbelser på området for internationale relationer. Det er et meget stort kapitel, og det er et kapitel, i hvilket vores troværdighed står på spil, ikke blot hvad angår de aspekter, som allerede er nævnt af andre kolleger - betalingsefterslæbet og eventuelle gennemførelsesvanskeligheder - men også hvad angår vores offentlige udmeldinger, vores politiske og endda juridiske engagement samt vigtige opgaver i forbindelse med budgettet.
Jeg henvender mig til kommissær Patten igennem Dem, fru kommissær, i hans fravær. Jeg vil her tale om de samarbejdsaftaler, som vi har indgået med en del lande. Igennem en række år og takket være Europa-Parlamentet har disse aftaler alle indeholdt det, man kalder en "menneskerettighedsklausul". Det er en klausul, som skal læses og huskes, så vigtig er den. Denne klausul fastslår, at aftalerne er praktisk talt suspenderet eller at betragte som sådan, hvis de to parter ikke respekterer de menneskerettigheder, som er sikret i de internationale konventioner og især i FN's verdenserklæring om menneskerettigheder. Og alligevel, på trods af at Parlamentet har insisteret på dette aspekt, på trods af at Kommissionen som traktatens og samarbejdsaftalernes vogter har forpligtet sig til at sørge for, at disse aftaler overholdes i bogstav, fortsætter vi, som om intet var hændt, med at aftale og gennemføre projekter, programmer og finansieringer med lande, som i virkeligheden er diktaturer. Tag f.eks. Vietnam. Sammen med mine kolleger fra det radikale parti og hundreder, ja, tusinder af mennesker og endelig mange andre kolleger har vi henledt Kommissionens opmærksomhed på menneskerettighedssituationen i Vietnam. Alligevel yder vi 38 millioner euro i støtte til landet i 2003. Vi har stillet et ændringsforslag om henlæggelse af disse aftaler og midler, i det mindste under førstebehandlingen, indtil der er bragt klarhed over sagen, og Kommissionen så vel som vietnameserne giver os nogle garantier og forklaringer på, hvad der egentlig foregår i landet. Der er flere af disse lande. Vi har valgt Vietnam som eksempel, fordi vi mener, at Kommissionen virkelig skal ændre sine budgetforvaltnings- og budgetgennemførelsesmetoder i forbindelse med disse samarbejdsaftaler.
Paasilinna (PSE).
Hr. formand, kommissærer, kære kolleger, udvidelsen er lige om hjørnet, og vi taler hele tiden om finansiering og forskellige programmer for de nye medlemsstater, men vi glemmer, at der også er brug for handling i grænseområderne til vores nye naboer og for de nye naboer. Derfor ser min gruppe og jeg gerne, at vi giver fremtidige grænseområder større opmærksomhed. Det kan f.eks. gøres ved at styrke grænseoverskridende samarbejde under Tacis-programmet. Hvis vi intet foretager os, vil der opstå spændinger, og et godt eksempel på det er Kaliningrad. Det handler ikke blot om regionens isolation. Der er også store sociale og økonomiske forskelle mellem regionen og dens naboer. Der er behov for flere midler med det samme.
Et andet eksempel er den nordlige dimension. Vi skal støtte den med alle midler, og derfor har min gruppe foreslået at afsætte yderligere 10 millioner euro til grænseoverskridende samarbejde inden for rammerne af Tacis-programmet. Forslaget støttes af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik.
Et tredje eksempel er nuklear sikkerhed. Her foreslår vi, at der afsættes 25 millioner euro. Vi ved alle godt hvorfor.
Jeg har et spørgsmål til Kommissionen. Gennemførelsen af tiltag under Tacis har vist meget dårlige resultater. Kommissionen må være enig i, at det er et vigtigt projekt i de næste mange år. Kan Kommissionen redegøre for, hvordan den vil forbedre situationen samt forklare Kommissionens udviklingsstrategi for grænseoverskridende samarbejde?
Jeg har også et spørgsmål til Rådet. Det er uacceptabelt, at EU fra et år til et andet påtager sig nye forpligtelser under sektion IV i budgettet uden at afsætte flere midler. Det svækker troværdigheden af vores udenrigspolitik. Kan Rådet gøre rede for sin holdning til dette? Hvis Rådet afgiver løfter i forbindelse med enhver krise uden at overveje de finansielle konsekvenser, ser det sort ud. Hvad er Rådets løsning?

Schreyer
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at tilføje noget til hr. Laschets spørgsmål om Parlamentets forslag om at oprette en særskilt budgetpost for Afghanistan. Det bifalder vi ud fra et gennemsigtighedsperspektiv, men vi foreslår, at Østtimor så til gengæld igen indgår i ECHO-posten, således at antallet af budgetposter ikke øges.
Hvad angår det spørgsmål, der igen har spillet en stor rolle her, nemlig den globale sundhedsfond, vil jeg gerne påpege, at ud af de tilsagn, der er kommet fra de forskellige bidragydere, kommer næsten to tredjedele fra Europa, altså direkte fra EU og medlemsstaterne. Det er en stor andel. Vores budgetforslag - og det har vi virkelig overvejet meget nøje - nemlig at afsætte 35 millioner til budgetposten, er efter vores mening tilstrækkeligt. Vi sagde dog også samtidig: Skulle det ikke være tilstrækkeligt til at bevare mandatet, må vi se på, hvilke foranstaltninger der så skal træffes. Men der er heller ikke under nogen omstændigheder set fra de andre bidragyderes side anledning til, at vi skal tænke, at midlerne ikke er tilstrækkelige på nuværende tidspunkt. I den forbindelse skal det dog præciseres, at det har høj prioritet at bevare mandatet.
Ganske kort vedrørende hr. Lagendijks spørgsmål om den særlige udsending. Det er i virkeligheden et spørgsmål, der vedrører budgettet for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. De ved, at vi fra Kommissionens side allerede har stillet forslag om at forhøje midlerne med en tredjedel, særligt hvad angår finansieringen af de fælles udgifter til den fælles politimission i Bosnien. Vi plæderer dog meget stærkt for, at der igen afsættes tilstrækkelige midler til foranstaltninger som led i den hurtige reaktionskrisemekanisme i Kommissionens budget. Her har Rådet jo mindsket beløbene. Det ville glæde os, hvis Parlamentet igen afsætter midler på dette område.
Nu til Tacis. I betragtning af den situation, at vi på udgiftsområde 4, det vil sige foranstaltninger udadtil, som helhed kun har en lille margen til rådighed, står vi her over for at skulle afgøre, om der skal skæres yderligere. Jeg vil imidlertid også gerne plædere for, at vi i 2004, altså så at sige som led i udvidelsen, i særlig grad har opmærksomheden henledt på, hvordan det grænseoverskridende samarbejde med de nye naboer i øst efter udvidelsen kan styrkes.
Jeg vil gerne sige noget kort vedrørende budgettets gennemførelse. Her vil jeg gerne påpege, at vi også i år har en højere rate for gennemførelse af budgettet på udgiftsområde 4, end det var tilfældet sidste år. De talrige foranstaltninger, hr. Nielson og hr. Patten har truffet på administrativt plan for at indføre nye strukturer, for at gennemføre tingene hurtigere, afspejler sig faktisk i budgettallene. Det viser efter min mening, at reformbestræbelserne virkelig har haft succes, og at hjælpen kommer hurtigere frem.

Nielson
Hr. formand, lad mig komme med et enkelt sæt tal, der kan belyse dette, som svar til hr. van Dam, der ikke uden grund nævnte det lave gennemførelsesniveau for Tacis og andre programmer.
Da vi tiltrådte i slutningen af 1999, ville det i alt tage 4,5 år at arbejde os gennem vores eksisterende forpligtelser med den daværende hastighed og det daværende udgiftsniveau. Året efter var tallet nede på 4,1 år, og ved udgangen af sidste år var det 3,66 år. Tallene er et groft og primitivt, men korrekt mål for, at vi faktisk mindsker gabet mellem de tilsagn, vi giver, og den faktiske gennemførelse i form af udgifter pr. år. Vi bevæger os i den rigtige retning, men jeg har over for Parlamentet ikke lagt skjul på, hvilke problemer vi havde, og hvor store og komplicerede de var, da vi tiltrådte.
Jeg siger gerne om vores udenrigsanliggender og udviklingssamarbejde, at det er rart, at Kommissionen er stor. Vi har en kritisk masse, men når vi betragter vores arv fra fortiden, må man også sige, at vi har en masse at rydde op i. Det er vi gradvis ved gøre.
De tal, hr. Wijkman nævnte i denne løbende diskussion om, hvor meget vi gør for sundhed og uddannelse, de penge, der er øremærket til den globale sundhedsfond, giver naturligvis ikke et fuldstændigt billede. Vi drøfter også, hvor mange penge der i alt anvendes, og jeg vil godt vende tilbage til tallet 35% som en målsætning for udgifterne i de sociale sektorer. Det er noget vi har aftalt med Parlamentet, og jeg mener stadig, det er realistisk.
Brugen af fleksibilitetsinstrumentet i forbindelse med Afghanistan har min kollega fru Schreyer allerede været inde på. Vi bør normalisere vores udviklingssamarbejde og støtte til Afghanistan. Den bedste løsning ville være at sætte det på det samlede budget. Der er imidlertid brug for pengene, uanset hvor de kommer fra, og vi skal støvsuge alle finansieringskilder for at finde ressourcer til den nødvendige indsats i Afghanistan.
Det tal, fru Gill nævnte i forbindelse med vedvarende energi, kræver et særligt initiativ. Det samlede tal for, hvad vi gør på energiområdet er ligeledes meget større, især hvad angår vedvarende energi i udviklingssamarbejde.
Jeg vil også godt påpege, at vi i Johannesburg lancerede energiinitiativet sammen med medlemsstaterne. Vi har understøttet dette med oplysninger om, at medlemsstaterne og Kommissionen i alt årligt bruger omkring 0,7 milliarder euro på energirelaterede udviklingsaktiviteter.
Jeg noterer mig med stor tilfredshed, at fru Gill citerede min kollega, hr. Patten, med hensyn til behovet for at fokusere på fattigdom i vores indsats på hele dette område. Jeg er fuldstændig enig.
Hvad angår den globale sundhedsfond, så kan jeg sige, at de 15 EU-medlemsstater har givet 64% af de tilsagn, der i alt er givet til støtte til denne fond. Det skal vi også tage i betragtning, når vi træffer den endelige afgørelse om, hvad Kommissionen med rimelighed skal yde hvert år fremover.
Til hr. Dell'Alba vil jeg sige, at menneskerettighedsaspektet og inddragelsen af afsnit, der henviser til menneskerettigheder, er et standardelement. Hvis man betragter hele den nye generation af landestrategidokumenter, der er ledetråden og grundlaget for vores arbejde, land for land i hele verden - og dette gælder ikke kun for AVS-landene, men også for Asien, Latinamerika osv. så giver disse dokumenter ledelse, demokratisering og menneskerettigheder en stærk og fremtrædende rolle. Vi har endnu ikke den samme slags mekanismer som dem, der er en del af Cotonou-aftalen, hvor vi har forhandlet os frem til et samarbejde, men hele denne diskussion er tydeligvis et vigtigt element i den løbende dialog med alle de lande, vi samarbejder med.
Endelige var hr. Paasilinna inde på en forbedring af Tacis-programmet. I lyset af erfaringerne fra Afghanistan gennem det sidste år er vi fast besluttet på at øge fokus på denne gruppe lande for at forebygge konflikter, men så sandelig også fordi vi har en stærkere følelse af naboskab med disse lande. Vi har længe talt om behovet for at redefinere og forny indholdet af vores udviklingssamarbejde med dem. Jeg er overbevist om, at vi vil se øget aktivitet og forhåbentlig stærkere finansiel aktivitet. Som det allerede er blevet nævnt, vil en forøgelse med 5,4%, til 502 millioner euro, gøre denne gruppe lande til en hovedsamarbejdspartner, også fra et finansielt synspunkt.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Nielson.
Nu går vi over til de horisontale aspekter af budgettet og andre politikker.

Smet (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder behandle to forskellige punkter, som efter min opfattelse er de to vigtigste i dokumentet.
For det første tror jeg, hvad angår budgettet for lige muligheder som sådant, at det er vigtigt, at pengene til initiativerne til fremme af lige muligheder for kvinder - initiativer, som tages af ngo'erne - faktisk skal kunne fordeles på en nem måde. De betingelser, som Kommissionen nu stiller, er alt for hårde og alt for vanskelige. F.eks. siger den, at initiativet skal tages af fem lande i fællesskab, og at det skal have et meget højt budget. For en lang række kvindeorganisationer er dette uopnåeligt. Derfor har vi foreslået, at initiativerne tillades, hvis initiativerne kommer fra tre lande, idet budgettet kan være mere begrænset. Jeg opfordrer indtrængende til denne ændring, således at budgettet kan bruges mere effektivt.
Det andet punkt, som er meget vigtigt for os, vedrører ligestillingspolitikken. Denne må ikke fortsat udelukkende være begrænset til budgettet for lige muligheder, men skal være til stede på alle EU's politiske områder. Jeg henleder særligt opmærksomheden på ét punkt, nemlig betingelserne for samarbejde med udviklingslande på det politiske, økonomiske og kulturelle område.
Kommissær Nielson sagde netop, at betingelserne for samarbejde med AVS-landene, Asien og Latinamerika på menneskerettighedsområdet er meget strenge. Jeg konstaterer alligevel, at kvinders rettigheder ikke altid er involveret, når man taler om menneskerettigheder. Derfor opfordrer vi kraftigt til - og det er virkelig en ubetinget nødvendighed for os i Udvalget om Kvinders Rettigheder og sandsynligvis også for alle kvinder i Parlamentet - at samarbejdet med lande suspenderes, hvis de ikke træffer foranstaltninger for at forhindre vold mod kvinder, stening, offentlig tugtelse, skamfering af kønsdele, forbrænding eller voldtægt. Vi anmoder altså om at opsige støtten i disse tilfælde.

Heaton-Harris (PPE-DE)
Hr. formand, jeg har i det store og hele ladet det være op til de enkelte medlemmer af Budgetkontroludvalget at stille ændringsforslag inden for de sektorer, de gerne dækker.
Hr. Bösch har som kritisk ven stillet en række ændringsforslag vedrørende OLAF, Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig. Vi kan nu begynde at se problemerne ved, at kontoret ikke er fuldstændig uafhængigt af Kommissionen. Derfor omfatter hr. Böschs ændringsforslag, der er godkendt af udvalget, at der stilles spørgsmål til OLAF's udgifter i forbindelse med tjenesterejser, til dets informations- og kommunikationstiltag - trods en rimelig bevilling til dette formål udsendte kontoret mindre end 12 pressemeddelelser i både 2000 og 2001 - og også til Kommissionen og OLAF om en nedskæring. I det foreløbige budgetforslag reduceres budgettet til OLAF faktisk drastisk, og vi har ikke fået at vide, hvorfor midlerne beskæres. Udvalget har genbevilget disse midler, men de er overført til reserven, indtil vi har fået svar fra de to institutioner.
Udvalget har også en klar holdning til eksportrestitution. Der er mange eksperter i eksportrestitution i udvalget. Jeg er så afgjort ikke en af dem, men grundlæggende er målene med ændringsforslagene at skabe gennemsigtighed og gøre det lettere for folk som mig at forstå formålet med, omfanget af, omkostningerne ved og gennemførelsen af eksportrestitution.
Andre ændringsforslag vedrører Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, hvor midlerne beskæres, så det bliver mindre afhængigt af eksterne ekperter, større bevillinger til kampen mod forfalskning af euro - noget jeg som britisk konservativ tøver med at foreslå - og genbevilling af en del af de midler, der er taget fra budgetpost B1-361 til forbedring af overvågning og forebyggelse i kandidatlandene i forbindelse med landbrugsbudgetter. Det er de ændringsforslag, Budgetkontroludvalget har stillet.

MacCormick (Verts/ALE)
På vegne af Udvalget om Retlige Anliggende og Det Indre Marked vil jeg godt gøre opmærksom på de punkter, der vedrører Domstolen og Retten i Første Instans.
Det er ikke muligt at være til stede her uden at blive klar over, hvor mange ønskværdige udgiftsprojekter EU har. Da midlerne er begrænsede, er det nødvendigt at barbere budgetterne hist og her, men medlemmerne skal være særligt opmærksomme på problemet med de to domstole.
EU kan kun være en union i juridisk forstand, hvis den har et effektivt system af retsinstanser. Parlamentet har en ambition om, at chartret om grundlæggende rettigheder skal anerkendes juridisk. Det er et højst ønskværdigt projekt, men også et, som vil kræve mange juridiske ressourcer i EU.
Domstolen og Retten i Første Instans mener begge, at de har nået grænsen for deres ressourcer, og at de uden tilstrækkelig finansiering ikke længere vil være i stand til at opfylde EU's behov. EU har brug for effektive, velfungerende domstole uden unødvendige forsinkelser, uden forsinkelser i retslisterne. Vi er en mangesproget union, og derfor er der behov for hurtig, klar og nøjagtig oversættelse af domstolenes afgørelser til alle EU-sprog, så borgerne og deres juridiske rådgivere rundt om i EU er ajour med fællesskabsretten, og hvordan den skal fortolkes.
Hvis vi ikke genindsætter de estimater, Domstolen selv er kommet med, vil der være problemer oftere og oftere. Jeg kan nævne nogle meget specifikke punkter: Vi har brug for referendarer i Retten i Første Instans, fordi EU ikke har besat ledige dommerstillinger, vi har brug for opgraderede poster, og vi har brug for bedre oversættelsestjenester. Det er essensen af ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender.

Dell'Alba (NI)
Hr. formand, som ordfører for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender vil jeg gerne henlede kommissærernes og kollegernes opmærksomhed på to grundlæggende aspekter ved de ændringsforslag, vi har stillet, og som jeg håber, vil kunne ratificeres af Budgetudvalget og Parlamentet.
Det første vedrører Prince-programmet. Det var en af Europa-Parlamentets store prioriteter. Vi stillede krav herom til Kommissionen, og det gjorde vi ret i. Jeg tror, at programmet har vist, hvad det dur til med hensyn til valorisering og offentliggørelse af en række af vores, Europas, prioriteter med bl.a. euroen og andre emner, som er blevet taget op hen ad vejen. I år er programmet blevet reduceret kraftigt af Kommissionen i dens foreløbige forslag til budget, hvilket er uforståeligt specielt set i lyset af, at 2003 bliver året, hvor konventets arbejde når til sin afslutning, og vi derfor bør sørge for, at denne store kollektive tænketank får den nødvendige offentlige opmærksomhed og betydning. Vi har derfor ansøgt om et stort beløb til offentliggørelse af konventets arbejde, idet vi giver dem, som er imod konventet og dets resultater, mulighed for at give udtryk herfor - hvilket ikke gælder mig, a priori. Jeg siger dette, fordi jeg mener, at det er et vigtigt program.
Det andet vedrører internettet. Vi har Europe by Satellite, vi råder allerede over nogle midler, som giver borgeren mulighed for reel information om vores arbejde, forhandlinger og pressekonferencer. Udvalget om Institutionelle Spørgsmål foreslår at sørge for, at internettet bliver et veritabelt værktøj, som giver borgeren mulighed for at spørge sig selv: "Hør, hvad mon de siger kl. 12.00 under Kommissionens briefing? Hør, hvad mon EF-Domstolens afgørelse i dag bliver?" etc. Der er således tale om et program, som skal sørge for, at internettet snart, på sigt, bliver et vigtigt medium til offentliggørelse af samtlige institutioners arbejde.

Bösch (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske kommissæren med valgresultatet derhjemme i søndags. Jeg ved, det er en national begivenhed, men vi er alle medlem af et parti derhjemme. Det giver nogle gange et frisk pust, og så skal det komme alle til gavn. Vi skal naturligvis afstikke nogle lidt mindre rammer i budgettet for Udvalget for Andragender. Ikke desto mindre er disse rammer relativt vigtige. Sidste år havde vi jo mere end 2.100 tilfælde, som Ombudsmanden skulle beskæftige sig med.
Vi anser egentlig denne relativt nye instans for et gevaldigt fremskridt, hvad angår kvaliteten og kontrollen af administrationen samt borgernes adgang til denne administration. Derfor har vi faktisk meget lidt forståelse for, at vi med de få, især personlige ønsker, vi har i forbindelse med budgettet for det kommende år, åbenlyst støder på restriktioner og dette stramme korset i de administrative udgifter. Jeg har en fornemmelse af, at Kommissionen tidligere har sat de kommende administrative udgifter uhyre lavt, for lavt, og at vi nu må leve med denne fejlvurdering. I sidste ende er det op til os som Parlament at fordele de knappe midler så redeligt som muligt. Det er efter min mening et meget kritisabelt punkt. Mine kolleger har præsenteret idéerne for deres områder - de små institutioner - og jeg håber da, at vi når frem til en løsning på vores område for fremtidige budgetprocedurer til trods for de medfødte skavanker, som dette finansielle overslag har.

Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, først til hr. Böschs spørgsmål om Ombudsmanden. Der er jo tale om en separat plan, der naturligvis skal håndteres inden for udgiftsområde 5's restriktioner, hvis der kommer nye krav. Så må jeg også sige til hr. MacCormick: Hvad angår Deres intensive forsvarstale for yderligere dommerstillinger ved EF-Domstolen, gælder den øvre grænse i udgiftsområde 5 jo også, og her vil jeg gerne påpege, at De jo også nævnte det i forbindelse med udvidelsen.
Med udvidelsen får vi så ifølge det finansielle overslag, ifølge Agenda 2000, flere midler til rådighed i udgiftsområde 5. Så bliver det også et fælles arbejde at fordele disse midler på passende vis. Det vil altså sige, at restriktionerne bliver noget mindre med udvidelsen, eller man tager højde for det faktum, at der i et EU med 25 medlemmer bliver behov for mange stillinger i Parlamentet, i Rådet, i EF-Domstolen og ikke mindst i Kommissionen.
Som svar på fru Smets spørgsmål og bemærkninger vil jeg gerne sige, at jeg fuldt ud tilslutter mig Deres idé om, at der skal tages hensyn til kvindepolitik og ligestillingspolitik på samtlige politiske områder. Det er jo ikke et eller andet frivilligt tilsagn - selv om jeg gerne havde givet det frivilligt - det er derimod en traktatmæssig forpligtelse. På mange områder tages der højde herfor meget eksplicit. Hvad angår krænkelsen af menneskerettigheder, specielt vold mod kvinder, påpeger jeg, at artikel 9 i Cotonou-aftalen også specifikt tager sigte på, at menneskerettighederne også omfatter mænds og kvinders ligestillingsrettigheder. Det er så naturligvis også en rettesnor for alle foranstaltninger i udgiftsområde 4.
Nu til hr. Heaton-Harris' spørgsmål. De stillede det konkrete spørgsmål vedrørende budgettet for OLAF, hvorfor Kommissionen har foretaget en reduktion på ca. 700.000 euro i sammenligning med 2002 i det foreløbige budgetforslag. Der er egentlig tale om en teknisk tilpasning. Parlamentet ændrede i 2002 stillingsplanen i forhold til Kommissionens forslag således, at der er flere B-stillinger end A-stillinger, hvor B-stillinger naturligvis er forbundet med lavere omkostninger end A-stillinger. Det var der ikke taget højde for i 2002, men først i det foreløbige forslag for 2003. Det vil sige, at der de facto ikke er tale om en reduktion, men om en tilpasning, og her vil jeg gerne påpege, hr. rådsformand, at Rådet ved sin førstebehandling nu har indført en faktisk reduktion, som der så skal tales om. Jeg vil desuden gerne påpege, at der i vores krav om yderligere stillinger som led i forberedelsen af udvidelsen, der jo endnu ikke er sikret, selv om jeg værdsætter Parlamentets bestræbelser på dette område meget, også er planlagt yderligere OLAF-stillinger.
Tillad mig, hr. Heaton-Harris, at jeg videregiver Deres spørgsmål om eksportrestitutioner til min kollega, hr. Fischler.

Gröner (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, de forskellige virkninger, vores budgetbeslutninger har på mænd og kvinder, har nærmest ikke spillet nogen rolle i dagens debat. I årevis har Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder stillet forslag i budgetproceduren om, at der tages højde for de forskellige virkninger, vores beslutninger har på kvinder og mænd. Det lykkedes os fint med beskæftigelsespolitikken og med strukturfondene, hvor kønsaspektet er forankret. Også i udenrigspolitikken bliver man mere og mere opmærksom på kønsaspektet. I forbindelse med Afghanistan-hjælpen blev der således truffet målrettede foranstaltninger til at integrere kvinder i det offentlige liv igen og hjælpe med til at gennemføre deres menneskerettigheder. Vi har opnået resultater i kampen mod den moderne form for slaveri, menneskehandel. Vold mod kvinder er også blevet et emne, når det handler om budgettet.
Stop- og Daphne-programmerne må dog ikke kun bruges til at gennemføre repræsentative arrangementer. Når alt kommer til alt, er det kun 13% af projekterne, der kan gennemføres, hvorfor ngo'erne skal have direkte hjælp. Hensyntagen til kønsaspektet i budgettet bliver relevant i endnu højere grad end tidligere. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder udarbejder også en initiativbetænkning herom.
Jeg vil gerne anføre en kritisk bemærkning om vores tildelingspraksis. Ofte - f.eks. i forbindelse med venskabsbyforbindelser, i forbindelse med ngo'erne - er der stor irritation. Det har givet anledning til stor frustration hos de aktive europæere. Når vi på den ene side sørger for ikke at give flere penge til tobaksdyrkning og for at nedbryde bureaukratiske barrierer her, må vi ikke på den anden side skabe sådanne barrierer for ngo'erne. Jeg beder om Deres hjælp.
Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, jeg har stadig et par punkter, jeg gerne vil nævne. Beskæftigelse er et vigtigt emne. Arbejdsløsheden i EU er stigende. Det er især blandt de små og mellemstore virksomheder, at der skabes job. Desværre forhindrer frygten for konkurrenceforvridning ofte selv fornuftige tiltag. Derfor skal konkurrenceloven fortolkes mere frit i forhold til små og mellemstore virksomheder. Det ville f.eks. betyde, at strukturfondene kunne anvendes mere effektivt til at forhindre arbejdsløshed.
Den nordlige dimension er en vigtig brik i det politiske spil. Kommissionen har hovedsagelig fokuseret på to områder, nemlig miljøbeskyttelse og nuklear sikkerhed. Vi vil gerne udvide denne liste. Den nordlige dimension rummer et stort potentiale for energipolitikken. Naturgasforekomsterne i Det Arktiske Hav vil få afgørende betydning for EU i fremtiden. Vi skal blot sikre, at forbindelserne, der skal bygges, så vidt muligt går gennem EU's territorium. Den nordlige dimension rummer også store muligheder for samarbejde inden for kultur- og forskningspolitik og højere uddannelser.
Den Liberale Gruppe går stærkt ind for at reformere Kommissionens administration og luge ud i bureaukratiet. Betydningen af dette blev afspejlet i forhandlingen om strukturfondene. De administrative udgifter skal stå i forhold til de anvendte bevillinger til driftsudgifter.

Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, De har desværre endnu ikke fået lejlighed - denne lejlighed giver jeg Dem gerne nu - til at svare på mine tidligere spørgsmål om de 500 nye stillinger, om manglen på arbejdskraft til at overvåge overholdelsen af miljølovgivningen og på spørgsmålet, om kandidatlande allerede i 2003 får lov at gå i gang med bureaukratiet omkring ansøgningerne til strukturfondene for at kunne opnå den bedst mulige gennemførelse i 2004.
Mit spørgsmål på dette område og ligeledes min bekymring vedrører de små projekter, som fru Smet også henviste til. Alle er nok enige om, at skattepenge skal anvendes fornuftigt. Det er rigtigt, at bedømmelsen af små projekter kræver forholdsvis meget arbejdskraft for forholdsvis små beløb. Men disse projekter er ofte vigtige, f.eks. for samfundet i udviklingslandene. Derfor håber jeg på et forslag fra Kommissionen om f.eks. overførslen af flere operationelle beføjelser til de eksterne kontorer, mindre bureaukrati, mindre strenge krav og f.eks. om parlamentsdelegationernes politiske kontrol med valget af disse projekter. Er det et forslag, som De vil videreudvikle?

Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, mange tak, fordi De ændrede talerlisten, så jeg også kan komme til orde! Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er meget bekymret over, at der stadig er et kæmpe efterslæb med hensyn til oversættelser hos EF-Domstolen.
Hvad betyder det helt konkret? Lad os antage, at en retssag er afsluttet, og der er fældet en dom. Da Domstolen i modsætning til andre fællesskabsinstitutioner først offentliggør sine afgørelser, når de foreligger på alle Fællesskabets sprog, betyder oversættelseskøen, at de færdige domme ligger 1-2 år i EF-Domstolens dokumentskabe, før de kan offentliggøres. Det er efter min mening en uacceptabel tilstand. Det bliver også betragtet som et stadig større problem hos medlemsstaternes domstole, fordi sagen ved EF-Domstolen kun er en mellemliggende proces i medlemsstatens procesretlige forløb i præjudicielle sager. Det betyder, at disse to år ikke afslutter hele sagen, men at de derimod lægges til den tid, sagen varer i medlemsstaten. Derfor arbejder vi for, at der stilles tilstrækkelige midler til rådighed til at afslutte denne uacceptable tilstand.
Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er også ansvarligt for anliggender i forbindelse med det indre marked og anliggender i forbindelse med udvidelsen mod øst. Vi har hele tiden været opmærksom på de særlige udfordringer, udvidelsen mod øst betyder for det indre marked, især for grænseregionerne. Vi støtter i høj grad de ændringsforslag, der tager sigte på, at pilotprogrammet for de mellemstore virksomheder fastsættes til 15 millioner euro i overensstemmelse med tilsagnet fra sidste år.

Turchi (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, allerede i mødeperioden i maj under den forhandling, der efterfulgte præsentationen af det foreløbige forslag til budget for 2003, gjorde jeg Parlamentet opmærksomt på min utilfredshed med en budgetprocedure, som endnu en gang viste, at den ikke kunne dække EU's behov. I maj gik min kritik af Kommissionen på to punkter, nemlig de uindfriede betalingers niveau og udgiftsområde 5. I juli nåede Parlamentet og Rådet til enighed om udgiftsområde 5 og forkastede Kommissionens ønske om yderligere ansættelser for at kunne tage udvidelsens udfordringer op og få regnskabet til at gå op på denne måde. Jeg vil ikke komme ind på de uindfriede betalinger igen, eftersom vi ikke har så meget tid til rådighed, og eftersom ingen af os har lyst til at høre om tal, som vi ved, at der ikke er nogen som helst finansiel logik i, men som alligevel optræder ved hver budgetprocedure.
Kære kolleger, jeg ved godt, at jeg gentager mig selv, men jeg er nødt til at sige endnu en gang, at alt dette er utrolig latterligt. Her står jeg så endnu en gang og beder Parlamentet - og således også Rådet og Kommissionen - om seriøst at overveje en revidering af de finansielle overslag, hvilket er det eneste fornuftige og ansvarlige politiske skridt, jeg kan forestille mig med min beskedne erfaring. I artikel 19 i den interinstitutionelle aftale fra 1999 står der tydeligt, at de finansielle overslag kan revideres efter forslag fra Kommissionen for at imødegå situationer, der ikke kunne forudses i starten. Og hvilken situation var mindre forudsigelig i starten end den sandsynlige udvidelse til 25 lande i 2004? Jeg vil gerne slå fast, at vi i de kommende tre år, nemlig indtil 2006, skal fastlægge budgettet for et EU med 25 medlemmer på baggrund af finansielle overslag, der er beregnet ud fra behovene i et EU med 21 medlemmer. Kære kolleger, hvad er meningen med alt dette? Hvorfor lader vi denne galskab fortsætte?
Jeg foreslår således følgende: Efter Rådets møde i december, hvor det bliver fastlagt, hvor mange og hvilke lande der bliver optaget i EU inden valget til Europa-Parlamentet i 2004, stiller Kommissionen et forslag til revidering af de finansielle overslag, et forslag, som budgetmyndighedens to parter i henhold til artikel 20 i den interinstitutionelle aftale har god tid til at godkende, inden proceduren for 2004 begynder. Det er efter min mening den eneste rigtige løsning og den eneste løsning, der sikrer et stringent budget og samtidig giver os mulighed for at fortsætte vores arbejde. Jeg tror ikke, at de løsninger, der har været afprøvet hidtil, fungerer. Hidtil har vi kun skullet forklare dem for borgere, som i bund og grund var velvillige over for os, og hidtil har vi skullet forsvare dem over for vælgere, der paradoksalt nok næsten var større EU-tilhængere end os selv, men om nogle få måneder skal vi forklare dem for befolkninger, som har bragt store ofre bare for at komme med i EU, og som vil betragte os med yderst kritiske øjne - mere, end man gør i vores egne lande - for at se, om de har gjort en god handel eller ej.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, repræsentanter for Rådet, kommissærer, mine damer og herrer, vi vil takke for det arbejde, som de to ordførere, hr. Stenmarck og hr. Färm, har udført indtil videre, og vi mener også, at ordføreren for 2002, hr. Podestà, fortjener en tak for sit arbejde, for på grund af deres samarbejde og den måde, hvorpå de har knyttet et regnskabsår sammen med et andet, har Parlamentet kunnet reagere korrekt på et konkret behov efter de katastrofale oversvømmelser i august.
Nu har vi brug for, at Rådet opfylder løftet om at tilbyde Parlamentet en samrådsprocedure, hvor Parlamentet kan være med til at definere retsgrundlaget og måden, hvorpå denne fond skal finansieres i de kommende år.
Men vi deltager især i denne debat for at takke Kommissionen for det initiativ, den har taget med denne budgetdebat, som fuldstændigt ændrer den struktur, som vi har haft i tidligere år.
Vores parlamentariske gruppe mener, at det er afgørende - det har den ment i nogle år - at lovgivnings- og budgetprocedurerne tilpasses bedre. Det er ikke bare et indfald fra gruppens side, for eftersom Europa-Parlamentet er en del af budgetmyndigheden, bør det kunne give udtryk for sin holdning til de midler, der er nødvendige for, at Kommissionen kan gennemføre sin årlige politiske strategi.
Opgørelsen for i år viser, at Kommissionens bekymringer er meget klare og meget specifikke, og især at Kommissionen er meget optaget af, at de nye stillinger skal tjene til at overvåge EU's regelværk i kandidatlandene.
Og ligesom Europa-Parlamentet vil tage hensyn til Kommissionens bekymringer, ville vi ønske, at Kommissionen ville tage hensyn til Parlamentets synspunkter, hvad angår reformen af Kommissionen. For os er det en politisk nødvendighed, så meget mere som vi troede på de reformløfter, som hr. Prodi og hans kommissærer gav, og derfor har vi store forventninger til denne reform. Kommissionen vil i høj grad blive vurderet på dens evne til at anerkende nødvendigheden af reformen, til at planlægge den og især til at gennemføre den.
For at vise at Europa-Parlamentet er ubøjeligt på dette punkt, har vi stillet nogle ændringsforslag om forbehold for visse bevillinger. Vi ville, som hvert år, være henrykte og meget lykkelige for at kunne tage dem tilbage under andenbehandlingen, fordi Kommissionen fuldt ud har opfyldt Parlamentets krav.
Hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, efter Nice-traktaten er den vej, som EU's institutioner vil følge, fastlagt, og i den forbindelse bør De være meget opmærksomme på, at Parlamentet på budgetområdet kun er et rigtigt parlament, hvis det får beføjelser til at opnå fuld information, fuld gennemsigtighed og fuld deltagelse i alle Unionens finansielle beslutninger. Så længe det ikke fuldt ud er opfyldt - og det er ikke opfyldt i dag - vil vi have en ustabil og mangelfuld institutionel model med mange spændinger, og vi vil bruge en stor del af budgetproceduren til at diskutere trivielle procedurespørgsmål i stedet for de afgørende spørgsmål.
Derfor stiller min gruppe i år ændringsforslag, der udelukkende har til formål at forbedre budgetmekanismen og den institutionelle ligevægt, som for os er afgørende.
Casaca (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, når vi ser Kommissionen virkeliggøre et forslag, som vi har kæmpet for i Parlamentet, sådan som det er tilfældet med oprettelsen af en solidaritetsfond for befolkninger, der rammes af naturkatastrofer, må vi naturligvis give udtryk for vores allermest oprigtige tak. Der er imidlertid nogle punkter i dette forslag, der efterlader os temmelig tvivlrådige, og som jeg gerne vil bede kommissæren om at afklare.
For det første vil jeg gerne vide, hvorfor Kommissionen har valgt at udvide dækningen af denne type katastrofer til miljø- og teknologikatastrofer.
For det andet må strukturfondene under ingen omstændigheder blandes sammen med denne solidaritetsfond. Det er derfor uforståeligt, hvorfor strukturfondene er blevet sat i forbindelse med denne forordning. Ville det ikke være nok med en generel bestemmelse, der advarede imod dobbelt anvendelse af solidaritetsmidler med foranstaltninger, der allerede er finansieret af et andet instrument?
For det tredje giver det ikke mening at anføre absolutte tal for omkostningerne efter naturkatastrofer, for det er selvfølgelig til fordel for de store økonomier, og for det andet er det uforståeligt, hvorfor den enkelte stats finansielle kapacitet ikke indgår som kriterium for støtte fra Fællesskabets side.
Endelig forstår vi slet ikke, hvorfor forordningen ikke udtrykkeligt omtaler de særlige forhold, der gælder for regionerne i den yderste periferi, som er blandt dem, der mest har været ramt af naturkatastrofer, og jeg vil derfor gerne bede kommissæren om at redegøre for, hvordan de overhovedet kan blive omfattet af dette forslag.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, tillad mig kort at komme ind på et par punkter vedrørende budgetproceduren for 2003. Første emne - fordi det har optaget os igen i denne uge, hr. rådsformand - er EU's bistand til afhjælpning af skader som følge af oversvømmelseskatastrofen i Europa.
Parlamentet vedtog for få uger siden egentlig en god strategi. Jeg er ikke særlig glad for, at det ikke også lykkedes os at få den igennem i forhandlingerne med Rådet. Jeg må dog udtrykkeligt bede Dem, hr. rådsformand, sikre, at alt det, De lovede os i går i trilogen, især hvad angår fristen, bliver overholdt, for en omgående hjælp, som vi gerne vil stille til rådighed, mister sin karakter, hvis vi på grund af, at det, De har lovet, ikke bliver holdt, måske først er i stand til at stille disse penge til rådighed til jul. Det ville ikke være retfærdigt over for folk og ofrene for denne oversvømmelseskatastrofe.
PPE-Gruppens anden idé har vores formand, James Elles, jo allerede præsenteret. Jeg vil blot fremdrage nogle få punkter. Kære fru kommissær, jeg husker stadig udmærket, hvordan Kommissionen, da den tiltrådte, lovede, at den ville gøre alt bedre, og især hvordan den ville reformere og forbedre den interne arbejds- og funktionsmåde. Nu er der gået tre år, og vi kan konstatere, at denne reformiver har aftaget noget. Derfor er det Parlamentets opgave at give en slags incitament og motivere Dem til ikke at give efter i reformbestræbelserne. Derfor siger vi principielt ja til yderligere stillinger, men i første omgang som reserve, og vi forventer en detaljeret tidsplan for, hvordan De vil udnytte de sidste to år til at fuldende reformen af Kommissionen. Det var Deres løfte for tre år siden, og det skal De realisere i Deres tid ved siden af alle de andre ting, der skal gennemføres, fordi det også var en af de vigtige opgaver, borgerne gav os ved valget til Europa-Parlamentet i 1999.
Inden for de transeuropæiske net - for at komme ind på et andet emne - ønsker vi især at nedbryde flaskehalsene i forhold til landene i Central- og Østeuropa. Også her er min bøn, fru kommissær, at der fra Deres side udarbejdes nogle forslag for de direkte berørte medlemsstater, der altså er nabostater til ansøgerlandene, således at midlerne fra budgetposterne især anvendes til nedbrydning af disse flaskehalse. Det er efter min mening meget vigtigt, at udvidelsen reelt finder sted, idet der stilles en passende grænseoverskridende infrastruktur til rådighed til landene i Central- og Østeuropa.
Som et tredje emne vil jeg gerne kort komme ind på Den Palæstinensiske Myndighed. Vi har stillet forslag om, at der henlægges midler til reserven. For os handler det om, at det sikres, at de europæiske skattepenge anvendes ordentligt. Den Internationale Valutafond har endnu ikke kunnet bekræfte, at den, hvad angår kontrollen med anvendelsen af de europæiske midler, gør alt det, vi naturligvis forventer, den gør i forbindelse med anvendelse af europæiske midler.
Et centralt punkt for os er den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Rådsformanden ved allerede, hvad jeg vil bede om. Der er ikke særlig sjovt, når vi afholder en samrådsprocedure i slutningen af juli, mens alle vores kolleger er på ferie, og når Rådet så ikke overholder det, vi har aftalt med hinanden. Det er jeg godt skuffet over! Min bøn er, at Parlamentet, sådan som det står i samrådsprocedurens erklæring, bliver inddraget i større omfang i forbindelse med fælles udenrigspolitiske aktioner. Vi har stillet et ændringsforslag, der skal vise vejen, og jeg beder også om støtte til dette forslag. Fra næste uge skal vi drøfte i detaljer, hvad vi vil gøre i budgetproceduren for 2003. PPE-Gruppen er parat til et konstruktivt samarbejde med de andre grupper. Jeg håber, det vil lykkes os at gennemføre denne vigtige sag i fællesskab.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, jeg vil udelukkende tale om spørgsmålet om Domstolen og Retten i Første Instans. Hr. MacCormick har allerede givet en generel redegørelse, og jeg tror ikke, at jeg behøver at understrege den institutions betydning. Der er imidlertid to ting, som bekymrer os.
Den første er, at udvidelsen er planlagt til den 1. januar 2004, og med den vil der komme klager, og det er nødvendigt, at Domstolen og Retten i Første Instans er forberedt. Jeg synes, at det ville være uansvarligt at vente med at dække disse behov til budgettet for 2004, for Domstolen bør være forberedt mindst et år inden datoen for udvidelsen.
Den anden ting, der bekymrer os, er juristlingvisterne. Domstolen har løbende behov for at oversætte tekster, for at forelægge, offentliggøre og bekendtgøre dem på de forskellige EU-sprog. Det er ikke Domstolens skyld, at man i EU har besluttet, at antallet af arbejdssprog skal være så overdrevet. Hvis disse juristlingvister ikke professionaliseres på den måde, som Domstolen har foreslået, vil såvel Retten i Første Instans som Domstolen få enorme problemer med at fastholde denne type personale. Derfor er professionalisering nødvendig nu, for ellers vil vi ikke have nogen garanti for, at Domstolen har det personale, der er nødvendigt for, at den kan udføre sit arbejde.
Podestà (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne takke hr. Färm og hr. Stenmarck for deres dygtige indsats.
Som ordfører for gennemførelsen af budgettet for 2002 vil jeg gerne kort vende tilbage til spørgsmålet om de uindfriede betalinger. Jeg lyttede til det, som kommissær Barnier fortalte os, men vi skal huske, at ud over de sæsonsvingninger, som gør, at der i øjeblikket er et maksimalt antal uindfriede betalinger - som forhåbentlig bliver reduceret til et minimalt antal i løbet af nogle få måneder - har vi 15 milliarder euro mere, end vi havde sidste år på samme tid.
Det er således nødvendigt at gøre noget ved problemet med denne store mængde uindfriede betalinger. Jeg har set den meddelelse, som kommissær Schreyer og kommissær Barnier har sendt os - hvilket jeg gerne vil takke dem for - og jeg er bange for, at den måske er lidt for optimistisk. Efter min mening bør vi være særligt opmærksomme på dette spørgsmål, for vi blokerer rent faktisk for nogle ressourcer i stedet for at foretage en tiltrængt hovedrengøring, så det hele bliver mere gennemskueligt, ikke mindst når det gælder de forpligtelser, der blev indgået for flere år siden.
De forpligtelser, som ikke er blevet overholdt, skal slettes, planlægningen af udgifterne skal ændres, og hindringerne skal fjernes. Det er måske det vigtigste punkt, for vi taler om forenkling - og det talte vi også om i forbindelse med de midler, der skulle sættes af til naturkatastrofer - men det er faktisk meget svært for vores borgere, virksomheder og offentlige forvaltninger at anvende fællesskabsmidlerne.
Der er dog et punkt, hvor kommissær Barnier efter min mening var inde på noget, som er helt rigtigt, nemlig Rådets og medlemsstaternes regeringers ansvar.
Til sidst vil jeg gerne takke ministeren og rådsrepræsentanten for den imødekommenhed, vi har set på møderne i de seneste måneder. Jeg håber virkelig, at dette gunstige klima også fortsætter i den nærmeste fremtid.
Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, A-3021 - hvad skal det betyde? I bind IV, sektion III - jeg har stor forståelse for kommissærer, der skal jonglere med milliarder - har vi konto A-3021: tilskud til europæiske studiegrupper og organisationer, der fremmer den europæiske idé. Sikken forrykt idé! Hvorfor? Fordi den, efter min mening, er et rigtigt godt eksempel på en proces, der af mange europæiske borgere beskrives sådan, at man skal kende én, der kender én, så man kan få penge fra Bruxelles. En af de foregående talere sagde, at det også hedder sig, at pengene ligger på gaderne i Bruxelles.
De, der virkelig prøver det, ved, at det slet ikke er tilfældet, men hvis man kender én, der kender én, så er man tæt på. Konto A-3021 er et tydeligt vidnesbyrd herom. Her er der nogle organisationer, der bliver oplistet, mens andre ikke bliver det. Ændringsforslaget fra os, Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, om at skabe gennemsigtighed, idet Kommissionen anvender retningslinjerne for støtte og tilskud og sørger for ligebehandling af ansøgere og organisationer, blev ikke accepteret. Det er tragisk. Jeg ville ønske, det var anderledes, for der kan ikke være demokrati uden gennemsigtighed.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at det er tydeligt, at det budgetmæssige grundlag på mellemlang sigt er fuldt af usikkerheder, som gør hundredtusinde borgere urolige.
I dag accepterer halvdelen af Rådet ikke Kommissionens forslag om den fremtidige fælles landbrugspolitik, og der er overhovedet ikke fundet nogen løsning på, hvordan reformen af fiskeripolitikken skal finansieres. Under mæglingen i juli blev nogle problemer løst, men der er stadig vigtige spørgsmål, som står åbne.
Som det allerede er blevet sagt, har Parlamentet - og min gruppe i særdeleshed - fastholdt, at det er nødvendigt med en reform af Kommissionen, der lever op til forventningerne hos de europæiske borgere i det 21. århundrede. Det har det gjort, og det vil det gøre, ikke med taler, men med engagerede beslutninger, og derfor har det i de foregående år bevilget Kommissionen de stillinger, som den anmodede om.
For det kommende år anmodes der om nye stillinger med henblik på forberedelsen af udvidelsen, og det er et mål, som ingen sætter spørgsmålstegn ved. Men det er også et legitimt og uomgængeligt mål at få nøjagtige oplysninger om de reelle fremskridt, der er sket, og oplysninger, der kan bekræfte, at vi har en mere effektiv og åben forvaltning, som er bedre rustet til at klare de fremtidige udfordringer.
Vanskelighederne med finansieringen af foranstaltninger udadtil, som hører ind under udgiftsområde 4, er et evigt tilbagevendende emne under budgetproceduren. Jeg vil ikke tale om tal, men jeg ønsker, at de grundlæggende principper respekteres. For det første at princippet om geografisk ligevægt ved den årlige tildeling af midler respekteres i hele perioden, og at Parlamentets politiske prioriteter respekteres. For det andet at Rådet forlader den skadelige tvetungethed, hvor det i erklæringer påtager sig forpligtelser uden at bidrage med flere ressourcer. Og for det tredje at Kommissionen leverer nogle lovgivningsmæssige instrumenter, som kan sikre reel lighed i betingelserne for gennemførelse af udgifter.
Hvad angår det fælles ønske om at løse problemet med de udestående forpligtelser, hovedsageligt det anormale betalingsefterslæb, har jeg et spørgsmål: Mener kommissæren, at Rådets nedskæring på 500 millioner euro i betalingsbevillinger er foreneligt med gennemførelsesmålene for det kommende år?
Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg begynder med fru Gröners spørgsmål og udtalelser om budgettets gennemsigtighed og om, hvor mange direkte kvinderelaterede aktiviteter der er, hvorvidt programmerne også har et indhold, der eksplicit tager sigte på ligestilling. Jeg påpeger endnu en gang: Vi har taget eksplicit højde for det i mange budgettal, det indgår eksplicit i mange programmer. De refererede til gender budgeting, og det vil jeg også gerne tage op. Jeg har faktisk planlagt, at vi fremover også benytter de meget nøjagtige bestemmelser, vi har for bogføring, til at kunne give flere svar. For det forholder sig jo sådan, at der kun kan foretages udbetalinger til en begunstiget, når personen står opført på den pågældende liste. Endnu har vi ikke opført kønnet. Men det er noget, der skal gøres. Jeg håber meget, at jeg kan fremlægge sådanne resultater for Dem til næste år på Den Internationale Kvindedag!
Nu til spørgsmålet om personalesituationen, personaleudgifterne - fru Buitenweg og hr. Escobar, De har netop været inde på det. Til fru Buitenwegs spørgsmål om de foreslåede yderligere stillinger for 2003 kan jeg sige følgende: Det er rigtigt. Disse 500 stillinger, som vi har ansøgt om, skal til fulde anvendes til forberedelse af udvidelsen. Men de andre prioriteter - bæredygtig udvikling, sikkerhed - skal også styrkes personalemæssigt, og det i form af en intern omfordeling, i tjenestegrenene og mellem tjenestegrenene. Det betyder i henhold til Kommissionens forslag, at vi selv, gennem administrative foranstaltninger, kan stille yderligere 149 stillinger til rådighed til det centrale punkt "bæredygtig udvikling". For området miljøbeskyttelse fastlægger forslaget sammen med stillingerne til udvidelsen yderligere 33 stillinger til generaldirektoratet. Det understreger efter min mening endnu en gang, hvad der betragtes som centrale punkter.
Hvad angår anvendelsen af de 717 stillinger, De har bevilget os i de sidste to år, var det centrale punkt udenrigspolitikken. Der er skabt næsten 300 ekstra stillinger her med henblik på at forbedre gennemførelsen af programmerne til ekstern bistand. Af de tal, De får fremlagt hver uge om gennemførelsen, kan man se, at der virkelig også er væsentlige ting, der er blevet bedre, at de 300 stillinger på dette område altså har en klar virkning. På andre områder - konkurrencen osv. er det også synligt.
Jeg vil gerne svare hr. Virrankoski - og forsvaret for en styrkelse af de små og mellemstore virksomheder kom fra flere parlamentsmedlemmer - at vi afsætter 66 millioner euro til denne særlige post, men små og mellemstore virksomheder kan naturligvis også modtage støtte via strukturfondene og også via låneprogrammer, som så også kan få ressourcer fra forskellige poster.
Hr. Wuermeling, De plæderede også for et passende antal stillinger ved EF-Domstolen og kom også ind på, at Domstolen befinder sig i en situation, hvor den skal arbejde på mange sprog, at dommene skal oversættes til de pågældende sprog. Her har der jo været en kraftig tilvækst ved Domstolen i de seneste år, hvilket vi skal takke ordføreren for dette område, hr. Ferber, for, der i de sidste år har arbejdet intensivt og med gode resultater til følge for en passende forhøjelse af midlerne.
Hr. Turchi, De sagde i forbindelse med udvidelsen, at der skal finde en tilpasning sted af det finansielle overslag. Det er netop dét, der bliver vores fælles opgave for 2004, fordi der på det tidspunkt skal finde en tilpasning af overslaget sted, således at vi fordeler midlerne fra udgiftsområde 8 på de andre foranstaltninger. Forhandlingerne om budgettet for udvidelsen er jo i fuld sving. Budgetmyndigheden skal så foretage den nødvendige tilpasning for 2004. I løbet af 2003 kommer vi altså alle sammen til at arbejde med denne opgave.
Hr. Garriga Polledo vil jeg gerne takke endnu en gang for redegørelserne om personaleområdet. Med hensyn til en reform af Kommissionen vil vi selvfølgelig meget gerne fremlægge en rapport for Dem igen om status for gennemførelsen af de forskellige aktioner, vi vedtog i hvidbogen, og som støttes af Europa-Parlamentet.
Katastrofefonden vil rådsformanden helt sikkert også redegøre for igen. Alligevel vil jeg gerne sige endnu en gang, at vi befinder os i en særlig situation her, fordi det jo drejer sig om, at der skal skabes et helt nyt instrument. Hvis det virkelig lykkes os at skabe det fulde retsgrundlag for dette nye instrument inden slutningen af oktober i år, så er det virkelig en rekord.
Spørgsmålene fra hr. Medina Ortega har jeg, tror jeg, besvaret i forbindelse med EF-Domstolen. Hvad angår implementeringen af de forskellige midler, skal vi efter min mening drøfte betænkningen om strukturfondene nøjere i Budgetudvalget. Jeg vil endnu en gang påpege, at vi ikke får det overskud i 2002, som vi havde i 2001, for der bruges langt flere midler inden for landbrugspolitikken, end det var tilfældet sidste år, også fordi min kollega hr. Fischler meget hurtigt traf de nødvendige foranstaltninger til at stille midler til rådighed i tide til de områder, hvor landmændene blev ramt af oversvømmelseskatastrofen, eller til andre områder. Der er tale om 900 millioner euro til formålet. Overskuddet bliver altså mindre her. Inden for strukturpolitikken bliver det mindre, og vi vil jo også anvende en del af overskuddet til finansiering af katastrofefonden.
Hr. Casaca, De og også andre talere i aften har været inde på det, og rådsformanden vil understrege det igen om lidt: Ved forhandlingen om retsgrundlaget - altså spørgsmålet om, hvornår vi taler om en katastrofe, hvornår skal der ydes hjælp, hvad er betingelserne - har rådsformanden lovet, at der også vil finde en samrådsprocedure sted.
Der er ét punkt tilbage: Hr. Martin, De er tilhænger af, at tilskuddene til de institutioner, der fremmer den europæiske tanke, skal fordeles anderledes, at der ikke skal være denne form for øremærkning her. Jeg kan kun sige, at det er en afgørelse, der skal træffes af Europa-Parlamentet. Kommissionen har stillet et andet forslag her. Vi skal også træffe afgørelse om et retsgrundlag, men jeg opfattede snarere Deres appel som en henvendelse til Deres kolleger.
Mange tak for Deres opmærksomhed!

Formanden.
Mange tak, fru kommissær Schreyer.
Vi går nu over til reformen af landbrugspolitikken.

Goodwill (PPE-DE)
Hr. formand, det glæder mig at se kommissær Fischler her, men jeg har også nogle kommentarer til kommissær Byrnes portefølje.
Jeg blev noget forbløffet, da jeg i Financial Times i går læste et brev fra den franske landbrugsminister, Hervé Gaymond,     og seks andre landbrugsministre. I overskriften stod der, at vi skulle være stolte af den fælles landbrugspolitik. Jeg var blandt de 400.000 demonstranter i London i søndags, som ikke er enige i dette.
Subsidier har ikke givet de britiske landmænd velstand og sikkerhed, faktisk udmøntes subsidier og kvotaer ofte i det høje omkostningsgrundlag for vores industri. Brevet mindede mig om en narkoman, der ikke vil indrømme sin afhængighed af subsidier. I stedet for at prøve at blive afvænnet vil de tilbyde stoffer til de østeuropæiske lande, der venter uden for skolens port, så de også kan blive afhængige. Landbrugspolitikken skal reformeres inden udvidelsen, og frem for alt skal vi standse den hykleriske støtte til tobaksavlere i størrelsesordenen over 1 milliard euro om året.
Miljøudvalget har også bedt om, at 50% af budgettet til Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet overføres til reserven. Jeg håber, Rådet vil anerkende dette som et klart signal om at fjerne usikkerheden om dens placering, der gør det så svært for denne unge institution af tiltrække medarbejdere og udvikle sig som et effektivt organ.

Figueiredo (GUE/NGL)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, når vi diskuterer revisionen af den fælles fiskeripolitik, får budgettet for 2003 særlig betydning, hvorfor vi så håber, at Kommissionen giver budgetmyndigheden oplysninger om revisionens følger for budgettet, sådan som Fiskeriudvalget foreslår det i sin udtalelse til Budgetudvalget.
I alle tilfælde må det sikres, at der benyttes et fleksibilitetsinstrument for de 27 millioner euro, der skal anvendes til finansiering af den specifikke foranstaltning til fremme af omstilling af de fartøjer og de fiskere, der indtil 1999 var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko, i de finansielle overslags budgetpost for strukturforanstaltninger under post B2-200 i budgetudkastet for 2003.
Fiskeriudvalget har i sin udtalelse af den 11. september om budgettet for 2003 udtalt sig for anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet for de 27 millioner til denne finansiering, men hvad angår forslaget om at anvende 32 millioner euro til finansiering af supplerende foranstaltninger til ophugning af fiskerbåde i overensstemmelse med Kommissionens forslag til revision af den fælles fiskeripolitik, har flertallet af medlemmerne udtalt sig imod, fordi hele denne problematik stadig er under forhandling, og der endnu ikke foreligger fyldestgørende oplysninger.
Vi har ligeledes tilkendegivet, at vi tager afstand fra ethvert forsøg på at omprogrammere eller omfordele FIUF-midler, ligesom vi har gentaget princippet om, at der til nye behov må findes nye midler i betragtning af fiskerisektorens strategiske betydning for Fællesskabet som sådan og for visse lande og regioner i særdeleshed på grund af visse lokale og regionale samfunds meget tætte tilknytning til fiskeriet.
Der er derudover blevet vedtaget andre afgørende forslag for fiskerisektoren, af hvilke jeg gerne vil fremhæve oprettelse af et EU-støtteprogram for det mindre kystfiskeri og det traditionelle fiskeri, forøget støtte til regionerne i den yderste periferi, støtte til akvakulturen og forarbejdningsindustrien, særlig konservesindustrien, støtte til forbedret kontrol af markedsførte produkter og støtte til forbedring og harmonisering af kontrol- og overvågningssystemer samt øget inspektion og overvågning af fiskeriaktiviteten.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær Schreyer, hr. kommissær Fischler, det fremgår igen tydeligt af dagens diskussion, at nogle gerne vil mele deres egen kage, når det handler om landbrugsbudgettet. Vi fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og jeg personligt er af den opfattelse, at der ikke strømmer for mange penge til landbruget og landdistrikterne i Europa. Midlerne strømmer muligvis ikke til de rigtige kanaler, men det er jo også derfor, vi har brug for en reform. Vi vender os imod den lineære reduktion, fordi vi siger, at der ikke skal skæres lineært, der skal derimod kvalificeres. Her er det naturligvis et spørgsmål om at give afkald på eksportsubsidier i et område, der hører til de største importområder i verden.
Vi ønsker en mulighed for omlægning fra den første til den anden søjle. Til det formål er det nødvendigt, at vi også inddrages i beslutningstagningen i forbindelse med de såkaldte obligatoriske midler. Det er tvingende nødvendigt. Vi har udtrykkeligt godkendt ændringsforslag, der rækker videre end den institutionelle aftale, fordi vi gerne vil fremtvinge, at vi får en ny aftale og diskussion her. Hr. kommissær Fischler, Deres reformforslag indeholder jo også disse nødvendige punkter. Det finansielle overslag skal ændres. Derfor vil vi gerne støtte dette. Vi kommer helt sikkert til at blive viklet ind i diskussioner om detaljerne igen, men grundlæggende mener vi, det er i orden.
I forbindelse med omlægningen til anden søjle vil jeg gerne påpege endnu en gang, at vi har bragt Inpart-programmet på bane igen. Navnet er ændret. Nu kalder vi det Leader-East. Vi er jo også nået lidt længere med udvidelsen. Men vi holder fast i vores holdning om, at der også skal stilles et bottom up-program til rådighed for de nye medlemslande.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi gerne ser de genetiske ressourcer overført til den ikke-obligatoriske del. De kender problematikken. Jeg tror, Kommissionen tilslutter sig vores synspunkt. Vi skal blot forsøge at finde tilstrækkelige midler til formålet.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at sige mange tak for, at De, ærede parlamentsmedlemmer, har gjort det muligt, at denne premiere kan finde sted i Parlamentet i dag, hvor vi drøfter budgettet for næste år forud for den formelle procedure. Hvad angår landbruget og udviklingen af landdistrikter, konstaterer jeg med glæde, at en række af de ændringsforslag, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har godkendt, om igen at bevilge beløb til konto 1a svarende til det niveau, som Kommissionen har foreslået i sit foreløbige budgetforslag, er medtaget, og at man vil tage afstand fra denne lineære reduktion, som Rådet har foretaget.
Jeg bifalder udtrykkeligt denne genopførelse og vil desuden gerne understrege, at Kommissionens foreløbige forslag for konto 1a allerede har en margen på 2,26 milliarder euro under den øvre grænse i det finansielle overslag, der blev fastlagt i Berlin. Som De ved, vil Kommissionen i slutningen af oktober fremlægge en ændringsskrivelse til det foreløbige forslag for EUGFL's garantisektion for at tage højde for de seneste makroøkonomiske prognoser og for at tage hensyn til den seneste udvikling inden for lovgivningen.
Det er helt sikkert for tidligt at foretage en nøjagtig kvantificering i dag af de ændringer, der kan blive foreslået, men jeg kan nævne de faktorer for Dem, der indgår i overvejelserne. For det første vil den amerikanske dollars devaluering i forhold til euroen betyde tiltagende forpligtelsesbevillinger, navnlig hvad angår eksportrestitutionerne og visse andre betalinger. For det andet har markedssituationen i nogle sektorer desværre ikke udviklet sig fordelagtigt siden udarbejdelsen af det foreløbige budgetforslag. Det gælder navnlig for mejeriprodukter, det vil sige netop den sektor, der endnu ikke har været underkastet en reform. For det tredje vil der omvendt ske en reduktion i de nødvendige midler til direkte betalinger inden for landbrugsområdet for 2003. Det er resultatet af de beslutninger, vi traf i sommer, i forbindelse med de regioner i Italien, der blev ramt af en massiv tørke, og de områder i Tyskland, der blev ramt af oversvømmelseskatastrofen.
Her har vi jo fremført forudbetalingerne til regnskabsåret 2002, og det er immervæk et beløb på over 900 millioner euro, der derfor ikke længere er brug for i budgettet for 2003. Men jeg gentager: Det kan kun være en generel indikation af udformningen af ændringsskrivelsen, det er for tidligt at forudsige, hvad der kommer til at stå i den. Af hensyn til førstebehandlingen af det foreløbige budgetforslag er de antagelser, der danner grundlag for det foreløbige budgetforslag, naturligvis stadig gældende.
Tillad mig også at komme kort ind på det ofte stillede spørgsmål om, hvorvidt de forslag, der er blevet formuleret som led i midtvejsevalueringen, vil få indvirkning på budgettet for 2003. For at sige det tydeligt: Nej, overhovedet ikke, fordi midtvejsevalueringen nemlig først kan træde i kraft i 2004, og ingen lovmæssig ændring i det kommende år derfor kan muliggøre ændringer i budgettet.
Landbrugsudvalget går i sin beslutning ind for, at der skal stilles midler til rådighed til det europæiske landbrug som kompensation for de ekstreme vejrforhold, f.eks. idet overskuddet i det aktuelle regnskabsår anvendes, eller idet der oprettes en katastrofefond under konto 1b. Jeg har allerede nævnt, at vi har fremført nogle betydelige betalinger inden for landbrugskulturer. Det burde faktisk have den effekt, at den anticiperede margen for det aktuelle landbrugsbudget reduceres væsentligt.
Hvad angår katastrofefonden, har Kommissionen et forslag til en solidaritetsfond for i år på mindst 500 millioner euro, men har så foreslået 1 milliard euro for 2003, og det skal jo vedtages hurtigt. Jeg tilslutter mig Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, der mener, at der skal gøres større bestræbelser med henblik på sikring og forbedring af kvaliteten i landbrugsproduktionen. Det er dog ikke en sag, der kan løses som led i budgettet for 2003, det kræver derimod en langsigtet strategi, netop den strategi, vi har fremlagt i midtvejsevalueringen. Det skulle især ske i form af ændringer i arten af støtte til landbruget og udformningen heraf, f.eks. ved anvendelse af cross compliance-princippet og ved en bedre balance mellem de to søjler i den fælles landbrugspolitik.
Jeg vil gerne berøre tre emner i forbindelse med fiskeripolitikken, da fru Figueiredo kom ind på det. For det første er der nødvendigheden af at bibeholde budgettet for den eksterne fiskeripolitik i dets nuværende størrelse, som hovedsageligt består af overslag over omkostninger til fiskeriprotokollerne. Rådet bibeholdt overslagene i det foreløbige budgetforslag ved førstebehandlingen. Det er også tvingende nødvendigt for at kunne fortsætte Fællesskabets fiskeriaktiviteter i tredjelande. Ændringsskrivelsen til efteråret vil komme nærmere ind på fordelingen af beløbene mellem budgetpost og budgetreserve. I den forbindelse glæder jeg mig også over den støtte, vores eksterne fiskeripolitik, især fiskeriaftalerne, har fået fra ordførerne i Budgetudvalget og Fiskeriudvalget.
Det andet emne er finansieringen af den anden delbetaling til den spanske og den portugisiske flåde, der tidligere har fisket i Marokko. Det er disse 27 millioner euro. Kommissionen har her stillet et første forslag i sit foreløbige budgetforslag, som dog hidtil ikke har fået støtte fra budgetmyndigheden. Der er dog ifølge Kommissionen ingen alternativer til en anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet for øjeblikket.
Det tredje emne er reformens indvirkning på budgettet, der i det store og hele er beskeden. Der blev udelukkende foreslået en forhøjelse af ophugningsfonden med 32 millioner euro. Det ville være budgetrelevant for 2003. Fondens primære problem er ikke størrelsen, det har derimod noget at gøre med budgetrammerne. Også her har Kommissionen foreslået i ændringsskrivelsen, at fleksibilitetsinstrumentet anvendes.
Med hensyn til de spørgsmål, hr. Graefe zu Baringdorf rejste i forbindelse med eksportrestitutioner, kan jeg kun stille et forslag på grundlag af de eksisterende love. Jeg kan ikke foregribe muligheder, der måske vil vise sig på et eller andet tidspunkt i fremtiden. Hvad angår fælles beslutningstagning i forbindelse med de obligatoriske midler, skal spørgsmålet først og fremmest rettes til konventet. Her ville traktaterne skulle ændres tilsvarende. Først da vil man kunne tage hensyn til dette ønske, men jeg vil gerne understrege med al tydelighed, at Kommissionen er enig i, at landbrugspolitikken og fiskeripolitikken fremover skal indgå i proceduren med fælles beslutningstagning.
Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, kære fru kommissær Schreyer, kære hr. Fischler, det er uden tvivl en interessant mulighed at føre denne nye form for debat og også komme til orde i forbindelse med underpunktet reform af den fælles landbrugspolitik som led i budgettet for 2003. Efter min opfattelse, og den opfattelse er i overensstemmelse med den opfattelse, størstedelen af medlemmerne af Landbrugsudvalget har, er budgettet for 2003, som vi drøfter i dag, det forkerte grundlag, hvis vi vil diskutere en reform af den fælles landbrugspolitik. Der skal heller ikke finde en diskussion sted i dag om vurderingen af forslagene fra kommissær Fischler om midtvejsevaluering. Vi skal snarere primært fokusere på de konkrete budgettal for det kommende år, og her er der to væsentlige punkter, der kræver en klar beslutning fra vores side. For det første foreslår Rådet en generel reduktion i 1a-posterne på henholdsvis 0,8 og 0,6%. Det ville betyde en reduktion på 275 millioner euro. For det andet foreslog vores kolleger fra De Grønne i Landbrugsudvalget en drastisk reduktion i eksportrestitutionerne, eller rettere sagt: De ville nulstille alle eksportrestitutioner. Ingen af de to forslag kan være det rigtige forslag i dag. Det ville være det forkerte signal. Således forkastede et flertal i Landbrugsudvalget også forslagene i en afstemning på PPE-Gruppens initiativ.
Jeg er parat til - og det kan også være aldeles hensigtsmæssigt - at overveje en omfordeling af midler fra den første til den anden søjle, men først som led i den konkrete diskussion om midtvejsevaluering, og efter at vi er blevet spurgt. Til medlemsstaternes store glæde flyder der også hvert år store pengesummer ud af landbrugsbudgettet tilbage til medlemsstaterne. Udnyttelsen af landbrugsposterne for 2002 ligger for øjeblikket på ca. 80%. Situationen kræver dog en bedre styring, en optimal udnyttelse af landbrugsmidlerne. For nu at nævne eksportrestitutionerne endnu en gang, så kunne der også gøres meget her.
Af disse grunde modsætter et flertal af Landbrugsudvalgets medlemmer sig, at man tager forskud på resultaterne af midtvejsevalueringen.

Kreissl-Dörfler (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. kommissær Fischler, kære kolleger, lige fra starten vil jeg gerne sige følgende: I det store og hele støtter vi forslagene i forbindelse med midtvejsevalueringen, også selv om de ikke vil få indvirkning på budgettet for 2003, men de ville udgøre nogle skridt i den rigtige retning. Naturligvis er der stadig nogle punkter, der skal diskuteres. Det er jo uden tvivl også et oplæg til diskussion. For os bliver det dog også afgørende, at vi i de kommende budgetter - og det gælder også for budgettet for 2003 - uden problemer kan overføre midler, der ikke er blevet brugt under første søjle, til anden søjle, for udviklingen af landdistrikter ligger jo os alle på sinde og bliver helt sikkert et meget afgørende element for fremtiden. Spørgsmålet er, om der allerede nu er mulighed for at gå videre end den interinstitutionelle aftale og gennemføre dette.
Et andet spørgsmål er selvfølgelig også: Hvor langt er man nået med gennemførelsen af Sapard-programmet, hr. kommissær? Hvordan ser det ud med Leader-East-programmet, det tidligere Inpart? Det vil jeg også gerne nævne igen.
Det er også interessant for landmændene - og her har De jo også kun antydet tingene vagt i midtvejsevalueringen - hvordan fremtiden kommer til at se ud for tobaks-, sukker- og mejerisektorerne. Hvad skal der ske med kvoterne i mejerisektoren? Det er også et meget vigtigt spørgsmål.
Jeg vil gerne bede Dem tage stilling til samfinansieringen. Her har vi virkelig brug for større fleksibilitet!

Olsson (ELDR).
Hr. formand, ærede kommissærer, for landbruget er det en overordentligt interessant tid. To begivenheder er særligt vigtige. Den ene er naturligvis den altoverskyggende udvidelse. Den anden er forslaget til midtvejsevaluering. Der skal sættes en absolut grænse mellem disse begivenheder. De skal ikke blandes sammen, som Goodwill gjorde for et lille øjeblik siden. Det er heller ikke meningen med dem. Budgettet for 2003 påvirkes ikke af midtvejsevalueringen, og meningen er heller ikke, at midtvejsevalueringen skal påvirke budgettet særlig meget på længere sigt. Det interessante er snarere, at vi starter en proces, hvor vi diskuterer fremtiden for landbrugspolitikken.
Jeg læser med glæde i Färms betænkning, at man der kræver en retfærdig, bæredygtig landbrugspolitik, og at man roser Kommissionens forslag. Jeg deler betænkningens opfattelse og vil på ELDR-Gruppens vegne sige, at vi helt og holdent står bag denne bedømmelse.
Det skræmte mig, ligesom det skræmte Goodwill, at læse i Financial Times i går, at syv landbrugsministre tydeligt forsvarer landbrugspolitikken i dens nuværende form. Det virker, som om de lever på en anden planet. Jeg håber, at Europa-Parlamentet kan støtte Kommissionen i dens stræben efter at forandre og reformere politikken i fremtiden. Jeg tror, at det er nødvendigt, og selv om vi ikke har nogen formel indflydelse, er vores støtte presserende og yderst velkommen.
Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, børsmarkederne er brudt sammen, hvorved der definitivt er rammet en pæl igennem forestillingerne om den nye økonomis vidunder, og arbejdstagernes opsparing er blevet tømt til gavn for kapitalen. Ud over dens umenneskelige karakter får krigstruslen i Irak oliepriserne til at stige, hvorved inflationspresset øges. Følgerne for økonomien og især industriproduktionen er mildest talt nedslående.
Kapitalismen er i dyb krise. Det eneste, den kan gøre nu, er at klynge sig til stabilitetspagten og den arbejderfjendske politik, der føres, hvor arbejdstagerrettighederne og arbejdstagernes levestandard og pensioner forringes, landmændenes indtægt reduceres, og de små og mellemstore virksomheder kvæles.
EU's budget for 2003 er endnu et udtryk for gennemførelsen af denne befolkningsfjendtlige politik i praksis. I stedet for at omfordele indtægterne, som jo udgør under 1,01% af Fællesskabets BNP, styrker man monopolerne endnu mere og ligeledes de imperialistiske planer for undertrykkelse og udnyttelse af befolkningerne. Et typisk eksempel er landbrugsøkonomien, hvor fællesskabsmidlerne ikke afværger, at den fattige gennemsnitslandmand får reduceret sin indtægt og må give op, og hvor pris- og tilskudssystemet oven i købet sikrer tobaksfabrikanterne og andre virksomheder, der forarbejder deres produkter, billige råvarer, så de får større overskud. Den fælles landbrugspolitik har med kvoterne skabt et stort underskud på EU's handelsbalance på 25 milliarder euro, samtidig med at man mister arbejdspladser, og arbejdsløsheden vokser.
Storkapitalens mål for 2003 ses tydeligt af den relative mindskelse af bevillingerne, der er foreslået, samtidig med at befolkningens behov vokser, arbejdsløsheden stiger, miljøet ødelægges, og den såkaldte globalisering skaber nye former for udnyttelse og mangedobler fattigdommen og sulten i verden. Nedskæringen af bevillingerne til strukturpolitikkerne, mindskelsen af landbrugsudgifterne og de midler, der afsættes til den fælles udenrigspolitik og til forsvar og sikkerhed viser, hvor aggressiv kapitalen er over for befolkningerne, og hvilken rolle man vil have, EU skal spille som håndlanger for den globale politibetjent, USA.
Vi er imod denne politik og storkapitalens metoder. Vi tager afstand fra monopolernes beslutninger, vi kæmper sammen med arbejdstagerne for at vælte disse planer og kræver en anden politik, som giver arbejdstagerne økonomisk velfærd og konsoliderer deres rettigheder.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. kommissær, jeg vil gerne stille fem meget konkrete spørgsmål. Hvorfor foreslår Kommissionen en reform af den fælles fiskeripolitik, der som bekendt skal gennemføres i 2002, uden eget budget? Alene af den grund burde den afvises... Hvorfor vil Kommissionen anvende alle FIUF-midlerne til ophugning uden retsgrundlag, når lovbestemmelserne for ændringen af arbejdsmarkedets sociale og økonomiske forhold ikke efterleves, selv om medlemsstaterne faktisk er enige heri eller ligefrem har taget initiativ til dem? Hvorfor forbyder Kommissionen modernisering af fiskerflåden, når det er nødvendigt, ligesom i enhver anden økonomisk sektor? Hvorfor er der ikke noget budget for de økonomiske og sociale foranstaltninger til at afbøde følgerne af reformen? Hvorfor skal der ophugges 8.000 fartøjer, hvis vi endnu ikke kender noget til virkningen af reformen i Middelhavet, hvor en stor del af EU's fiskerflåde hører hjemme?

Ó Neachtain (UEN).
Hr. formand, jeg vil godt komplimentere de forskellige ordførere for deres fremragende arbejde med budgettet for 2003.
Hvad angår forslagene til landbrugsudgifter i det kommende år, noterer jeg mig, at det foreløbige budgetforslag, der er godkendt af Kommissionen, efterlader en margen på 2,3 milliarder euro under det loft, der er aftalt i det finansielle overslag. Vi er alle klar over landbrugets aktuelle vanskeligheder. Mange af vores kolleger kommer fra medlemsstater, som i sommer blev ramt af oversvømmelser og jordskred. Mange landmænd mistede deres afgrøder, deres dyr og endda deres hjem. Katastrofebistanden vil til en vis grad afhjælpe problemerne. Vi bør dog ikke tænke på at skære ned på landbrugsudgifterne, og vi bør udnytte de rigelige margener, vi har til rådighed.
I mit land, Irland, er indtægterne i landbruget faldet med næsten 20% i år, hvis man indregner inflationen. I industrien og servicesektoren ville man aldrig gå med til en sådan nedgang, men landmændene forventes at finde sig i de uberegnelige verdensmarkedspriser, som aktuelt ligger helt i bund for en række råvarer.
Det er derfor totalt uacceptabelt, at Rådet har foreslået en generel reduktion af landbrugsudgifterne i forhold til det, Kommissionen har foreslået. Rådets forsøg på at barbere 275 millioner euro af markedsudgifterne i så hårdt ramte sektorer som markafgrøder, mælk, oksekød, fårekød og lam er helt hen i vejret i den nuværende situation.
Min egen gruppe har stillet en række ændringsforslag, der går ud på at gøre noget af den potentielle skade god igen. Jeg vil godt understrege de poster, hvor vi mener, der er brug for at styrke de eksisterende ordninger. Skolemælksordningen har f.eks. vist sig at være yderst effektiv og skal fortsættes og udvides. Ligeledes er etableringsstøtte til unge landmænd en afgørende faktor, hvis vi skal sikre landbrugets fremtid, ikke mindst i de mere fjerntliggende egne med mange små familiebrug. Landbrug skal gøres til en attraktiv karrieremulighed, og hvis vi skal have unge, dygtige folk ind i faget, er denne støtte nødvendig. Ellers vil vi opleve yderligere affolkning af landbrugsområder i et omfang, hvor visse landbrugssamfund ikke længere er bæredygtige. Det har også negative konsekvenser for byområderne.
Jeg støtter også stærkt informationstiltag om den fælles landbrugspolitik. Det er vigtigt at gøre det klart for Europas borgere, at vi alle har gavn af den europæiske landbrugsmodel. Det, vi betaler for, er et landbrug, som er miljørigtigt, garanterer de højeste niveauer af fødevaresikkerhed og sporbarhed og opfylder visse standarder for dyrevelfærd.

Mathieu (EDD).
Hr. formand, heller ikke i år undgår landbrugsbudgettet en vis rigorisme, som i langt højere grad bunder i en politisk holdning end i den reelle situation for landbruget. Ud over dette forbehold ville en fortsat margen på 2,3 milliarder euro under de finansielle overslag kunne retfærdiggøres. Men er Kommissionen rede til i tilfælde af et stagnerende marked at mobilisere disse midler i en fart?
Lad os f.eks. tage bevillingerne til udryddelse af epizootier og Veterinærnødfonden. De er blevet kraftigt reduceret, selv om der stadig er meget arbejde tilbage, både med hensyn til forebyggelse og forskning. 2003 bliver præget af en udvikling af den fælles landbrugspolitik. Kommissionen har lavet midtvejsevalueringen om til et forslag om grundlæggende reformer, som synes at ignorere landmændene og deres velbefindende og blot gøre dem til redskaber.
Denne afstikker, som består i at tømme den fælles landbrugspolitik for indhold med henvisning til en såkaldt politik for udvikling af landdistrikterne, forekommer mig forfejlet, og jeg ville gerne høre Kommissionens svar på følgende spørgsmål. Med tanke på, at vi fra starten har valgt en fælles landbrugspolitik, mener De så ikke, at det er Unionens ansvar at yde sektoren mindst lige så stor opmærksomhed, som USA gør, og afsætte tilsvarende økonomiske midler i stedet for at løbe om kap med verdenspriserne? Og hvordan kan man sikre, at denne ambition om at udvikle landdistrikterne på europæisk niveau ikke trænger sig ind på de nationale og lokale ansvarsområder for egnsplanlægning? Er det ikke en måde at fremme miljøovervejelser på, som behandles under et andet udgiftsområde? Jeg spørger mig selv, om det virkelig er den fælles landbrugspolitiks rolle. Mener De, at man kan foregive at følge verdenspriserne, samtidig med at man øger produktionsomkostningerne, og nøjes med at føre "de forbundne kars" politik mellem den første og den anden søjle?

Souchet (NI).
Med hensyn til reformen af den fælles landbrugspolitik, vil jeg gerne modsætte mig en alt for hyppig tendens til selvkritik i dette forum, hvad angår størrelsen af EU's landbrugsbudgetter. Det oprører mig, når jeg hører nogen sige, at det er en skandale, at Unionen ofrer 45% af sit budget på landbruget. Disse 45% udgør i virkeligheden kun 3% af Unionens og medlemsstaternes offentlige budgetter. En bevilling på 3% af de offentlige budgetter til 5% af befolkningen, en bevilling på 3% af de offentlige budgetter til 60% af Unionens territorium og en bevilling på 3% af de offentlige budgetter til fødevarer, fødevaresikkerhed, opretholdelse af landbrugets indkomster og udvikling af landbrugsmarkederne.
3% af de offentlige budgetter til landbruget, det er mindre end i USA. Ifølge OECD koster den amerikanske landbrugspolitik 338 dollars pr. skatteyder imod 276 dollars i EU.
Så i en tid, hvor vores amerikanske partnere ved konstateringen af, at deres tidligere landbrugslov The Fair Act har spillet fallit, træffer beslutning om at forøge deres landbrugsstøtte med 70%, i en tid, hvor lande med store landbrugsarealer, som anvender avanceret landbrugsteknologi og nyder godt af ekstremt lave omkostninger til arbejdskraft, fører dumpingpolitikker, der destabiliserer verdensmarkedspriserne, skal vi ikke sætte spørgsmålstegn ved Berlin-aftalerne ved at ville kræve en sænkning af EU's landbrugspolitikker. Vi skal heller ikke høre på, at vores landbrugsbudgetter er en forhindring for udviklingen i de mindst udviklede lande. Vores fælles landbrugspolitik og de tilhørende budgetter har til formål at kompensere for de sociale og miljømæssige påvirkninger, som vi udsætter vores landmænd for, og forsøge at sikre dem samme levevilkår som resten af Unionens befolkning. Udviklingslandene og især de fattigste af dem er lande med en høj andel af fattige bønder. Og det, disse fattige bønder har brug for, er ikke øget liberalisme, som kræver, at de konkurrerer med de store, højteknologiske godser over hele verden, men tværtimod at kunne øge deres produktivitet ved at sælge deres fødevareproduktion på deres regionale eller nationale markeder. Vi må ikke tage fejl af målet, det er ikke vores såkaldte protektionisme, der udmarver de fattige bønder i den tredje verden, det er derimod en dogmatisk frihandel, som sigter mod, at landmænd med alt for forskellige teknologiske niveauer og produktivitet skulle konkurrere med hinanden. Det var i øvrigt meget passende det samme, som den indiske og den senegalesiske landbrugsminister sagde i Johannesburg.
Endelig er det måske tid til, hvis man virkelig ønsker at sænke de offentlige bevillinger til landbruget, at genåbne overvejelsen om fællesskabspræferencen ved at definere en fornyet og ajourført fællesskabspræference, som gør det muligt at indkalkulere de ekstraomkostninger, som vi pålægger vores landbrug med høje krav på områder som fødevaresikkerhed, arbejdsmarked, miljø og dyrevelfærd, i landbrugspriserne på fællesmarkedet. Derfor bør vi, hr. formand, ærede kommissærer, resolut vende ryggen til det abnorme dogme, der hedder verdensmarkedspriser.

Maat (PPE-DE).
Hr. formand, vi har en kommissær for landbrug og fiskeri, som - og jeg taler nu på min gruppes vegne som skyggeordfører for fiskeribudgettet - i hvert fald er handlekraftig, og som, hvis jeg må fremsætte en personlig bemærkning, med hensyn til udvidelsen af EU i hvert fald har udvist mod og fremsynethed. Hvad angår fiskeriet, har kommissæren også stillet vidtrækkende forslag om bæredygtigt fiskeri, der også er i overensstemmelse med aftalerne fra topmødet i Johannesburg om til sidst at nå frem til et virkelig bæredygtigt fiskeri. Samtidig mangler der noget. Hvad angår fiskeribudgettet konstaterer jeg, at denne handlekraft ikke er omsat i vigtige forskydninger af prioriteter i fiskeribudgettet indtil 2003.
Naturligvis kan De sige, at fiskeripolitikken kun er sat delvist i gang, men jeg vil dog nævne en række punkter om fiskeribudgettet. Parlamentet og Rådet har erklæret, at vi finder det vigtigt, at der som følge af, at fiskeriaftalerne med Marokko mislykkedes i Spanien, afsættes penge til de pågældende regioner. Det lægger Fiskeriudvalget vægt på.
For det andet står vi over for vidtrækkende beslutninger. Det betyder, at fiskernes ansvar er stort, og at producentgrupperinger inden for fiskerisektoren fortjener ekstra støtte til det. Også det har vi stillet konkrete ændringsforslag om. Vi ville sætte stor pris på, at Kommissionen overtog disse.
For det tredje betyder vidtrækkende beslutninger for fiskeriet også, at en række regioner faktisk vil blive ramt. Jeg henviser til torskefiskeriet i Skotland, men også til områder i Nordsøen. Det betyder, at beskæftigelsen rammes hårdt i disse regioner, nemlig indirekte beskæftigelse i havnene og indirekte beskæftigelse i fiskeforarbejdningsindustrien. På dette punkt er det nødvendigt, at Europa investerer i disse regioner for at skabe alternativ beskæftigelse, også inden for bæredygtighed. Vi vil gerne have, at Kommissionen seriøst reagerer på en række ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har stillet, og også overtager disse.

Haug (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. kommissær, bare rolig, jeg er hverken fisker eller landmand. Jeg vil heller ikke tale om reformen af landbrugspolitikken. Jeg begrænser mig i mit bidrag til at kræve samfinansiering igen. Det krævede jeg allerede for tre år siden. Og det burde være nok!
Jeg er her som medlem af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og som skyggeordfører. Den person, jeg er skyggeordfører for, Robert Goodwill - han er budgetordfører - er allerede væk. Alle de områder, som jeg har spørgsmål til, har han eller andre af mine kolleger, der har beskæftiget sig med landbrugspolitikken og med Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, allerede været inde på. Det handler om tobakssubsidierne. Det har været et stadig tilbagevendende spørgsmål siden 1994. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik siger "væk med tobakssubsidierne!". Det kan Budgetudvalget selvfølgelig ikke efterkomme, for vi har en markedsordning, og vi bliver nødt til at operere inden for lovgivningens rammer. Derfor lyder mit helt konkrete spørgsmål nu til Dem, hr. Fischler: Hvornår fastlægger Kommissionen langt om længe et forslag til, hvordan den vil foretage en gradvis konvertering af tobaksarealerne? Jeg ved, det bliver diskuteret i vid udstrækning. Nu tænker jeg ikke på disse ufærdige idéer, man har for tobaksfonden. Jeg vil heller ikke have et svar fra Dem, hvor det hedder, at det alt sammen er alt for dyrt, fordi en omstilling af arbejdspladser - afhængigt af området - koster mellem 31.000 og 391.000 euro.
Det næste spørgsmål vedrører Fødevaresikkerhedsautoriteten. Hvornår presser De langt om længe på i Rådet for, at vi får Fødevaresikkerhedsautoriteten?
(Formanden fratog taleren ordet)

Mulder (ELDR).
Hr. formand, efter min mening har kommissær Fischler været forudseende, for han har allerede besvaret en række spørgsmål om midtvejsvurderingen og om ændrings- og tillægsbudgettet fra oktober. Jeg har imidlertid et spørgsmål om den efterfølgende periode. I Böge-betænkningen om udvidelsen, som vi vedtog i maj i år, anmodede Parlamentet Kommissionen om at skitsere, hvordan landbrugspolitikken vil se ud efter 2006, og hvilke udgifter den omtrent vil medføre. I midtvejsvurderingen tales der ikke om reformen af mælkekvoterne, men der nævnes nogle valgmuligheder. Hvilke udgifter medfører disse valgmuligheder? Er der inden for rammerne af ændringen af sukkerpolitikken planer i forbindelse med Alt undtagen våben-initiativet, og hvilke udgifter medfører det?
Mit næste punkt vedrører budgettet for næste år og også i nogen grad for i år. Parlamentet havde stillet en række ændringsforslag for at undersøge, hvordan vi kan sikre os mod udbrud af smitsomme dyresygdomme, f.eks. mund- og klovsyge, og hvordan der kan stilles flere penge til rådighed for udviklingen af markørvacciner og de dertil hørende testmetoder. Så vidt jeg ved, har Kommissionen endnu ikke gjort nogen anstalter til at starte disse initiativer, og nu er vi næsten i oktober. Der er ganske vist gjort noget forberedende arbejde, men ingen af de to undersøgelser er indledt. Jeg synes, det er en yderst alvorlig sag, at man ca. ni måneder efter vedtagelsen af budgettet endnu ikke har indledt de to undersøgelser, som er så vigtige for offentligheden.

Miguélez Ramos (PSE).
Jeg vil beskrive den debat om den fælles fiskeripolitik, som finder sted her i dag, som bagvendt eller i hvert fald som "at spænde vognen for hesten". Da Kommissionen ønsker - og det har den givet udtryk for - at den reformerede fælles fiskeripolitik træder i kraft i 2003, anmoder den os om omgående at træffe beslutning om de bevillinger, som reformen, ifølge Kommissionen selv, vil koste: 32 millioner euro, som skal dækkes ved hjælp af fleksibilitetsinstrumentet, til finansiering af den specifikke foranstaltning til ophugning af fartøjer.
Problemet er, mine damer og herrer, at Parlamentet endnu ikke har udtalt sig om sagen. Dette ophugningsforslag indebærer, at 28.000 arbejdspladser inden for fiskeriet forsvinder i Europa, det er blevet afvist af hele sektoren, og Parlamentet har anmodet kommissær Fischler om nærmere oplysninger snarest muligt.
Kommissionen har været forfærdeligt længe om at stille sine forslag, og de er også delvist følgerne af den forsinkelse. Vi er af den opfattelse, at Kommissionen skulle have baseret sit foreløbige budgetforslag på den beslutning, som Parlamentet vedtog i forbindelse med grønbogen om reformen. I den beslutning afviste vi nedskæringer i flådestøtten, men det, som Kommissionen foreslår, er, at den afskaffes.
Hvad angår de udestående forpligtelser til omstrukturering af marokkoflåden, anmoder vi Parlamentet om, at de i overensstemmelse med den vedtagne beslutning inddrages i budgettet.
Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne komme ganske kort - i betragtning af det fremskredne tidspunkt - ind på de spørgsmål, der er blevet rejst her. Jeg vil undlade at tage fat i det seneste spørgsmål fra fru Miguélez Ramos i forbindelse med disse 32 millioner og de 27 millioner endnu en gang. Det behandlede jeg allerede i mit første indlæg.
Flere parlamentsmedlemmer har været inde på, at de er modstandere af denne generelle reduktion på 0,8%. Jeg er også modstander af en sådan generel reduktion, og desuden mener jeg, at det helt generelt er en regnskabsmæssig handling og ikke en politisk handling. At lave politik betyder jo egentlig at anvende midler målrettet og ikke bare at anvende den samme benhårde fremgangsmåde over hele linjen.
Flere medlemmer har også spurgt, hvorfor der ikke er noget forslag om tobak, om sukker og om mælk i midtvejsevalueringen. Jeg vil gerne minde Dem om, at der pågår en undersøgelse om tobak for øjeblikket, der afsluttes inden årets udgang. Det var planlagt fra begyndelsen - og det har vi også drøftet flere gange her i Parlamentet - at vi skulle udarbejde et forslag til en anden form for markedsordning for tobak til næste år. I øvrigt gør det samme sig gældende for sukker. Det står helt klart, at vores nuværende markedsordning for sukker, især når man tager i betragtning, hvilken virkning Alt undtagen våben-initiativet får efter udløbet af overgangsperioden, ikke kan overleve i sin nuværende form, og at det derfor er nødvendigt med ændringer. Men også her har jeg flere gange bebudet over for Parlamentet, at vi påtænker at foretage ændringerne næste år.
Hvad angår mælken, er det i princippet indeholdt i midtvejsevalueringen, og det er også blevet præciseret, at Kommissionen til enhver tid er parat til at fremlægge et lovforslag om tilpasninger inden for markedsordningen for mælk, dog først når det politisk set står klart, at medlemsstaterne er parat til at gå i den ene eller den anden retning. For øjeblikket har vi nemlig inden jordisk chance for bare tilnærmelsesvis at få flertal herfor i Rådet. Derfor giver forslaget om et lovforslag heller ikke særlig meget mening.
Hvad angår samfinansieringen - jeg ved, at det er manges yndlingsemne - er dette ikke et passende emne for et årsbudget, men derimod for det næste finansielle overslag. Det er den kontekst, det skal diskuteres i, for det er jo et langt mere vidtrækkende spørgsmål, som ikke berører landbruget alene. I øvrigt vil der under alle omstændigheder indtræde en vis ændring eller udvidelse af samfinansieringen, hvis vi flytter midler fra første til anden søjle, hvis der automatisk er garanteret samfinansiering under den anden søjle. I den forbindelse kan jeg altså kun give alle dem ret, der har refereret til gårsdagens artikel i Financial Times, for heri konstateres det godt nok på den ene side, at den fælles landbrugspolitik er bedre end sit rygte - en prædiken, jeg holder ca. en gang om ugen - men det står på den anden side også klart, at man ønsker en styrkelse af udviklingen af landdistrikterne, at man ønsker bedre kvalitet og større fødevaresikkerhed. Men når det så kommer til den konkrete gennemførelse, må man også sige, hvor pengene til en styrkelse af udviklingen af landdistrikterne skal komme fra. Vi har kun én pengekilde, og det er den første søjle. De, der prøver at snige sig uden om realiteterne, bidrager ikke særlig meget til, at vi kommer videre politisk.
I øvrigt vil jeg også gerne sige noget andet angående denne artikel, nemlig at det, sådan som jeg ser på det, er tydeligt, at landbrugspolitikken har ændret sig til det bedre dér, hvor man var parat til at reformere. Hvis man udviser uvilje mod at reformere, gør man hverken landbrugspolitikken eller landmændene en tjeneste.
Hvad angår spørgsmålet om en modernisering af flåden, og hvorfor vi blokerer herfor, vil jeg sige, at jeg ikke på nuværende tidspunkt ønsker at indlede nogen debat om en fiskerireform uden grund - vi har rigelig lejlighed til at diskutere disse spørgsmål - men jeg vil gerne minde Dem om, at Kommissionens forslag ikke indeholder noget om bindende ophugning af et bestemt antal skibe i et bestemt segment, i en bestemt medlemsstat, men at vi derimod åbner for nogle muligheder her. Beføjelsen til at træffe beslutninger ligger fortsat hos den pågældende reder, og der er ingen, der bliver dømt til tvangsophugning, heller ikke noget medlemsland. Man skal langt om længe holde op med disse bebrejdelser, fordi det kun bidrager til en fortsat dårlig stemning blandt fiskerne. Her bliver vi virkelig nødt til at tale om realiteterne.
Når det siges, at landmændenes indtægter er så stort et problem på grund af det dårlige vejr i Irland, kan jeg forsikre Dem om, at vi også er parat til at hjælpe Irland. Det drejer sig jo ikke primært om forudbetalinger til landbrugspræmier, men især om kvægpræmier. Vi er parat til at overføre forudbetalingerne allerede den 16. oktober, altså den første dag, hvor pengene står til rådighed.
Jeg vil sige noget kort vedrørende forskning i dyresygdomme. Forskning skal afvikles inden for forskningsbudgettets rammer. Også forskning i dyresygdomme finder sted inden for forskningsrammeprogrammets rammer og har ikke sit eget budget. Vi må sikre, at vi har fokus på det i forskningen. Det har vi også gjort.
Hr. Maat har ret, når han siger, at der ikke kan blive tale om nogen særlig flytning af de finansielle prioriteter i 2003, men vi har et lille ægget-og-hønen-problem på begge områder - landbrug og fiskeri. Den ene side siger: Man kan jo kun opbygge politikken på basis af budgettet, derfor må man først afsætte flere eller andre midler i budgettet, således at man kan vælge en reform, der er baseret på legalitetsprincippet. Den anden side siger: Vi må først vide, hvordan politikken ser ud, og så kan man tale om de nødvendige finansielle midler. Det er også den praksis, man hidtil har fulgt i Parlamentet. Derfor er det vigtigt, at vi nu først tager nogle yderligere reformskridt inden for fiskeriet og landbruget. Så kan man også fastlægge de konkrete beløb i detaljer. For det kan være svært at foretage kalkulationer uden at vide, hvordan politikken ser ud.
Pedersen
. Hr. formand, medlemmer af Kommissionen, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, på vegne af Rådet har det været meget nyttigt at overvære debatten. Både Parlamentet og Kommissionen har berørt vigtige temaer vedrørende budgettet for 2003, og jeg har noteret mig de forskellige synspunkter, og jeg kan forsikre, at jeg vil viderebringe dem til mine kolleger i Rådet. Jeg vil dog gerne knytte enkelte bemærkninger til et par af de fremkomne indlæg.
Rådet er ligesom Europa-Parlamentet særdeles opmærksom på det store overskud på EU's budget, som sidste år udgjorde 15 milliarder EUR. Debatten i dag har peget både på Kommissionens og medlemsstaternes ansvar på dette område, og det kræver opfølgning. Med hensyn til midtvejsevalueringen af landbrugspolitikken vil jeg gerne understrege, at det danske formandskab vil gøre, hvad det kan for at bringe reformforhandlingerne fremad. Et andet vigtigt tema, hvor Rådet og Europa-Parlamentet skal finde fælles løsninger, er oprettelse af den særlige fond til imødegåelse af følgerne af oversvømmelserne i Centraleuropa. I går aftes havde vi en ekstraordinær trilog om dette, og det glæder mig at kunne sige, at Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet er enige om, at de nødvendige beslutninger og retsakter kan vedtages inden udgangen af oktober. Jeg forventer, at Rådet kan levere sit nødvendige bidrag hertil. Der er allerede nu principiel enighed om at oprette en fond på op til en milliard euro årligt, og det er vigtigt, at EU hurtigst muligt kan optrappe sin hjælp til ofrene for oversvømmelserne i Østrig, Tyskland og de berørte kandidatlande.
Min kollega, europaminister Bertel Haarder, fremlagde den 3. september her i plenarsalen resultatet af Rådets første læsning af budgettet for 2003. Ved denne lejlighed fremhævede han de aftaler og de fælles forståelser, der blev resultatet af samrådsmødet den 19. juli. Jeg er meget glad for dette resultat. Det betyder meget for det danske formandskab, at vi har fuld opbakning i Rådet til på et tidligt tidspunkt at drøfte væsentlige emner med Parlamentet. Der blev den 19. juli indgået en aftale om, at den administrative forberedelse af udvidelsen er en hovedprioritet, som institutionerne skal kunne løfte fra nu af og gennem 2003, og jeg vil gerne understrege, at det administrative grundlag for udvidelsen er sikret med aftalen om de administrative udgifter for 2003. Denne tidlige aftale giver desuden institutionerne det bedst mulige planlægningsgrundlag i forbindelse med forberedelsen af udvidelsen.
Der har også her i dag været en meget grundig debat om EU's eksterne opgaver. Det er i den forbindelse positivt, at der opnået en fælles forståelse af, at der skal arbejdes for at sikre finansiering af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i lyset af væsentlige nye opgaver. En vigtig prioritet i denne forbindelse er, som jeg nævnte indledningsvis, EU's overtagelse af FN's politimission i Bosnien-Hercegovina. Vi er også enige om at søge at nå en aftale om inddragelse af Parlamentet i FUSP-foranstaltningerne inden for traktatens rammer. Det er også et betydeligt resultat, at nødhjælpsreserven til humanitær bistand nu også kan anvendes til civil krisestyring. I juni blev der desuden opnået en fælles forståelse for, at omstrukturering af den spanske og portugisiske fiskerflåde skal finansieres, samt at vækstraten for de samlede betalingsbevillinger skal holdes så lav som muligt. Jeg er naturligvis klar over, at der stadig er et stykke vej igen, inden vi kan indgå en endelig samlet aftale om 2003-budgettet.
Dagens debat har bidraget til at tydeliggøre Parlamentets og Kommissionensidéer og holdninger, og jeg er sikker på, at vi kan fortsætte det gode samarbejde mellem institutionerne og i fællesskab finde de nødvendige løsninger, så der i december kan vedtages et budget, der er baseret på en grundig prioritering af EU's midler inden for de finansielle overslag. Hermed kan vi i fællesskab tage de kommende års udfordringer op. Tak for Deres opmærksomhed.

Wynn, Terence (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne takke alle, for, som jeg sagde til at begynde med, har dette været noget enestående. Vi har aldrig før gjort noget som dette. I det store og hele har det været vellykket. Bevares, der var medlemmer, som blot leverede standardtaler, men der har været en god debat, og vi har fået nogle gode svar. Vi har også fået en del forvirrende svar, specielt med hensyn til den globale sundhedsfond.
Jeg vil godt takke alle, der har deltaget, ikke mindst de enkelte kommissærer og fru Schreyer, som har været til stede hele tiden. Jeg vil også godt takke rådsformanden. Under hans formandskab har danskerne flere gange scoret topkarakterer i budgetprocessen, og at sidde her i fire og en halv stiv time er til UG med kryds og slange. Det er aldrig set før.

Jeg må også nævne, at hr. Elles' tale, hvor han opremsede PPE-DE Gruppens seks prioriteter, var vældig god. Tre af dem syntes at have mere at gøre med at få de britiske Konservative med på den liste, der er ved at blive udarbejdet, end med budgetstramhed eller budgetmæssig fornuft. Jeg er sikker på, at hr. Elles vil opfatte det i den ånd, det var ment.
Alt i alt har det været en god forhandling, og jeg vil godt takke alle, som har deltaget.
(Bifald)

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 19.30 og genoptaget kl. 21.00)
Skriftlig erklæring (artikel 120)

Betænkning af Sjöstedt (A5-0289/2002)

Kommissionen kan acceptere over halvdelen af de fremsatte ændringsforslag (35 af 60), som sådan (16) eller delvis eller i princippet (19).
·- Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2, 6, 8, 11, 20, 28, 35, 37, 39, 40, 41, 43, 46, 50, 51 og 55, der forbedrer kvaliteten af det oprindelige forslag markant ved at tilpasse ordlyden til biosikkerhedsprotokollen.
·- Desuden kan ændringsforslag 10, 12, 13, 14, 15, 18, 19, 23, 24, 25, 26, 34, 36, 42, 52 og 54 i princippet accepteres, og 21, 56 og 60 kan delvis accepteres. Disse ændringsforslag tydeliggør vigtige punkter, især vedrørende definitioner, notifikationsprocedurer og offentlighedens adgang til oplysningerne. Der kræves dog nogen omskrivning, især når det gælder ændringsforslag 19, 21 og 52, hvor Kommissionen ville foretrække en ordlyd, der er mere på linje med protokollens, i de tilfælde, hvor der ikke er truffet nogen beslutning fra importpartens side.
·- Kommissionen kan ikke acceptere resten af ændringsforslagene (25), nemlig ændringsforslag 1, 3, 4, 5, 7, 9, 16, 17, 22, 27, 29, 30, 31, 32, 33, 38, 44, 45, 47, 48, 49, 53, 57, 58 og 59.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0294/2002) af Bradbourn for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om EF-tilskud til forbedring af godstransportsystemets miljøpræstationer (KOM(2002) 54 - C5-0054/2002 - 2002/0038(COD)).
Diamantopoulou
Hr. formand, som meddelt i Kommissionens hvidbog om transport af 12. september 2001 sikrer Marco Polo-programmet finansiering fra Fællesskabet til nye internationale transportløsninger, der er et levedygtigt alternativ til vejgodstransport. Mere konkret skal programmet være med til at flytte den forventede stigning i international vejtransport på 12 milliarder tons pr. km pr. år fra overfyldte veje til nærskibsfart, jernbaner og indre vandveje.
Programmer kommer i gang i 2003 og fortsætter til 2010. I femårsperioden 2003-2007 foreslår vi et samlet budget på 115 millioner euro. Marco Polo er et ambitiøst og pragmatisk program, der tager sigte på konkret at forbedre service og logistik, når det gælder nærskibsfart, jernbaner og indre vandveje. Samtidig lægger det op til passende overvågning og kontrol, så uacceptabel konkurrenceforvridning på markedet undgås. Marco Polo er dermed mere end blot en fortsættelse af Pact-programmet, der ophørte den 31. december 2001.
Med Marco Polo bliver det muligt at medfinansiere projekter, der fører til trafikoverflytning og bedre praksis inden for alle elementer af logistik i forbindelse med nærskibsfart, jernbaner og indre vandveje. Programmet er ikke begrænset til kombineret transport, sådan som Pact var. Marco Polo støtter også aktiviteter, der omfatter lande uden for EU og kandidatlande, ikke mindst ansøgerlande, hvorimod Pact udelukkede dem. Programmet giver desuden industrien klare politiske retningslinjer med hensyn til, hvilke ændringer Fællesskabet ønsker og har brug for på fragtmarkedet.
I den forbindelse foreslås finansiering af tre typer projekter: trafikoverflytningsprojekter, katalysatorprojekter og fælles læringsprojekter. Jeg skal kort beskrive disse.
Trafikoverflytningsprojekter omfatter opstartsstøtte til nye, alternative godstransportformer.
Katalysatorprojekter er også tidsbegrænsede og bør føre til levedygtige alternative godstransportformer. Projekterne er imidlertid mere ambitiøse end trafikoverflytningsprojekterne. De tager sigte på at ændre den måde, alternativ godstransport foregår på i Europa.
Fælles læringsprojekter går ud på at forbedre samarbejdet og udveksle knowhow inden for en stadig mere kompleks transport- og logistikbranche. Med henblik på at opnå en reel værdiforøgelse i Europa foreslår Kommissionen, at man kun støtter projekter, der har en væsentlig indvirkning på markedet, det vil i praksis sige tilstrækkeligt store kontrakter.
Jeg har således skitseret Kommissionens målsætning med at etablere programmet, og jeg ser meget frem til forhandlingen.

Bradbourn (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hendes indledende bemærkninger om de generelle mål for Kommissionens forslag.
Jeg har flere vigtige ting at sige om min betænkning vedrørende Marco Polo-programmet. For det første skal programmet sikre en rimelig balance. Det ville i høj grad være imod hensigten, hvis virksomhederne udsættes for endnu mere bureaukrati, selv om der er behov for en effektiv undersøgelse af, hvordan pengene bruges, og hvor effektivt programmet egentlig er. Dernæst mener jeg som ordfører, at det er afgørende, at programmet forbliver markedsdrevet. Det er en rigtig god mulighed for at vise, at EU er parat til at hjælp virksomhederne og ikke spænde ben for dem, som vi så ofte beskyldes for.
Jeg glæder mig især over udvalgets beslutning om at sænke grænseværdierne. Det er noget, jeg har kæmpet indædt for, ikke blot på vegne af utallige små og mellemstore virksomheder i min egen region, men også for små og mellemstore virksomheder generelt. Hvis ikke grænseværdierne var lave, ville disse virksomheder helt gå glip af en finansieringsmulighed, der skal hjælpe dem med at nå målene for programmet.
Med de foreslåede nye grænseværdier kan virksomhederne arbejde sammen eller alene om at komme med nyskabende projekter, der kan blive til gavn for branchen som helhed. Fastholdelse af de oprindelige grænseværdier ville betyde, at EU endnu en gang tilsidesatte de små virksomheder og - jævnfør kommissærens egne bemærkninger - kun interesserede sig for ordninger, der ser flotte ud på papiret. Det er bare ikke til gavn for dem, der betaler for ordningerne, nemlig skatteyderne. For at fremme de umiddelbare mål for Marco Polo-programmet - forbedring af godstransportsystemets miljøpræstationer og mindskelse af trafikpropperne på vejene, omend i beskedent omfang - er denne sænkelse af grænseværdierne for tilskud afgørende.
En anden glædelig tilføjelse til betænkningen og en, som går godt i spænd med sænkningen af grænseværdierne, er de forenklede definitioner. Det lyder måske ikke af meget for os, der har arbejdet med betænkningen siden marts, men for de i forvejen overbebyrdede ledere af godstransportvirksomheder i hele Europa vil det være en stor hjælp ved ansøgning om støtte til projekter. Disse definitioner kan faktisk godt være den afgørende faktor for, om virksomhederne ikke rigtig forstår systemet - og derfor ikke ulejliger sig med at ansøge - eller om de små og mellemstore virksomheder med selvtillid henvender sig til Kommissionen med deres egne nyskabende projekter.
Til sidst skal jeg understrege et af hovedformålene med forslaget, nemlig fjernelse af flaskehalse. Jeg er enig med Kommissionen i, at trafikpropper er en trussel både mod miljøet og mod hele godstransportsektoren. Det er derfor vigtigt, at vi finder praktiske løsninger, der kan mindske flaskehalsproblemerne, især ved havnebyer.
For at vende tilbage til noget af det, jeg allerede har sagt, så tror jeg også, en sænkning af grænseværdierne og forenkling af definitionerne er på sin plads her. Det ville være forkert at udlede, at flaskehalse kun kan afhjælpes gennem store projekter. Jeg mener, at nyskabende projekter på mindre plan kan være lige så praktisk anvendelige - måske endnu mere anvendelige - end projekter til mange millioner euro. På grundlag af det endelige resultat af betænkningen i udvalget gentager jeg derfor, at der er behov for en åben tilgang - guleroden frem for stokken - der skal fremme erhvervslivets deltagelse. Succesen er i høj grad afhængig af, om virksomhederne kommer frem med deres egne idéer og ikke dem, som lovgivningen trækker ned over hovedet på dem. Jeg anbefaler betænkningen.

Dover (PPE-DE)
Hr. formand, jeg går varmt ind for dette program. Hr. Bradbourn er kommet med nogle yderst fornuftige forslag og har en fornemmelse for behovene hos den rejsende offentlighed, ikke mindst bilister, der forsinkes af tunge godskøretøjer. Jeg glæder mig over hele Marco Polo-programmet, som er hårdt tiltrængt, hvis trafikpropperne skal mindskes. Jeg er uddannet civilingeniør. Jeg sad i trafikudvalget i det britiske underhus i otte år, så jeg ved kun alt for godt fra mine mange rejser mellem London og min hjemegn i det nordvestlige England, hvor svært det er at gøre noget ved problemet.
Jeg glæder mig over, at programmet opfordrer til nye initiativer, der skal sikre, at trafikken gradvis ledes til trafikknudepunkter, ved brug af lysdioder osv. Sådanne ordninger er billige, men yderst effektive og helt nødvendige.
Vi skal sikre, at ordningen overvåges på passende vis. Det er idéen bag Budgetudvalgets holdning. Vi understreger, at der halvvejs gennem perioden frem til år 2010 bør være en grundig revision og undersøgelse af, hvad der er opnået. Jeg er helt enig med hr. Bradbourn i, at vi ikke kun skal gå efter store ordninger, for ude i logistikvirksomhederne - som i øvrigt gør en glimrende indsats rundt om i landet og i alle EU-medlemsstater - er der masser af idéer, der venter på at blive ført ud i livet. Der kan ske store forbedringer på dette område.
Jeg forstår, at Rådet er ivrig efter at skære ned på de midler, der er til rådighed for projektet. Hvis det sker, håber jeg blot, at vi halvvejs gennem projektet kan godtgøre, at vi virkelig får valuta for pengene, og at budgettet bør hæves. Tak til alle, der er involveret i denne meget fremadrettede ordning.

Vatanen (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først takke hr. Bradbourn for hans fremragende arbejde og betænkning. Formålet med Marco Polo-programmet er at sænke trafikkens samfundsmæssige omkostninger, og denne grundlæggende idé og dette formål fortjener naturligvis al mulig støtte. Der er et gammelt ordsprog, der lyder "ikke alt det, der glimrer, er guld". Desværre ser jeg Marco Polo som en del af Kommissionens forsøg på med magt at omlægge trafikken fra vej til jernbane. Derfor er jeg ikke enig med Kommissionens forslag i hvidbogen om, at fordelingen mellem de forskellige transportformer skal fastholdes og fastfryses på det nuværende niveau indtil 2010. Det er ikke en naturlig udvikling, for vi skyder ved siden af målet.
Det er rigtigt, at vejtransport forårsager megen trængsel og forurening, men det skyldes, at der ganske enkelt ikke findes andre transportformer, der er lige så gode. Godstransporten er tvunget ud på vejene, fordi det er den mest effektive løsning. Det er den hurtigste, mest fleksible og, vigtigst af alt, den billigste transportform for slutbrugeren. EU-borgerne betaler til transportområdet, og hvis det ikke fungerer effektivt og billigt i EU, kommer vi alle til at lide under følgerne. Tro mig, de mennesker, der lider mest, er faktisk de mennesker, der ikke har noget alternativ. Dem med de færreste midler.
Vi skal skabe gode incitamenter for forskellige transportformer og vurdere de generelle omkostninger, fordele og ulemper for samfundet som helhed. Hvis vi bruger den fremgangsmåde, er det lige meget, om andelen af vejtrafik udgør 1% eller 100%. Vi har behov for tilstrækkelige investeringer i hele transportinfrastrukturen, men EU kan ikke alene være hovedansvarlig for finansieringen, da vi ikke er en pengemaskine.
Selv om Kommissionens idé desværre bygger på et lidt forkert grundlag, er der også flere positive sider ved Marco Polo-programmet. De forskellige transportformers interoperabilitet, hvor vi samlet set får noget, der fungerer godt, er væsentlig. Vi skal hele tiden huske på, at det er skatteydernes penge, vi bruger, og at vi skal bruge dem så effektivt som muligt og i hvert fald ikke på nogen populistisk måde. Jeg vil gerne gentage, at det ikke bør være målet at mindske vejtransporten, men snarere at mindske dens negative følger. Hvis en patient er syg, kurerer man i hvert fald ikke patienten ved at dræbe denne, men ved at give patienten den rette medicin.

Stockmann (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Marco Polo er et velgennemtænkt instrument, der er udviklet til at fremme omlægningen af godstransport på vej til mere miljøvenlige transportformer, også på internationalt plan. Det er et praktisk instrument, som vil hjælpe os til at nå vores mål for transportpolitikken, nemlig, som De ved, at stabilisere fordelingen mellem transportformerne på 1998-niveauet, eller fastholde den på samme niveau. Det vil forhåbentlig være klar allerede fra næste år.
De andre foranstaltninger, som er indeholdt i hvidbogen, f.eks. den første jernbanepakke, som vi allerede har godkendt, og den anden jernbanepakke, som vi arbejder på i øjeblikket, og som vedrører krydsfinansiering fra vej til jernbane, afgifter for lastbiler og internalisering af eksterne omkostninger, vil kun have effekt på lang sigt eller tidligst på mellemlang sigt, hvis vi virkelig får dem op at køre. Kommissionens tre handlingsforslag i programmet er tydeligvis inspireret af Kommissionens erfaringer med Pact. Det var jo også et meget vellykket program, der opnåede gode resultater genenm flere år, selv om fokus nu er en smule anderledes.
Selv om vi har flere penge nu end under Pact-programmet, er udfordringen også større, og derfor skal vi sikre, at programmets rammer er klart afgrænset. I Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme lykkedes det os stort set i samarbejdet om en fornuftig transportpolitik at identificere instrumentets hovedfokus. I plenarforsamlingen er vi derimod nødt til at samarbejde for at afværge to forsøg på at svække handlingsprogrammets effekt ved at udvide det.
Det første er et forslag om at udvide rammerne til at omfatte intermodal transport. Min gruppe kan ikke støtte ordførerens ændringsforslag 8, 10 og 12, fordi de igen er et indirekte forsøg på at støtte vejgodstransporten. Jeg har ikke noget imod intermodalitet, men det er ikke formålet i denne omgang. Det handler først og fremmest om overflytning af trafik.
Dernæst skal vi afvise en udvidelse af rammerne for tiltag i forbindelse med forebyggelse af transport. Min gruppe støtter ikke ændringsforslagene fra De Grønne, som har til hensigt at indføre yderligere foranstaltninger til forebyggelse af trafik under dette stramme budget. Jeg støtter gerne et nyt program til forebyggelse af transport, men at tage det med her er at overbebyrde programmet, og når alt kommer til alt ønsker vi jo en strategisk gennemførelse. Mindre er i den her forbindelse lig med mere!
I Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme blev vi enige om, at der ikke må forekomme konkurrenceforvridning mellem de miljømæssigt acceptable transportformer. Vi har sænket minimumstærsklerne for tilskud til initiativer, som ordføreren har forklaret. Vi har vurderet, at der skal ydes støtte til samarbejdet mellem aktører, der er involveret i grænseoverskridende trafikprojekter, f.eks. korridorkonferencer, og vi ønsker, at en øgning af budgettet tages op til fornyet overvejelse som led i midtvejsevalueringen.
Jeg håber, at Rådet og Kommissionen vil reagere hurtigt på vores idéer, så programmet kan sættes i gang næste år, fordi det stigende problem med vejgodstransport betyder, at vi ikke har råd til forsinkelser.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, på vegne af min gruppe vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Bradbourn, for hans omfattende arbejde. Behovet for at forbedre godstransportsystemet, hvad angår miljøet, er særdeles vigtigt, i betragtning af at trafikken fortsat stiger. EU's udvidelse vil også medføre nye udfordringer, eftersom transportruterne bliver længere.
Min gruppe støtter Marco Polo-programmet og er tilfreds med udvalgets forslag. EU kan tilføre dette område mere værdi ved at støtte innovative projekter om ny teknologi. Programmet bør omfatte alle former for transport. Transportkæder, der involverer vejtransport, skal også medtages. Hvis et projekt, der omfatter vejtransportselskaber, er godt, skal det være muligt at søge om støtte til projektet. Målet må være at erstatte forurenende transportformer med mere miljøvenlige transportløsninger.
Det er efter min mening vigtigt, at vi får mulighed for at støtte tiltag til forbedringer af den nuværende situation. Ofte kan forbedringer gennemføres via bedre cost-benefit-forhold i stedet for at påbegynde et helt nyt projekt. Ved udelukkende at koncentrere os om nye projekter risikerer vi reelt at skabe konkurrenceforvridning i forhold til tidligere projekter.
Det er rigtigt, at forordningen skal indeholde en selvstændig angivelse af søtransport og bevare referencen til "sejlende motorveje". Formuleringen "sejlende motorveje" nævnes også som en selvstændig angivelse i hvidbogen om transport, og derfor er det kun naturligt, at den også medtages i forordningen.
Som ordføreren nævnte, er tærskelværdierne for alle former for tiltag i Kommissionens forslag alt for høje. Tærskelværdierne for projekter til overflytning af trafik, katalysatorprojekter og fælles læringsprojekter skal, som Kommissionen foreslår, halveres. Parlamentets ændringsforslag ændrer ikke væsentligt på de vigtigste områder, men præciserer visse punkter i Kommissionens forslag. Vi støtter ændringsforslag 29, som De Grønne har stillet, samt andre ændringsforslag, der sigter mod at forhindre og mindske unødig trafik.
Budgettet for programmet er forholdsvis beskedent og målsætningerne meget ambitiøse. Vi mener imidlertid, at det er vigtigt at opstille så ambitiøse mål som muligt. Vi håber, at Marco Polo-programmet på lang sigt vil vise sig at være en succes og tiltrække yderligere midler. Vi skal således undersøge mulighederne for yderligere finansiering af væsentlige infrastrukturprojekter, der udgør et supplement til det europæiske trafiknetværk.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, alle er bekendt med den aktuelle overbelastning af de europæiske veje og de store eksterne omkostninger ved godstransport ad disse veje, f.eks. ulykker, støj, forurening, klimapåvirkninger, oprettelse og vedligeholdelse af infrastrukturer osv. Men det er ikke noget i sammenligning med de dystre forudsigelser om, hvad fremtiden kan bringe, hvis vi ikke træffer foranstaltninger for at bremse disse trusler.
Det skønnes, at den samlede vejgodstrafik i Unionen vil stige med 50% frem til 2010, hvilket - som kommissæren så rigtigt har sagt - svarer til 12 milliarder ton pr. km årligt, og det er klart, at hverken de transeuropæiske net eller vores miljø vil kunne klare den voldsomme virkning af denne vækst. Derfor er vi nødt til at træffe foranstaltninger, som i stedet for at påvirke vores økonomiske vækst og vores fremskridt garanterer deres bæredygtighed.
Marco Polo-programmet er et helt uundværligt instrument, men vi bør anvende det rigtigt. På grund af de begrænsede ressourcer der er til rådighed for dette finansieringsinstrument, skal dets støtte udelukkende være rettet mod overflytning af den størst mulige mængde gods fra vejtransport til andre transportformer, som er mere miljøvenlige og giver færre eksterne omkostninger, det vil sige nærsøfart, bane og indre vandveje. Der er ikke andet for end at ofre den rene intermodalitet mellem sidstnævnte alternativer, hvis den ikke opfylder det vigtigste, som er at vejene aflastes.
Samtidig skal vi, ud over at udvise fælles politisk vilje, hvad angår grænseoverskridende projekter, forebygge og mindske transportbehovet. Det er nødvendigt at kontrollere emballeringssystemerne, industrilogistikken, organiseringen af produktionskæder osv. for at forhindre, at råvarer, halvfabrikata og færdigvarer transporteres længere end højst nødvendigt. Derfor skal virksomhederne føre regnskab med ikke bare transportudgifterne, men også deres eksterne omkostninger baseret på et fornuftigt skøn. Kun på den måde kan man opnå en generel bevidstgørelse, som kan føre til en organisatorisk omstrukturering og en begrænsning af transportbehovet.
Van Dam (EDD).
Hr. formand, konsekvenserne af die Wende i den nederlandske politik begynder langsomt at tage form. På transportområdet giver det bestemt ikke anledning til glæde. Transport ad landevej indtager en central plads i den nye nederlandske regerings planer. Jernbanen har fået en hård medfart i investeringsplanerne, og det gælder i endnu højere grad for transport ad indre vandveje.
Efter vores mening bidrager en sådan holdning ikke til et transportsystem, som kan stå sin prøve. Omfattende investeringer i infrastruktur til fordel for transport ad landevej vil ikke blot fremme udbuddet, men også efterspørgslen. Alt i alt betyder dette, at de eksisterende problemer ikke løses. Derfor bifalder vi initiativer som Pact-programmet og Marco Polo-programmet som incitamenter, der tilskynder til investeringer - både i forskning, udvikling og drift - i virkelige løsninger og alternativer til (problemerne med) transport ad landevej.
At vi er begejstrede over Marco Polo-programmet, betyder ikke, at vi ikke har et par kommentarer til det. Ikke blot alternative transportformer fortjener incitamenter. Også initiativer inden for transport ad landevej, som fører til en reduktion af antallet af kørte kilometer, bør modtage støtte fra Marco Polo-programmet. Desuden skal programmet tilpasses situationen i sektoren eller sektorerne. Store projekter har måske en større virkning, men i betragtning af omfanget af størstedelen af virksomhederne er det spørgsmålet, om sådanne projekter vil komme i gang i store antal. For at nå hele sektoren skal tærsklerne for subsidier nedsættes, mens det nuværende budget opretholdes.
Denne nedsættelse af tærsklerne for subsidier er også vigtig for udvidelsen af eksisterende bæredygtige transporttjenester. Udvidelse af kapacitet har jo en næsten identisk virkning på transportstrømmene, mens udgifterne vil være lavere end ved oprettelsen af en ny tjeneste.
Til sidst har jeg en bemærkning om dette programs følger for de forskellige sektorer indbyrdes. Det forekommer mig at være uundgåeligt, at subsidier til en bestemt transportsektor påvirker de indbyrdes forhold mellem sektorerne. Efter min mening er de betingelser, som Transportudvalget har stillet for faktisk støtte, berettigede og logiske. Subsidier må ikke føre til virkninger, som går imod EU's interesser, navnlig EU's politik. Desuden er det ikke ønskværdigt, at subsidier fører til en forskydning af lasten mellem jernbane, nærsøfart og sejlads ad indre vandveje.
Kort sagt, hr. formand, er vi stort set tilfredse med forslaget, som det nu foreligger, og vi vil derfor støtte det. Jeg håber, at vores regeringer også gør det.

Rack (PPE-DE).
Hr. formand, Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om EF-tilskud til forbedring af godstransportsystemets miljøpræstationer fortjener stor ros. Der er imidlertid også en hel del at kritisere. Målsætningen er positiv. I fremtiden vil mere godstransport blive flyttet fra vej til andre, mere miljøvenlige transportformer. Ideelt set vil det bremse den vækst i vejgodstransporten, der vil komme i forbindelse med EU's udvidelse. For mit land, Østrig, er dette uden tvivl et grundlæggende politisk spørgsmål.
De instrumenter, vi har til rådighed for at opnå målsætningen, er også følsomme. Det gælder f.eks. opstartstøtte til nye, alternative godstransportformer, der også skal være økonomisk bæredygtig på mellemlang sigt, støtte til lancering af godstrafikforbindelser eller -faciliteter af strategisk europæisk interesse og fælles læringsprojekter for at stimulere højere grad af samarbejde inden for godslogistik. Vi skal samarbejde for at blive stærke i stedet for at modarbejde hinanden og være imod fornyelse. De enkelte ændringsforslag, som Europa-Parlamentet har stillet i Bradbourn-betænkningen, er også gode. Jeg ønsker særligt at fremhæve tærskelværdien for tilskud til fordel for små og mellemstore virksomheder.
Det er også så langt som rosen går. Alle foranstaltningerne, som i bogstavelig forstand skal sættes på skinner, har længe været påkrævet. Vi har alt for længe talt om mere miljøvenlige transportformer uden at iværksætte passende tiltag. Derfor kan det ikke komme bag på os, at der er trængsel på vejene, mens jernbaner og indre vandveje i et stykke tid ikke har haft den mængde trafik, de burde og kan oppebære.
Der kan sættes spørgsmålstegn ved de tildelte midler. Det kan godt være, at 115 millioner euro er mange penge, men de er fordelt over fem år, og med Marco Polo-programmet ændres situationen for ovennævnte foranstaltninger endnu en gang. Sidst men ikke mindst vil jeg påpege endnu en alvorlig mangel på EU-niveau. Med den måde EU formulerer sine lovtekster på, vil borgerne aldrig forstå os. Med tanke på dette vil jeg citere fra betragtning 5 som ændret af Europa-Parlamentet "Marco Polo-programmet omfatter tre projekttyper: 1) trafikoverflytningsprojekter, som bør fokusere på at få overflyttet så meget gods som muligt fra vej til mere miljøvenlige transportformer såsom nærsøfart, baner og vandveje under de nuværende markedsvilkår; disse projekter må ikke føre til en overflytning af godstransportstrømme mellem jernbane, nærsøfart og indre vandveje indbyrdes, medmindre vejgodstrafikkens andel i transportkæden derved nedbringes væsentligt." 
Er der nogen her i Parlamentet, der forstå denne formulering? Jeg synes, den er tung, selv når jeg læser teksten!

Watts (PSE).
Hr. formand, jeg hilser Marco Polo velkommen, i princippet og i praksis. Dets forgænger, Pact, var meget populært hos både den offentlige og den private sektor i Det Forenede Kongerige. Jeg er sikker på, at Marco Polo-programmet bliver endnu mere populært.
Jeg vil også godt takke ordføreren, der har sikret, at Marco Polo bliver endnu mere erhvervsvenligt, end Pact var. Jeg er enig med kommissæren i, at det er vigtigt, at hovedformålet med Marco Polo holdes for øje, det vil sige fremme af trafikoverflytning. Hvorfor skal vi gøre det? For det første skal vi tage hånd om forureningsproblemerne. Transport er den hurtigst voksende kilde til drivhusgasser i Europa. For det andet skal vi gøre noget ved trafikpropperne. Vi skal f.eks. have hyppige langdistancetransporter væk fra vejene og over på jernbanerne, hvor de hører til.
Der er tydeligvis brug for handling på EU-plan, ikke blot på lokalt plan. Kun ved at opfordre de 15 jernbaneselskaber til at arbejde sammen kan vi få fjernet nogle af de kunstige nationale hindringer for fri bevægelse.
Der er brug for at opmuntre til større brug af vores havne, have og indre vandveje. 40% af al fragt foregår allerede pr. skib. På dette område kan vi - og takket være Marco Polo vil vi - se større vækst. Marco Polo vil gøre en forskel her.
Sidst, men ikke mindst, skal vi ikke lade os forføre af vores egne ord. Marco Polo er et positivt træk, men alene er det på ingen måde nok. PSE-Gruppen opfordrer kommissæren til at fremme flere projekter som dette og opfordre medlemsstaterne til selv at tage deres del af ansvaret for at fremme transportoverflytning i langt højere grad og på mere gennemgribende vis, end vi har set tidligere.

Vermeer (ELDR).
Hr. formand, jeg glæder mig over hr. Bradbourns betænkning. Han kan bestemt regne med min stemme på plenarmødet i morgen. Jeg støtter især hans opfattelse af, at trafikoverflytning ikke må være programmets eneste mål. Programmet skal også sørge for nedbringelse af trængslen på vejene, lavere tærskler og større tilgængelighed. Marco Polo-programmets mål skal faktisk udvides, således at programmet også kan bidrage til at søge og udvikle flere bæredygtige transportsystemer. Denne indfaldsvinkel værdsætter jeg derfor. Bæredygtige transportsystemer kan ikke kun opnås gennem trafikoverflytningsprojekter. Vi må udvide disse projekter til også at omfatte andre transportformer, inklusive ikke blot transport ad indre vandveje, men også nærsøfart og selvfølgelig transport med jernbane. Landevejene er stadig af afgørende betydning, med en nedbringelse af trafiktætheden og en mere effektiv udnyttelse af dem. Dette er særdeles vigtigt.
Det fører mig videre til næste punkt, nemlig besparelser inden for transporten. Jeg er glad for De Grønnes ændringsforslag, som jeg vil støtte. Der kan opnås en del besparelser gennem transportbesparelsesteknikker. Disse fortjener at blive undersøgt inden for rammerne af Marco Polo-programmet. Også undgåelse af transport er et vigtigt punkt.
Min indvending er, at der kun er stillet temmelig begrænsede midler til rådighed for fem år. 150 millioner euro er allerede nævnt, og det er jo meget lidt til at følge Pact-programmet op, som allerede var en succes. Jeg havde forventet, at budgettet ville være højere, og måske vil det vise sig, at det også er nødvendigt. Endvidere er det nødvendigt, at medlemsstaterne selv gør en indsats, og at der gøres noget for at løse problemer, således at der igen kommer nye muligheder for økonomien.
Jeg håber, at Kommissionen sørger for en god kommunikation med samfundet, således at det er muligt at benytte de muligheder, som tilbydes.

Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, kære nye kolleger, jeg vil gå lige til sagen. Lastbiler er mest miljøvenlige, når de ikke kører. Vi må derfor arbejde mere på forebyggelse af transport. Marco Polo-programmet omhandler kun anden transport, ikke mindre transport. Et program som Marco Polo skal være mere ambitiøst end det nuværende udkast. Denne ambition skal derfor også omsættes i projekter, som tager sigte på at forebygge transport. EU's målsætning er økonomisk vækst hvert år. Denne økonomiske vækst går imidlertid hånd i hånd med voksende efterspørgsel efter transport. Hvad værre, denne efterspørgsel efter transport er nu endda større end den økonomiske vækst. Forbindelsen mellem økonomisk vækst og vækst inden for transport er dramatisk på forskellige områder. Den europæiske økonomi bliver på den måde stadig mindre effektiv på transportområdet. Vi kører stadig flere kilometer for at opnå samme økonomiske resultater, oven i købet med flere bilkøer og ulykker.
For det andet koster den pludselige stigning i antallet af kørte kilometer enormt mange fossile brændstoffer og forårsager økologisk og samfundsmæssig skade. Ordførerens bemærkninger om den tvivlsomme beregning af de eksterne omkostninger og vejtransportens stigende økoeffektivitet kan jeg ikke tilslutte mig. Individuelle lastbiler klarer sig faktisk bedre, men de kører stadig mere. Denne stigning i antallet af kørte kilometer ophæver den fordel, som den energibesparende og rene motor frembyder. Transport skal undgås, og økonomisk vækst skal kobles fra væksten i transport.
Vi anbefaler derfor, at projekter, som tager sigte på forebyggelse af transport, også får muligheder inden for et program som Marco Polo og ikke på forhånd udelukkes. Marco Polo er et meget vigtigt projekt for os. Marco Polo må godt blive mere ambitiøst, og skal derfor også frembyde muligheder for projekter, hvormed transport undgås. Det er den virkelige fornyelse.

Titford (EDD).
Hr. formand, erfaring har lært mig, at når bureaukrater og politikere begynder at anvende jargon, skal borgerne holde godt fast i tegnebogen. Hvordan skal man opfatte det, når man hører at et af målene for Marco Polo-programmet er at bevare modulrepetitionen for godstransport på 1998-niveauet ved at fremme en transportoverflytning fra vejtransport til andre transportformer?
En anden perle var overskriften "optimism in infrastructure capacity and logistical concepts" (optimisme i infrastrukturkapacitet og logistiske begreber). Den slags indholdsløst volapyk siger den almindelige borger i Europa lige så meget som en tekst på sanskrit. Kommissionen må lære at forstå, at gennemsigtighed ikke er et spørgsmål om blot at lægge alt ud på nettet. Det handler om at anvende et klart, jargonfrit sprog, som almindelige mennesker kan forstå.
Hvad angår det væsentlige spørgsmål om at mindske trafikpropperne og forbedre transportsystemets miljøpræstation, så noterer jeg mig, at dette ambitiøse mål finansieres med noget i retning af 115 millioner euro over 5 år. Skal de blot 23 millioner euro om året fordeles mellem 15 medlemsstater i hele Europa - eller taler vi om 25 medlemsstater? Helt ærligt, selv om Kommissionens finansielle instrument var nok til at nå dette mål - og jeg deler hr. Bradbourns skepsis på dette område - ville de tildelte midler være en dråbe i havet. Som altid er EU's ambitioner større end vores lommer. Det er problemets kerne. De penge, der bruges, tilhører Europas skatteborgere, de trækkes fra de nationale regeringer, der hver især har sine egne problemer. Som altid leder Kommissionen efter et europæisk problem, der ikke findes på europæisk plan, og gør derefter ikke noget ved det.
Hr. Bradbourns trafiklysløsning er dog næppe det rigtige. Problemet i det østlige England, hvor jeg kommer fra, er, at vi hverken har ordentlige veje eller jernbaner. Men en forbedring af infrastrukturen i min del af England ville alene koste mere, end der er afsat til hele ordningen. Med det patetiske svar, Kommissionen kommer med, og i betragtning af at Parlamentet ikke har nogen bedre løsninger, ville det være bedre at overlade transportforbedringer til de nationale regeringer. Den britiske regering er fuldt ud i stand til selv at forkludre sin transportpolitik uden indblanding fra Kommissionen med dens jargon.

Scallon (PPE-DE).
Hr. formand, jeg glæder mig over dette program, der skal flytte godstransport fra vejene til nærskibsfarten, de indre vandveje og jernbanerne, og over målsætningen om at godstransporten på vejene skal holdes på det nuværende niveau frem til 2010. Jeg glæder mig især over den lavere grænseværdi for støtte og de forenklede definitioner. Disse tiltag er af væsentlig betydning for små og mellemstore virksomheder.
I den forbindelse håber jeg ikke, at Kommissionens mål om at finansiere store projekter, som er forståeligt nok, betyder, at man udelukker mindre projekter, som nok snarere vil være placeret i små, perifere medlemsstater, som ikke desto mindre har stort behov for hjælp og støtte på dette område. Jeg tænker i denne forbindelse på mit eget land med dets ringe vej-, jernbane- og vandvejsinfrastruktur. Irland slås med både sikkerhedsproblemer, trafikpropper og beskadigelse af miljøet.
Jeg hilser programmet velkommen, men små, nyskabende projekter, der fortjener støtte, må ikke udelukkes.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg hilser dette fremragende initiativ velkommen. Vi skal så vidt muligt sikre, at godstransport flyttes fra vores veje til alternative transportformer. Irland har i høj grad nydt godt af EU-midler til udvikling af vej- og jernbaneinfrastrukturen. Landet modtager for tiden penge til at udvikle et nyt sporvognssystem i Dublin og en tunnel, der kan føre godstransport fra den nordlige del af byen - motorvej M50 i lufthavnsområdet - til havneområdet, så unødvendig trafik gennem byens gader undgås.
Jeg vil godt nævne et alvorligt problem i forbindelse med færdiggørelsen af M50 i området Carrickmines i Dublin. Der er givet ca. 74 millioner euro til dette projekt. En vurdering af virkninger på miljøet, som har været en betingelse for at få EU-støtte, har vist sig at være behæftet med alvorlige fejl. Den identificerede ikke et internationalt betydningsfuldt arkæologisk område, Carrickmines Castle, som bl.a. indeholder resterne af en normannisk borg fra det 13. århundrede.
Som planerne ser ud nu, vil motorvejen begrave dette sted, inden der er udført arkæologiske undersøgelser. Det er ikke rimeligt, at europæiske skatteyderes penge skal bruges til at ødelægge vores arv på denne måde. Det er ikke blot en irsk arv, men en europæisk arv. Jeg opfordrer Kommissionen til straks at gribe ind, så opførelsen af vejen standses, indtil der er gennemført en fuldstændig undersøgelse af, hvorfor miljøvurderingen ikke identificerede dette arkæologiske område, når det blev identificeret af en statsstøttet organisation, An Foras Forbartha, i 1983. Det er en vigtig sag, som Kommissionen bør betragte som en hastesag.

Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, jeg glæder mig meget over kommissionsforslaget om Marco Polo-programmet, som skal medvirke til, at mere gods overflyttes fra vejene til først og fremmest nærsøfart og sejlads ad indre vandveje og snart også til jernbaner. I øjeblikket foreligger hvidbogen i Parlamentet, og hvis der er noget, som alle er enige om, er det, at der må ske noget for at forhindre, at trafikken bryder helt sammen. Kværulanter kritiserer os for at gribe ind i markedets frie funktion på en uacceptabel måde, men det virker lidt latterligt, når man ser på, hvilket beløb det drejer sig om. Som om dette lille beløb ville betyde noget for markedets funktion! Lad os være realistiske.
Hvis vi med Marco Polo kan få de pågældende sektorer til at tænke noget mere kreativt over, hvordan gods transporteres fra A til B, bliver vi meget glade. Vejtransporten behøver altså ikke være bange for at miste kunder. Tværtimod vil sektoren inden for et år ønske, at mere gods overflyttes til andre transportformer for at opretholde mobiliteten og formindske trængslen på vejene.
Hvad angår ændringsforslagene, har vi gjort, hvad vi kunne for at bibeholde programmet, men alligevel sikre, at også små investorer imødekommes i programmet. Parlamentet vil give de pågældende sektorer et klart signal. Vi vil meget gerne hjælpe med at fjerne hindringer for at fremme overflytning af varestrømme. Vi vil ikke pålægge nogen forpligtelser, men vi forventer, at sektorerne udviser sund fornuft, for hvis vi intet foretager os, fører det til stilstand og et stort tab af dynamik og konkurrenceevne. De sektorer, som jeg har talt med, opfatter også programmet på den måde og sætter pris på denne gestus.
Jernbanetransporten må efter min opfattelse gøre sig større bestræbelser og arbejde mindre bureaukratisk og mere kundevenligt. Hvis det ikke sker, er jeg bange for, at borgerne og regeringerne ikke er rede til at investere i nye eller moderne jernbaner. Ser De allerede forbedringer, fru kommissær? Det gør jeg ikke. Jeg vil gerne sige til Rådet, at jeg ikke forstår, hvorfor det ønsker at nedskære midlerne til programmet. Europa vil gøre sig fuldstændig latterligt. Flere penge ville være et mere nærliggende forslag.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil godt takke Parlamentet for et fremragende stykke arbejde med Kommissionens forslag, som det fremgår af betænkningen fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og udtalelsen fra Budgetudvalget.
Jeg glæder mig meget over, at Kommissionen og Parlamentet har stort set samme vision om, hvordan vi aktivt kan fremme bæredygtig transport.
Især glæder det mig at se, at Parlamentet støtter Kommissionen med hensyn til programmets overordnede budget. Som De sikkert ved, er det genstand for diskussion i Rådet. Rådet vil muligvis foreslå, at beløbet sænkes. Det kan betyde, at uforholdsmæssigt mange gode forslag må afvises, eller at selve målet for Marco Polo sættes over styr.
Med hensyn til de stillede ændringsforslag kommer det næppe som nogen overraskelse, at Kommissionen kan acceptere en stor del af dem, eventuelt med en anden formulering eller endda uændret, i det omfang de forbedrer eller tydeliggør Kommissionens tekster.
Der er dog nogle ændringsforslag, som efter vores opfattelse ikke ville fremme de overordnede mål for og administrationen af programmet. Kommissionen afviser disse ændringsforslag eller dele af dem.
Lad mig kort forklare vores holdning. Ændringsforslag 14, 15, 21 og 24, der går ud på at sænke grænseværdierne for kontrakter, vil ikke bidrage til at skabe projekter, som i kraft af deres størrelse virkelig er værdifulde for Europa. Vi har brug for få, men store projekter, der virkelig batter. Det vil også gøre det lettere for Kommissionen at administrere Marco Polo-programmet effektivt.
Jeg deler visse parlamentsmedlemmers bekymring angående små og mellemstore virksomheder, men faktisk har disse mulighed for at være med i konsortier på tværs af landegrænserne, som alle typer virksomheder kan deltage i.
Kommissionen har også problemer med at fremrykke datoen for rapporten om gennemførelse af programmet, som det foreslås i ændringsforslag 3 og 27. Jeg forstår Parlamentets bekymringer, men den foreslåede dato giver os ikke nok tid til at indsamle erfaringer med programmet.
Anvendelsen af begrebet intermodalt program som foreslået i ændringsforslag 8, 9, 12 og 28 kan medføre en risiko for, at omfanget af Marco Polo indsnævres, og vi udelukker vigtige segmenter af godstransportsektoren såsom massegodstransport og traditionel transport, der ikke er intermodale.
Kommissionen må også afvise ændringsforslag 10 og en del af ændringsforslag 17, der går ud på at inkludere vejtransportprojekter i programmet. Det er i modstrid med programmets mål om transportoverflytning og kan gøre det umuligt at administrere. Hvad angår den anden del af ændringsforslag 28, ligger transportoverflytning mellem andre transportformer end vejtransport ikke inden for rammerne af programmet, fordi det ville føre til uacceptabel konkurrenceforvridning og ikke fokuserer på programmets overordnede hovedmål.
Koncentration om søtransport som sådan - som foreslået i ændringsforslag 16 - ville indsnævre udtrykket "havenes regionale motorveje", idet dette også omfatter indre vandveje. Vi kan ikke acceptere en mindskelse af Kommissionens centrale styrende rolle i komplekse logistiske projekter som foreslået i ændringsforslag 18.
De detaljerede finansielle regler, som kræves i henhold til ændringsforslag 25, 26 og 31, synes overflødige, da generelle finansielle instrumenter giver tilstrækkelig kontrol og overvågning.
Endelig kan Kommissionen ikke støtte dele af ændringsforslag 2 og 28 vedrørende formulering af en fælles politisk vilje i transportprojekter på tværs af landegrænser, idet programmet ikke retter sig mod politiske beslutningstagere.

Formanden.
Mange tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0301/2002) af Schmid for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om status over fem år med den europæiske beskæftigelsstrategi (KOM(2002) 416 - 2002/2152(INI)).
Schmid, Herman (GUE/NGL)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil begynde med at konstatere, at arbejdsløsheden stiger i Europa, stiger i Tyskland, stiger i Frankrig og stiger i andre medlemslande. Økonomien er stagneret, og den europæiske beskæftigelsesstrategi står over for store udfordringer. Den skal være langt mere effektiv. Når man ser på den forskning, som ligger til grund for Kommissionens rapport, ser man klart, hvad det største praktiske problem for den europæiske beskæftigelsesproces er, nemlig at den ikke bliver gennemført tilstrækkeligt effektivt i medlemslandene, at den kun har haft en marginal påvirkning af de nationale beskæftigelsesstrategier, og at den stort set er ukendt for arbejdsmarkedets parter.
Dette mønster skal brydes. Den europæiske beskæftigelsesstrategi skal forenes med de nationale beskæftigelsesstrategier i medlemslandene og skal også gennemføres på regionalt og lokalt niveau. Spørgsmålet er imidlertid, hvordan det skal foregå. Mit svar er klart og tydeligt. Man skal lade de nationale og regionale parlamenter behandle og afgøre de nationale handlingsplaner. Det kan måske lyde som en selvfølge, at nationale handlingsplaner skal afgøres og drøftes i de nationale parlamenter, men det sker faktisk ikke i nogen medlemslande i dag. Det er desto vigtigere, fordi det er parlamenterne, der, når de godkender den nationale beskæftigelsespolitik, også anviser de økonomiske midler, som er nødvendige for, at politikken skal blive til virkelighed. En national handlingsplan, som kommer fra Europa, og som er uden for parlamenternes rækkevidde, og den budgetproces, som følger med denne handlingsplan, bliver naturligvis virkningsløs. Det er et overordentligt vigtigt spørgsmål.
Jeg mener også, at Kommissionen i sine rapporter fokuserer meget på, hvordan det europæiske samarbejde skal udvikles, samordnes og synkroniseres. Det synes jeg er udmærket, men jeg vil pege på to ting. For det første skal en administrativ samordning også resultere i en samordning ude i arbejdslivet. Det er ikke tilstrækkeligt, at embedsmændene samarbejder bedre over grænserne, der skal også ske noget ude på arbejdsmarkederne. Der skal skabes nye arbejdspladser og mere beskæftigelse, ellers bliver resultatet blot tom snak.
For det andet handler Kommissionens synkroniseringsrapport til min forbavselse kun om to processer, nemlig om økonomi og om beskæftigelse. Jeg undrer mig over, hvad der skete med den sociale proces. Samordningen skal naturligvis bygge på alle tre processer. De er ligeværdige og kan bidrage med hver sit. Hvis den sociale proces skulle blive trængt til side, får vi snart et rent arbejdsgiverperspektiv i stedet for samlede helhedsløsninger. Da bliver resultatet konflikt og strid i stedet for konstruktivt samarbejde.
Jeg vil derfor opfordre Kommissionen til at stå fast på Lissabon-afgørelsen, som betoner både den økonomiske tilvækst og den sociale integration, som betoner kvalitet i arbejdet lige så meget som kvantitet, og som gør fuld beskæftigelse til en overordnet målsætning i overensstemmelse med et perspektiv om bæredygtighed.
Jeg vil også betone værdien af den åbne koordinationsmetode, som indbyder medlemslandene til at deltage i en lære- og udviklingsproces, som kan blive langt mere effektiv end den traditionelle gennemførelse af lovgivningen. Metoden er blot i sit indledende stadium, den skal udvikles og gennemføres mere konsekvent, ikke mindst i de enkelte medlemslande. Der kan den kombineres med iværksætterånd og udviklingsstrategier, som skaber både arbejdspladser og kvalificeret arbejdskraft.
Jeg vil også gerne til sidst rette henvendelse til det fraværende Ministerråd, som skal mødes den 8. oktober, og sige, at det ikke er tilstrækkeligt med nogle forenklinger af en bureaukratisk, europæisk samarbejdsproces. Der er også brug for politiske prioriteringer og praktiske initiativer til programmer med udgangspunkt i afgørelsen fra Lissabon. Vi har også brug for vigtige forandringer i medlemslandene, hvis vi nogensinde skal få en samordnet og effektiv europæisk beskæftigelsespolitik. Derfor har vi brug for en proces, der starter nedefra, som supplement til den nuværende proces på europæisk niveau, som starter oppefra.
Diamantopoulou
Hr. formand, mine damer og herrer, den meddelelse, vi behandler her, bygger på Kommissionens og medlemsstaternes evaluering af beskæftigelsesstrategiens anvendelse gennem fem år. Der er opnået væsentlige resultater, og jeg vil tillade mig at minde om nogle af dem.
Der er oprettet over 10 millioner arbejdspladser i Europa som resultat af de seneste års økonomiske udviklingstakt, men også af de effektive reformer, vi har set på flere arbejdsmarkeder. Vi har set vigtige strukturelle forandringer i de fleste medlemsstater, kvalitative forandringer, som er indtrådt inden for beskæftigelsespolitikkerne, og i de fleste lande kan vi se fremskridt med hensyn til aktivering af arbejdsmarkedet, forebyggelse af langtidsledighed, mere beskæftigelsesvenlige skatte- og afgiftssystemer, gradvis omstilling af uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemerne og indførelse af mere fleksible arbejdsstandarder.
En vigtig ting er, at den grundlæggende drivkraft for beskæftigelsesstrategien har været forvaltning på grundlag af målsætninger. Vi har haft fælles mål for medlemsstaterne, og den åbne koordinationsmetode er blevet anvendt. Der er stadig meget at gøre, hvilket også fremgår hvert år af Kommissionens fælles rapport og af retningslinjerne. Deres betænkning indeholder nogle meget interessante idéer til, hvordan vi skal komme videre, og hvad vi skal lære af de hidtidige erfaringer, så vi kan gennemføre nogle ændringer.
Jeg kan især tilslutte mig de tre prioriteter, De opstiller. For det første nødvendigheden af at øge beskæftigelsesfrekvensen i forhold til Lissabon-målene, for det andet spørgsmålet om kvalitet i arbejdet og for det tredje nødvendigheden af at mindske ulighederne på arbejdsmarkedet - og her vil jeg især fremhæve ulighederne på flere niveauer og de huller, der er på arbejdsmarkedet - både med hensyn til færdigheder, uligheder på regionalt niveau og uligheder mellem kønnene. Hvad angår ulighederne mellem medlemsstaterne og de nye lande efter udvidelsen, vil jeg sætte spørgsmålstegn ved det forslag, der stilles i begrundelsen, om at vi skal have to parallelle strategier. Der er nødt til at være en samlet strategi og fælles mål, men vi skal selvfølgelig bruge de nationale henstillinger som et middel til at differentiere budskaberne og tilpasse dem til de enkelte landes særlige karakteristika.
Europa-Parlamentet og Kommissionen er tilsyneladende også enige om, at det er nødvendigt at rationalisere proceduren. Det er især vigtigt, at strategien fortsat er effektiv og klar. Vi foreslår, at der skal være færre retningslinjer og en stærkere strategi på mellemlang sigt samt større stabilitet i retningslinjerne, med andre ord færre retningslinjer, som skal gælde i et længere tidsrum.
Et andet spørgsmål, som har med ajourføring at gøre, er de fremtidige retningslinjers anvendelsesområde. Hvilket anvendelsesområde skal de have? Skal det især vedrøre arbejdsmarkedet eller i det hele taget alle grundlæggende faktorer, som påvirker fastlæggelsen af beskæftigelsespolitikken? Vi mener, at anvendelsesområdet bør være bredt, så det dækker de vigtigste faktorer, som har indflydelse på beskæftigelsesniveauet og -kvaliteten i vores økonomi.
Hvad angår forvaltningsmodellen, den måde hvorpå beskæftigelsesstrategien administreres og forvaltes, er jeg helt enig i, at beskæftigelsesstrategien skal integreres i den nationale planlægning på alle niveauer. Vi har i de fem år set interessante eksempler på en regional og lokal beskæftigelsesstrategi, der er blevet fremlagt lokale handlingsplaner for beskæftigelsen, og det har været et vellykket initiativ. Det er meget vigtigt, at arbejdsmarkedets parter inddrages og medvirker. Den første vurdering er, at mulighederne for inddragelse ikke er udtømt, og at der er behov for en stor indsats. Hvad civilsamfundet angår, er vi ikke kommet særlig langt med en egentlig inddragelse i beskæftigelsespolitikkerne.
Hvad angår de nationale parlamenter, er jeg helt enig i, at de har en vigtig rolle. Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har allerede stået for arrangementer med deltagelse af de nationale parlamenter, hvor man har udvekslet erfaringer og informationer, og vi mener, dette bør fortsætte, men i fremtidige forslag, og med udgangspunkt i debatten i konventet, mener vi, at det nationale parlament bør spille en langt større rolle i forbindelse med de nationale handlingsplaner, og at Europa-Parlamentet bør spille en langt større rolle i den europæiske proces.
Min sidste bemærkning skal dreje sig om justeringen af den europæiske beskæftigelsesstrategi, så den passer til de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, som foreslås i vores meddelelse af 3. september. Vi håber, at vedtagelsen af dette forslag, som jeg fremlagde i Parlamentet den dag, det blev vedtaget, vil give større sammenhæng mellem de to strategier, uden at der skal sættes spørgsmålstegn ved beskæftigelsesstrategiens selvstændighed. Meddelelsen om evaluering har sammen med meddelelsen om rationalisering som mål at indlede en åben debat om den europæiske beskæftigelsesstrategis fremtid. Efter fem års praktisk gennemførelse ser jeg Deres betænkning som et værdifuldt bidrag, og jeg tror, Rådet vil gøre det samme på sit møde den 8. oktober, hvor et af de grundlæggende emner for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender er debatten om evaluering af og fremtiden for beskæftigelsesstrategien.
Som bekendt vil det officielle forslag til retningslinjer for beskæftigelsen i 2003 blive stillet i april næste år sammen med forslaget til de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. I mellemtiden vil der være tid nok til, at alle kan tage del i denne proces og give deres mening til kende. For at fremme og udvide denne debat vil Kommissionen offentliggøre endnu en meddelelse i januar, som, hvis vi ser på de konkrete forslag, tidsmæssigt kommer til at ligge imellem de meddelelser, som allerede er vedtaget, og forslagene til selve retningslinjerne for 2003. Der vil således være et tidsrum på to og en halv måned til en grundig debat.
Vi afventer Deres forslag med stor interesse og tror, at vi kan bruge erfaringen fra disse fem år til at foretage en anselig forbedring af beskæftigelsesstrategien.

Mann, Thomas (PPE-DE)
 ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. (DE) Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, da den europæiske beskæftigelsesstrategi blev vedtaget for fem år siden, anså man den for at være et vigtigt skridt i bekæmpelsen af arbejdsløshed. Alt i alt har strategiens fire søjler bestået prøven.
Den første søjle, beskæftigelsesegnethed, omfatter udvikling af færdigheder og kvalifikationer. Den anden søjle vedrører individets tilpasningsevne til virksomhedernes og samfundets stadig stigende krav. Den tredje søjle omhandler iværksætterkultur med henblik på jobskabelse. Den fjerde søjle, lige muligheder, er en af de vigtigste søjler, der ligesom de andre søjler skal videreudvikles.
Den meget ambitiøse målsætning sigter mod at gøre EU til verdens mest dynamiske, videnbaserede, økonomiske område, men har ikke blot relevans i økonomisk henseende. Det har også tydelige konsekvenser for socialpolitikken. I 1997 var der 17 millioner arbejdsløse i EU. Sidste år var der 13 millioner. Tallene for i år er imidlertid klart stigende. Det er især tydeligt i mit eget land, Tyskland. Vi må ikke gøre det til sædvane at have så høje tal.
Der har dog i visse lande været en stigning i beskæftigelsen, og især kvinderne har nydt godt af det. Jobbene er dog - og her ligger hunden begravet - hovedsagelig deltidsjob og kun til arbejdstagere med en lavere uddannelse. Medlemsstaterne skal skabe job af højere kvalitet, især i fuldtidssektoren. Det skal ske ved at skabe de rette betingelser, ved at udstikke politiske retningslinjer og ved konstruktive forhandlinger med arbejdsmarkedets parter.
Vi er stadig langt fra det ambitiøse mål, der blev fastsat i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Lissabon, om en beskæftigelsesfrekvens på 70% eller 60% for kvinder mellem 2000 og 2010.
I min udtalelse, der blev vedtaget enstemmigt i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, kritiseres medlemsstaterne for endnu ikke at have fastsat en beskæftigelsesfrekvens for kvinder i deres nationale handlingsplaner. De nationale handlingsplaner indeholder ikke væsentlige forslag til at realisere ligestillingsprincippet. Kvinder får gennemsnitligt 76% af timelønnen for mænd. Vi opfordrer arbejdsmarkedets parter til at gennemføre princippet om lige løn for lige arbejde eller arbejde af samme værdi.
For at skabe job er det nødvendigt at tilskynde kvinder til at etablere virksomheder eller blive selvstændige ved målrettet støtte. Hvad indebærer det? At reducere byrderne for virksomhederne, at forenkle de nødvendige formaliteter, navnlig i etableringsfasen, eller at oprette fonde. Det indebærer også at sikre, at kvinder får adgang til uddannelse og videreuddannelse. Derfor skal vi bekæmpe kønsspecifik forskelsbehandling med alle midler. Vi opfordrer til, at disse tiltag fremover indarbejdes i de nationale handlingsplaner, så vi kan overvåge resultaterne.
I Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har vi taget fat om et andet interessant spørgsmål, nemlig hvordan vi bedst forener arbejds- og familielivet. Der er sket klare fremskridt i medlemsstaterne. I mange tilfælde er arbejdsbetingelserne dog ikke tilstrækkelig familievenlige. Der mangler pasningsmuligheder for børn og andre afhængige personer, og der er generelt mangel på fleksibilitet.
Hovedpunkterne i min udtalelse blev vedtaget enstemmigt af det kompetente udvalg, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Herman Schmid for den præcise betænkning og for hans evne til ikke blot at søge kompromiser, men også at omsætte dem til handling.
Mit arbejde i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder var ikke min eneste vej til indflydelse på Schmid-betænkningen. Jeg var nemlig også skyggeordfører for min gruppe, De Kristelige Demokrater, i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
På trods af viljen til at skabe et fælles grundlag var der mange divergerende opfattelser. Derfor stiller vi igen i morgen ændringsforslag i plenarforsamlingen. Lad mig komme med et eksempel. Siden topmødet om beskæftigelse i Luxembourg, der blev iværksat under Jean-Claude Junckers meget successfulde formandskab, har vi alle bestræbt os på at opnå en bedre koordinering af den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken. Enig! Vi må imidlertid ikke ignorere, at det er op til medlemsstaterne at gennemføre de praktiske foranstaltninger. Det er her investeringerne foretages, men vi ser desværre alt for ofte, at de holdes tilbage. Det er her grundlaget for beskatning, bistandshjælp og andre udgifter ligger. Her hører socialpolitikken hjemme i kraft af de forskellige nationale traditioner.
Vi er ikke enige i, at den åbne koordinationsmetode skal udvides til at omfatte alle aspekter af socialpolitikken. Selv om det er nødvendigt at styrke demokratiet og at inddrage så mange interessenter som muligt, skal den ikke udvides på må og få til at omfatte enhver aktør i samfundet, fordi, fru kommissær, det indebærer den risiko, at parlamentsmedlemmer både på nationalt og på EU-plan samt arbejdsmarkedets parter sættes ud af spillet i processen. Det ville være forkert.
Jeg håber, at vi har held til at vinde andre gruppers støtte til ændringsforslaget og andre væsentlige ændringsforslag. Vi vil i givet fald opnå flertal i morgen, ikke blot i udvalgene, men også i plenarforsamlingen til fordel for Herman Schmids særdeles kompetente betænkning.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig meget, at vi drøfter dette yderst vigtige emne. Det er tydeligt, at mange medlemsstater stadig skal gøre en stor indsats for at mindske arbejdsløsheden. Det er så et at sætte sig mål og give løfter - som kansler Schröder har opdaget - men de arbejdsløse har brug for handling, ikke ord.
Jeg er enig med ordføreren i, at jobskabelse er en stor udfordring. Jeg er uenig i hans konklusioner om, at Kommissionen på ny skal se på årsagerne til lav økonomisk vækst og komme med forslag til at vende udviklingen. Årsagerne er klare, og det er klart, hvad der skal til. Det, vi har brug for, er politisk vilje til at få det til at ske.
Man løser imidlertid ikke arbejdsløshedsproblemet ved at styrke arbejdsmarkedets parters rolle i, som ordføreren siger, "alle spørgsmål" vedrørende organiseringen af arbejdet og arbejdsforholdene - selv om fagforeningerne sikkert gerne så det. Arbejdsmarkedets parter spiller uden tvivl en nyttig rolle i nogle lande og i nogle situationer, men eftersom størstedelen af beskæftigelsesvæksten kommer fra små og mellemstore virksomheder, hvis medarbejdere hverken står i afhængighedsforhold til store erhvervsinteresser eller store fagforeninger, er det svært at se, hvordan dette kan bidrage positivt til jobskabelse. Vi skal alle sammen sætte jobskabelse øverst på vores egen dagsorden. Jeg håber inderligt, at mine kolleger fra alle sider her i Parlamentet - og såmænd også kommissæren - vil tænke over det, når vi stemmer om direktivet om atypiske arbejdstagere om nogle få uger.

Andersson (PSE).
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke Herman Schmid for et yderst godt samarbejde om udarbejdelsen af denne betænkning. Han har været meget konstruktiv. Jeg deler Kommissionens opfattelse af, at beskæftigelsesstrategien har været succesfuld, så vidt vi kan se. I løbet af de fem år, man har brugt på at gennemføre den, er arbejdsløsheden faldet, antallet af arbejdspladser steget og f.eks. den aktive arbejdsmarkedspolitik, som tidligere lå på et meget lavt niveau i Europa, er i dag forbedret betydeligt, bl.a. gennem livslang læring.
Der er sket store forbedringer. Men der er stadig meget tilbage at gøre, præcis som Kommissionens dokument fastslår. Arbejdsløsheden er fortsat alt for høj. Der er et stort hul, hvad angår uddannelse og livslang læring. De, der allerede har en høj uddannelse, tager mest for sig, også af uddannelserne på arbejdsmarkedet, og de, som har mindst uddannelse, får ikke lige så stor del i efteruddannelsen. Der findes også store regionale forskelle i Europa. Revidering og forbedring af beskæftigelsesstrategien er derfor nødvendig.
Jeg synes selv, at søjlestrukturen har været god som et strukturelt instrument, eftersom nogle dele af søjlestrukturen har været mere fremgangsrige end andre. Beskæftigelsessøjlen har haft relativt stor succes, og ligestillingssøjlen har også haft succes i den retning, at kvindebeskæftigelsen er steget, selv om der stadig er meget tilbage, der skal gøres. 
Derimod har tilpasningssøjlen, som er lidt sværere at forstå, ikke haft den samme succes. Samtidig er det et vigtigt område, som vi fortsat må arbejde videre med, for det er det, der påvirker arbejdslivet, arbejdsmiljøet og den livslange læring ude på arbejdspladserne. Alle disse faktorer skal forbedres fremover.
Det er godt, at Kommissionen nu foreslår en koordinering af beskæftigelsespolitikken og den økonomiske politik, men jeg deler Herman Schmids opfattelse af, at også den sociale tryghed, som også er en europæisk proces, skal medtages i denne koordinering. Når koordineringen finder sted, skal intet område være overordnet noget andet område. Det er let, både på nationalt og på europæisk niveau at lade den økonomiske politik og den økonomiske proces være overordnet den beskæftigelsespolitiske og den socialpolitiske. Det må ikke ske, de er ligeværdige processer, som skal behandles ligeværdigt, når koordineringen sker.
Den åbne koordinering betragter jeg som et supplement til lovgivningen, ikke som et alternativ. Vi må imidlertid forbedre selve håndteringen af den åbne koordinationsmetode. Da der ikke er noget kvalificeret flertal i Rådet for målsætningerne, er det rimeligt, at Europa-Parlamentet har medindflydelse på disse målsætninger.
Hvad angår de nationale handlingsplaner, deler jeg Herman Schmids holdning. Det er klart, at de skal drøftes og afgøres i de nationale parlamenter. Det er rimeligt, at vi har en demokratisk kontrol, både på europæisk og nationalt niveau, når det gælder disse vigtige spørgsmål.
Det er også vigtigt at involvere andre aktører. Blandt disse aktører er arbejdsmarkedets parter måske de allervigtigste. Det er vigtigt, at de er involveret i udformningen af politikken både på europæisk niveau og på de andre niveauer. Det er også vigtigt, som det nævnes i vores forslag, at kandidatlandene involveres tidligt i processen.
Der er en del forskelle mellem kandidatlandene og vores lande, men der er også ligheder. Den demografiske udvikling og de krav, den stiller til arbejdsmarkedet, er af lignende art i kandidatlandene. Følgelig skal de snart involveres i processen. Desuden vil vi have en tydeligere kobling mellem beskæftigelsespolitikken og de eksisterende økonomiske instrumenter, nemlig Den Europæiske Socialfond og Equal. Beskæftigelsesstrategien i disse instrumenter skal være tydeligere, tydeligere end den er i dag.
Overordnet set er vi positivt indstillet over for udviklingen i processen, men som tidligere nævnt er der brug for institutionelle forandringer, en styrkelse af Europa-Parlamentet, en styrkelse af de nationale parlamenter og en bedre koordinering. Vi må imidlertid ikke glemme, at den økonomiske politik, beskæftigelsespolitikken og de respektive råd skal være ligeværdige.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger. Jeg vil også gerne starte med at sige hjertelig tak til Herman Schmid for hans meget kyndige styring af udarbejdelsen af denne udtalelse. Takket være hans viden og ekspertise og hans målrettethed har vi fået en ret stringent rapport. Jeg er også meget enig i hans betragtninger om, at tilrettelæggelsen af den europæiske beskæftigelsespolitik i højere grad skal komme nedefra og op end ovenfra og ned. Det er jeg enig med ham i, til trods for at vi ellers har et meget forskelligt politisk udgangspunkt.
Vi har alle sammen rejst spørgsmålet, om den europæiske beskæftigelsespolitik har virket, og vi har jo reelt fået et mere fælles sprog mellem landene på nogle områder. Ledigheden er dog stadigvæk høj i mange lande, og i toneangivende lande har den nærmest bidt sig fast. Der er manglende strukturreformer og for ringe evne til at leve op til beskæftigelsesstrategien, og hvad skal der så ske? Svaret er, at vi skal styrke beskæftigelsesstrategien. Det skal ske ved at gøre den mere åben, fordi det er vigtig, at regeringerne forpligter sig til strategien over for vælgerne.
Det er vigtigt, at vi forenkler beskæftigelsesstrategien og skaber mere klarhed om målene, og Kommissionen og Rådet er begge inde på tanker i denne forbindelse. Det er den rette vej at gå. Frem for at skabe en lang liste over forskellige kvantitative mål for alt mellem himmel og jord og måle succesen i mængden af rapporter og papir skal der skabes klarhed om målsætningen, og kommunikationen skal sikres.
Det er vigtigt, at vi inddrager de lokale og regionale myndigheder og arbejdsmarkedets parter. Det har Parlamentet kæmpet for, og det er nu blevet en integreret del af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Det er godt, men det er også vigtigt, som det påpeges i denne udtalelse, at vi får inddraget de nationale og regionale parlamenter for at øge den offentlige debat og for at gøre det muligt for nationale politikere at vurdere beskæftigelsespolitikken og se, hvad der gøres i andre lande, og at tage ved lære af deres erfaringer. Til gengæld mener jeg, at den åbne koordinering fortsat skal være mellemstatslig, og den skal være fleksibel. Beskæftigelsespolitikken henhører under den nationale kompetence, og det skal der ikke ændres på ad bagdøren. Derfor er det vigtigt, at man ikke ad bagdøren ændrer på beskæftigelsespolitikkens karakter ved f.eks. at give Parlamentet medbestemmelse. Det kan vi ikke gå ind for. Det er også væsentligt at få gennemført samordningen med den økonomiske politik. Succes i beskæftigelsespolitikken vil jo være ensbetydende med succes i den økonomiske politik. Mange lande kæmper med store budgetunderskud, som de overhovedet ikke ville have, hvis de fik afskaffet den store ledighed. Derfor skal der selvfølgelig være en bedre koordinering, og jeg kan hilse de initiativer, Kommissionen arbejder på på dette område, velkommen.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, på basis af erfaringerne fra iværksættelsen af retningslinjer for beskæftigelsen foreslår betænkningen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender utallige forbedringer med fokus på at skabe arbejdspladser og på uddannelse. I forlængelse af Herman Schmids betænkning om den lokale dimension af beskæftigelsesstrategien, som Europa-Parlamentet vedtog i juli, insisterer han med fuld ret på nødvendigheden af at udvikle de lokale og regionale arbejdsmarkeder. Han har stillet en række andre forslag, som jeg er enig i, og det vil jeg også gerne lykønske ham med.
Når det er sagt, vil jeg alligevel understrege, at selv om den europæiske beskæftigelsesstrategi lidt efter lidt har ændret betingelserne for udarbejdelse og iværksættelse af de nationale beskæftigelsespolitikker og skabt mulighed for en bedre koordinering med de økonomiske politikker, har den dog ikke bidraget til at genoplive væksten eller ændre beskæftigelsessituationen grundlæggende. Så er det et spørgsmål om metode eller et spørgsmål om valg?
Stats- og regeringscheferne har stadfæstet de liberale valg ved at fremme en hurtigere deregulering og liberalisering, løntilbageholdenhed, fleksibilitet og midlertidig beskæftigelse. Jeg synes af den grund, at modsætningerne er blevet større mellem de målsætninger, som vi har fastslået her i vores udvalg for beskæftigelsen og arbejdsmarkedet, og de økonomipolitiske retningslinjer, som udstikkes i Unionen i de enkelte medlemslande. Jeg vil give et par sigende eksempler. I Frankrig står vi over for øgede omstruktureringer med deraf følgende afskedigelser og forflytninger i mange sektorer. Der bebudes store masseafskedigelser inden for den nye økonomi, efter at den informationsteknologiske boble er sprunget. Tusindvis af lønmodtagere i Vivendi-koncernen er bekymrede. De ved, at de ikke får den samme fratrædelsesgodtgørelse som deres tidligere chef, Jean-Marie Messier. Daewoo, som modtog tilskud og subventioner i Lorraine, flytter til Kina. TotalFinaElf, som har oparbejdet kolossale overskud, sparer på udbetalingen af erstatninger til ofrene for AZF-katastrofen i Toulouse og påtænker en velfærdsordning for 1.500 ansatte i datterselskabet Atofina. Alcatel bebuder nedlæggelse af 23.000 arbejdspladser inden udgangen af 2003. Inden for tekstilbranchen hos Alstom og Avantis er virksomheder blevet lukket eller begyndt at lukke.
Under de omstændigheder er problemet efter min mening mindre et spørgsmål om at opretholde balancen mellem økonomien, beskæftigelsen og arbejdsmarkedet end om nødvendigheden af måske at omlægge økonomien. Erfaringen viser os hver dag, at man ikke kan have en egentlig arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitik, som opfylder lønmodtagernes interesser og befolkningernes behov, så længe de økonomiske politikker fortsat er viklet stramt ind i stabilitetspagten og fortsat er baseret på den skærpede konkurrence og sænkede arbejdsomkostninger.
Ja, spørgsmålet om beskæftigelse er en af borgernes største bekymringer, og vi skal sætte alt i værk for at bekæmpe arbejdsløsheden effektivt og skabe beskæftigelse, hvilket efter min mening kræver, at vi bryder de finansielle markeders dominans.
Men et egentligt fremskridt vil ikke være muligt, hvis borgerne ikke selv er involveret i processen, hvis der ikke foregår en effektiv social dialog om udfordringerne i den europæiske konstruktion, der er langt mere vidtrækkende end de institutionelle aspekter, som konventet behandler for øjeblikket.
Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. Schmid, tak for betænkningen og tak, fordi De har undersøgt situationen. Jeg vil fremsætte et par kritiske bemærkninger.
For det første er vi nu i gang med en langsom, men sikker økonomisk tilbagegang, hvilket allerede er nævnt et par gange her. I medlemsstater, hvor der indtil for kort tid siden var tale om et økonomisk mirakel, i Nederlandene f.eks., står man nu over for en hurtig tilbagegang i beskæftigelsen, selv om vi stadig anvender de samme instrumenter. Det er egentlig ærgerligt, at vi på den ene side taler om at skabe 10 millioner job - når vi ved, at det for en stor del hænger sammen med den økonomiske konjunktur - men egentlig ikke rigtig kan måle, om det nu hænger sammen med politikken, og hvordan det hænger sammen med den. Vi tror imidlertid stadig, at f.eks. indslusningsprojekter absolut kan have en bæredygtig virkning. Hvis disse ikke var der, ville vi have problemer. Men jeg gentager, at vi ikke ved det sikkert.
Luxembourg-processen er for øvrigt i mellemtiden til dels indhentet af Lissabon-processen, og der er også en række andre processer, som forløber parallelt med den. Vi tror, at det er godt foreløbig at opretholde den nuværende struktur med fire søjler, ikke mindst fordi en række af de retningslinjer, der falder ind under disse, endnu ikke er udarbejdet. Jeg vil nævne to af dem.
Den første, som falder ind under søjlen tilpasningsevne, er arbejdets kvalitet og arbejdstilrettelæggelsens kvalitet. Jeg synes, det er rystende, at vi i årevis har talt om at skabe flere job, men at der absolut lægges alt for lidt vægt på hele aspektet bedre job. Vi har flotte dokumenter herom, men mere bliver det ikke til. Vi har ikke udformet nærmere detaljer derom, ingen planer om at udføre dem i praksis, frem for alt intet program og ingen penge til formålet. Det er rystende på et tidspunkt, hvor man står på en messe for folk over 50 med i hundredvis af mennesker omkring sig, og man taler om nødvendigheden af ældres øgede deltagelse på arbejdsmarkedet. På et sådant tidspunkt spørger folk: "Hvilke job drejer det sig om? Skal jeg lave det samme, som jeg gjorde før? Aldrig i livet, lad mig gøre frivilligt arbejde." Den slags udtalelser hører man. Eller man står over for grænsearbejdere i en sal med 600 mennesker, som på et vist tidspunkt siger: "Ja, det er fint med den frie bevægelighed mellem Belgien og Nederlandene. Men hvordan står det egentlig til med tilpasningen af de sociale sikringssystemer?" Det er et område, der halter bagefter.
Således kan jeg fortsætte lidt endnu og bruge mine tre minutter hurtigt. Jeg synes, vi skal fortsætte med den åbne koordinationsmetode, men at vi samtidig skal se yderst kritisk på, om vi uden videre anvender den på mange andre områder.
Til sidst vil jeg sige noget om samordning af politikken. Jeg tror, det er godt at arbejde hårdt på den i den kommende periode. Vi får i den kommende tid forhandlinger om, hvordan vi vil samordne den. Jeg vil være meget opmærksom på, om underordningen af beskæftigelsesretningslinjerne under de globale retningslinjer for den økonomiske politik, som er optaget i traktaten, ikke går for vidt, og om der opretholdes en rigtig balance. Jeg tror, at det er tvingende nødvendigt. Det kan betyde, at vi skal tilpasse elementer af den nuværende økonomiske politik til en række elementer fra disse andre målsætninger. Det betyder efter min opfattelse, at tingene bringes i balance.
Endelig er det helt tydeligt, at parlamenter i meget større udstrækning skal interviewes og bruges til, om jeg så må sige, at bringe den slags arbejde ned på et lavt niveau i hele den europæiske organisation.
Crowley (UEN).
Hr. formand, jeg takker ordføreren for en kolossal indsats med denne betænkning. Jeg takker også kommissæren for hendes indikationer af, hvad hun håber at opnå i løbet af det kommende år med hensyn til disse retningslinjer og strategier.
Ingen har endnu nævnt, at folk skaber job. Enhver model, hvor et tvunget system med statsansættelse eller en anden overordnet struktur skaber kunstig beskæftigelse, er dømt til at mislykkes. Det skyldes, at den underliggende økonomiske udvikling, som sikrer, at der kan skabes varige kvalitetsjob, ikke er til stede. Det er dog vigtigt og nødvendigt, at staten er inddraget i beskyttelsen af medarbejdere og andre aspekter af social sikring. Men når man fratager iværksættere og virksomheder deres jobskabende rolle, underminerer vi jobskabelsesdilemmaets realiteter.
Når man ser på de overordnede aspekter af de forskellige økonomier inden for EU og rundt om i verden, så skabes de bedste og fleste job af dem, der fokuserer på fem centrale elementer: For det første skal man have en stærk arbejdsmarkedsmodel, hvor alle aktører på nationalt plan inddrages i fastlæggelse af den brede økonomiske politik samt socialpolitikken. For det andet skal iværksættere og virksomheder have incitamenter til at investere i nye job, i ny infrastruktur og i forskning og udvikling, hvilket giver varig garanti for skabelse af job i produktion og på andre områder. For det tredje skal man have et solidt uddannelsessystem, som løbende udvikles, for de virkelige værktøjer, vi skal bruge til at tilpasse arbejdsstyrken til nutidens - og fremtidens - forhold, er uddannelse og viden.
Vi hører ofte her og andre steder om livslang læring. Men hvad betyder det egentlig? Hr. Bouwman nævnte, at midaldrende arbejdere ved en messe havde spurgt ham, hvad han kunne gøre for at skaffe dem arbejde. Der er store uudnyttede videnressourcer hos EU-borgere mellem 45 og 60. Ressourcer, der går tabt på grund af uvidenhed, mangel på innovativ tankevirksomhed eller slet og ret på grund af, at der ikke findes et struktureret uddannelsesprogram, der gør det muligt for dem at tilpasse sig de nye markedskræfter og beskæftigelsesmuligheder.
En gammel talemåde lyder sådan: Giv en mand en fisk, og han har mad i én dag. Lær en mand at fiske, og han har mad resten af livet. Det må være grundlaget for vores strategier med hensyn til jobkvalitet, arbejde og beskæftigelsesmuligheder. Det er den slags færdigheder, vi skal give folk.
Det fjerde succeskriterium er konkurrenceevne. Det er muligvis ilde hørt her i Parlamentet, især når vi drøfter sociale spørgsmål, men hvis en økonomi ikke er konkurrencedygtig, vil den ikke være i stand til at håndtere brydningerne på det marked, hvor den opererer. Den vil ikke kunne tiltrække virksomheder, og den vil ikke kunne forhindre virksomheder i at flytte til andre økonomier, der er mere konkurrencedygtige eller tilbyder bedre forhold.
Det femte punkt, som ikke nævnes så tit, og som ofte undervurderes, er fleksibilitet - evnen til at tilpasse sig forholdene. For fem år siden, da denne strategi blev iværksat, var der nok ikke mange, der havde troet, at der ville være så mange ansatte i it-sektoren i EU, som der er i dag. Der nok heller ikke mange, der ville have troet, at antallet af langtidsarbejdsløse ville være det samme fem år senere. Vi har svigtet den mest sårbare gruppe mennesker - de langtidsarbejdsløse - gennem det, vi har iværksat i de sidste fem år. Vi har svigtet dem, ikke givet dem de rigtige viden- og informationsværktøjer, så de har kunnet være med og tage de nye muligheder op.
Når man betragter den overordnede strategi, er der et par ting der slår én - der er måske andre her i Parlamentet, som er uenige, men dette er min holdning. For det første skal retningslinjerne indsnævres. Vi skal sikre, at der skabes det nødvendige fokus, så vi kan tage fat på de vigtigste områder. For det andet skal vi lade retningslinjerne virke over længere tid. I stedet for at revidere dem hvert år kunne vi måske nøjes med hvert tredje eller fjerde år, så vi sikrer, at de fungerer inden for de mekanismer og systemer, de udspringer af?
Som mange talere allerede har været inde på, er der behov for at koordinere den brede økonomiske politik med beskæftigelsesstrategien, så de stemmer overens. Nogle mener, der er et modsætningsforhold mellem disse to idealer. Men i realiteten skal de arbejde parallelt og koordineres for at give de maksimale resultater, det vil sige maksimal økonomisk vækst og udvikling og maksimal anvendelse af idealerne.
Til sidst vil jeg sige, at vi skal fortsætte med at investere i mennesker, for uanset hvor mange tal og statistikker vi får forelagt, er kendsgerningen, at vi taler om enkeltpersoner, der er gået glip af muligheder inden for EU. Hvis vores drøftelser her i aften og vores arbejde gennem det næste år betyder, at vi hver især kan få blot én person ind i et kvalitetsjob, har vi gjort en varig indsats, for vi har hjulpet vores medmennesker med at klare sig selv, og de vil så kunne fungere som fremtidens lærere, vejledere og ambassadører.
I morgen må vi give denne betænkning vores kraftige opbakning, men vi må også sikre, at vi ikke bliver låst fast. Fremtidens idéer skal være fleksible, så de kan tilpasses samfundet.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kolleger, EU søger gennem den europæiske beskæftigelsesstrategi at opstille politisk koordinerede målsætninger om fuld beskæftigelse på mellemlang sigt for alle medlemsstaterne.
Ordføreren, Herman Schmid, som jeg gerne vil bringe min tak, fremhæver de positive effekter, men også nogle mindre vellykkede aspekter ved den europæiske beskæftigelsesstrategi over de sidste fem år. Et af de problemer, der skal løses, er den mangelfulde gennemførelse af strategien på de niveauer, hvor afgørelserne vedrørende beskæftigelse træffes. Den åbne koordinationsmetode er et vigtigt redskab til at føre denne strategi ud i livet. Den blev som bekendt udformet for sektorer, hvor medlemsstaterne bevarer deres egenbeføjelser. Der består imidlertid fortsat divergenser mellem de nationale interesser og Fællesskabets, hvorfor det foreslås at få de enkelte regeringer til at integrere den nationale handlingsplan i den fælles beskæftigelsespolitiske proces. Den aktive støtte fra arbejdsmarkedets parter og deres indsats for at gennemføre og integrere strategiens prioriteringer i årsprogrammerne er af særlig stor betydning for områder som livslang læring, aktiv seniortilværelse, lige muligheder mellem mænd og kvinder og modernisering af den måde, som arbejdet struktureres på.
De følger, som udvidelsen kan få for arbejdsmarkedet i det nuværende EU, må også tages i betragtning. For at bedre det aktuelle forhold mellem det fælles, generaliserende, europæiske politiske plan og den konkrete politikgennemførelse på nationalt plan må der ske tilpasninger i den økonomiske udvikling, dels ved at mobilisere menneskelige ressourcer og oprette nye arbejdsmarkedsinstitutioner, dels ved at styrke lysten til at etablere egen virksomhed.
I Portugal overfører den nationale beskæftigelsesplan strategien til den portugisiske virkelighed og forsøger at besvare de nye udfordringer. I de seneste år har det portugisiske arbejdsmarked generelt udvist en positiv adfærd. Der er dog stadig strukturelle svagheder, som kun en koordineret strategi på mellemlang og lang sigt, med aktiv deltagelse fra arbejdsmarkedets parter, vil kunne overkomme. Blandt disse svagheder vil jeg særlig fremhæve: 
lavt uddannelsesniveau,
betragtelig arbejdsløshed af lang eller meget lang varighed,
grupper, der har særlige problemer med at vinde fodfæste på arbejdsmarkedet: unge, ældre arbejdstagere, kvinder, etniske mindretal og handicappede,
en meget sårbar sektor- og virksomhedsstruktur,
lav produktivitet og
betydelige regionale uligheder.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at en effektiv koordination og sammenhæng mellem den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken i medlemsstaterne og en effektiv gennemførelse af den europæiske beskæftigelsesstrategi forudsætter, at den åbne koordinationsmetode bliver forbedret, og dens muligheder bedre udnyttet, men dog uden at give køb på kravet om, at denne metode altid må have gennemsigtighed som grundlæggende princip.

Weiler (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i dag drøfter vi et vellykket europæisk projekt, der for fem år siden stadig havde en del kritikere, og som har gjort sig fortjent til at blive udbredt til mere end blot en håndfuld eksperter. Der er siden 1997 skabt ca. 10 millioner nye arbejdspladser. Det er ikke nok, hverken hvad angår kvantitet eller kvalitet. Vi er dog enige i, at retningslinjerne for beskæftigelsen skal gøres mere effektive. De skal ikke udvides, men de skal være mere gennemskuelige og burde have større bindende virkning.
Vi ønsker ikke at ændre på søjlestrukturen, i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt. Dog er vi af den overbevisning, at strukturen trænger til et eftersyn. Parlamentet har tidligere ved flere lejligheder stillet nye forslag med dette for øje samt gjort opmærksom på mangler. Derudover ønsker vi også, at retningslinjerne reelt gennemføres. Vi er opmærksom på, at visse medlemsstater praktiserer såkaldt passiv modstand over for Kommissionen. Det skal for én gangs skyld også klart anføres.
Vurderingen af første og fjerde søjle var gunstig. Jeg vil dog med Parlamentets tilladelse gennemgå dem med mere kritiske øjne. Ud fra min egen erfaring fra medlemsstaterne vil jeg sige, at den første søjle, beskæftigelsesegnethed, der først og fremmest handler om uddannelse og oplæring, stadig er alt for tilfældig, arbitrær og kortsigtet. Vi har behov for kontinuerlig erhversuddannelse, og det betyder i sidste ende, at medarbejdere får ret til videreuddannelse, og ikke kun når de er 50 eller 55 år gamle, men også når de er 30 eller 35.
Den fjerde søjle, lige muligheder, er blevet rost til skyerne. Jeg er af den overbevisning, at den store succes, vi har været vidne til her fru kommissær, også skyldes, at ligestillingspolitikken i flere tilfælde er blevet støttet af lovgivning om bekæmpelse af forskelsbehandling. Iværksætterkultur og tilpasningsevne vurderes stadig som mangelfuld. Det virker som om, mange arbejdsgivere stadig ikke har forstået, at de også forventes at udvise fleksibilitet og gennemføre ændringer.
Den Europæiske Socialfond er i høj grad et effektivt instrument, men vi europæere bør også kæde den sammen med indfrielsen af visse af medlemsstaternes forpligtelser. Vi kan højst sandsynlig ikke klare os uden europæiske sanktioner i det lange løb. Fru kommissær, min gruppe bakker Dem op. De nationale beskæftigelsesplaner opfattes stadig ofte som hemmelige regeringsdokumenter, og medlemmerne af de nationale parlamenter og befolkningerne kender ikke indholdet af dem. Vi har derfor af hensyn til den demokratiske legitimitet behov for fælles beslutningstagning på EU-plan samt lovgivningsforslag for at tilskynde til debat og beslutninger på nationalt plan. Som socialdemokrater støtter vi Dem med glæde i denne sag.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, beskæftigelse er det vigtigste instrument til at imødegå social udelukkelse. Derfor synes jeg, det er et meget vigtigt punkt på EU's dagsorden. Jeg vil takke hr. Schmid og hr. Mann mange gange for det kritiske blik, de har kastet på resultatet af fem års europæisk beskæftigelsesstrategi.
Det er af afgørende betydning, at vi i Europa-Parlamentet nu giver udtryk for vores mening, især fordi Kommissionen i 2003 vil stille forslag om beskæftigelsesretningslinjer. Selv vil jeg gerne fremsætte følgende bemærkninger.
I sin rapport indrømmer Kommissionen blankt, at man ikke kan sige, at den øgede beskæftigelse i de seneste år direkte er en følge af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Dette foruroliger mig meget, i betragtning af at vi i øjeblikket klart er på vej mod en recession, og så har vi netop brug for en effektiv strategi. Hvis det således ikke er tydeligt, om politikken er effektiv, er der da mening i at opretholde denne strategi? Dernæst rejser sig også spørgsmålet, hvilken rolle EU nu præcis spiller. Er det et spørgsmål om subsidiaritet? Det er derfor på høje tid, at der udvikles gode indikatorer, og at statistikkerne aktualiseres bedre. Først da kan vi virkelig finde ud af, hvad der er effektivt, og hvad der ikke er det. Foreløbig er det sådan, at Revisionsretten på fredag udtaler sig meget kritisk om Unionens lokale beskæftigelsesprojekter, både om målsætningerne og overvågningen af dem og om kontrollen med de finansielle midler. Det er et dårligt tegn.
Så er der kvinderne. Af Kommissionens meddelelse fremgår det også, at ældre arbejdstagere og kvinder stadig halter bagefter på beskæftigelsesområdet. Selv om beskæftigelsen for kvinder i de sidste fem år er steget med 4,3% til 54,9% - det er jo meget små forskelle - drejer det sig først og fremmest om deltidsjob og job uden virkelige fremtidsperspektiver. Glasloftet findes stadig, selv om det er blevet noget mere skrøbeligt. Men at lønforskellene stadig andrager gennemsnitligt 16%, er naturligvis fuldstændig uacceptabelt. Desuden er et af de store problemer for den arbejdende kvinde kombinationen af familie og arbejde. Selv om medlemsstaterne i de seneste år har lagt stadig større vægt på forældreorlov og børnepasning, tror jeg, at der er brug for mere. I mange medlemsstater har borgerne indvendinger imod, at også manden kan ansøge om forældreorlov. Den hjemmegående mand betragtes med mistænksomhed. Jeg synes, at det er Unionens opgave at forsøge at skabe forandring på dette område. Når vi taler om den bedste praksis, tror jeg, at et land som Sverige absolut kan optræde som et godt eksempel.
Til sidst vil jeg sige, at der også stadig lægges for lidt vægt på de ældre arbejdstagere. De får sjældent livslang uddannelse, selv om det jo er meget vigtigt. Jeg synes, at det er overordentlig vigtigt at udvikle en god, effektiv og kontrollerbar strategi, i hvert fald med henblik på den kommende udvidelse.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den status over fem år med den europæiske beskæftigelsstrategi, der her er foretaget, viser, at der stadig er store problemer med at skabe beskæftigelse af kvalitet og med rettigheder. Størstedelen af den beskæftigelse, der er blevet skabt i løbet af disse fem år, er usikker, på deltid eller af meget kort varighed og uden garanti for lige muligheder mellem mænd og kvinder.
Som det nævnes i betænkningen af vores kollega Herman Schmid, som jeg takker for det arbejde, han har udført, er der stadig betydelig arbejdsløshed, hvor særlig langtidsarbejdsløshed sammen med usikker og dårlig betalt beskæftigelse er blandt de væsentligste årsager til social udstødelse i Europa. Kvinderne er fortsat mest ramt og har stadig gennemsnitslønninger, der er klart lavere end mændenes, ligesom de har meget vanskeligt ved at blive forfremmet til overordnede stillinger eller chefposter.
Opretholdelsen af stabilitetspagtens restriktive pengepolitik, nedskæringer i de offentlige investeringer og vedblivende privatiseringer af ikke mindst de offentlige tjenesteydelser forviser social- og beskæftigelsespolitikken til et sekundært plan, sådan som det nu sker. Fællesskabet prioriterer også fortsat en konkurrence-, fiskeri- og landbrugspolitik, der ikke tager hensyn til de små og mellemstore virksomheder eller til familiebrugene og det traditionelle kystfiskeri, men som medvirker til at øge arbejdsløsheden og forhindrer bevarelse af kvalitetsjob, hvilket også er resultatet af de virksomhedsomstruktureringer og -flytninger, som særlig multinationale firmaer gennemfører i total ringeagt for arbejdstagernes rettigheder.
Det er særdeles bemærkelsesværdigt, at der i medlemsstaterne hersker almindelig uvidenhed om den europæiske beskæftigelsesstrategi, og at de nationale planer ikke indeholder nogen kvantitative mål, herunder for kvindernes beskæftigelsesgrad - som opstillet på topmødet i Lissabon - og at disse planer heller ikke fremlægges i de nationale parlamenter, så deres indhold kan blive genstand for debat.
Disse spørgsmål må derfor tages op, hvis det skal lykkes at nå positive resultater med at skabe beskæftigelse med rettigheder.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, forhandlingen nærmer sig sin afslutning, og jeg tror, vi alle er enige om, at beskæftigelsesstrategien ikke har båret frugt overalt, eller i hvert fald ikke har båret den samme frugt overalt. Det, der er vigtigt, er imidlertid, at der er forandringer at spore i alle medlemsstater i dag, når det gælder udformningen af nationale politikker, især på den måde, at vægten flyttes fra forvaltning af arbejdsløsheden til forvaltning af en beskæftigelsesforøgelse.
Hr. Schmids betænkning fremhæver en række spørgsmål, som er vedtaget i vores udvalg, og som har til formål at supplere og forbedre Europa-Kommissionens meddelelse, så man kan styrke denne strategi, der er iværksat efter mødet i Luxembourg. Jeg vil gerne koncentrere mig om nogle af de spørgsmål, som også andre medlemmer har været inde på i dag.
Først og fremmest er de lokale og regionale myndigheder og de ikke-statslige organisationer ikke involveret nok. Kommissæren nævnte, at der er lokale handlingsplaner, som er forelagt og gennemført af lokale instanser, og som kan være eksempler til efterligning, men jeg tror, de er undtagelsen snarere end reglen. Som hr. Andersson sagde, tror jeg, vi bør undersøge disse eksempler, og hvad det er for omstændigheder og vilkår, der gør, at nogle regioner har opnået fordele, mens andre ikke har.
Jeg kan nævne en ting fra mit eget land, Grækenland, som gør indtryk på mig. Der skal snart være lokal- og regionalvalg, men ingen taler om den rolle, som de lokale instanser kan spille i skabelsen af nye arbejdspladser. Alle taler om den rolle, de spiller, når det drejer sig om at holde området rent og skabe grønne områder, og der er enkelte, der taler om socialpolitik, men man hører aldrig noget om, at de kan mobilisere de lokale kræfter og skabe arbejdspladser. Hvad de ikke-statslige organisationer angår, står det endnu værre til, og hvis de ikke får en lovfæstet position i en social dialog, tror jeg ikke, de kan optræde som seriøse og effektive samarbejdspartnere i lokalsamfundet.
En anden ting er arbejdsløsheden blandt kvinder, som ordføreren for Kvindeudvalget, hr. Mann, var inde på, og her tror jeg også, at medlemsstaterne på trods af alle de nye arbejdspladser, der allerede er skabt, bør udvise stort engagement og være meget konsekvente med at fastsætte kvantitative mål for en kvalitativ forbedring af kvinders arbejde og for oprettelse af nye arbejdspladser. Dette hænger direkte sammen med det krav, der er blevet rejst her i dag, og som jeg støtter fuldt ud, om koordinering af beskæftigelsespolitikken og socialpolitikken.
Herved rejses det store spørgsmål, hvordan man skaber de rette betingelser for at forene arbejdsliv og familieliv. Det er et socialpolitisk spørgsmål, som medlemsstaterne er ansvarlige for, men det hænger også sammen med socialt ansvar, som Parlamentet har beskæftiget sig med, og som arbejdsmarkedets parter har ansvaret for.
Vi kan således konstatere, at der bør gøres en stor indsats for at gennemføre beskæftigelsesstrategien på flere niveauer, og at vi ikke bør glemme den vigtige rolle, som de nationale og regionale parlamenter - hvor disse findes - skal spille, for beskæftigelsespolitik er et spørgsmål, som de ikke beskæftiger sig særlig meget med.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, dagens gennemgang viser med al tydelighed, hvor vigtigt det har været alene at reflektere over strategier på EU-plan. Selv om ansvaret for arbejdsmarkedspolitikken er placeret hos de nationale regeringer, så er det med hensyn til økonomi- og socialpolitikken virkelig på tide, at vi anerkender, at det indre marked har været med til at gøre vores nationale økonomier indbyrdes afhængige af hinanden, og samtidig skabt indbyrdes afhængige livs- og arbejdsbetingelser med det resultat, at vi som Parlament, som europæisk institution, simpelthen er nødsaget til at nå frem til en fornuftig løsning på denne udfordring.
Derfor har gennemgangen heller ikke andet formål end at opfordre os til omhyggeligt at samle procedurerne og støtte Kommissionens tiltag vedrørende strømlining af den økonomiske, beskæftigelsesmæssige og sociale politik, så vi får mere effektive instrumenter inden for disse områder. Vi er nødt til at anerkende, at koordinering er en europæisk opgave, hvis vi skal klare de udfordringer, vi står over for. Vi står trods alt over for de største udfordringer nogensinde, når vi kan konstatere, at en vellykket beskæftigelsesstrategi opvejes af ringe økonomisk vækst, og at dårlige tal for arbejdsmarkedet lægger en dæmper på væksten.
Vi må én gang for alle vænne os til tanken om, at vi har brug for en økonomisk politik på EU-niveau, der også opfylder beskæftigelsespolitiske mål, og at vi har brug for en ny og moderne beskæftigelsespolitik for EU, der sikrer bæredygtig og høj vækst for alle. På lidt længere sigt er det afgørende at understrege dette. Jeg må ærligt indrømme, at jeg virkelig håber, at det lykkes konventet og regeringskonferencen at gøre virkelige fremskridt på dette område, så vi når til en konstitutionalisering af Lissabon-processen, navnlig med henblik på fuld beskæftigelse.
Jeg har yderligere tre kommentarer til de praktiske og omfattende foranstaltninger, der faktisk har til hensigt at øge beskæftigelsesintensiteten i EU, og som navnlig er afgørende fra et økonomipolitisk perspektiv. For det første kan beskæftigelsesintensiteten uden tvivl øges yderligere via skattemæssige foranstaltninger, f.eks. ved at indføre lave momssatser på arbejdskraftintensive tjenesteydelser. Det er skuffende, at vi ikke er nået længere på dette område.
For det andet bør det også nævnes, at der skal være større sammenhæng mellem tiltag til fremme af iværksætterkultur og små og mellemstore virksomheder, end vi har set tidligere. 
For det tredje, og dette gælder især retningslinjerne for beskæftigelsen, skal vi også overveje, om vi skal tage højde for en sammenhæng med retningslinjerne i konkurrencepolitikken, hvad angår politikken for statsstøtte, hvor vi naturligvis har særlige regler. Det giver mulighed for at dispensere fra forbuddet mod statsstøtte i forbindelse med fremmende tiltag for små og mellemstore virksomheder eller jobskabelse. Disse fremgangsmåder er ikke nødvendigvis afspejlet i retningslinjerne for beskæftigelsen, og retningslinjerne for beskæftigelsen er heller ikke nødvendigvis afspejlet i disse regler. Det er efter min mening meget afgørende, fordi støtte også er et vigtigt aspekt, ligesom konkurrencepolitikken som helhed er et væsentligt politisk område til fremme af beskæftigelsen.

Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, i en periode med høj arbejdsløshed i EU er det faktisk af yderste vigtighed at lægge en europæisk strategi for beskæftigelsen. Men en sådan strategi burde først og fremmest forbyde alle de store virksomheder at foretage kollektive afskedigelser som dem, de gør sig skyldige i for øjeblikket hos den ekstremt velhavende trust Alcatel. Alle ved, at ansvaret for arbejdsløsheden først og fremmest påhviler disse store virksomheder, som ikke blot ikke skaber ekstra arbejdspladser, som de burde gøre, men tværtimod nedlægger arbejdspladser, udelukkende til aktionærernes fordel.
I øvrigt burde enhver beskæftigelsesstrategi forpligte staterne til at tage initiativ til at skabe de hundredtusinder af arbejdspladser, som mangler i alle EU-landene på hospitalerne, inden for den offentlige transportsektor, postsektoren eller undervisningssektoren. Det ville ligeledes være i samfundets interesse, at staterne indleder store offentlige arbejder og bygger billige boliger af høj kvalitet. Men den aktuelle politik, som består i at privatisere de offentlige sektorer for fuld udblæsning, er præcis den modsatte. Under disse omstændigheder er snak om beskæftigelsesstrategi ikke andet end fromme ønsker.

Gillig (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne først og fremmest henvende mig til min kollega og ordfører, hr. Schmid, for at takke ham og lykønske ham med de retningslinjer, han foreslår os i sin betænkning, og som vi stort set er enige i.
Faktisk mener jeg som mange af mine kolleger, at den europæiske beskæftigelsesstrategi, som vi har oplevet i de sidste fem år, i et varierende omfang, måske, alt efter region har været effektiv og har skabt fordele for de europæiske borgere. Men det forekommer mig, at øjeblikket nu er inde til at genforhandle dens struktur og ligeledes foreslå en ny strategi, som tager fuldt hensyn til koordineringen af de makroøkonomiske og sociale politikker samt beskæftigelsespolitikken. I det perspektiv har vi netop gennemgået alle aspekter af den europæiske beskæftigelsesstrategi fra de sidste fem år, og der er stillet forslag om nye retningslinjer. Jeg vil gerne koncentrere mig om tre ting.
Den første omfatter det forhold, der skal være imellem den europæiske beskæftigelsesstrategi og de nationale planer for beskæftigelse, og heri tror jeg, ligger spørgsmålet om relationen til borgerne og den forståelse, borgerne kan have af de europæiske strategier, der angår dem. I virkeligheden afhænger denne relation af, at de nationale parlamenter involveres både for at give deres samtykke og iværksætte de europæiske retningslinjer. I den henseende er situationen efter min mening en smule paradoksal. Beskæftigelsessituationen forværres. EU's bestræbelser på at lægge strategier for beskæftigelsen skal målrettes mod vanskeligt stillede personer. Men de, der burde kunne drage fordel af programmerne, er i virkeligheden de mest desillusionerede, de mest kritiske og de, der forstår vores holdninger og forslag mindst. Det forekommer mig således, at vi, hvis vi bestræber os på at anvende en strategi, som er baseret på kohærens, som fuldt ud involverer de nationale parlamenter ved at lade dem forhandle om de nationale beskæftigelsesplaner og gøre dem til deres, bidrager til at demokratisere de europæiske procedurer for især den europæiske beskæftigelsesstrategi og legitimerer vores plan over for borgerne.
Den andet ting - som jeg tror, alle er enige i - er, at den europæiske beskæftigelsespolitik for at være effektiv reelt burde være en integreret del, i socioøkonomisk forstand, af de europæiske politikker. Målsætningerne om fuld beskæftigelse, uddannelse, livslang læring, alt hvad der er blevet nævnt, er i virkeligheden horisontale målsætninger, som hovedsageligt falder inden for rammerne af de sektorielle retningslinjer.
Endelig og for at runde af tror jeg, at vi bør genoverveje spørgsmålet om de instrumenter, der er til rådighed for velfærds-Europa. Selv om vi når frem til en aftale om, hvilke målsætninger der skal nås, har vi stadig behov for de rigtige instrumenter til at iværksætte dem. Og i den henseende tror jeg, at vi må se nærmere på proceduren med fælles beslutningstagning og flertalsafstemningerne om beskæftigelsespolitikken. Hvis den åbne koordinationsmetode har bevist sit værd, synes jeg, vi skal give den dens oprindelige plads tilbage, nemlig som supplement til de andre standardiseringsinstrumenter.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil ganske kort takke Parlamentet og alle, som har deltaget i denne vigtige forhandling, som er et led i Kommissionens forsøg på at præsentere beskæftigelsespolitikken i dens nye udformning efter evalueringen. Parlamentets forslag og synspunkter vil blive overvejet nøje, og jeg vil gerne omtale fire punkter, som har været fremme flere gange i dag.
Det første er det grundlag, som udviklingen af beskæftigelsesstrategien er baseret på. Nemlig kombinationen af konkurrenceevne og samhørighed. Beskæftigelsesstrategien tager klart hensyn til både virksomhedernes behov, store såvel som små virksomheder, og til arbejdstagernes behov. Den tvivl, som nogle medlemmer har givet udtryk for, med hensyn til hvor meget den fremmer konkurrenceevnen, vil jeg sige er noget overdrevet, i og med at beskæftigelsesstrategien i høj grad har medført reformer på arbejdsmarkedet, som også kommer virksomhederne til gode. At vi skal opnå bedre konkurrenceevne og samhørighed er, som mange medlemmer også har fremført, det samme som at sige, at vi skal kæde beskæftigelsesstrategierne og -politikkerne og socialpolitikken sammen, at det ikke er muligt at skille dem ad, og at de socialpolitiske spørgsmål bør tages i betragtning ved alle skridt.
Det andet punkt er rammen, samarbejdet og synkroniseringen af retningslinjerne for beskæftigelsen og den økonomiske pakke. Der er kommet vigtige og seriøse forslag og tiltag. Jeg vil gerne fremhæve, hvad mange medlemmer også har nævnt, at beskæftigelsesstrategien er nødt til at være tydelig, dens anvendelsesområde skal været klart, og den skal ikke inddrages i de økonomiske retningslinjer.
Det tredje punkt er deltagelsesprocessen. Et af de grundlæggende problemer, som vi har konstateret i vores evaluering, er de nationale parlamenters deltagelse, som bør være større, samt arbejdsmarkedets parters og de lokale myndigheders deltagelse, hvilket især vedrører den regionale og lokale anvendelse af beskæftigelsesstrategien.
Til sidst vil jeg gerne omtale selve metoden som værktøj, som fru Gillig helt korrekt fremhævede, da det er første gang, vi har brugt dette værktøj. Den åbne koordinationsmode er ikke omhandlet separat i traktaten, men det har været en meget vellykket metode, hvorfor vi også har brugt den i to andre processer, nemlig i forbindelse med udstødelse og pensioner, og vi tror, at regeringskonferencen måske vil give os lejlighed til at færdiggøre den og anvende den mere effektivt som redskab inden for andre politikker.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0279/2002) af Smet for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om kvindelig repræsentation blandt arbejdsmarkedets parter i Den Europæiske Union (2002/2026(INI)).
Smet (PPE-DE)
Hr. formand, det er anden gang, at socialpolitikken og politikken vedrørende lige muligheder for mænd og kvinder står på dagsordenen så sent. Det må gerne ske af og til, men jeg vil bede dem, der opstiller dagsordenen, om at bytte om på tingene og f.eks. også opføre den økonomiske politik og landbrugspolitikken så sent på dagsordenen. Så kan vi drøfte vores betænkninger om eftermiddagen, og fru Diamantopoulou og vi behøver dermed ikke altid sidde her kl. 12 om natten.
Nu kommer jeg til betænkningen. Hvorfor er der udarbejdet en betænkning om kvindelig repræsentation blandt arbejdsmarkedets parter? For det første fordi der har været en enorm stigning i antallet af erhvervsaktive kvinder. I Europa udgør kvinder 42% af den samlede erhvervsaktive befolkning. Samme stigning afspejles ikke i de instanser, som har noget at skulle have sagt inden for politik. Hvilke instanser er det? Det er arbejdsmarkedets parters egne strukturelle instanser, deres formænd, deres generalsekretærer, deres forretningsudvalg, deres generalforsamlinger, deres forhandlingsudvalg osv. Heri er kvinderne underrepræsenteret. Selv hvor arbejdsmarkedets parter er repræsenteret i rådgivende organer, er disse repræsentanter sjældent kvinder.
Alligevel beder arbejdsmarkedets parter om en stor del af magten i Europa og i medlemsstaterne, og den giver vi dem også med glæde. For det er naturligvis en kendsgerning, at de kollektive arbejdsaftaler, som de indgår, og som altså også berører kvinderne, i almindelighed har lovkraft. En stor del af de lovgivende beføjelser, nemlig de, som vedrører arbejde, er overdraget til dem. Dette kan gøres på betingelse af, at arbejdsmarkedets parter er repræsentative. Hvis de ikke er det, er det egentlig forkert. Jeg hævder, at de ikke er repræsentative. Hvis fagforeningerne f.eks., selv om 42% af kvinderne er på arbejdsmarkedet, ikke engang har 25% kvinder i deres forvaltningsorganer, og i nogle forvaltningsorganer under 12% eller 10%, og hvis arbejdsgiverorganisationerne har 1% eller 2% kvinder i deres forvaltningsorganer, fastholder jeg, at arbejdsmarkedets parter ikke er repræsentative for arbejdsmarkedet.
Det er således grunden til betænkningen. Vi beder altså først og fremmest om, at der indsamles oplysninger, at der oprettes en databank om kvinders tilstedeværelse blandt arbejdsmarkedets parter. For det er særdeles vanskeligt, fru kommissær, hr. formand, kære kolleger, at skaffe disse tal. Det er ikke så slemt for fagforeningernes vedkommende. De holder selv i nogen grad rede på disse tal. For arbejdsgivernes vedkommende er det praktisk taget umuligt. Hvis man spørger en medlemsstat, hvor mange kvinder der er i dens arbejdsgiverorganisation, får man hverken svar, tal eller oplysninger. Enten skyldes det uvilje, eller også er tallene ikke disponible. Det er derfor vigtigt at oprette en databank. Jeg ved, at Kommissionen er i gang med det, og at der er anmodet om en undersøgelse. Men denne undersøgelse strækker sig over fire år, og jeg håber ikke, fru kommissær, at man vil vente fire år med at træffe foranstaltninger. Hvis vi skal vente på disse tal, varer det meget længe, inden der sker noget.
Jeg synes, at Kommissionen, medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter skal føre en politik, som ligner den i den politiske verden. Det er heldigvis efterhånden lykkedes at overbevise de politiske partier om, at de politiske organer skal være repræsentative for befolkningen i deres land. Hvis 50% af befolkningen er kvinder, hvilket er tilfældet i alle lande, endda ofte flere, skal den politiske verden også være kvindernes repræsentanter. Det er den politik, der føres både i Europa og i medlemsstaterne. Det samme kan man desværre ikke sige om arbejdsmarkedets parter.
Derfor foreslås der i denne betænkning en række foranstaltninger, som skal gennemføres dels af EU, dels af arbejdsmarkedets parter selv, med lidt pres fra medlemsstaterne, for at nå frem til en acceptabel repræsentation af kvinder i alle forhandlingsorganer og i arbejdsmarkedets parters organer, i den hensigt at også kvinders problemer tages op under forhandlingerne. Det siger jo sig selv, at de, der sidder omkring forhandlingsbordet, er mest lydhøre for deres egne problemer. Det er altid tilfældet. Det er også normalt, for de kender deres egne problemer bedst. Det er som at tilrettelægge forhandlinger med handicappede. De ville også være meget lydhøre over for de handicappedes problematik, og det ville være deres gode ret. Det gælder også for forhandlinger, hvor der kun deltager mænd. Disse er meget lydhøre over for deres egen problematik og ikke særlig lydhøre over for kvinders problematik. Derfor har vi udarbejdet vores teori. Jeg beder Dem, fru kommissær, om at føre en politik, der tager hele denne problematik op.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil allerførst takke fru Smet for hendes betænkning, som viser, at der er sket alt for få fremskridt med hensyn til begge køns lige repræsentation blandt arbejdsmarkedets parter, og at diskrimination trives i bedste velgående.
Det er skræmmende at se, at der i mange store faglige organisationer i Europa med hundredtusinde medlemmer ikke engang er en symbolsk repræsentation af begge køn, og at vi har hele bestyrelser for fagforeninger, som udelukkende består af mænd. Selv om der er kommet flere kvinder på arbejdsmarkedet, er der ikke engang sket en tilsvarende stigning i antallet af kvinder i de faglige organisationer, hvor den gennemsnitlige kvindelige repræsentation i bestyrelserne ligger under 25%, selv om over 40% er medlemmer af en fagforening.
På arbejdsgiversiden er situationen endnu værre, som fru Smet også nævnte. Her ser vi den laveste procentdel i Belgien med 1,5% og den højeste i Finland, hvor den imidlertid kun er 19%. Ganske vist er der i de seneste år kommet flere kvinder med, men jeg vil gerne minde om den 10 år gamle Beijing-konklusion, ifølge hvilken vi vil få ligeværdig repræsentation om 2.500 år, hvis vi fortsætter i samme hastighed.
Hvad kan vi så gøre på europæisk plan? Det er tydeligvis ikke et spørgsmål, som kan løses med lovgivning eller med bindende foranstaltninger. Som allerede nævnt har Kommissionen udpeget en forsker, der skal overvåge de statistiske data og registrere dem i hele Europa, for i dag registreres kun de nationale repræsentationer, vi har ingen brancheanalystisk repræsentation, heller ikke analyser for de enkelte medlemsstater. Dette statistiske arbejde skal vare i fire år, men allerede fra det første år vil vi kunne anvende dataene, og det vil især hjælpe os til at se, på hvilke områder vi skal gribe ind med netværksarbejde, med udveksling af erfaringer med fremgangsmåder, med samarbejde og med incitamenter til fagforeningerne.
Det andet er, at vi er nødt til at være enige om konkrete kvantitative mål og tidsplaner for kvinders repræsentation. Når arbejdsmarkedets parter skal fremlægge deres fælles dagsorden til jul, er det, så vidt jeg ved, deres hensigt at inddrage ligestillingsspørgsmålet i de fælles emner, som de vil forsøge at løse de kommende år. Hvis arbejdsmarkedets parter på europæisk plan fremlægger en fælles dagsorden til jul og tager ligestillingsspørgsmålet op, er det således meget vigtigt, at vi fastlægger kvantitative mål og tidsplaner. Kommissionen vil selv fortsætte med at arbejde for kvinders og mænds lige deltagelse på alle niveauer også i de udvalg, den nedsætter, men vi må indrømme, at kvindernes deltagelse også er minimal i Kommissionens fagforeninger. 
Inden jeg slutter mit indlæg, vil jeg gerne understrege, at problemet med kvinders manglende repræsentation, sådan som fru Smet også har gjort rede for, drejer sig om demokrati, om repræsentativitet, om forbigåelse af halvdelen af befolkningen og halvdelen af det europæiske samfunds kræfter og talenter. Vi tror, der rent faktisk kan ske visse fremskridt både via beskæftigelsesstrategien og via den sociale dialog, men Kommissionen kan ikke fremme tingene på egen hånd, hvis arbejdsmarkedets parter ikke selv tager en stor del af ansvaret, og derfor kræver det også et initiativ fra deres side.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere fru Smet for hendes initiativ til denne betænkning og bringe et spørgsmål op, som er mere eller mindre glemt på europæisk og nationalt plan. Det er sandt, at vi har alt for få oplysninger om kvinders underrepræsentation i arbejdsmarkedets parters organisationer og om deres manglende deltagelse i forhandlingerne i den sociale dialog. Det er også sandt, at dette underskud, dette problem, ikke anerkendes på politisk plan.
Selv om kvindernes manglende tilstedeværelse i parlamenter, regeringer og de lokale og regionale myndigheder ofte fremhæves, hører man ikke meget om kvindernes manglende tilstedeværelse blandt arbejdsmarkedets parter. Derfor er vi som europæiske organer, men også nationale regeringer og arbejdsmarkedets parter nødt til at blive mindet om, at kvinders deltagelse i beslutningsprocessen hos arbejdsmarkedets parter ikke kun vil medføre en legalisering af magten og øge demokratiets kvalitet, det vil også fremme vores udviklingsmål, da det vil bidrage til at øge beskæftigelsen, forbedre kvaliteten i arbejdet og øge produktiviteten og konkurrenceevnen.
Hvad angår kvinders deltagelse i beslutningsprocessen, er det den eneste måde, hvorpå der kan tages hensyn til kvindernes krav, hvad enten de er i arbejde eller ledige, og den eneste måde, hvorpå man kan øge det sociale ansvar til gavn for de kvinder, der arbejder, skabe forudsætninger for udvikling af kreativiteten på arbejdspladsen, tage hensyn til de særlige kvindelige egenskaber og imødegå den lønforskel, som er det mest grundlæggende problem i denne sammenhæng.
Det er derfor nødvendigt med en bred oplysnings- og bevidstgørelseskampagne i alle retninger og nødvendigt at motivere de kvinder, der er i arbejde, for de er heller ikke uden ansvar.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil også gerne starte med på egne og PSE-Gruppens vegne at lykønske fru Smet med det glimrende arbejde, hun har udført, og takke hende for den store imødekommenhed, hun viste ved at godkende de mange forslag, der blev stillet under forhandlingen i udvalget.
En ligelig repræsentation af kvinder i de beslutningstagende organer er et spørgsmål, som ofte tages op, og hvor EU tit har understreget, at det er nødvendigt at gøre en indsats, men det er et spørgsmål, som absolut ikke er løst. Sådan som også kommissæren var inde på, eksisterer der i den forbindelse et demokratisk underskud i alle dele af samfundet, nemlig både på det økonomiske, det sociale og det politiske område. Med denne betænkning ønsker man at gøre status over den sociale dimension, det vil sige kvindernes repræsentation blandt arbejdsmarkedets parter. Når man tager dette aspekt op, er det første, der springer i øjnene, at der mangler systematiske oplysninger. Informationen om kvinders repræsentation i organisationsstrukturerne i de beslutningstagende organer hos arbejdsmarkedets parter er utilstrækkelig, og det er endnu vanskeligere at få kendskab til kønsfordelingen i de delegationer, der deltager i forhandlingerne i dialogen mellem arbejdsmarkedets parter. Der mangler ligeledes præcise oplysninger om de rådgivende organer, hvor arbejdsmarkedets parter er repræsenteret. Det skal dog siges, at Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation har forsøgt at indhente oplysninger og tal, men den er stødt på mange vanskeligheder som følge af de nationale organisationers ringe samarbejde.
Det fremgår dog af de foreliggende undersøgelser, at der er tale om en pyramidestruktur, hvor ca. 40% af alle medlemmerne er kvinder. Denne procentdel falder til mindre end halvdelen, efterhånden som man når op til beslutningsorganerne i toppen af pyramiden. De informationer, der er til rådighed om arbejdsgiverorganisationerne, er endnu mere utilstrækkelige. Alt dette gør, at der er meget få kvinder til stede i forhandlingsdelegationerne, hvilket også smitter af på ligestillingspolitikkens resultater. I de senere år er der dog - også efter anmodning fra EU - blevet iværksat en række forskellige strategier alt efter forholdene i medlemsstaterne, og disse strategier har forbedret situationen, selv om den stadig er yderst utilfredsstillende. I Italien har man f.eks. ført en politik med positiv særbehandling i fagforeningsorganisationerne, en politik, som man har fremmet via lovgivningen og ved at finansiere særlige uddannelsesprojekter for at øge kvinders repræsentation i bestyrelsesorganer. Det har i mange tilfælde givet sig udslag i, at der er blevet indført kvoter i organisationernes vedtægter. Alt dette har ganske vist haft nogle betydelige, positive resultater, men det har næsten kun været på lokalt plan, for når man når til beslutningstagningen på nationalt plan, hører fremskridtet op.
Der er en direkte sammenhæng mellem kvinders repræsentation i de beslutningstagende organer og i forhandlingsdelegationerne og ligestillingspolitikkens gennemførelse. Denne sammenhæng fremgår også af resultaterne af den undersøgelse, som Dublin-instituttet har foretaget om "lige muligheder og kollektive forhandlinger i Den Europæiske Union", hvor det understreges, at de kvindelige forhandleres deltagelse har givet resultater i form af en reducering af den eksisterende ulighed, en større opmærksomhed på nødvendigheden af at forene arbejdsliv og familieliv og en udjævning af lønforskellene mellem mænd og kvinder. Det er således nødvendigt - sådan som man anmoder om i fru Smets betænkning - at Kommissionen begynder at indsamle oplysninger og opretter en database over kvinders repræsentation blandt arbejdsmarkedets parter med det formål at opstille indikatorer, der øger deres repræsentation i de beslutningstagende organer, og at Kommissionen opretter en database over resultaterne af kollektive forhandlinger i forbindelse med lige muligheder, en database, som herefter skal bruges til at gøre den bedste praksis udbredt. Desuden skal arbejdsmarkedets parter opfordres til at oprette netværk mellem kvindelige forhandlere og kvindelige bestyrelsesmedlemmer, så de kan udveksle erfaringer og viden, og de skal ligeledes opfordres til yderligere at udvikle den rolle, de har fået tildelt, når det gælder om at fremme lige muligheder i beskæftigelsespolitikken.
Hvis vi får en ligelig kønsrepræsentation på alle niveauer, også på det socioøkonomiske område, er der ingen tvivl om, at udviklingen af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk plan vil drage fordel af dette i form af indflydelse, effektivitet og positive resultater med hensyn til målsætningernes forfølgelse.
Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, skønt de europæiske institutioner i adskillige dokumenter har understreget, at der bør være en mere ligelig og afbalanceret repræsentation af mænd og kvinder i de forskellige politiske og sociale strukturer og organer, herunder blandt arbejdsmarkedets parter, er det en kendsgerning, at der stadig er dybe ubalancer og enorme uligheder, som det påpeges i Miet Smets betænkning, og som kommissær Diamantopoulou også just har bekræftet. Og selv om der med hensyn til arbejdsmarkedets parter kun foreligger ufuldstændige oplysninger, viser de få data, som vi har om kvinders deltagelse, at procentdelen af kvinder i ledende funktioner er lav, således at de er klart underrepræsenteret i organisationernes top, hvilket svækker demokratiet og vanskeliggør reel opnåelse af de lige rettigheder og muligheder, som vi har indskrevet i traktaterne og i flere af de direktiver, som vi dagligt henviser til.
Vi støtter derfor de initiativer, der foreslås i denne betænkning, dels sådanne, der skal tilvejebringe større viden om de faktiske forhold (og det er allerede blevet nævnt, at der bør indsamles data), dels sådanne, der sigter på en mere afbalanceret repræsentation af mænd og kvinder blandt arbejdsmarkedets parter. Vi opfordrer til, at der opstilles tidsbegrænsede mål for omfanget og kvaliteten af kvinders repræsentation, såvel i de interne strukturer som under de kollektive forhandlinger, deriblandt det kommende sociale trepartstopmøde - og jeg vil gerne allerede nu henlede kommissærens opmærksomhed herpå - og også til, at der bliver udarbejdet beretninger om den registrerede fremgang og virkningen af de trufne foranstaltninger.
Der må imidlertid skabes objektive betingelser for, at kvinders deltagelse i sociale og politiske organer kan blive til virkelighed. Kommissionen må også oprette en database, og god praksis må spredes, også via den fælles rapport om beskæftigelsen, ved at formidle information om kvinders deltagelse, navnlig i kollektive forhandlinger, og om de fremskridt, der gøres inden for ligestilling. Denne information, denne analyse og denne tilgang bør komme til udtryk i de forskellige rapporter om sociale og beskæftigelsesmæssige forhold.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, i alle Fællesskabets handlingsprogrammer om lige muligheder for mænd og kvinder, f.eks. det femte handlingsprogram for 2001-2005, lægges der stor vægt på ligelig repræsentation af mænd og kvinder i beslutningsorganer. Mens der foreligger godt statistisk materiale for parlamenter og nationale institutioner, foreligger der endnu ikke fyldestgørende statistisk materiale for arbejdsmarkedets parter. Både inden for arbejdsgiverforeninger og fagforeninger udgør kvindelige ledere et mindretal. Der kan ikke herske tvivl om, at det skal laves om, helst så hurtigt som muligt.
Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har enstemmigt opfordret arbejdsmarkedets parter til hurtigst muligt at opstille klare mål til forbedring af kvinders kvantitative og kvalitative repræsentation. Som led i dette skal der aftales tidsfrister for målenes gennemførelse. Der skal oprettes databaser, så vi endelig kan få et klart overblik over kvinders repræsentation i ekspertpaneler og beslutningsorganer. Et andet initiativ, der længe har været påkrævet, er oprettelsen af stillinger som ligestillingskonsulent i alle medlemsstaterne. Såfremt der gennemføres ændringer, er det imidlertid nødvendigt at skærpe bevidstgørelsen. På kurser og konferencer om inddragelse af kønsaspektet, skal kvindestrukturer blandt arbejdsmarkedets parter fremgå tydeligt. Der skal udarbejdes positive tiltag i form af handlingsprogrammer i organisationerne. Der skal etableres netværk for kvinder, som kan kommunikere med hinanden. Det skal være muligt at udveksle erfaringer og videregive informationer om projekter via netværkene. Disse projekter var vellykkede og er derfor værd at gentage, mens de andre mislykkedes, og vi skal i stedet se, hvad vi kan lære af det.
Et væsentligt element er ansvarlighed på ledelsesniveau og hele vejen op til bestyrelsen. Der er således masser af gode grunde til at udarbejde denne initiativbetænkning. Der var enstemmighed blandt medlemmerne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, hvilket vidner om det fremragende arbejde, som ordfører Miet Smet har lagt for dagen. Jeg kan også fuldt ud tilslutte mig den vurdering af betænkningen.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, den mest slående statistik, jeg har hørt her til aften, var kommissærens udtalelse om, at det ville tage 2.500 år for kvinder at opnå ligestilling, hvis vi fortsætter i det nuværende tempo. Hvor meget hurtigere skal det mon gå, hvis vi ønsker ligestilling inden for 100 år, som jo i sig selv er en ganske lang tidshorisont?
Det slår mig, at mens vi hele tiden, og ikke uden grund, taler om behovet for at skabe lige muligheder i EU, er det egentlig noget sekundært i forhold til ligebehandling af alle mennesker, for der er en tydelig forskel mellem ligebehandling af hvert eneste menneske og så idéen om, at de også skal have lige muligheder. Uden ligestilling giver det ikke mening at tale om lige muligheder, og det må være et grundlæggende aspekt i vores tilgang til spørgsmålet om kvinders deltagelse i beslutningstagningen.
Et af de spørgsmål, vi skal tage fat på, hvis vi skal sikre, at kvinder - og ikke mindst erhvervsaktive kvinder - kan deltage, og at de får den fornødne frihed til at deltage i fagforeningsaktiviteter, er, at arbejdsgiverne er meget utilbøjelige til at give medarbejderne fri til uddannelses- eller fagforeningsaktiviteter. Det er i stigende grad tilfældet, og så er vi endnu ikke kommet ind på spørgsmålet om mænds ellers kvinders frihed i forbindelse med barsel eller børnepasning. Det overrasker mig ikke, at der ifølge statistikkerne har været en nedgang i antallet af kvinder, som deltager i arbejdsgiverorganisationer.
Jeg har kun en mindre indsigelse mod nogle af statistikkerne i betænkningen, nemlig at de er forældede. Det er ikke ordførerens skyld. Årsagen er, at vi ikke konsekvent og systematisk indsamler ordentlige data.
En af nøglerne til fremskridt på dette område er at have positive programmer, handlingsplaner og mål. Det er også afgørende at gøre folk i fagforeninger og arbejdsgiverorganisationer opmærksomme på, at der er en anden halvdel af menneskeracen, som har krav på ligestilling, ikke blot som et privilegium, men som en ret.

Bordes (GUE/NGL).
Hr. formand, det eneste interessante i den vildledende symmetri mellem underrepræsentationen af kvinder i arbejdsgiverforeninger på den ene side og i fagforeninger på den anden er at vise, at kvinder er endnu dårligere repræsenteret i arbejdsgiverorganisationerne end i fagforeningerne, selv om der for arbejdsgivernes vedkommende ikke findes nogen som helst materielle forhindringer - det skulle da lige være arbejdsgivermiljøernes kvindefjendske indstilling.
Der skal til gengæld en god portion kynisme til for at beskylde arbejderorganisationerne for ikke at have flere kvinder i deres rækker, når arbejdende kvinder i hele EU står over for problemet med et utilstrækkeligt antal vuggestue- og børnehavepladser, når de da ikke mangler helt.
Eftersom ordføreren er tidligere minister, ville det være klogere af hende at bruge sin indflydelse på, at staterne fik udarbejdet et stort program til opførelse af vuggestuer og børnehaver og ansat tilstrækkeligt med personale. Det ville helt sikkert ikke løse alle problemer omkring kvinders repræsentation i fagforeningernes ledende organer, men det ville skabe bedre betingelser.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, i artikel 14 i Spaniens forfatning erklæres det højtideligt at "alle spaniere er lige for loven, og der må ikke forekomme forskelsbehandling på grund af herkomst, race, køn, religion eller andre politiske eller sociale forhold", og i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder står der i artikel 20, kapitel III, at "alle mennesker er lige for loven", og i artikel 21, at "enhver forskelsbehandling på grund af køn ... er forbudt", og i artikel 23 står der under overskriften "Ligestilling mellem mænd og kvinder", at "der skal sikres ligestilling mellem mænd og kvinder på alle områder, herunder i forbindelse med beskæftigelse, arbejde og løn. Princippet om ligestilling er ikke til hinder for opretholdelse eller vedtagelse af foranstaltninger, der giver det underrepræsenterede køn specifikke fordele."
Hvis vi sammenligner disse generelle principper, disse højtidelige erklæringer, med den sociale virkelighed, med vores hverdag, særligt med hensyn til kvindens ligestilling, hvad angår repræsentation blandt arbejdsmarkedets parter i EU, kan vi omgående drage en indlysende konklusion: at der er langt igen. Det fremgår tydeligt af den fremragende betænkning af fru Smet, som jeg lykønsker med hendes arbejde.
Kvinder udgør ca. 40% af medlemmerne i EU's fagforeninger, men der er ikke noget proportionalt forhold mellem på den ene side deres medlemstal i fagforeningerne og på den anden side deres deltagelse i disses beslutnings- og ledelsesorganer. Desuden udgør kvinder, selv om oplysningerne på det punkt er noget unøjagtige, et mindretal i arbejdsgiverforeningernes ledelse. Uforpligtende hensigtserklæringer er ikke tilstrækkelige til, at de principper, jeg har nævnt, overføres til den sociale virkelighed. Vi har derfor brug for strategier, som kan øge kvinders repræsentation blandt arbejdsmarkedets parter, og jeg mener, at en kunstig kvoteordning hverken er den rette vej eller den ønskværdige løsning.
Et retfærdigere samfund - i et EU, hvor 42% af den erhvervsaktive befolkning er kvinder - bør ikke tolerere, at kvinder er underrepræsenterede i organer og strukturer, hvor arbejdsmarkedets parter mødes for at fastlægge, regulere og aftale socialpolitiske forhold.
Måske har kvinderne selv et vist ansvar for den situation, der analyseres her. Jeg mener, at horisontal integration af kønsaspektet i de forskellige politikker, handlingsprogrammer - navnlig de foranstaltninger, der forener arbejds- og familieliv - arbejdsmarkedets parters egen indsats, uddannelse og oplysning, foranstaltninger til fremme af kvinders deltagelse og positive aktioner og handlingsprogrammer er vejen til lighed, og den er på sin side et middel, et instrument til at skabe et bedre, retfærdigere og mere solidarisk samfund gennem dialogen med arbejdsmarkedets parter.
Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i denne fremragende betænkning, påpeger min kollega Miet Smet, som jeg takker for det meget fine arbejde, kvindernes utilstrækkelige deltagelse blandt arbejdsmarkedets parter i EU og følgerne heraf for ligestillingspolitikkens gennemførelse. For at afhjælpe den indlysende underrepræsentation af kvinder i arbejdsmarkedsparternes besluttende organer, skal især tre foranstaltninger fremhæves.
For det første må vi vide, hvor vi står, og hvor vi vil hen. Derfor må der tilvejebringes statistik, der kan give os en dækkende beskrivelse af forholdene, og som kan danne udgangspunkt for udarbejdelse af handlingsprogrammer og evalueringsrapporter.
For det andet er viden og uddannelse nøglen til individuelt og kollektivt fremskridt. Derfor må kvindernes forberedelse til lederstillinger have prioritet. Dette mål forudsætter oprettelse af ekspertisecentre.
For det tredje må arbejdsmarkedets parter gennemføre uddannelsestiltag til fremme af bevidstgørelse omkring ligestilling, og dette spørgsmål må altid stå på forhandlingernes dagsordenen.
I mit eget land, eksempelvis, er kvindernes erhvervsfrekvens steget kontinuerligt, så den i dag er en af de højeste i EU. Denne udvikling er imidlertid ikke blevet modsvaret af kvindernes deltagelse i beslutningsprocesserne, og der er stadig mange uligheder. Hvad angår adgangen til ledende poster, har kun 2% af kvinderne stillinger som afdelingschefer eller direktører, mens 3,2% er på mellemlederniveau. Der kan ligeledes konstateres en utilstrækkelig tilstedeværelse af kvinder på poster med større ansvar i de faglige organisationer. Nøjagtige data er svære at fremskaffe, således som det til overflod er fremgået af denne debat.
Til slut vil jeg gerne erindre om, at flere undersøgelser bekræfter, at kvinders tilstedeværelse i beslutningsorganer og kollektive forhandlinger har en meget positiv effekt for ligestillingspolitikkens gennemførelse. En afbalanceret repræsentation af mænd og kvinder vil, ud over at være en demokratisk nødvendighed for arbejdsmarkedets parter, have en gunstig virkning på arbejdsliv og organisationskultur.

Formanden.
Mange tak, fru Bastos.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.48)

Marques (PPE-DE)
Jeg vil gerne udtrykke min enighed i denne indstilling ved andenbehandling og dermed godkendelsen af Rådets fælles holdning, som jeg finder helt afgørende, hvis vejtransportsikkerheden skal fremmes.
Som hr. Hatzidakis, som jeg takker for det fremragende arbejde, slår fast, kan man kun tilslutte sig, at sikkerheden på vejtransportområdet styrkes ved at begrænse hastigheden for de køretøjer, der anvendes til passagerbefordring og godstransport. Den udvidelse af anvendelsesområdet for det gældende direktiv 92/6/EØF, som Kommissionen foreslår, imødekommer et hyppigt gentaget ønske fra Parlamentets side, nemlig fremme af vejtransportsikkerheden i EU, som jeg altid har tilsluttet mig, og som jeg vedholdende går ind for.
Jeg er derfor enig med ordføreren i, at Rådets fælles holdning bør godkendes snarest muligt og uden ændringer, eftersom der er blevet taget hensyn til en stor del af Parlamentets ændringsforslag, samtidig med at der er blevet indført nye elementer, som bidrager til at give den behandlede tekst større klarhed.

Torres Marques (PSE)
Turismen og rejsebureauernes virksomhed har dramatisk ændret karakter i løbet af de seneste 25 år, altså siden vedtagelsen af momssærordningen for denne sektor. Rejsebureauerne arbejder på en helt anden måde i dag. Særordningen i det sjette momsdirektiv passer stadig dårligere til denne sektors aktuelle behov. De mangfoldige afvigelser i flere EU-lande og den privilegerede situation, som rejsebureauer i tredjelande nyder med hensyn til moms, har ført til ulige konkurrence eller til, at de største bureauer har oprettet filialer i tredjelande - f.eks. Schweiz - for på den måde at undslippe deres afgiftspligt over for Fællesskabet.
Jeg har givet Kommissionens forslag min støtte. Jeg foreslår derfor en konkret fremgangsmåde til opkrævning af moms, der vil blive pålagt rejsebureauer i tredjelande, der sælger produkter i EU eller til kunder, der har bopæl i EU, i øvrigt samme metode, som Parlamentet har vedtaget for elektronisk handel. Jeg foreslår også en metode til at forbedre rejsebureauernes konkurrenceevne, når de markedsfører rejseprodukter inden for EU til kunder, der har bopæl i tredjelande.

Ribeiro e Castro (UEN)
Min stemmeafgivning (imod) skyldes ikke, at topmødet i Laeken, i december 2001, bekræftede, at EU's medlemsstater behøver en fælles asyl- og indvandringspolitik. Faktisk går jeg ind for, at der etableres asylpolitiske procedurer, som respekterer suveræniteten og medlemsstaternes egenbeføjelser, og for, at der permanent indføres en koordinationsmetode på asylområdet for at fremme konvergensen mellem de nationale systemer. Jeg går imidlertid ikke ind for maksimalistiske løsninger - og slet ikke på et så yderst følsomt område som dette - og jeg beklager, at såvel ordføreren som udvalget har valgt en maksimalistisk og klart yderligtgående linje, der går langt ud over det nødvendige. Derfor stemte jeg imod. Det er også den dybereliggende årsag til betænkningens endelige afvisning, hvilket bør være en advarsel for fremtiden, nemlig, at de, der vil for meget, skader det, som sagen egentlig drejer sig om.

Martinez (TDI)
Det er et både magisk, skæbnesvangert og tragisk budget.
Magisk på grund af sin størrelse: 100 milliarder euro. Det er første gang siden 1958, at et budget opnår den størrelse.
Skæbnesvangert med hensyn til landbrugssektionen. Her genfinder man den ubønhørlige udhulning af landbrugsbevillingernes andel af udgifterne og især den permanente undergennemførelse af de finansielle overslags bevillinger. På 10 år svarer det, hvis man lægger de årlige differencer sammen mellem på den ene side de gennemførte landbrugsbudgetter og på den anden side de afsatte landbrugsbudgetter og de planlagte finansielle overslag på landbrugsområdet, til et års landbrugsbudget, som er forsvundet. Med disse ca. 40 milliarder euro, som man har snydt de europæiske landmænd for, var der nok til at redde vores biavlere, sikre salgsfremme af vores vine og oprette en europæisk fond til støtte ved naturkatastrofer. F.eks. i Languedoc, hvor oversvømmelserne i september 2002 ødelagde 4.000 ha vinmarker.
Tragisk, fordi 2003 bliver året inden, vi tager et spring ud i globaliseringens endeløse tomrum, uden faldskærm. Det bliver året med Cancun- og ministertopmødet i WTO, som bringer en afslutning på den planetariske frihandelsaftale inden for landbrugsområdet. Det bliver også året, hvor omformningen af den fælles landbrugspolitik kan risikere at skabe reelle konfrontationer, og hvor hr. Fischler får en vægtig allieret, nemlig Renate Kunas. Det bliver ligeledes året, hvor de østlige landbrugslande stiger på tiltrædelsesrutsjebanen med ukendte realomkostninger til følge.

