Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Oomen-Ruijten
Fru formand, på mødet i går blev der anmodet om udsættelse af forhandlingen under ét under henvisning til forretningsordenens artikel 131. Debatten drejede sig om asylret, og anmodningen om udsættelsen blev fremsat af hr. Schultz. Det kan naturligvis ske, at der en enkelt gang anmodes om udsættelse, men vi har indtryk af, at Den Socialdemokratiske Gruppe hver gang benytter sig af sådanne tricks. Vi oplevede det i sidste uge på mødet i Strasbourg ved debatten om narkotika, der blev udsat på samme grundlag, og vi oplevede det i går med hensyn til asylretten.
Vi har på fornemmelsen, at Den Socialdemokratiske Gruppe gør dette, når den ikke kan vinde en debat. Det var klart, at man med hensyn til narkotikapolitikken ville tabe med glans på plenarmødet. Det var klart, at Den Socialdemokratiske Gruppes holdning til asylpolitikken ikke ville blive støttet af flertallet i Parlamentet. Hr. Nassauer gjorde det flere gange klart for Den Socialdemokratiske Gruppe. Hvis man derefter griber til artikel 131 for at overfalde Parlamentet, så hører det ikke til skik og brug i Parlamentet. Jeg har efter debatten taget Den Socialdemokratiske Gruppes undskyldning til efterretning, men jeg mener, at vi fremover på et tidligere tidspunkt må nå frem til en aftale. Det er ikke som det bør være, hvis vi overfalder hinanden på denne måde.

Formanden
Fru Oomen-Ruijten, jeg har ladet Dem tale længere, end De havde taletid. Men jeg vil bede de følgende talere, som har bedt om ordet nu, om at overholde taletiden. Jeg antager, De vil udtale Dem om det samme emne, fru Fontaine.

Fontaine
Fru formand, jeg vil gerne komme med et indlæg om samme emne, nemlig henvisningen til fornyet udvalgsbehandling vedrørende spørgsmålene om asylret, der blev besluttet i går eftermiddags. Naturligvis bestrider jeg ikke forslaget om henvisning, som er helt i overensstemmelse med reglerne, men derimod de betingelser, afstemningen blev foretaget under. Kun 51 medlemmer kunne således deltage i afstemningen, og jeg mener ikke, fru formand, at dette antal er særlig repræsentativt for Parlamentet, især ikke når det drejer sig om et så følsomt emne.
Men jeg mener dog, at denne sag har ført én god ting med sig, nemlig en meget lærerig praktisk øvelse, det vil sige en mulighed for at vurdere den tid og afstand, der adskiller vores kontorer fra mødesalen. Jeg ønsker, at denne detalje føres til protokols.
Vi var mange, der blev fanget i elevatorerne, som stoppede på alle etagerne, hvilket er helt normalt, for at medtage kolleger, der kom styrtende, og vi var mange, der kun nåede frem nogle få øjeblikke før afstemningen.
Fru formand, jeg vil gerne anmode kvæstorerne om at indføre en bestemmelse om, at der skal gå 15 minutter fra den første anvendelse af stemmeklokken til afstemningen foretages. Dette forslag forekommer mig meget fornuftigt, og jeg vil altså forelægge det for kvæstorerne.

Pasty
Fru formand, jeg kan kun tilslutte mig det, fru Oomen-Ruijten og fru Fontaine netop har sagt. På side 15 i protokollen kan man læse, at formanden svarede de talere, der fremførte samme argumenter, som vi netop har hørt her, at to talere havde taget ordet, hvilket gav den fornødne tid til at nå frem til salen.
Jeg bestrider denne udtalelse, for rent faktisk afbrød mange kolleger deres telefonsamtale, nogen på en lidt brat måde, i ørerne på modtageren, da de hørte stemmeklokken, men var alligevel ikke i stand til at være fysisk til stede ved afstemningen. Det er skandaløst. Jeg gør opmærksom på, at der i de nationale parlamenter ikke kun er en stemmeklokke - nogle af vores kolleger troede desuden, at der var tale om en brandalarm. Medlemmernes kontorer burde, således som der blev anmodet om, udstyres med et lyssignal, som det findes i en række parlamenter, der indikerer, at en afstemning er annonceret, for således at gøre det fysisk muligt for medlemmerne at indfinde sig i salen i tide.
Jeg anmoder om, at Præsidiet og kvæstorkollegiet behandler dette spørgsmål.

Provan
Fru formand, jeg er enig med fru Fontaine og hr. Pasty, men jeg vil gerne uddybe emnet frem for at gå let hen over det. Vi kan acceptere hændelserne i Parlamentet i går, fordi det var i overensstemmelse med de eksisterende regler. Men det var uheldigt, at der ikke var tid til, at medlemmerne kunne nå at komme. Vi bør se nærmere på artikel 126, 128, 129, 130, 131 og 132. Af disse regler fremgår det tydeligt, at afstemningen straks vil finde sted. Hvad betyder straks? Når stemmeklokken ringer, betyder det normalt, at vi har ti minutter til at nå salen, når et møde starter. Stemmeklokken ringede i går, men som hr. Pasty helt rigtigt sagde, var der ikke andet til angivelse af, hvad der skulle foregå i Parlamentet.
Jeg ved godt, at vi netop er flyttet til en ny bygning, og at alt endnu ikke er tilgængeligt på vores TV-skærme, men det drejer sig her om et emne, som administrationen bør tage op. Måske skulle Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet se på det, så Forretningsordenen kan blive ændret efter gårsdagens hændelser.

Kerr
Fru formand, jeg vil også gerne klage over hændelserne i aftes. Ikke nok med at jeg ikke kunne stemme, men jeg var ude af huset i et parlamentarisk ærinde og kom tilbage for at tale. Hele verden ventede spændt på at høre mine ord om SOCRATES, men måtte gå glip af dem. En ændring af dagsordenen med meget snævert flertal i sidste øjeblik i aftes er stik imod det demokratiske princip. På vegne af Gruppen De Grønne vil jeg gerne understrege, at det, der skete i går, var fuldstændig forkasteligt.
(Blandede reaktioner)

Díez de Rivera Icaza
Fru formand, for det første afviser jeg naturligvis det, som fru Oomen-Ruijten har sagt om socialdemokraternes holdning. Og lad mig gå endnu længere: På side 14 i protokollen står der, at fru Díez de Rivera, altså undertegnede, i går, da jeg ankom til salen, efter at klokken havde ringet til afstemning, på dette tidspunkt fremførte min protest, fordi vi ikke havde haft tilstrækkelig tid til at nå til afstemningen, når det var en ekstraordinær afstemning. Derfor, fru formand, er jeg af samme mening som hr. Pasty, fru Fontaine og hr. Provan, men jeg kom for sent, selvom jeg løb ud af mit kontor. Derfor afviser jeg endnu en gang det, som fru Oomen-Ruijten har sagt om Den Socialdemokratiske Gruppe, og her er beviset for, at vi alle forsøgte at nå det.

Jensen
Fru formand, som det så tydeligt fremgår, har socialdemokraterne også haft deres vanskeligheder med at nå frem til den afstemning, der her er tale om. Jeg er selvfølgelig også ked af de problemer, de andre grupper har haft, men vi forsøgte at advare dem på forhånd om, at vi ville have en afstemning i henhold til artikel 131, da vi synes, at vi, efter at Den Liberale Gruppe havde trukket sin underskrift på det fælles forslag tilbage, havde brug for mere tid til at udarbejde en fælles tekst om asylretten, som kan opnå en bred støtte her i huset.

Formanden
Mine damer og herrer, jeg tror, vi er enige om, at grundlaget for denne afstemning var forretningsordenens artikel 131. Dermed konstaterer jeg, at Forretningsordenen er anvendt korrekt. Men jeg kan godt se, at de, der netop har udtalt sig om, at afstanden herhen er for lang, ikke har helt uret. Jeg mener ikke, det er kvæstorerne, men derimod Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, som skal gøre sig overvejelser om denne artikel og om, hvordan man kan finde en ordning, så det ikke sker mere i fremtiden. Jeg må da også sige, at jeg selv har mit kontor på 12. etage og også blev gjort opmærksom ved, at det ringede. Jeg kom herind netop i det øjeblik, der blev stemt. Det var altså meget tæt på, og sådan kan man ikke gøre det mere fremover.
Jeg konstaterer for i dag, at det, der skete i går, var korrekt. I den næste mødeuge skal Formandskonferencen afgøre, på hvilket sted i dagsordenen det skal sættes. Men jeg videregiver gerne den kritik, der er fremsat her, til både Præsidiet og Formandskonferencen, og så må vi se, om vi sender det videre til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, eller om vi forinden, som fru Fontaine har foreslået, finder en enkel ordning, som regulerer dette ordentligt i fremtiden.

Oomen-Ruijten
Fru formand, det er meget alvorligt, det fru Jensen siger. Jeg kan godt lide hende, men det kan da ikke være rigtigt, at Parlamentet så ikke mere kan stemme om en tekst, hvis en anden gruppe trækker sin underskrift på en beslutning tilbage. Det er nu sket for anden gang. Først drejede det sig om narkotika, nu om asylpolitik. Den Socialdemokratiske Gruppe kan ikke vinde, og så siger den ganske enkelt: Ja, så trækker vi det tilbage. Det er uparlamentarisk adfærd. Det hører ikke til skik og brug i Parlamentet.

Formanden
Fru Oomen-Ruijten, det blev også sagt før - jeg tror, det var hr. Provan, der sagde det - at man egentlig skulle have informeret om, at der blev stemt, og hvad der blev stemt om. Jeg kan kun sige, at vi alle har pligt til at læse dagsordenen. Alle havde mulighed for at vide, hvad der stod på dagsordenen, og når vi har sådanne artikler i forretningsordenen, så må alle også regne med, at det til enhver tid er muligt, at en eller anden fremsætter en anmodning. Jeg mener, at man må sige det ene og også lægge sig det andet på sinde.

Watson
Fru formand, jeg vil gerne foreslå en enkel løsning på problemet i forbindelse med afstanden mellem medlemmernes kontorer og mødesalen. En af mine kolleger har allerede taget denne løsning til sig. Løsningen er simpelthen, at Parlamentet skal give alle medlemmerne cykler.

Formanden
Mange tak, hr. Watson!

Søfolks uddannelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0411/97) fra Udvalget om Transport og Turisme om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/58/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (Ordfører: hr. Parodi).

Parodi
Fru formand, kære kolleger, ændringen af direktivet om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhvervet, som er emnet for denne indstilling, skyldes behovet for at tilpasse uddannelsen til de reelle forhold i søfartserhvervet, især de nyeste teknologiske udviklinger om bord på skibene og de nye erhvervsuddannelsesmetoder. Vi må nemlig ikke glemme, at godt 80 % af ulykker på havene hovedsagelig skyldes menneskelige fejl eller undladelser.
Med ændringen af STCW-konventionen og direktivændringen i denne forbindelse er det netop hensigten at dæmme op for dette problem og om muligt formindske den menneskelige faktors rolle i ulykker til havs. Dette mål kan nås ved at fastsætte minimumsforskrifter for uddannelse af søfolk og ved at sikre en effektiv kontrol med gennemførelsen af de internationale regler for at undgå, at uddannelsesbevisernes troværdighed, sådan som det er sket før, bliver draget i tvivl, fordi bestemmelserne i denne konvention ikke overholdes.
Efter min mening bør denne ændring betragtes som et skridt fremad mod større sikkerhed, en styrkelse af IMO's beføjelser på det proceduremæssige område og en øget kontrol med oplærings- og certificeringsprocedurerne.
Under førstebehandlingen var det mit hovedærinde, og her fik jeg stor støtte af Udvalget om Transport og Turisme, så vidt det overhovedet var muligt at forbedre og konsolidere direktivforslaget ved at fjerne de tilbageværende juridiske usikkerhedsmomenter og konfliktsituationer med hensyn til medlemsstaternes forpligtelser til at udstede og anerkende søfolks uddannelsesbeviser for dermed at undgå, at rederierne anvender underkvalificerede besætninger på deres skibe.
Jeg mener således, at en rationalisering og en harmonisering af kriterierne for anerkendelse af kvalifikationer, sammenkoblet med overholdelse af seriøse kvalitetskriterier, kan medvirke til at højne søfolkenes kompetenceniveau, forbedre fællesskabsflådens sikkerhed og konkurrencedygtighed og begrænse antallet af substandard- skibe. Heri indgår som sagt sikkerheden. Jeg vil i øvrigt i den forbindelse understrege, at Kommissionen efter førstebehandlingen har ændret sit oprindelige forslag. Rådet har i sin fælles holdning fulgt indholdet, idéen og målsætningerne bag ændringerne af bestemmelserne i det oprindelige forslag.
Rådet har således omformuleret enkelte afsnit i det oprindelige forslag. Det har endvidere tilføjet nye afsnit, som går i den retning, som Parlamentet har ønsket, nemlig en større grad af sikkerhed. De nye artikler vedrører principper for kystfart, sanktioner og disciplinære foranstaltninger, kvalitetskriterier, helbredskrav, udstedelse og registrering af beviser, rederiernes ansvar samt havnestatskontrol. Disse artikler betyder sammen med de øvrige ændringer, at en række usikkerhedsmomenter er fjernet og reglerne er blevet lettere at fortolke.
Derfor finder jeg afslutningsvis, at Rådet i sin fælles holdning i høj grad har fulgt den holdning, som Parlamentet gav udtryk for. Takket være disse ændringer og forbedringer vil det blive muligt at tage et skridt fremad i retning af større sikkerhed til søs, som er den målsætning, som vi her i Parlamentet har stræbt mod i årevis og som vi fortsat vil arbejde på at opfylde.

Watts
Fru formand, på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil jeg gerne starte med at udtrykke min helhjertede støtte til dette forslag til direktiv om ændring af det oprindelige direktiv om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv. Det er endnu et positivt skridt i retning af forbedring af både sikkerhed til søs og beskyttelse af vores meget betydningsfulde havmiljø. Når man tænker på, at omkring 12.000 mennesker over hele verden har mistet livet til søs i det sidste årti - og at mere end 200 skibe forsvinder om året i hele verden, skal vi i Den Europæiske Union konstant være på vagt for at gøre opmærksom på og forbedre standarderne for sikkerhed til søs.
Det vigtigste aspekt af dette direktiv er den menneskelige faktor. Som ordføreren, hr. Parodi, helt korrekt pointerede, skyldes 80 % af ulykker til søs menneskelige fejl, og derfor bør dette spørgsmål spille en væsentlig rolle i vores maritime strategi til forbedring af sikkerheden og beskyttelse af miljøet. Det er yderst vigtigt, at søfolk opnår det nødvendige høje uddannelses- og certificeringsniveau for at være i besiddelse af det kompetence- og uddannelsesniveau, der er nødvendigt under tjeneste til søs for at kunne kommunikere effektivt med besætningen, følge instrukser og vejledning og lejlighedsvis - alt for ofte, er jeg bange for - håndtere krisesituationer. Fartøjer skal være bemandet med søfolk, der er i besiddelse af den nødvendige teoretiske og praktiske viden.
Nærværende forslag søger at inkorporere kravene fra konventionen fra 1995 vedrørende standarderne for uddannelse, certificering og overvågning for søfolk. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med både at holde trit med international maritim lovgivning og omsætte den til fællesskabslovgivning, så den kan fungere effektivt i alle europæiske farvande. Jeg håber, at Kommissionen fortsat vil opretholde dette niveau for forbedring af sikkerhed til søs. Forslaget til direktivet indeholder nye krav til uddannelse og certificering, herunder overvågning, og der indføres fælles kriterier til anerkendelse af søfolks certifikater udstedt i tredjelande.
Jeg kan tilslutte mig hr. Parodis glæde over, at Kommissionen har inkorporeret de fleste af Europa-Parlamentets idéer og målsætninger under førstebehandlingen. Det glæder mig at kunne sige, at hr. Parodi har haft held med at klarlægge og forbedre Kommissionens forslag, udrede uklarheder og forenkle teksten. Jeg var især imponeret over den vægt, ordføreren tillagde behovet for at tiltrække unge mennesker til søfartserhvervet og fremme beskæftigelsen inden for søfartserhvervet. I sin nylige meddelelse »Mod en ny søfartsstrategi« anførte Kommissionen, at der er en verdensomspændende mangel på kvalificerede og dygtige søfolk. Udviklingen af en europæisk politik til at hverve unge mennesker til søfartserhvervet er et væsentligt middel til at skaffe højt kvalificerede søfolk og afhjælpe arbejdsløshedsproblemerne i Europa, ikke mindst inden for søfartsområdet.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at rose ordføreren for den vægt, han tillagde værdien af et fælles arbejdssprog for at kunne arbejde effektivt og i særdeleshed håndtere krisesituationer. Jeg ser frem til gennemførelsen af dette direktiv i medlemsstaterne, som vil være endnu et positivt skridt i vores kampagne for sikkerhed til søs.
Jeg vil slutte af med at appellere til Kommissionen om at sikre, at dette ændringsforslag til direktivet gennemføres, omsættes og håndhæves af medlemsstaterne. Vi har for nylig erfaret, at 60 % af alle direktiver om transport inden for det indre marked endnu ikke er omsat af medlemsstaterne. Måske har kommissæren en kommentar til, hvordan vi bedst kan sikre, at dette betydningsfulde direktiv ikke kun støttes i Parlamentet og gennemføres af Rådet, men at det faktisk gennemføres af medlemsstaterne og deres håndhævelsesmyndigheder. Vi burde have en regelmæssig rapporteringsmekanisme til sikring af, at sikkerhedsstandarder over hele EU ikke blot opretholdes, men gennemføres og håndhæves på højt niveau.

Sarlis
Fru formand, for PPE-Gruppen vil jeg gerne understrege, at også vi støtter den fælles holdning, som den ændres med de tre ændringsforslag fra Transportudvalget, som vi også i dette udvalg var med til at stemme for.
Jeg vil også sige, at det direktiv, vi nu skal tage stilling til, er en ændring af et tidligere direktiv, 94/58, som Parlamentet også i sin tid havde stillet sig positivt til, og som altså er et direktiv, der allerede i høj grad er omsat til national lovgivning. Derfor er jeg optimist og overbevist om, at også ændringerne af dette første direktiv, som nu er emnet for denne fælles holdning, hurtigt vil indgå i de nationale lovgivninger.
Dette nye, ændrede direktiv betyder helt sikkert et stort skridt fremad. Det vigtigste område, hvor der er sket fremskridt, er dog de foranstaltninger, der nu indføres for at tiltrække nye søfolk til erhvervet.
Samtidig har det nye direktiv ryddet op takket være den klare sondring mellem uddannelse og tiltrækning af nye søfolk til erhvervet på den ene side og spørgsmål som besætningens arbejde på skibene på den anden.
Selvom vi alle glæder os over disse fremskridt med det nye direktiv, må jeg dog også anføre, at Kommissionen ikke har taget initiativer til positive foranstaltninger for den europæiske søfart.
Der er fremskridt med hensyn til sikkerhedsspørgsmål. Vi udvider kontrollen med skibe i de europæiske havne, ikke mindst hvad angår kvalifikationerne hos besætninger på skibe af enhver herkomst, der ankommer til europæiske havne, men vi har endnu ikke fået forelagt positive foranstaltninger, der kunne standse udflagningen fra de europæiske flåder. Her er der tale om en forsinkelse fra Kommissionens side. Det er som om Kommissionens evne til at få idéer er stivnet, og der fremlægges ingen forslag. Der er selvfølgelig et forslag om en søfartsstrategi, som imidlertid, på grund af de mange problemer i længere tid kun har bevirket, at billedet af den europæiske søfartspolitik er blevet endnu mere uklart.
Men jeg vil gerne sige, at det er på tide nu og at vi forventer en ny ånd, en ny tilgang til spørgsmålet om de positive foranstaltninger for søfartserhvervet, for ellers er vi nødt til at fortsætte med enten at danne de sekundære skibsregistre, så hvert land til sidst vil have sit eget sekundære skibsregister, eller at finde os i den fortsatte udflagning af den europæiske flåde til fordel for de mest usandsynlige flagstater, og det vil jeg gerne slå helt fast. Der er bittesmå østater, der har kæmpemæssige flåder. Jeg skal ikke opholde mig længere ved farerne, men blot fra denne talerstol i Parlamentet opfordre Kommissionen til at overveje sine handlinger med hensyn til det, som vi kalder "positive foranstaltninger for søfartserhvervet«.

Alavanos
Fru formand, også jeg mener, at hr. Parodis betænkning udgør et vigtigt bidrag til en forbedring af Rådets direktiv om ændring af direktiv 94/58, og vores gruppe vil støtte den. Jeg vil imidlertid gerne nævne to forbehold, der er baseret på vores erfaring med den græske søfart, en af de største søfartssektorer i Den Europæiske Union.
Det første forbehold vedrører påstanden om, at 80 % af ulykkerne skyldes menneskelige fejl. Vores erfaring i Grækenland fortæller os, at den menneskelige faktor givetvis spiller en stor rolle, men en meget større andel af ulykkerne skyldes, at der anvendes for mange gamle skibe, der kun vanskeligt modstår søen i hårdt vejr, og jeg kunne endda acceptere hr. Parodis holdning, hvis han blandt de menneskelige fejl også regnede den forbryderiske accept, der ofte udvises, så sådanne skibe får lov at sejle.
Det andet forbehold vedrører tiltrækningen af unge til erhvervet. Den tanke er helt rigtig, men de problemer, vi har i Grækenland, skyldes ikke, at de unge ikke tiltrækkes af uddannelsesmuligheder, der åbner for et karriereforløb i søfartserhvervet. Den situation vi har i dag i Grækenland er præget af en stadig mangel, formindskelse og indskrumpning af arbejdsmarkedet i søfarten, selvom Grækenland har en meget stærk flåde. Dette skyldes efter min opfattelse, at rederne ofte forsøger at tiltrække billige, uuddannede besætninger fra tredjelande, lande i Asien og sådanne steder, som så medfører, at udbuddet på denne del af Fællesskabets arbejdsmarked formindskes, men også at skibene sejler sikkerhedsmæssigt uforsvarligt.
De tre ændringsforslag, som hr. Parodi har fremsat, kan vi tilslutte os, både med hensyn til sundhedsmæssig egnethed, vagter på broen og hvileperiodens ophør. Vi bør imidlertid især være opmærksomme på spørgsmålet om kommunikationssprog. Der forekommer meget ofte store sproglige kommunikationsproblemer mellem besætningsmedlemmer, som ofte fører til ulykker. Og jeg vil gerne sige, at hele Grækenland er chokeret over de to store skibsulykker, der skete ved juletid og kostede mange mennesker livet.

Macartney
Fru formand, jeg vil ligesom mine kolleger lykønske hr. Parodi med det fremragende arbejde, og jeg hilser det konstruktive forløb, denne debat har haft, velkommen. Jeg vil også gerne tilslutte mig hr. Watts' bemærkninger om faren i forbindelse med søfart. Vi støtter i store træk hele betænkningen. Men jeg deler hr. Sarlis' og hr. Alavanos' bekymring om besætninger fra tredjelande, der er et stigende fænomen på søfartsområdet i EU. Det har skabt en del bekymring, ikke kun i Skotland, hvor jeg er fra, men i en lang række europæiske lande.
Havnestaterne bør tildeles en rolle i dette. Havnestaterne skal håndhæve de standarder, som vi med rette forventer af de europæiske lande. Jeg vil gerne sige til kommissær Bjerregaard, at udfordringen nu - set fra den europæiske befolknings synspunkt - er at opleve, at de standarder, som vi forventer, finder anvendelse på besætninger fra tredjelande. Ellers er der stor fare for menneskeliv på grund af manglende sprogkendskab og svigtende kommunikation. I et år, hvor det store tilløbsstykke er en film om Titanics forlis, har vi ikke brug for en påmindelse om, hvor frygtelige ulykker er, og vi ønsker at gøre alt, hvad der er muligt, for at forhindre ulykker.

Le Rachinel
Fru formand, kære kolleger, ulykkerne inden for søfarten med alvorlige konsekvenser for menneskeliv eller for floraen eller faunaen har nået et betydeligt omfang. I alt for mange tilfælde drejer det sig om fartøjer, der sejler under bekvemmelighedsflag og med en besætning, der ikke kommer fra medlemsstaterne, og som er billig arbejdskraft for rederne.
Front National har længe kritiseret denne form for virksomhedsflytning, som består i at benytte underkvalificeret ikke-europæisk arbejdskraft. Det er ikke kun dårligt for beskæftigelsen, men også farligt for sikkerheden om bord på fartøjerne og ved vores kyster. Vi skal altså modsætte os denne sociale dumping, hvor en polsk eller kinesisk sømand betales FRF 2.500 om måneden, mens en fransk sømand får over FRF 10.000.
Vi kan, gennem en systematisk politik med national fortrinsret ved ansættelse af søfolk og med direkte eller indirekte statsstøtte til handelsflåden, igen få gang i denne sektor og bevare den. Vi glæder os derfor over hr. Parodis betænkning, der har til formål at fremme et tilstrækkeligt højt og harmoniseret uddannelsesniveau samt et professionelt kompetenceniveau til fordel for større sikkerhed i den europæiske søfart.

Jarzembowski
Fru formand, kære kolleger, kære kommissær, dette er efter min mening et godt eksempel på, hvordan Ministerrådet og Parlamentet samarbejder. På grundlag af et godt forslag fra Kommissionen er vi reelt ved to behandlinger enedes om, hvordan vi kan skærpe søfolks uddannelse med henblik på deres egen beskyttelse og beskyttelse af borgerne og miljøet. For som flere parlamentsmedlemmer allerede har sagt - jeg er ikke helt sikker på, hr. kollega fra Grækenland, om jeg ville drage gamle skibe i tvivl -, substandard -skibe er det, sagen drejer sig om. Skibe kan være meget gamle, men hvis de er godt vedligeholdt og har en god besætning, kan de udmærket anvendes. Jeg tror virkelig, at den menneskelige faktor er en af hovedårsagerne til ulykker, og - på det punkt er vi her i formiddag sammen med den rigtige kommissær - ulykker til søs medfører hyppigt en enorm havforurening, som udgør en betydelig trussel for naturen og havet. For så vidt er spørgsmålet om uddannelse af søfolk for at forebygge ulykker også et indirekte bidrag til forebyggelse af havforurening og til beskyttelse af miljøet.
Jeg anser det for særligt vigtigt, at man her har skærpet forskrifterne for vagthold. Ganske vist må jeg sige til mine kolleger, at jeg ikke ved, om Titanic er et godt eksempel. Jeg tror, de vidste besked. De skulle blot have reageret rigtigt. Men firmaets økonomiske interesse gik forud for hensynet til beskyttelsen af borgerne. Vi skal sørge for, at det aldrig sker igen. For så vidt mener jeg, at disse forskrifter om vagthold er udmærkede. Lad mig endvidere gøre opmærksom på, at vi naturligvis ikke er færdige endnu, hvad vagthold angår. Hr. Parodi har endnu en gang fremsat et særdeles godt forslag fra førstebehandlingen. Fru kommissær, det ville være dejligt, hvis De ville støtte dette ekstra ændringsforslag fra Parlamentet, som tager sigte på yderligere at skærpe undtagelsesbestemmelserne for vagthold, for jeg mener, sikkerheden til søs må komme i første række.
Som sidste punkt vil jeg tilslutte mig mine kolleger. Det hjælper overhovedet ikke, at vi, Parlamentet og Rådet i overensstemmelse med Kommissionen, udarbejder den bedste lovgivning, hvis medlemsstaterne så måske nok fastsætter en lovgivning til omsætning af forskrifterne om uddannelse, men ikke sørger for, at det som led i havnestatskontrollen kontrolleres, at der også virkelig kun er veluddannede søfolk om bord på skibene. Jeg mener, at vi her også må bede Kommissionen - subsidiaritetsprincip eller ej - om at kontrollere som led i havnestatskontrollen, om forskrifterne om uddannelse også overholdes.

Bjerregaard
Fru formand, jeg er meget glad for, at ordføreren, hr. Parodi, er tilfreds med hovedlinjen i Rådets fælles holdning om uddannelse af søfarende, ligesom de fleste af talerne har været det. Derfor håber jeg også, at Parlamentet godkender den på plenarmødet. Kommissionen finder den fælles holdning helt igennem acceptabel, idet den stemmer overens med principperne i det oprindelige forslag, som blev støttet af Parlamentet. Desuden indebærer den en præcisering og især større konsekvens i forhold til de internationalt anerkendte krav, der findes i den reviderede STCW-konvention fra 1995. Hertil kommer, at der, som hr. Parodi anfører i sin indstilling i den fælles holdning, er taget hensyn til substansen i de vigtigste af de ændringsforslag, som Parlamentet vedtog under førstebehandlingen.
Jeg vil derfor gerne opfordre Parlamentet til ikke at insistere på de ændringsforslag, som stilles i betænkningen, da de rent faktisk er i modstrid med tre grundlæggende principper i direktivet. Den fælles holdning er udformet sådan, at den i størst mulig udstrækning stemmer overens med STCW-konventionen fra 1995. Ændringsforslag 1 rokker ved dette forhold, fordi det ændrer en ordlyd, der nøje svarer til regel 1/9 nr. 1 i konventionen. Jeg håber, at Parlamentet kan indse, at det ikke rigtigt giver mening at fravige dette princip.
Et andet grundprincip går ud på, at ændringsdirektivet ikke må gøre den ikke-bindende del B i den STCW-kode, der tjener som retningslinje for de nationale myndigheder, bindende. Den tilføjelse, der foreslås i ændringsforslag 2, svarer imidlertid til ordlyden i den ikke-bindende del B, hvorimod den fælles holdning stemmer helt overens med den bindende del A. Parlamentet vil under alle omstændigheder være bekendt med, at spørgsmålet om ikkebindende retningslinjer er omhandlet i syvende betragtning i den fælles holdning. Det tredje princip går ud på at bibeholde ånden i direktiv 94/58, som omhandler standarder for uddannelse af søfarende. Det var aldrig meningen, at direktivet skulle omhandle vagthold som sådan.
Inden for direktivets rammer er det faktisk lykkedes Kommissionen og Parlamentet at overtale Rådet til at inkorporere visse bestemmelser om vagthold i artikel 5 H, som vedrører egnethed til tjeneste, i den fælles holdning, nemlig bestemmelser om forebyggelse af træthed og de dermed forbundne sikkerhedsrisici. Det er spørgsmålet om minimumshvileperioder, som flere af talerne også har været inde på. Jeg håber, at Parlamentet på denne baggrund er enigt i, at bestemmelsen om vagthold i ændringsforslag 3 ikke passer til dette direktiv.
Fru formand, jeg har forsøgt fyldestgørende og klart at redegøre for, hvorfor Kommissionen ikke kan støtte de stillede ændringsforslag. Jeg opfordrer hermed Parlamentet til at genoverveje sin foreløbige indstilling til forslaget, således at vi kan få denne lovgivning på plads så snart som muligt.

Jarzembowski
Fru formand, når kommissæren efter alle disse lange drøftelser opfordrer os til at overveje vores forslag en gang til, så vil jeg sige, at jeg ville finde det langt bedre, at vi vedtager de tre forslag og beder Kommissionen om at overveje sin holdning en gang til, for det, hun har fremført, kan ikke billiges!

Watts
Fru formand, en række medlemmer rejste et stort spørgsmål, nemlig at det er meget godt, at Parlamentet, Kommissionen og medlemmerne kan nå til enighed om lovgivningsspørgsmål, men hvordan sikrer vi, at lovgivningen respekteres - ikke kun af alle medlemsstaterne, men også i forbindelse med skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag? Jeg kan forstå, at det er vanskeligt for kommissæren at reagere umiddelbart, men i fremtiden vil vi gerne have svar fra Kommissionen om, hvordan vi kan sikre, at denne meget væsentlige lovgivning finder anvendelse på alle skibe i europæiske farvande, uanset flag.

Parodi
, ordfører. (IT) Fru formand, jeg vil gerne meget kort sige til Kommissionen, at jeg har bemærket en vis manglende fleksibilitet i dens holdning. Jeg synes nemlig ikke, at man bør bede netop os, der stiller os til rådighed for at løse et meget alvorligt problem, der helt sikkert kræver en særlig indsats, om at slække på kravene, tværtimod bør det være Kommissionen, der i større grad vender blikket mod fremtiden og træffer beslutninger, der i højere grad er i overensstemmelse med ønskerne i de femten medlemsstater.

Bjerregaard
Fru formand, det er klart, at jeg vil bringe den besked, som Parlamentet har givet i dag, videre, men som bekendt er det jo ikke Kommissionen alene, der afgør, om en lovgivning skal blive til noget. Det, jeg udtrykte håb om i mine afsluttende bemærkninger, var, at vi snart kunne få gennemført den foreslåede lovgivning. Jeg føler mig helt overbevist om, at min medkommissær, Neil Kinnock, vil være meget opmærksom på, at medlemsstaterne også efterlever den lovgivning, som bliver vedtaget, og også vil tage de midler i brug, som vi har til rådighed med hensyn til gennemførelse af den vedtagne lovgivning. Men anmodningen var altså, at vi meget gerne ser, at vi snart får vedtaget en lovgivning.

Formanden
Mange tak, fru kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Transeuropæiske vandnet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0407/97) af Izquierdo Collado for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om den teknologiske bæredygtighed ved de transeuropæiske vandnet.

Izquierdo Collado
Fru formand, i dette Parlament har der været fremført meget vigtige taler, og jeg vil endda gå så langt som at sige smukke taler i forbindelse med vand, vand som ressource og som grundlæggende element i kulturen, der endog adskiller de forskellige folks kultur. Vand som grundlæggende ressource får stadig større betydning, efterhånden som tiden går, og det næste århundrede kan allerede skimtes som et moment af voksende betydning netop for vandressourcerne. Den Europæiske Union bør være meget opmærksom på netop denne grundlæggende egenskab ved en bæredygtig udvikling og sameksistens inden for det europæiske område, som vi arbejder for i Parlamentet.
Hvad har Den Europæiske Union gjort i forbindelse med vandressourcerne? Den har gjort vigtige ting, primært koncentreret omkring vandkvaliteten. Det er indlysende, at på dette tidspunkt, hvor vi lægger afgørende vægt på luftforureningen, og hvor der afholdes topmøder på verdensplan for at beskytte ozonlaget, kræves der beskyttelse af vandressourcernes kvalitet, en fast og stærk beskyttelse. Og jeg tror, at Kommissionen har en klar idé herom. Den er for øjeblikket ved at udarbejde et direktiv, som desværre er et ufuldendt direktiv. Vi har modtaget en meddelelse samt en ændring, og der er ved at blive udarbejdet en yderligere ændring, som måske ikke giver direktivet det bedste image, men der er ingen tvivl om, at Den Europæiske Union tager sig af vandkvaliteten. Det kan ikke benægtes. Og jeg tror, at beskyttelsen af vores vandressourcer er af grundlæggende betydning, og at det er vejen frem.
Men altså, fru formand, ud over kvaliteten er det også nødvendigt at tale om vandmængden. Da vi behandlede en undersøgelse om dette emne gennem STOA og under det parlamentariske initiativ, ramte den tilstedeværende kommissær, nemlig fru Bjerregaard - som lige i øjeblikket ikke hører mit indlæg, fordi hun ikke har høretelefonerne på - virkelig plet, da hun næsten for første gang talte på Den Europæiske Unions vegne om vandmængden. Det var efter hendes besøg i Andalusien, i Sevilla, hvor hun kunne se, at kun at tale om vandkvaliteten ikke løser de mange problemer, som Den Europæiske Union har i denne forbindelse. Og Den Europæiske Union kan rent faktisk give dette element ekstra værdi, for at optimeringen af vandressourcerne på unionsniveau bliver en realitet.
Det er tydeligt, at staterne arbejder med planer for vandløbssystemerne, og disse planer er nødvendige for at rationalisere vandet i de områder, hvor det rent geografisk udgør et grundlæggende element: At rationalisere de forskellige vandløbssystemer. Men det er nødvendigt at gå et skridt videre og gennemføre omledning af vand mellem vandløbssystemerne, hvis vi ønsker at løse de strukturelle problemer, der opstår i Den Europæiske Union, f.eks. oversvømmelser, tørke og ørkendannelse.
Derfor forsøger mit betænkningsinitiativ i høj grad at henlede opmærksomheden på, at det er nødvendigt, og at vi har pligt til allerede nu at begynde at udtænke en europæisk vandplan, en plan, som omfatter alle Den Europæiske Unions samlede behov, og som derfor forvalter vandressourcerne strategisk, med stor kapacitet og permanent, naturligvis samtidig med at miljøbeskyttelsen sikres, og det bliver muligt, at vandet netop bliver en ressource til reaktivering og miljøforbedring. Og inden for denne europæiske vandplan kunne man gennemføre talrige aktioner, både i områder, hvor der kan opstå oversvømmelser, og i områder med tørke. I betænkningen foreslår jeg et eksempel, som kan anvendes på andre områder, nemlig at vandløbssystemerne i Mellem- og Nordeuropa sammenkædes med vandløbssystemerne i Sydeuropa, hvor der er vandunderskud, uden at dette ville medføre nogen mærkbar forringelse af de mellem- og nordeuropæiske vandløbssystemer, da den merværdi, som omledningen af visse vandmængder kan have, kunne være en løsning til at forbedre de vandplaner, der er nødvendige for de sydeuropæiske stater, og som ikke sættes i gang, fordi de lange tørkeperioder på op til 6-7 år forhindrer, at der kan omledes vand fra vandsystemer med vandoverskud i Sydeuropa til vandsystemer med underskud i selve de sydeuropæiske stater.
Jeg vil gerne afslutte med at sige, at betænkningen er meget omfattende, idet emnet vand er et enormt følsomt område, og den viser med al tydelighed, at man ikke under nogen omstændigheder kan tage vand fra en stat uden dennes udtrykkelige samtykke.
Fru kommissær, jeg tror, at vi har mulighed for at arbejde i den retning, og der er store forhåbninger til, at Kommissionen, hvis Parlamentet godkender denne betænkning, kan fortsætte arbejdet med den.

Grossetête
, ordfører for udtalelsen fra Udvalget for Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. (FR) Som ordfører for Miljøudvalgets udtalelse, vil jeg gerne lykønske ordføreren hr. Izquierdo Collado med kvaliteten af den betænkning, han har forelagt for os. Han har påpeget den manglende balance med hensyn til vandressourcer, som findes inden for medlemsstaterne, bl.a. mellem Nord- og Sydeuropa. Det er vigtigt, at man ikke ser bort fra muligheden for at foretage en undersøgelse af det teknologisk gennemførlige i et givent netværk, som effektivt kan afhjælpe vandmangelen i visse europæiske regioner. Selvfølgelig bør en sådan undersøgelse vise os, at der findes en bæredygtig løsning, og derfor vil jeg gerne påpege, at det er vigtigt, at EuropaKommissionen giver sig i kast med denne prospektive undersøgelse.
Vi har ingen erfaring i Europa. Vi kender kun det forsøgsprojekt, der findes mellem den sydfranske region Languedoc-Roussillon og Barcelona-regionen i Spanien. Det er i øvrigt derfor, at jeg som franskmand er specielt optaget af dette emne. En prospektiv undersøgelse af vandoverførsel mellem to europæiske regioner skal selvfølgelig definere behovene på den ene side og mulighederne på den anden, dernæst de forskellige virkninger og potentialet i Europa. Denne undersøgelse må nødvendigvis have en generel karakter og tage alle aspekter vedrørende denne type vandnet i betragtning. Ordføreren forklarede i øvrigt dette glimrende.
Med hensyn til miljøet er det naturligvis nødvendigt, at undersøgelsen følges op af specifikke undersøgelser, som tager alle de miljømæssige aspekter i betragtning: indvirkning på landskabet, indvirkning på de naturlige levesteder, på økosystemerne og på den menneskelige aktivitet.
Jeg vil også gerne gøre det klart over for alle vores kolleger, som ordføreren gjorde det, for dette er vigtigt, at et sådant projekt, hvis det kan gennemføres, kun kan realiseres med samtykke fra det land, der skal omlede en del af sit vand til en region med vandmangel.

McNally
Fru formand, jeg vil gerne lykønske hr. Izquierdo Collado med det store arbejde, men også med hans snedige valg af et emne, der er af så stor betydning, og hans videnskabelige og teknologiske indgangsvinkel. Han har anvendt en STOA-undersøgelse, og det er præcis, hvad vi skulle gøre i Parlamentet for at afprøve vores synspunkter. Den pågældende STOA-undersøgelse klarlagde fuldstændigt, at dette er noget, som Den Europæiske Union bør håndtere. Det er naturligvis et emne af overvældende betydning, som vil dominere i det 21. århundrede. Det er ikke blot nødvendigt at se på vandkvaliteten, men også beliggenhed, tilgængelighed og forvaltning. Vi skal have en europæisk undersøgelse af vandressourcerne i Fællesskabet.
Da projektgruppen blev oprettet af fru Cresson, blev vandressourcer angivet som et af hovedemnerne. Vi har brug for undersøgelser om skovrejsning. Vi må lære af de fejl i de seneste to-tre århundreder, som har resulteret i store ørkenområder. Vi må se på, hvordan vandressourcerne kan bevares. Vi skal have overblik over vandets beliggenhed og anvendelse af infrastrukturer. Når vi foretager alle disse undersøgelser, må vi se på den virkning, infrastrukturerne vil have på miljøet. Det pilotforsøg, der beskrives i hr. Izquierdo Collados betænkning, og som jeg kun har ros til overs for, vil være en fremragende måde i praksis at erfare, hvordan det ville være muligt. Dette kontinent skal have overblik over vandressourcerne så hurtigt som muligt. Lad os ikke vente, til vi har haft flere kriser. Det er nødvendigt med meget grundige undersøgelser af virkningerne, før vi foretager et sådant forsøg. Det er én betingelse. En anden betingelse er, som hr. Collado sagde, at vi skal have den ubetingede og indforståede accept fra alle de medlemslande, hvis vandforsyninger bliver inddraget i et sådant vandnet.

Estevan Bolea
Fru formand, for det første vil jeg gerne sige, at vi finder dette betænkningsinitiativ fra hr. Izquierdo Collado meget hensigtsmæssigt, men at det for øjeblikket ganske enkelt drejer sig om at vurdere den teknologiske bæredygtighed af de transeuropæiske vandnet. Vi arbejder her i Parlamentet, i Den Europæiske Union, på det femte rammeprogram for forskning og udvikling, og her lægges der stor vægt på emnet vand. Og der lægges stor vægt på det, mine damer og herrer, fordi størstedelen af parlamentsmedlemmerne er overbevist - og de der ikke er, vil meget snart se det - om, at vand er meget vigtigere end olie, gas eller nogen anden energiform, fordi uden vand er der intet liv.
Men det er sandt, at alt, hvad der udledes af denne undersøgelse, bør medtages i vandforvaltningspolitikken, der, som hr. Izquierdo Collado har fremført det, er i sin vorden, i sin begyndelse, i Den Europæiske Union.
Den, der gennemfører denne undersøgelse, bør for det første analysere alternativerne, og det første alternativ er en bedre udnyttelse af vandet. Vi kan spare meget vand, hvis vi udnytter det bedre. For det andet skal andre kilder tages i betragtning, f.eks. afsaltning af havvand, som er af grundlæggende betydning for Den Europæiske Union, der fremstiller teknologisk udstyr, som kan eksporteres til andre lande, idet vand i det 21. århundrede vil blive det store problem, og det er ikke umuligt, at der vil opstå krig på grund af vandet, mine damer og herrer. Vi taler altså om et teknologisk spørgsmål af største vigtighed. For det tredje skal der udarbejdes energiregnskaber. Efter min opfattelse bliver det store problem for disse net, netop energiregnskaberne. Hvis vi bruger for meget energi, hvis energiresultaterne ikke er acceptable, hjælper disse net ikke meget. Men under alle omstændigheder er der mange vandløbssystemer, som allerede er forbundet, og der er ved at blive gennemført omledninger mellem dem. Men det er naturligt, at vi først gennemfører disse sammenkædninger og omledninger i vores egne lande.
Fru formand, det land, som hr. Izquierdo Collado og jeg tilhører, nemlig Spanien, råder over store mængder vand, men det er dårligt fordelt både sæsonmæssigt og territorialt. Vi har alt vandet nordpå, i Cantabrien, og meget lidt sydpå. Vi vil derfor undersøge disse handlinger behørigt i vores eget land, og såfremt det bliver hensigtsmæssigt, og hvis Unionen beslutter det, vil vi tilslutte os en politik for det transeuropæiske vandnet. Naturligvis skal de økonomiske forhold undersøges. Vandet bliver dårligt forvaltet, det er dårligt planlagt, der er ikke afsat tilstrækkelige økonomiske ressourcer til det, især ikke i kommunerne. Og jeg mener, at den, som udfører en teknologisk vurdering, skal tage dette i betragtning. Det er tydeligt, at det er nødvendigt at vurdere miljøpåvirkningen, det kræves i den europæiske lovgivning. Men man burde også gennemføre en strategisk vurdering af selve planerne.
Jeg vil sige til ordføreren, at Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter hans betænkning, selvom nogle af medlemmerne har deres tvivl, måske fordi de ser anderledes på dette vigtige emne. Men under alle omstændigheder lykønsker jeg Dem.

Lindqvist
 Fru formand, dette kan synes at være et lidt mærkeligt spørgsmål for os i EuropaParlamentet. Vand er imidlertid livsvigtigt for alle. Det er en naturressource, som alle behøver for at overleve. Derfor er det naturligt, at man også diskuterer det her.
Man må dog stille to spørgsmål. Det første spørgsmål er, om dette er et anliggende for Den Europæiske Union. Eller er det et anliggende, der naturligt falder ind under subsidiaritetsprincippet, det vil sige, er det medlemsstaternes ansvar? Det andet spørgsmål er, om de forslag, som fremlægges i denne betænkning, er gode. Forslagene om at i stor skala sammenkoble europæiske vandnet, er de gode? Disse to spørgsmål vil jeg forsøge at besvare for Den Liberale Gruppe.
For det første gælder det i dag, at regler, der regulerer naturressourcer, er nationale, f.eks. skov, mark og vand har vi jo i alle lande nationale lovgivninger for. Det er naturligt, da skove og marker ligger i nationalstaterne. Også for vand har vi national lovgivning. Der er imidlertid en forskel, nemlig at vandet løber mellem forskellige lande. Floderne løber gennem forskellige lande, søsystemerne er fælles. Derfor er der en fælles interesse i at værne om naturressourcen vand, både når det gælder vandets kvalitet og at alle skal have adgang til det. Så er spørgsmålet: Er forslagene om en sammenkobling af vandsystemerne gode? Man må virkelig sætte spørgsmålstegn ved, om det er den rigtige vej. Er det rigtigt, at vi mennesker skal gribe ind i naturlige vandsystemer med anlæg og løsninger i stor skala? Vi ved ingenting om, hvilke konsekvenser det kan få for grundvandet, klimaet og miljøet. Det er til og med sådan, at mange af de problemer, der skyldes vandmangel, tørke eller oversvømmelser, og som vi forsøger løse her, er forårsaget af vores menneskelige indgreb, f.eks. skovfældning, beplantning, tidligere vandreguleringer.
Hvis vi skal gøre noget, må vi altså i første omgang optimere de anlæg, der allerede findes, for på den måde bedre at udnytte vandet i Europa. Konklusion: Hovedsageligt et nationalt anliggende, men bestemt et fælles ansvar for at udnytte vandet fornuftigt og at alle får adgang til det. Den Liberale Gruppe accepterer en undersøgelse, men i første omgang bør den indrettes på eksisterende anlæg. Selv vil jeg afstå fra at stemme.

Holm
Hr. formand, i denne betænkning af Izquierdo Collado fremhæves det, at der i EU-landene findes forskellige forhold vedrørende adgang til vand. I en region kan der være mangel på vand, mens der i en anden i en vis situation kan være en stor overflod af vand. Det er simpelthen naturens love, der råder. At foreslå som ordfører, at vi skal tage initiativ til at forsøge at hæmme naturlovene og omfordele vandet, så det bliver mere ligeligt fordelt i EU-landene, er for mig helt fremmed.
Sandheden er også den, at det ofte er mennesket, som i høj grad står bag de vandproblemer, vi har, blandt andet på grund af landbruget eller ved bygningen af diverse infrastrukturprojekter. Et eksempel på dette er Hallandsåsen i Sverige, hvor grundvandsniveauet blev sænket under de fastlagte kriterier, fordi der skulle bygges en tunnel genom åsen. Menneskets måde at leve på er en del af forklaringen på dagens problemer med vandmangel henholdsvis overflod af vand.
Det virker som om, man nu tror, at løsningen er at manipulere vandløbene yderligere. Det indebærer indgreb i naturen. Det er principielt uigenkaldeligt og bør derfor ikke gennemføres under hensyn til forsigtighedsprincippet.
Selvfølgelig skal vi behandle vandspørgsmålet her i Parlamentet, da det er livsvigtigt, hvilken slags vand vi har. Det er især vandkvaliteten, som kan være et EU-anliggende, og hvor vi på EU-niveau skal forsøge at opnå noget. Vi må ikke gøre indgreb i naturen for at ændre eller manipulere vandløbene.
V-gruppen vil ikke støtte denne betænkning og stemmer derfor nej ved den endelige afstemning, som vi gjorde, da den blev behandlet i udvalget.

Novo Belenguer
Hr. formand, for det første vil jeg gerne fremføre vores fulde støtte til den betænkning, der er fremlagt af hr. Izquierdo Collado, og især til det implicitte budskab, der introduceres i denne betænkning - og som jeg tror, alle har opfattet - for en effektiv gennemførelse af de transeuropæiske vandnet er et vigtigt punkt for den økonomiske og sociale samhørighed. Jeg tror ikke, at der, som det er blevet sagt her, er tale om at styre regnen, men på en eller anden måde om at genbruge eller være forberedt på ikke at miste en eneste dråbe af denne så livsvigtige væske og endvidere at forhindre de oversvømmelser, som vi så ofte har drøftet her.
Jeg tror, at også UNESCO har udtalt sig i samme ånd ved at angive, at der i dag dør 12 millioner mennesker om året på grund af vandmangel og ved at advare om, at om 25 år vil over 50 lande lide under mangel på denne livsvigtige væske, og der vil måske endda opstå alvorlige situationer som følge af dette behov.
Vi må virkelig være bevidste om, at den internationale lovgivning på området er utilstrækkelig, og at mange lande endda er uvidende om kapaciteten af deres vandressourcer. I denne forbindelse vil vi gerne nævne det forslag, som for øjeblikket studeres og drøftes i UNESCO, om, at Valencias tusindårige vanddomstol i fremtiden kan anvendes som internationalt referencepunkt, hvilket kan forhindre nogle af de konflikter, som kunne opstå i det 21. århundrede.
Vandmangelen i visse regioner udgør et yderligere naturproblem, og for at løse det sammen og her fra Parlamentet må vi opfordre til solidaritet mellem alle folk i Europa og fremme en virkelig bæredygtig udvikling i alle europæiske regioner, en udvikling, hvor vandnettene, hr. formand, har stor betydning.
Et godt bidrag til udviklingen i disse regioner vil derfor være at oprette et transeuropæisk vandnet, hvor et fælles gode, nemlig vandet, udgør et led i det fælles mål, nemlig Europa.

Pinel
Hr. formand, hr. Izquierdo Collados betænkning omhandler et emne, som man måske endnu ikke helt har erkendt vigtigheden af: Vandet vil sandsynligvis i højere og højere grad få geostrategisk betydning i de kommende årtier.
Vi må heller ikke glemme, at når vandressourcerne mindskes kraftigt, især, men ikke udelukkende i det sydlige Europa, skyldes det først og fremmest den menneskelige aktivitet, der ofte udføres uansvarligt. Inden man ved, om det overhovedet er muligt at oprette transeuropæiske vandnet, må man først og fremmest spørge sig selv, om det er ønskværdigt. Det er sandt, at ikke alle nationer har lige store vandressourcer. Men det er en fejltagelse at tro, at denne ressource er ubegrænset i nogle lande. Man vil dele rigdommen, men man risikerer at komme til at dele mangelen.
Planer om at transportere drikkevand over hundredvis, endda tusindvis af kilometer, ville måske være til fordel for visse industrier, men det ville først og fremmest være en falliterklæring fra modtagerregionerne, der således afstår fra at føre en egentlig vandpolitik. Denne politik kan kun være lokal, takket være beskyttelse af vådområder, bevarelse af flodmundinger, takket være et landbrug og en industri, der er mere besparende, takket være effektiv genbrug af spildevand, og om nødvendigt med en avanceret teknologi til afsaltning af havvand.
Denne ressource bør forvaltes så tæt som muligt på forbrugsstederne. Regnvand skal opsamles og indvindes og tilløbet til grundvandspejlet skal gøres lettere. Dette er det stik modsatte af, hvad intensive produktions- og områdeplanlægningsmetoder gennem 50 år har ført med sig. Vi skal holde op med at rydde hegnene, stoppe vandhullerne til og dæmme op for vandløbene. Vi skal desuden gendanne de skovarealer i middelhavsområdet, der er ødelagt efter skovbrande. De spiller også en rolle i gendannelsen af vandreserverne. Derimod vil et kontinentalt netværk til vandtransport være en spildfaktor, der kan føre til uansvarlighed og derfor, hvis vi ikke passer på, til mangel på langt sigt.
For øvrigt er jeg overrasket over at konstatere, at der i denne betænkning ikke nævnes brugen af vandnet til transport af varer, når det er en mulighed, hvis vejnettet og jernbanen er fuldt belastet, eller endda til transport af personer i forbindelse med turistaktiviteter.
Afsluttende vil jeg understrege, at hvis man skal forbedre situationen med hensyn til det reelle vandunderskud, må man først og fremmest gribe ind over for grundene til ørkendannelsen, hvilket kan lade sig gøre, eftersom størstedelen af disse er menneskeskabte. Det er ligeledes vigtigt at prioritere lokale løsninger, snarere end at kaste sig ud i storstilede byggerier. Det er på dette niveau, at fælleskabssolidariteten bør komme til udtryk.

Linkohr
Hr. formand, mine damer og herrer, hvor vigtigt vandet er, vil vi sandsynligvis først vide, når vi ikke har det mere. Det er derfor ikke en tilfældighed, at det er vores spanske kollega, som har taget emnet op. Jeg vil gerne her støtte ham kraftigt. Der var hos os i Parlamentet også i dag en vis ophidselse at spore blandt kollegerne fra Norden, som frygter, at Syden vil tage deres vand fra dem. Men det forholder sig her egentlig omvendt, for med hver tomat og hver appelsin, vi spiser i Norden, og som kommer fra Syden, tager vi egentlig vand fra dem i Syden.
Enhver turist, som rejser til Spanien eller til landene i Syden, forbruger vand. Hvis jeg for eksempel antager, at hver turist forbruger to til tre liter vand om dagen, så betyder det alene med antallet af turister i Spanien et ekstra vandforbrug på en til tre millioner kubikmeter. Det vil altså sige, at vi allerede i dag har en handel med vand, blot i det skjulte. Tænk på de mange flasker mineralvand, Perrier, Apollinaris, San Pellegrino, og hvad de alle sammen hedder, som sendes ud i verden. Det er alt sammen handel med vand, som går via flasker, ikke via rørledninger.
Da romerne endnu regerede, havde de i Köln en vandledning, som var over 70 km lang. Det havde de også i andre byer. Hvorfor skal vi ikke også i dag overveje grænseoverskridende vandledninger? Jeg anser det for en ganske normal ting. Det, som hr. Pinel sagde tidligere, er rigtigt. Vi skal ikke kun beskæftige os med vandledninger, men også med en fornuftig forvaltning af det eksisterende vand, men jeg mener, at det er så selvfølgeligt, at man ikke engang behøver at nævne det, man skal frem for alt gøre det.
I et Europa uden grænser skal også vandet spille en rolle, og ikke kun olie, gas eller elektricitet, de transeuropæiske net, som vi allerede har. Hvorfor skal vand ikke spille en tilsvarende rolle? I forvejen mener jeg, at det ifølge EUtraktaten også er en vare eller en tjenesteydelse, som under alle omstændigheder er omfatttet af EU-traktaten og ikke er undtaget fra de normale varer.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, i Europa findes der landområder uden vand og områder, hvor der af og til er for meget vand. Også andre naturressourcer som skov, grus, malm, olie osv. er på samme måde ujævnt fordelt. Vil det for eksempel være rigtigt at kræve en jævn fordeling af olivenolieressourcer mod en formel erstatning? Der findes jo et temmelig stort landområde uden olivenolie.
Omlægninger af vandløbene har altid forårsaget radikale ændringer i økosystemet. Der henvises til kanaler i Provence og Californien uden begrundet og kritisk granskning. Der er ligeledes grund til at nævne en tilsvarende omlægning af vandløb ved Aral-søen, hvilket resulterede i en økologisk katastrofe. Før der tages beslutninger af nogen art eller foranstaltninger påbegyndes, bør der først udarbejdes en global redegørelse om virkninger af vandløbsomlægninger, kanaler og lignende foranstaltninger på økosystemet med en samtidig vurdering af deres samfundsøkonomiske og økonomiske følger.
Det europæiske tilfælde kompliceres af, at virkningerne rammer flere stater. Der findes rigeligt med forskellige erfaringer, endda fra lange perioder, men der er næppe foretaget en mere grundig analyse af dem. Der bør laves en redegørelse af et uvildigt undersøgelsesinstitut eller en konsulentvirksomhed om dette. Desuden er der store forskelle mellem forskellige lande med hensyn til ejendomsretten til vand og landområder. Det findes lande, hvor grundvandet hører til jorden og dermed totalt ejes af private. Det er ikke passende, at Den Europæiske Union blander sig i de nationale bestemmelser om ejendomsret.
I det foreliggende forslag til beslutning er det blandt andet positivt, at der nævnes oprettelse af vandmarkeder. Denne sag er der grund til at fremhæve kraftigere, da alt foregår inden for rammerne af den frie markedsøkonomi. Turisterne i Spanien køber jo også deres vand. Der bør i hvert flad gøres status over vandressourcerne, og de bør beskyttes ved hælp af direktiver i Den Europæiske Union og først og fremmest under hensyntagen til den nationale lovgivning.

Voggenhuber
Hr. formand, en af de forrige talere, hr. Linkohr, spurgte, hvorfor man ikke skal overveje handel med vand, og tilføjede desuden den bemærkning, at vand jo til syvende og sidst også kun er en vare. Han udtrykte en smule forundring over den ophidselse, som dette emne forårsager i de vandrige lande. Jeg kommer fra Østrig, ophidselsen i mit land er meget stor, og derfor kan jeg måske hjælpe ham lidt med dette spørgsmål.
For en del mennesker i Europa kan ethvert problem i virkeligheden løses ved, at det bare repræsenterer en vare. Alt er en vare, hvor der er efterspørgsel. Sådan behandles kloning, sådan omtales prisbinding for bøger i Tyskland. Alt er en vare, og det kan man jo så overveje. Mit spørgsmål er: Hvordan overvejer man det? Hvorfor overvejer man ikke årsagerne til vandmangelen? Hvorfor overvejer man ikke en europæisk strategi til en europæisk vandlovgivning, en retlig, politisk og teknologisk startegi til sanering af de belastede vandressourcer, til besparelser, til genbrug? Hvorfor beskæftiger man sig ikke med de forkerte udviklinger inden for landbruget og med monokulturerne, som bidrager til denne knaphed på vand?
Reform af landbruget - jeg tror, det er vigtigt, at mennesker i de vandrige lande har tillid til, at en og anden politiker, hr. Linkohr, forstår værdien af denne vare og har en idé om, hvordan for eksempel vandret i Østrig i flere århundreder har bidraget til, at der stadig findes vandreserver i denne kvalitet. Men det tales der overhovedet ikke om på europæisk plan. I stedet for lyder det: Der, hvor der - uanset årsagen - er vandmangel, der, hvor vandkvaliteten ikke er i orden, der må man hellere bygge en ledning fra de steder, hvor der stadig findes noget, og så mener man at have løst problemet. Det skaber mistroen, og det er grunden til ophidselsen, og vi skal gøre os helt andre overvejelser, hvis vand ikke bare skal være en vare, men menneskene også fortsat skal være bevidste om værdien af denne vare.

Kronberger
Hr. formand, jeg kan naturligvis i princippet forstå problematikken i de lande, som har forvaltet deres vand anderledes, og hvor det nu er en mangelvare. Men hvor som helst vi støder på systematiske eller strukturelle problemer, forsøger vi at korrigere ved gigantiske indgreb i naturen. Det er helt sikkert den forkerte måde. Det kan ikke fungere på langt sigt. Før man går i gang med at overveje stort anlagte ledningssystemer, bør man overveje, hvordan man kan sikre vandreserverne lokalt. Vi vil have et ganske stort behov for at undersøge virkningerne på mikroklimaet og vegetationen i primære vandområder. Jeg mener helt klart, at vi ikke blot kan påvirke regnen, men vi påvirker den allerede ved vores handlinger. Jeg tror, at der her findes enorme uudnyttede muligheder for at gøre mange gode ting for ressourcen vand, også i de lande, hvor der for tiden er problemer. Jeg mener, at vi bør bruge denne diskussion som anledning til at overveje konkrete løsningsforanstaltninger. De kan ikke bestå i, at vi her organiserer en yderligere sammenkobling af net og tror, at vi kan klare ægte problemer ved hjælp af en skinløsning.
Vi kan derfor ikke på nuværende tidspunkt tilslutte os denne betænkning. Men vi vil gerne konstruktivt henvise til, at vi skal bruge denne diskussion som anledning til og chance for at overveje decentrale vandstrukturer og investere penge, for hver ecu, som gives ud her, vil kunne betale sig på mellemlangt og langt sigt, det er jeg dybt overbevist om.

Bösch
Hr. formand, De mærker nok, at det åbenbart er et meget østrigsk emne, som denne betænkning har bragt på bane, og jeg ville egentlig have været meget taknemmelig, hvis den forrige taler fra Det Liberale Parti havde brugt de samme ord, som han har brugt i Østrig i forbindelse med denne betænkning, nemlig at der nu udkæmpes et slag om vandet i EU. Der ser det hele lidt anderledes ud, og der er man temmelig langt væk fra konstruktive tiltag, som man så her i Parlamentet bekvemmer sig til at bidrage til eller lader som om, man bidrager til.
Vi anerkender denne betænknings kvaliteter. Vi ved, at vi her overhovedet ikke opfinder ny ret i Den Europæiske Union. Vi ved også, som vores ordfører allerede har gjort opmærksom på, at der desuden findes et punkt 18 i denne betænkning, ifølge hvilket vand ikke uden medlemsstaternes udtrykkelige samtykke kan overføres i Unionen. Dermed befinder vi os på de europæiske traktaters grund, og jeg mener, vi vil få relativt få problemer med dette.
Selvom jeg synes, denne betænkning er temmelig spansk, så bifalder jeg det i denne forbindelse, som det allerede er nævnt af talere, både af kollegerne Linkohr og Voggenhuber, at vi her i Parlament endnu en gang beskæftiger os med et af de vigtigste goder, nemlig med vandet. En konservativ kollega har da også med rette henvist til, at der absolut stadig, også i de sydlige lande, findes muligheder for at udnytte og fordele vandet mere effektivt. Det må stå os klart, at når vi taler om rent vand, må vi i fremtiden også tale om ganske mange penge. Når vi tager fat på denne vandproblematik, skal vi tænke på at udforme nye politikker i Europa, en ny landbrugspolitik, hvor den nuværende absolut ikke tager hensyn til vandet, eller for eksempel også transportpolitikker, som i realiteten heller ikke på nogen måde ser vandet som et problem.

Flemming
Hr. formand, jeg har stor forståelse for enhver bilateral aftale i denne forbindelse, og jeg ønsker Spanien og Frankrig alt godt. Jeg er også taknemmelig over for parlamentsmedlemmerne i min gruppe, frem for alt fru Grossetête, fordi de har stemt for et ændringsforslag, som jeg tillægger stor betydning, og som entydigt præciserer, at adgang til en medlemsstats vand uden dennes udtrykkelige samtykke er fuldkommen udelukket. Vi kan kun stemme for, hvis dette forslag vedtages.
Jeg mener, at der i alle stater allerede i dag findes ganske strenge og præcise nationale bestemmelser om, hvem der på hvilken måde har adgang til vandet, og hvor meget mere bør dette gælde for bilaterale forhold? Men lad mig sige en enkelt ting med adresse til de stater, som skeler grådigt til deres naboers vand. Forvalter de virkelig deres vand omhyggeligt? Hvad ledes der ud i vandet fra industrien, fra fabrikkerne, fra husholdningerne? Urenset, i gruopvækkende snavset og farlig tilstand tømmes der vand ud i vores floder og søer. Det går ikke på den måde! Enhver skal først holde sine egne grundvandsreserver rene, og først derefter har man moralsk ret til overhovedet at skele til naboen! Jeg mener, at først når hvert land forvalter sit eget vand så omhyggeligt som overhovedet muligt, kan vi overveje transeuropæiske vandnet. En ting må også være klart: Kære fru kollega McNally, jeg sætter stor pris på Dem, men føre krig vil vi ikke, heller ikke om vandet! Derfor skal vi her meget nøje respektere ejendomsretten.

Lukas
Hr. formand, nu har snart alle østrigere her i Parlamentet udtalt sig om dette emne, men de har dog endnu ikke sagt det hele alle sammen. Jeg vil gerne sige til hr. Bösch, at det, jeg fremfører her, har jeg sagt i nøjagtig samme form i Østrig, og det er ikke en skrækkampagne, det er simpelthen en bekymring på trods af al forståelse for problemerne i andre medlemsstater af Den Europæiske Union. Denne betænkning går i sin grundlæggende filosofi ud fra den farlige opfattelse, at de naturrigdomme, som er ulige fordelt i de suveræne stater i Den Europæiske Union, kan omfordeles overnationalt. Vand er ikke en naturressource, som tilhører Den Europæiske Union, således som det fremføres i punkt D, men en naturressource, som kun befolkningerne i de lande, på hvis territorium den befinder sig, kan disponere over. Den tanke at gøre kvantitative aspekter ved den fælles vandpolitik til prioriteret politik for Den Europæiske Union afviser vi med største bestemthed.
Betænkningen berører dog nogle punkter, som kan være det rigtige udgangspunkt for en løsning af problemerne i lande med vandunderskud, f.eks. tekniske foranstaltninger til at forbedre vandledningernes dårlige tilstand, beplantning med skov eller afsaltning af havvand. Det er frem for alt nødvendigt at optimere eksisterende lokale anlæg, hvilket vil føre til en væsentlig forbedring af tilstanden i de vandfattige regioner. Et indgreb fra Kommissionens side i de kvantitative aspekter af vandpolitikken vil derimod stride mod subsidiaritetsprincippet og skabe yderligere unødvendige overnationale kompetencer, som kun kunne føre til spændinger i medlemsstaterne. Den kvantitative vandpolitik er og bliver udelukkende de suveræne staters anliggende.

Bjerregaard
Hr. formand, ærede medlemmer, allerførst vil jeg sige tak for initiativet fra udvalget. Det afspejler borgernes stadig stigende interesse for spørgsmålet om vandressourcer. Det drejer sig ikke kun om drikkevand, men i det hele taget om vand som en knap ressource, der må gøres en fælles indsats for at beskytte. Jeg kan helt bekræfte, hvad ordføreren, hr. Collado, sagde om, at det gjorde et stort indtryk på alle ministrene, da de besøgte Andalusien og oplevede den store mangel på vand. Heldigvis kan man jo sige, at der senere - jeg har netop igen besøgt området Doñana - er kommet vand til området, så situationen er ikke så desperat, som den var på daværende tidspunkt. De vil altså være klar over, at jeg lægger stor vægt på spørgsmålene om vandforvaltning og beskyttelse af vandressourcerne, og, som De ved, godkendte Kommissionen i februar og november 1997 et forslag til rammedirektiv om vandressourcer, der skal fungere som det centrale virkemiddel i den europæiske vandpolitik. Det var jo rent faktisk Parlamentets Miljøudvalg, der sammen med andre institutioner tog initiativ til en omlægning af den europæiske vandpolitik med symposiet om vand i juni 1995.
Ganske kort et par bemærkninger om forslaget til rammedirektiv om vandressourcer, fordi det jo for tiden er til behandling både i Parlamentet og Rådet, og fordi det indeholder en række væsentlige nyskabelser. For det første vil det udvide beskyttelsen til at gælde alle vandressourcer og også fremme bæredygtighed i forbindelse med udnyttelsen af disse ressourcer. For det andet vil dets mål være at opnå en god status for alle vandressourcer. Midlet er at kombinere grænseværdier for udledning med et mål for vandkvalitet. Hvor regioner eller medlemsstater er fælles om vandløbssystemer, skal de fastsætte deres mål i fællesskab. For det tredje er der spørgsmålet om vandmængder og beskyttelse af vandressourcer. Det tages der også stilling til. Vandindvinding underlægges en tilladelsesprocedure, og det opstilles som mål at sikre, at der er ligevægt mellem indvinding og naturlig nydannelse af vand.
Og sidst men ikke mindst vil det vandpolitiske rammedirektiv øge gennemskueligheden og sikre inddragelsen af alle berørte borgere og parter, når der udarbejdes forvaltningsplaner eller vandløbssystemer. Det vil altså sige, at væsentlige emner, som rejses i forslaget til beslutning, allerede er taget op i det foreslåede rammedirektiv for vandressourcer. Og lad mig give et par eksempler: beskyttelse af både vandkvalitet og vandmængde, betaling for vandanvendelse med fuld omkostningsdækning, vurdering af eksisterende anlæg og bedst mulig udnyttelse af dem, øget gennemskuelighed og inddragelse af borgerne i vandforvaltningen.
Der er imidlertid nogle af de spørgsmål, der tages op i forslaget til beslutning, som Parlamentets Miljøudvalg betragter med en vis tilbageholdenhed for nu at udtrykke det på den måde. Det gælder især sammenknytningen af Europas vandløbssystemer ved hjælp af kunstige vandløb. I Miljøudvalgets udtalelse, og jeg citerer »insisteres (der) på, at Den Europæiske Union for øjeblikket ikke råder over den knowhow og erfaring, som er nødvendig for at kunne gennemføre sådanne net«. Jeg må indrømme, at jeg deler Miljøudvalgets skepsis på dette punkt.
Kommissionen er overbevist om, at problemer først og fremmest skal tackles ved kilden. Det er derfor, at forslaget til vandpolitisk rammedirektiv forpligter medlemsstater og regioner til i fællesskab at søge at løse deres vandproblemer inden for fælles vandløbssystemer, men ikke sigter mod store omledninger af vand mellem vandløbssystemer. For øjeblikket udviser - og det har også flere talere været inde på under debatten - medlemsstaterne og deres regioner helt forskellige mønstre af vandrelaterede problemer og også helt forskellige strategier for løsningen af dem. Det er for mig at se en af grundene til, at både institutioner, medlemsstater og ikkestatslige organisationer er enige i, at der er behov for en ny europæisk vandpolitik, og jeg deler mange af de udtalelser, der er kommet under debatten, om, at det bliver et af de store spørgsmål i fremtiden. Hvis man i denne fase forpligtede Fællesskabet til at oprette et vandnet, så ville man efter min mening ikke følge de principper om bæredygtig udvikling og om bekæmpelse af miljøproblemer ved kilden, som er foreskrevet i traktaten, og som også er en af grundpillerne i det foreslåede vandpolitiske rammedirektiv. Desuden - og her vil jeg igen pege på Miljøudvalgets udtalelse - er det nok for tidligt at tage fat på en undersøgelse, der dækker hele Fællesskabet. Først når rammedirektivet om vandressourcer er vedtaget, og der er opstillet sammenlignelige mål, vil der foreligge de nødvendige data.
Jeg føler, at jeg har støtte til denne holdning i Miljøudvalgets udtalelse og i punkt 8 i forslaget til beslutning, hvori der henvises til mulighederne for, og jeg citerer »en bedre udnyttelse af allerede eksisterende anlæg«, og vigtigheden af »at forvalte bedre, inden der investeres«. Men det foreslåede rammedirektiv ville ikke på nogen måde forbyde sådanne løsninger i bestemte regioner, hvor man har klarhed over kendsgerninger og vurderinger, respekterer de miljøpolitiske målsætninger og har opnået enighed mellem parterne.
Under udviklingen af en ny europæisk vandpolitik har det fra starten været min hensigt som miljøkommissær at rådføre mig med alle interesserede og berørte parter. Når jeg nu ser tilbage på denne høringsproces, så må jeg betragte den som overordnet vellykket, både fordi vi har fået meget værdifulde input, og fordi der har været almindelig tilslutning til det synspunkt, at der er behov for en ny vandpolitik, og til den struktur, den har fået i forslaget. Og det er også i det lys, jeg ser den meget spændende debat, der har fundet sted i Parlamentet her til morgen. Jeg er overbevist om, at det foreslåede rammedirektiv for vandressourcer vil blive et godt grundlag for et samarbejde om bæredygtig vandforvaltning mellem EU-institutionerne, medlemsstaterne og deres regioner.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen fra kl. 11.00.

Samarbejdsaftale EF - Republikken Yemen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-007/98) af Pettinari for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Yemen.

Pettinari
Hr. formand, hr. kommissær, Yemen er et land, som i disse år gennemfører en række betydelige foranstaltninger i retning af demokrati og økonomiske reformer. Det fortjener derfor støtte fra EU. Set i lyset af den politiske situation på Den Arabiske Halvø udgør Yemen et enestående eksempel - også selvom det ikke er uden indre modsætninger - der gør det naturligt, at Den Europæiske Union hjælper myndighederne i San'a. Af denne grund anbefaler jeg, at Parlamentet under den snarlige afstemning om den aftale om økonomisk og handelsmæssigt samarbejde, som er emnet for denne betænkning, udtrykker sin støtte hertil.
Der har siden 1990 været bestræbelser i gang i Yemen for at genforene landets nordlige og sydlige del, og denne bevægelse har ændret landet såvel geografisk som politisk. Efter løsrivelsesstyrkernes nederlag i 1994 har landet været igennem en proces, der skal fremskynde demokratiseringen gennem afholdelse af direkte, frie og demokratiske valg. Også en delegation fra Europa-Parlamentet har kunnet følge afviklingen af valget for nylig og bevidne valgprocessens korrekte gennemførelse. Yemen har derfor i dag et parlament bestående af 301 medlemmer, hvor den normale dynamiske dialektik mellem flertallet og oppositionen er med til at modne befolkningens demokratiske bevidsthed.
Min positive holdning forstås bedre, hvis man ser på den regionale kontekst for landet: På hele Den Arabiske Halvø er det yemenitiske demokrati sandsynligvis det mest udviklede og er dannet på trods af hindringer og ydre påvirkninger, især fra Saudi-Arabien, som af indlysende politiske og økonomiske årsager altid har forsøgt at lægge den demokratiske udvikling i Yemen hindringer i vejen.
Hertil kommer, at Yemens udenrigspolitiske retning under Golfkrigen ikke har medvirket til at fremme landets optagelse i det internationale samfund. Først nu er landet ved at finde sit eget ståsted på det regionale og internationale politiske skakbræt. Jeg vil gerne her understrege den stadige og stædige indsats for at opnå fredelig sameksistens med nabostaterne. Der er flere vidnesbyrd om en demokratisk holdning, som vi bør støtte: Med Oman er der indgået en samlet traktat om godt naboskab, som har ført til, at de årelange stridigheder om området øst for Yemen er ophørt. Den Internationale Domstol i Haag beskæftiger sig direkte med uenigheden med Eritrea om Hanish-øerne, så der er håb om, at fredelige diplomatiske kanaler kan anvendes for at bilægge en strid, der ikke bør ødelægge forbindelserne mellem disse to vigtige lande. Endelig er der selv i forholdet til Saudi-Arabien på ny bestræbelser på at løse de territoriale konflikter nord for Yemen.
Der er efter min mening tale om vigtige og positive politiske udviklinger, som Unionen bør støtte. Vi er naturligvis alle klar over, at der stadig er mange problemer i Yemen. Her kan nævnes de helt uacceptable bortførelser, som ved flere lejligheder også har ramt turister fra mit eget land. Men Yemen er et land i fuld udvikling og også dets kritikere er klar over konteksten for disse begivenheder. I San'a har jeg haft lejlighed til at drøfte de anklager om krænkelser af menneskerettighederne, som vi også her i Parlamentet har rejst mod landet, direkte med landets højeste myndighedspersoner, og jeg blev mødt med en udpræget vilje til dialog og til at yde enhver nødvendig oplysning. De yemenitiske myndigheder er ligeledes klar over, at Europa har en anden holdning til ligestillingsproblematikken, som vi imidlertid ikke fremmer med fordømmelser, men tværtimod gennem en fordybelse af de kulturelle og sociale forbindelser, som også for Yemens vedkommende bør føre til den nødvendige frigørelse for kvinden. Jeg kan selv direkte bevidne de yemenitiske myndigheders seriøse og gentagne gange ytrede vilje til en dialog, for de har oplyst, at de ønsker bistand i form af specifikke programmer til forbedring af menneskerettighedssituationen og kvindernes situation i Yemen.
Endelig mener jeg, at en godkendelse af aftalen mellem Den Europæiske Union og Yemen bør benyttes som lejlighed til at uddybe de europæisk-arabiske politiske og økonomiske forbindelser i en region, der er af afgørende betydning for den internationale sikkerhed. Den Europæiske Union har ofte overset den arabiske verden og Middelhavsområdet, og netop på baggrund af de nuværende vanskeligheder i fredsprocessen i Mellemøsten bør det stå os klart, at det er meget vigtigt at opretholde nære forbindelser til netop den arabiske verden.
Yemen er et aktivt medlem af Den Arabiske Liga og den demokratiske erfaring, som landet nu høster, bør sikre det en plads som en politisk partner for Den Europæiske Union. På grund af landets historie og økonomiske struktur har Yemen et naturligt slægtskab med Den Europæiske Union, som hidtil ikke har haft den plads det fortjener. Den økonomiske og handelsmæssige samarbejdsaftale, som jeg opfordrer til at godkende, kan i denne forbindelse kun betragtes som et udgangspunkt for en fordybelse af landets bånd til Den Europæiske Union, og vil efter min mening vil være til gavn for Yemen og ikke mindst for Europa.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Pettinari hjerteligt for hans betænkning og gratulere ham med de konklusioner, han kommer frem til i den. Jeg ved, at han med sit personlige kendskab til situationen i Yemen i høj grad har kunnet yde et bidrag her. Så meget mere vil jeg dog straks indledningsvis bemærke, at på en eller anden måde bliver jeg ked af det, når jeg ser, at aftalen allerede er underskrevet i september, og at det, vi gør i dag, egentlig kun er at udføre en slags pligtarbejde, idet vi giver vores samtykke til aftalen, uden at det, som er sagt af hr. Pettinari og de andre personer, som har deltaget i arbejdet med betænkningen og har leveret deres bidrag til dette aftalekompleks, har blot den ringeste indflydelse på aftalen.
Jeg anser det i den forbindelse for meget vigtigt, at aftalen er særligt karakteriseret ved en udviklingsklausul. Det vil sige, at aftalen kun udgør et grundlag; et grundlag, som der skal bygges videre på i fremtiden. Selvom aftalen naturligvis allerede indebærer en særdeles stor udvidelse i forhold til aftalen fra 1984, er det alligevel vigtigt, at den netop kun udgør et grundlag. Det er godt, at der her tales om udbygning af turismen, om modernisering og omstrukturering af landbrug og fiskeri, fordi dette også alt sammen er tegn på, at der er enormt meget, der har ændret sig i Yemen i løbet af de sidste år.
Lad os se på, hvad der er sket der i løbet af få år: Et land, som tidligere var en træningsbase for terrorister, som tidligere var en sluse for penge, som flød til den internationale terrorisme, har på få år gennemgået en utrolig indre forvandling og omstrukturering, som naturligvis også hænger sammen med genforeningen af landets to dele. Det er vel logisk, at Yemens befolkning i den forbindelse også fra os venter helt klare signaler og symbolske tegn på, at vi vil hjælpe, at vi vil levere impulser til, hvordan forholdet mellem Den Europæiske Union og Yemen kan udvikle sig positivt videre i fremtiden

Malone
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Pettinari med hans betænkning. Mine kolleger fra Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender og jeg selv hilste aftalen med Yemen i december velkommen. Vi ved alle, og det er også sagt tidligere, at Yemen har opnået store fremskridt inden for demokratisering og respekt for grundlæggende menneskerettigheder. Den støtte, vi tilbyder i dag, er altafgørende. Selvom det er lidt sent, er det vigtigt, at Parlamentet yder denne støtte, hvis Unionen skal se sig selv som det forbillede i forbindelse med menneskerettigheder og frihed, som vi viser verden. Med støtten statuerer vi et eksempel og viser vores holdning over for andre lande i regionen, der er kendt for at overtræde menneskerettighederne og udvise manglende respekt for demokratiske metoder.
Yemens parlament vælges ved almindelig valgret, og det er særlig prisværdigt i betragtning af, at alle nabostaterne i regionen udelukkende har valgret for mænd. Jeg var en af Parlamentets observatører ved valget dér sidste år. Der var mangler, men vi observerede, at parlamentsvalgene var frie og retfærdige til trods for, at der var adskilte afstemningssteder. Jeg var dog rystet over at se, at der blev foretaget separat optælling af de kvindelige stemmer. Det var også et problem, at vi ikke kunne besøge visse områder af sikkerhedshensyn.
Der er stadig en række problemer, og nogle af dem er allerede blevet omtalt. Dødsstraffen, f.eks. Selvom dødsstraffen ikke har været håndhævet i flere år, indgår den stadig i de yemenitiske straffelove. Eksisterende bestemmelser om minimumsløn og børnearbejde skal håndhæves og forbedres. Antallet af analfabeter skal nedbringes, især i forbindelse med valg, hvor analfabetisme var et kolossalt problem. Der skal også gribes ind over for den fortsatte praksis med skamfering af kvinders kønsorganer.
Forskellige ikke-statslige organisationer inden for og uden for Republikken Yemen har henvendt sig til mig og mine kolleger med kritik af korruption og ineffektivitet inden for det juridiske system, individuelle menneskerettigheder, der nogle gange overtrædes af sikkerhedsstyrkerne, og fængsling af tusinder af mennesker uden rettergang og dom. Disse mennesker fængsles uden dokumentation eller ordentlige sigtelser. Så disse problemer er fremherskende, men ved at indføje en menneskerettighedsklausul og en ikke-gennemførelsesklausul har vi bedre grundlag for at presse Yemen til at overholde disse rettigheder.
Endelig hilser jeg trods problemerne ordførerens positive indgangsvinkel velkommen. Jeg er sikker på, at fordelene ved samarbejdet vil fremme yderligere samarbejde og demokratisering. Jeg mener, at Parlamentet fortsat skal presse på med henblik på Yemens ratifikation af internationale menneskerettighedskonventioner og fortsat rejse spørgsmål om individuelle sager vedrørende menneskerettighedskrænkelser, når vi bliver informeret herom. Yemens regering lytter til os og tager Parlamentets mening til efterretning.

Günther
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske kollega Pettinari med hans betænkning og beklager lige som kollega Habsburg-Lothringen, at vi debatterer den nu, hvor det hele i realiteten allerede er bragt på plads. Yemen er jo et interessant land, for så vidt som det hører til de delte lande på denne jord og er et af de lande, som nu forsøger at overvinde følgerne af en sådan deling. Genforeningsprocessen er jo netop i Yemen ikke gået for sig uden tilbageslag og uden problemer.
Den aftale, vi taler om i dag, er egentlig kronen på et godt samarbejde mellem EU og dette land, og faktisk går det helt tilbage til 1979, for hjælpen til Yemen med økonomiske projekter og udviklingsprojekter i en størrelsesorden på i alt ECU 58 millioner har bevirket, at landet efterhånden befinder sig i en økonomisk og strategisk situation, som absolut indikerer, at der er sikret en fortsat positiv udvikling. Til denne positive udvikling vil jeg også regne det, som kollega Malone allerede har anført, nemlig det pluralistiske demokrati, som her trods de nævnte kritikpunkter ser ud til at befinde sig på en god kurs, og den forsigtige økonomiske politik, som undgår at afstedkomme sociale konflikter. Men det er alt sammen med sikkerhed kun stabilt, hvis sidste års donorkonference indfrier sine løfter om knap ECU 2 milliarder i investeringer i dette land de næste to år, og hvis dette gennemføres hurtigt. I så fald har vi med denne aftale opnået en vis afrunding af aftalerne i Middlhavsområdet. Desuden tror jeg, at Yemen vil benytte lejligheden til at vise, at det absolut er muligt at bringe religiøse traditioner og respekt for menneskerettighederne i overensstemmelse med hinanden.

Lataillade
Hr. formand, kære kolleger, i afstemningen om Pettinari-betænkningen om samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Yemen fremdrages motiver, der generelt kan opdeles i tre grupper, nemlig en politisk, en økonomisk og en menneskelig gruppe.
Hvad angår de politiske motiver, skal man lægge mærke til tre vigtige elementer. For det første Yemens forening og forsøgene på at reducere de interne konflikter mellem nord og syd. For det andet - og inden for samme gruppe - styrets demokratiske karakter, der blev fastslået ved valget den 27. april 1997, og som fortsætter bagefter. Endelig det tredje politiske motiv: Den Europæiske Unions nødvendige tilskyndelse til personligt og kollektivt ansvar inden for dette område.
Med hensyn til de økonomiske motiver kan vi konstatere iværksættelsen af progressive reformer, hvormed man forsøger at undgå interne sammenstød i en stadig vanskeligere økonomisk kontekst. Desuden forsøger man også her at iværksætte samordnede økonomiske politikker. Og endelig er et sidste økonomisk motiv forsøget på at skabe balance i handelen, en balance, der i øjeblikket er i Unionens favør, og som vil gøre det nemmere for Yemen at afsætte landets egne produkter.
Endelig skal vi på det menneskelige plan huske på den nødvendige hensyntagen til det yemenitiske folks behov, den ekstreme fattigdom i forhold til os, den vægt, der lægges på uddannelse og teknisk assistance, og ikke mindst det uundværlige i at opretholde bistanden med henblik på at bidrage til udviklingen af landområder og af levestandarden hos de dårligst stillede befolkningsgrupper.
Disse motiver viser, at samarbejdet bør være fuldstændigt, og Gruppen Union for Europa vil stemme for hr. Pettinaris betænkning om samarbejdsaftalen mellem Unionen og Republikken Yemen.

Bertens
Hr. formand, Republikken Yemen fortjener en opmuntringspræmie. Den Liberale Gruppe støtter derfor også helt samarbejdsaftalen mellem Yemen og Unionen.
Den nye aftale er en vigtig tilpasning af aftalen fra 1984. Denne tilpasning afspejler den ændrede virkelighed i Yemen. Hvor aftalen af 1984 var indgået med Nord-Yemen gælder den nye aftale for det genforenede land. Genforeningen i 1990 har lagt grunden til en harmonisk udvikling i landet. Truslen om uroligheder i 1994 har, Gud være lovet, styrket landet.
Af betænkningen fremgår det klart, at politikerne endelig er overbevist om nødvendigheden af demokrati og menneskerettigheder. Yemen er et eksempel for regionen. Det glemmes ind i mellem, fordi regionen overvejende domineres af Saudi-Arabien i positiv henseende, siger man, og af Irak i negativ henseende. Udenrigspolitikken er rettet mod at løse alle problemer med nabolandene. Flerpartisystemet virker, og parlamentet vælges ved almindeligt flertal. Parlamentsvalgene i april fortjener derfor også mere, end at tvivlen skal komme den anklagede til gode. Også på det økonomiske område bliver der sammen med IMF skabt orden i sagerne. Men vi skal selvfølgelig være vågne med hensyn til fremtiden.
Yemen er et meget fattigt land, hvor demokratiet har betydelige mangler. Derfor støtter vi af hele vores hjerte indgåelsen af denne aftale, der skal bidrage til at intensivere kontakterne med Yemen. Aftalen skal på den ene side anvendes til at udvikle økonomien og handelen mellem Unionen og Yemen.
Fra vores side skal der også rettes stor opmærksomhed mod en forbedring af retssystemet, valgsystemet og forvaltningen. Yderligere styrkelse af demokratiet skal fortsat være et vigtigt punkt. Respekt for menneskerettighederne, bekæmpelse af korruption og yderligere garantier af pressefriheden kræver en indsats af Yemens regering. Denne samarbejdsaftale er som sagt en opmuntringspræmie, og Yemens regering fortjener støtte til reformerne og fortjener også et skub i ryggen mod yderligere aktiviteter i denne retning. Unionen må benytte denne aftale til at intensivere og diversificere sin indsats i denne region. Vi må ikke kun fokusere på SaudiArabien, men også på andre lande, særligt Yemen.
Må jeg have lov til at takke hr. Pettinari og give udtryk for min respekt for hans udmærkede betænkning. Jeg har ikke været vant til andet fra hans side.

Newens
Hr. formand, i mange år før genforeningen af Nord- og Sydyemen i 1990 blev udviklingen bremset af grænsekrige mellem de to stater og bitre interne kampe, der ind imellem resulterede i borgerkrig. Desværre har Yemen selv efter genforeningen været offer for borgerkrig fra april til juni 1994. Det vil forhåbentlig være muligt at undgå en gentagelse af disse hændelser, og landet kan forhåbentlig opnå bedre økonomisk vækst i fremtiden, hvilket kan medføre højere levestandarder for hele den yemenitiske befolkning, men især for dem, der lever i fattigdom, begrænset frihed og elendighed under forudsætning af, at det ikke kun er de frie markedskræfter, der gælder.
Med dette som mål bør vi hilse samarbejdsaftalen, som vi står med i dag, velkommen. Aftalen vil være et vigtigt bidrag til Yemens udvikling. Det vil også kræve stor forbedring inden for området menneskerettigheder. Sidste år godkendte Parlamentet en beslutning, der omhandlede alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, til trods for at Yemen har accepteret nogle menneskerettighedskonventioner og inkorporeret dem i sine love. Der har siden april været mange arrestationer, selvom mange af dem, der blev arresteret uretmæssigt, er løsladt igen. Et af problemerne er, at de politiske sikkerhedsstyrker handler helt tilfældigt og kun står til ansvar over for præsidenten.
Der er også meget strenge bestemmelser i straffeloven af 1994. Kvindernes rettigheder er begrænsede, selvom situationen er meget bedre end i andre arabiske stater. Parlamentet bør støtte aftalen, men kræve, at menneskerettighedsområdet overvåges nøje. Forhåbentlig benådes de mennesker, der er anklaget for at have deltaget i borgerkrigen i 1994, for det ville være et meget vigtigt skridt mod national forsoning. På denne baggrund støtter jeg betænkningen og aftalen.

Marín
Hr. formand, den nye samarbejdsaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Yemen bør analyseres i sin historiske kontekst. Genforeningen af Yemen blev støttet af et flertal af befolkningen i begge stater, men den nye regering stod over for hindringer i form af national forsoning og en betydelig økonomisk svækkelse forårsaget af borgerkrigen. Som De ved, har Yemen haft held til at tackle disse udfordringer. Yemen er i dag ét land, et forenet land, og regeringen gør alt, hvad der står i dens magt, for at forsone den offentlige mening i syd, selvom visse elementer, både i og uden for landet, fortsat er imod. Et forenet Yemen repræsenterer en meget vigtig hjørnesten, og Den Europæiske Union støtter det fuldt ud.
Vi mener, at demokratiseringsprocessen i Yemen er uigenkaldelig. Yemen afholdt demokratiske valg i 1993, efterfulgt af endnu et valg sidste år. Begge valg blev generelt, som fru Malone anførte, betragtet som retfærdige og frie af de internationale observatører, selvom der blev registreret visse mangler.
Den demokratiske proces er stadig ung og vil kræve støtte, og jeg vil fremhæve, at Europa-Kommissionen har ydet støtte til statslige og ikke-statslige organisationer ved begge valg og er ved at planlægge yderligere støtte til at styrke dette unge demokrati. Yemens regering har ikke kun indledt en proces, der skal omdanne en stærkt statskontrolleret økonomi til en fri markedsøkonomi, men er også ved at gennemføre store reformer inden for en ramme, som er aftalt med Den Internationale Valutafond og Verdensbanken. Netop under et møde i Bruxelles i juni 1997 blev der afsat ECU 1, 3 milliarder på tre år til dette projekt, og de internationale donorer bekræftede dér deres støtte til og beundring for regeringens indsats.
Parallelt med denne positive udvikling har Yemens regering i de sidste ti år undersøgt mulighederne for at etablere nye, udvidede og ajourførte samarbejdsforbindelser med Den Europæiske Union. Den nye aftale er udarbejdet i henhold til modellen for Fællesskabets samarbejdsaftaler med udviklingslande, og Rådet godkendte i februar 1997 de forhandlingsdirektiver, der var foreslået af Kommissionen, og den 25. november blev aftalen underskrevet. Jeg mener, at denne aftale kan bidrage væsentligt til moderniseringen og den økonomiske udvikling, som Yemen har forpligtet sig til.
Aftalen omfatter styrkelse af den private sektor og etablering af en permanent økonomisk dialog i flere sektorer. Og som visse tidligere talere allerede har nævnt, omfatter aftalen den sædvanlige klausul om respekt for demokrati og menneskerettigheder som et fundamentalt princip i samarbejdet. I denne sammenhæng vil jeg gerne fremhæve, hr. formand, at Yemens regering har accepteret denne forpligtelse fuldt ud og uden forbehold.
Jeg takker både Udvalget om Udvikling og Samarbejde, Udenrigsudvalget og EKST-udvalget, der som EuropaKommissionen har vurderet denne aftales betydning og har støttet og vil støtte den ved at stemme for aftalen.

Formanden
Tak for Deres indlæg, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik.

Afstemning
Aelvoet
Hr. formand, i går under debatten om dette emne viste det sig, at et stort flertal af grupperne var enige. Det viste sig i øvrigt også gennem de forskellige beslutninger, der oprindeligt blev indgivet af forskellige grupper. Desværre har et flertal af grupperne besluttet at trække deres beslutninger tilbage, og vi ved, at det på grund af manglende fleksibilitet ikke mere var muligt for grupperne at støtte vores beslutning på trods af, at de overvejende var enige med indholdet. Vi finder det for galt, at et flertal i Parlamentet stemmer imod noget, som de faktisk er enige i. Derfor trækker vi vores beslutning tilbage. Men vi bemærker klart og tydeligt, at selvom det er menneskeligt, så mangler det format, hr. formand.

Formanden
Forslaget er hermed trukket tilbage.

Wolf
 - (EN) Forliget, som danner grundlag for nærværende betænkning, indeholder en række acceptable kompromiser i forbindelse med Europa-Parlamentets krav vedrørende begrebet overkommelige priser, omkostningerne i forbindelse med forsyningspligtsydelser, beskyttelse af forbrugerne og kvaliteten af tjenester, beskyttelse af handicappede brugere og nummerportabilitet.
Vi kan derfor støtte betænkningen. Det skal dog understreges, at et tilfredsstillende niveau for ONP-vilkårene er en nødvendig betingelse for frigørelsen af telemarkederne, og at disse uden stærk intervention fra Parlamentet fortsat ville være under de nødvendige standarder for lovgivning. Det ville være nyttigt, hvis Kommissionen og Rådet ved udarbejdelsen af yderligere tiltag inden for beslægtede områder ville være mere opmærksomme på den efterfølgende lovgivning.
Betænkning af Pack (A4-0012/98)
Bébéar
I 1994-1995 var det nødvendigt med langvarige og vanskelige forhandlinger for at fastsætte det finansielle grundlag for SOCRATES-programmet.
Europa-Parlamentet spillede en afgørende rolle ved fastsættelsen af den finansielle ramme til et rimeligt niveau på ECU 850 millioner og ved tilføjelsen af en revisionsklausul for bevillingerne halvvejs gennem programmet.
I dag har SOCRATES-programmet vist sin berettigelse. Tilskyndelsen til livslang uddannelse er opbygget omkring dette enestående program, der strækker sig fra førskoleundervisningen til tredie studietrin på universitet.
Takket være de vidtrækkende aktiviteter, har man tidoblet de muligheder, der tilbydes de unge og underviserne, hvilket har medført udviklingen af en ægte europæisk identitet.
Det anerkendes enstemmigt, at en stor del af de 119 millioner personer under 25 år og de 4 millioner undervisere har opnået positive resultater. Denne store popularitet i det europæiske uddannelsesmiljø må ikke sættes på spil to år før programmets udløb, på et tidspunkt, hvor 11 nye lande banker på Den Europæiske Unions dør for at bidrage til vores gensidige rigdom.
Det er altså nødvendigt med tilpasset finansiering og en størst mulig åbning, der tager hensyn til den seneste teknologiske udvikling, især inden for informationsområdet.
Jeg går derfor ind for Pack-betænkningen og den øgede finansiering på ECU 70 millioner for 1998 og 1999 til SOCRATES-programmet. Som flertallet af mine kolleger er jeg bare ked af, at det endelige kompromis ikke blev indgået på grundlag af de supplerende 100 millioner, som Europa-Parlamentet foreslog i juni.
Undervisning og uddannelse er blevet det vigtigste punkt for den europæiske økonomiske og sociale fremtid. Ved at fremme udvekslingen af studerende og idéer arbejder vi samtidig for Europa, den fælles mønt og Den Økonomiske og Monetære Union. Lad os ikke glemme dette, når vi skal vedtage budgetterne.

Darras
Hvis der er ét område, som Parlamentet kan enes om at understrege vigtigheden af, så er det uddannelsesområdet, nærmere bestemt bevægeligheden inden for uddannelserne.
Fru Pack med flere har meget præcist understreget, at SOCRATES-programmet er et afgørende instrument for de unge europæere, for deres uddannelse, for det "europæiske aspekt« i studierne, og generelt for en mere åben tilnærmelse over for andre.
Programmet udgør endda et "kendetegn« for de borgere, der meget ofte ikke har kendskab til Fællesskabets aktioner, undtagen når der er tale om aktioner, der berører dem eller deres børn direkte.
Derfor stemmer jeg for betænkningen og forhøjelsen af budgetrammen, der endelig blev besluttet af Rådet, ikke for uddannelse men for budget!!! Læg mærke til, hvor ironisk det egentlig er, fordi uddannelses- og kulturområdet som regel er det første område, der rammes af Rådets nedskæringer.
Lad os således ønske, at denne »historiske« beslutning gentager sig inden for andre områder, og at den vil gøre en ende på det konstante hykleri i drøftelserne.

Rovsing
Rådet og Parlamentet er blevet enige om at afsætte et supplerende beløb på 70 mio ecu til SOCRATES-uddannelsesprogrammet, så det kommer op på 920 mio ecu. I dagens Europa er det vigtigt at satse på udveksling af unge, hvorfor SOCRATES-uddannelsesprogrammet er en fornuftig foranstaltning. Det giver en mulighed for, at unge fra hele Europa kan uddanne sig i andre lande og møde andre unge fra resten af Europa. Jeg giver derfor betænkningen min fulde støtte.

Vaz da Silva
SOCRATES er et godt eksempel på udbytte af et fællesskabsinitiativ. En begavet politisk beslutning kan kun gå ud på at styrke dette udvekslingsprogram for studerende og lærere på alle uddannelsesniveauer.
Hvor indlysende dette end måtte være, tøvede medlemsstaterne imidlertid meget, før de bevilgede de nødvendige midler til at gøre det muligt, som de selv havde besluttet: At udvide programmerne til de lande, der søger om optagelse i Unionen. Kommissionen foreslog en forøgelse på 50 %, Parlamentet bad om 100 %, og Rådet besluttede 25 %. Forligsresultatet var derfor overraskende, eftersom Rådet ved at lægge sig på 70 % endte med at beslutte en forøgelse, der sågar oversteg det, som Kommissionen foreslog.
Hvad var årsagen til denne usædvanlige udgang på sagen? To meget vigtige ting: Samstemmigheden mellem Kultur- og Budgetudvalget, der gjorde fælles sag og fik den omsat i budgettet for 1998; et engageret og velinformeret medlems indsats, der ikke veg tilbage fra at øve direkte pres på regeringer og rejse den offentlige stemning. At lave politik kræver lidenskab og veltilrettelagt diplomatisk aktivitet.
Derfor stemmer jeg med stor tilfredshed for denne forbilledlige betænkning.
Betænkning af Read (A4-0023/98) og betænkning af Camison Asensio (A4-0027/98)
Rovsing
Kommissionen har udarbejdet et direktivforslag om telekommunikationsudstyr, som skal erstatte to rådsdirektiver om teleterminaludstyr og jordstationsudstyr i forbindelse med satellitter. Endvidere foreslår Kommissionen at udvide anvendelsesområdet for direktivet, så også radiokommunikationsudstyr kommer med i reglerne. Imidlertid er det afgørende at tage højde for, at radioamatører, der selv bygger sendeudstyr, ikke har nogen chance for at leve op til de høje krav om tekniske standarder, direktivet stiller. Dette er imidlertid heller ikke nødvendigt, idet amatørudstyr ikke er beregnet til salg. I lyset af at jeg som protektor for de danske radioamatører har fået garanti fra Kommissionen om, at radioamatørernes udstyr ikke er omfattet af direktivet, giver jeg betænkningen min fulde støtte.
Indstilling ved andenbehandling Lehne (A4-0005/98)
Wolf
I al korthed skal jeg henvise til, at denne betænkning - netop på baggrund af den aktuelle asiatiske finanskrise, som i det væsentlige skyldes privat gældsætning - har sin plads i den generelle sammenhæng vedrørende banktilsyn, hvis koordinering eller harmonisering med det indre marked og den fælles valuta for øje er påtrængende nødvendigt at gå i gang med.
Dette angår betænkningen af Lehne, for så vidt der uomgængeligt især i forbindelse med ændringsforslag 2 vil rejse sig det spørgsmål, hvorvidt denne "tilsyns- og godkendelsespligt«, som skal indføres af medlemsstaterne, på sin side har behov for en europæisk rammeordning. Dette er dog ingen grund til ikke at stemme for betænkningen, som ikke bestrides.
Indstilling ved andenbehandling Parodi (A4-0411/97)
Bernardini
Kommissionen foreslår os at ajourføre direktiv 94/58 på grundlag af den internationale STCW-konvention om uddannelseskrav til søfolk. Under førstebehandlingen i maj anmodede vi Rådet om at behandle 35 ændringsforslag, der skulle styrke det oprindelige forslag.
Ud af dette antal har Rådet accepteret 20, og det kan vi glæde os over.
Vores arbejde bestod i at stille forslag om søfolks uddannelse.
Hvordan kan man således se bort fra den menneskelige faktor i forbindelse med ulykker på havet (80 % af ulykkerne skyldes menneskelige fejl).
Jeg glæder mig over forslaget fra min kollega, som anmoder om, at der oprettes et Europæisk Uddannelsesinstitut. De europæiske søfolk er yderst veluddannede. Denne viden skal udvides, bevares og videregives. Hermed kan søfartssektoren, der benytter sig af denne arbejdskraft, kun forbedre sin konkurrenceevne.
Endelig tænker jeg på de tusinder af unge, der stræber efter beskæftigelse inden for dette ædle erhverv. Vi skal tilbyde dem seriøse uddannelsesperspektiver. Vores kollegas forslag fører i den rigtige retning.
Betænkning af White (A4-0010/98)
Blokland
 - (NL) Vi må væk fra idéen om, at hvis noget går forkert i medlemsstaterne er det på tide, at EU griber ind. Selvfølgelig erkender jeg, at det står dårligt til med mange dyrs velfærd i zoologiske haver. Jeg deler det standpunkt som fru McKenna sidst indtog: «For mange dyr er en zoologisk have slet ikke egnet.« Men det er en anden diskussion. I betænkningen af kollega White drejer det sig om, hvorvidt der skal laves regler for zoologiske haver på EU-plan. Det mener jeg absolut ikke, der skal, og derfor har jeg stemt imod betænkningen.
Argumenterne for at lave EU-love for zoologiske haver er nemlig ikke stærke. Det er et af de emner, hvor Kommissionen er gået for hurtigt fra start. Rådet har i Edinburgh med rette kaldt Kommissionen til orden, men kollega White vil i sin betænkning tilbage til før-Edinburgh-stadiet: Han ønsker et direktiv, ingen henstilling, og så også et direktiv på retsgrundlag 100A og 130S. For nylig forelagde jeg dette eksempel for en gruppe besøgende bestående af nederlandske kommunalbestyrelsesmedlemmer. Man var meget hurtige enige om: "At det vedrører ikke Bruxelles«. Og det var ikke engang en gruppe fra mit eget parti!
Juridisk står Parlamentet heller ikke stærkt. Ifølge subsidiaritetsprincippet er Unionen ikke kompetent på dette område, og den bør derfor ikke blande sig i dette konkrete tilfælde. Diskussionen om lovgivningsinstrumentet er således helt overflødig. Vi kan højst overveje, om vi skal lave en henstilling eller ej. I betragtning af den alvorlige situation i mange zoologiske haver finder jeg en henstilling på sin plads.
Kommissionens udførlige forslag til henstilling (næsten et direktiv) er mere end tilstrækkeligt. Med den har medlemsstaterne og de zoologiske haver hænderne fulde for slet ikke at tale om udgiftsoverslaget. Jeg tvivler ikke på de gode hensigter fra manges side, men et direktiv herom er virkelig for meget af det gode.

Díez de Rivera Icaza
Amsterdam-traktatens nye protokol om dyrevelfærd forpligter Fællesskabet og medlemsstaterne til at tage dette krav i betragtning, samtidig med at det ugyldiggør beslutningen om ukorrekt anvendelse af subsidiaritetsprincippot på dette område.
Alle ved, at forholdene for dyr i fangenskab i zoologiske haver langt fra er de bedste, og disse forhold er heller ikke tilstrækkeligt garanteret i staternes egen lovgivning.
Det er heller ikke så enkelt at forbedre forholdene for en række dyr som spækhuggere, delfiner, bjørne osv. for slet ikke at tale om den lidelse og ændring af vaner, som påføres arter, der er i fangenskab af rent kommercielle årsager.
Jeg har allerede udtalt mig om dette emne i forbindelse med betænkning af Scott-Hopkins, som jeg havde den ære at ledsage på et besøg i Madrids zoologiske have, og naturligvis støtter jeg igen i dag det, som hr. White siger, for en henstilling i sig selv løser, som Kommissionen udmærket er klar over, ikke noget, og det, det handler om, er at løse dette problem.
Da tiden er knap, er jeg enig med ordføreren i, at kun et direktiv kan give dyr i fangenskab i zoologiske haver i Unionen den beskyttelse, som de fortjener, hvormed Kommissionen endvidere vil gøre ord til handling og således opfylde Amsterdam-traktaten.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har valgt at afholde os fra at stemme ved den endelige afstemning om betænkningen. Vi mener ikke, at EU bør udforme detaljeret lovgivning på alle områder. Derfor afviser vi udvalgets forslag til ændring af det retlige grundlag og udformningen som direktiv. Derimod mener vi, at det er værdifuldt, at der sker et omfattende samarbejde i dyreværnsspørgsmål. Det bedste ville dog være, hvis dette samarbejde blev udformet som anbefalinger og konventioner på paneuropæisk niveau.

Jensen og Iversen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for, at der kommer et direktiv om hold af vilde dyr i zoologiske haver i stedet for den henstilling, der er foreslået af Kommissionen, idet vi mener, det er vigtigt at få ordentlige regler i hele EU. Zoologiske haver er enten privat eller offentligt ejede, og standarden kan svinge meget. Ordentligt drevne haver udfylder mange funktioner, såsom videnskabelig forskning, uddannelse, arternes bevarelse. Haver, der alene drives for pengenes skyld, skal der holdes øje med. Der er alt for mange eksempler på haver, hvor dyrene lider, og der er i høj grad grund til at holde øje med, at de internationale konventioner om bevarelse af og handel med vilde dyr, som EU er part i, fuldt ud respekteres. Derfor går vi ind for regler og støtter betænkningen, selv om vi godt ved, at der er mange, der vil forfægte hensynet til nærhedsprincippet og siger, at EU er magtesløs i denne sag. Vi vil i hvert fald gerne have det afprøvet. Handel og bytte med truede eller udsatte dyrearter er underlagt konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter. De zoologiske haver har lov til at importere, eksportere eller bytte ethvert dyr i forbindelse med arbejdet med arternes bevarelse. EU-regler på området kan være med til at kontrollere, at de internationale aftaler overholdes.

Lindholm
 At forholdene i zoologiske haver rundt om i EU ofte lader meget tilbage at ønske, er desværre sandt. Kommissionen fremlægger derfor et forslag til anbefaling for at forbedre kvaliteten i Unionens zoologiske haver, hvilket er meget positivt.
I White-betænkningen ønskes et juridisk bindende direktiv i stedet for en ikke-bindende henstilling, hvilket jeg ikke kan støtte.
At gøre opmærksom på misforhold ved at udarbejde henstillinger er meget positivt. Det burde ske meget oftere og ville støtte den store mængde love og direktiver, som EU udarbejder, hvilket jeg tror, borgerne ville sætte pris på.

Novo
En samling retningslinjer, der skal systematisere og harmonisere de forskellige medlemsstaters lovgivning for hold af vilde dyr i zoologiske haver, udgør naturligvis et positivt skridt fremad. Lige så positivt, som det er sikkert, at man også allerede for år tilbage forventede, at der for denne lovgivning skulle gennemføres en konkret normgivning, der dog af forskellige årsager blev udsat hele tiden.
Betænkningen søger hovedsagelig at ændre Kommissionens vejledende bestemmelser til at få karakter af et egentligt direktiv, hvilket er i overensstemmelse med den opfattelse, som deles af hovedparten af de mange foreninger og organisationer, der i Den Europæiske Union er aktive inden for bevaring og beskyttelse af dyrearter.
Betænkningen fortjener vores støtte, selvom den kunne være gået længere. Faktisk kunne og burde den også have omfattet de permanente private samlinger, selv uden adgang for offentligheden, eftersom betingelserne for dyrehold bør være ensartede og alment gældende.
På samme måde kunne den have berørt de uddannelsesmæssige og pædagogiske forhold med henblik på at begrænse hold af vilde dyr uden for deres levested, forhold, der også burde være taget i betragtning i selve godkendelsen af offentlige og private udstillingsanlæg.
Jeg håber, at det, at vi stemmer for, kan bidrage til, at det bliver muligt at udbedre mangler og forbedre teksten, så snart der bliver lejlighed til en revision heraf.

Pimenta
Jeg stemmer for White-betænkningen om hold af vilde dyr i fangenskab, da det er på tide at gøre en ende på manglende kontrol, lidelse og uigennemskuelighed.
Uden at man skal betvivle den kærlighed til dyr, som ejerne og bestyrerne af mange mindre zoologiske haver viser, er det indlysende, at mange af disse anlæg ikke opfylder de nødvendige minimumsbetingelser, og at den lægelige og veterinære behandling ikke har den karakter af teknisk specialisering, der er påkrævet for »eksotiske« dyrearter.
Det, som Europa-Parlamentet har krævet, og som det nu forstærker gennem sin afstemning om denne betænkning, er kravet om en samling forpligtende standarder i hele Unionens territorium - heriblandt under transport - og styrkelsen af mekanismer til kontrol, gennemskuelighed og dyrevelfærd.

Virgin
Alle forslag, der forbedrer dyrenes livssituation i almindelighed og i zoologiske haver i særdeleshed, er værd at støtte. Vi er i grunden positivt indstillet til de forslag, White-betænkningen indeholder. Vi mener dog, at det er et anliggende, som på grund af subsidiaritetsprincippet bør reguleres af de enkelte medlemsstater.

Wibe
Denne betænknings hensigt er meget prisværdig. Jeg mener dog, at dette er et anliggende for medlemsstaterne. Demokratiet og den nationale selvbestemmelse er en overordnet ideologi. Man kan ikke motivere indskrænkninger i demokratiet med, at man tjener en god sag. Derfor har jeg stemt nej til betænkningens forslag (ændringsforslag 1) om, at der skal være et direktiv på dette område.
Henstilling om racisme (B4-0108/98)
Bonde og Sandbæk
Vi har stemt for beslutningen for at vise vores afsky over for racisme, men kan ikke støtte formuleringen til fordel for Mere Union.

Buffetaut
Beslutningsforslaget fra hr. Mohamed-Alí omhandler alvorlige emner, nemlig racisme, fremmedhad, antisemitisme. Hertil er tilføjet resultaterne af Det Europæiske År mod Racisme, hvilket er et sekundært emne, der selvfølgelig ikke hører hjemme på samme niveau.
Et sådant tema fortjener klare og omhyggelige moralske valg samt en stor alvor i fremstillingen af sagen og idéerne. Men den tekst, der er foreslået, lever næppe op til disse krav.
Der mindes ikke på nogen måde om det moralske og åndelige grundlag for den fuldstændige fordømmelse, der bør rettes mod racisme: Lige værdighed for alle mennesker fra fødsel til død uanset race og sociale vilkår, høje eller beskedne, religion, sundhedstilstand, alder. I og med disse grundlæggende principper ikke nævnes, svækkes beslutningens virkning.
I teksten blandes desuden forslag, man ikke kan tilslutte sig, som f.eks. at kræve en eksemplarisk opførsel af undervisere, med ideologiske forslag, der er forkastelige, som idéen om "positiv diskrimination«, der tydeligvis er i modstrid med bekæmpelse af diskrimination.
Desuden forveksler ordføreren begreber, som ikke har noget med hinanden at gøre, nemlig racisme og nationalisme.
Han beskæftiger sig med farlige begreber som opsporing af eventuelle racistiske, fremmedhadske og nationalistiske tendenser, som kan resultere i en uhyrlig tankeinkvisition.
Visse punkter er uklare, som punkt H, der enten giver udtryk for en selvfølgelighed eller indeholder uforståelige bagtanker.
Endelig henvises der til Amsterdam-traktaten, som, indtil andet er bevist, ikke er en del af fællesskabsretten, eftersom den endnu ikke er ratificeret af medlemsstaterne.
Af disse grunde har vi ikke kunnet stemme for dette forslag.

Caudron
Det kommer ikke som nogen overraskelse, at jeg som socialist og franskmand uden forbehold stemmer for vores kollega Alís spørgsmål og forslag. Jeg vil gerne lykønske ham hermed!
Jeg tilslutter mig således hans spørgsmål om Kommissionens intentioner med hensyn til eventuelle demonstrationer i forbindelse med Det Europæiske År mod Racisme på den ene side og oprettelsen af et Europæisk Overvågningscenter vedrørende racisme på den anden side. Disse spørgsmål er fundamentale. Jeg tilføjer, at de ikke er politisk neutrale, de er i høj grad forbundet med den elendighed, der rammer flere og flere af vores medborgere, men som intet retfærdiggør.
Således mener jeg ikke, at man under nogen omstændigheder kan undskylde denne minoritet af europæere, som skilter med deres sympati for en ekstrem højrefløj, der er gennemtæret af fremmedhad og den mest reaktionære form for nationalisme. Det er alt for alvorligt.
Jeg vil også gerne advare visse repræsentanter for den konservative højrefløj, der tror, at de kan bevare deres holdning ved at alliere sig med disse ekstreme partier, eller nærme sig deres holdninger. Jeg håber, at de for altid vil huske, at de spiller det ekstreme højres spil, uden at de af den grund genvinder de vælgere, der har vendt dem ryggen.
Historien har vist os, at alle partierne på den ekstreme højrefløj bærer volden i sig, og at denne vold altid medfører tragedier.
Optrapningen af hadet i størstedelen af medlemsstaterne afslører, at dette »udyr«, som vores fædre og visse blandt os bekæmpede, endnu ikke er helt død, og at den bedste måde, hvorpå vi kan ære dem, vi skylder vores frihed, er at fortsætte deres kamp.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt for den aktuelle beslutning om racisme. Vi støtter fuldt ud beslutningens grundlæggende antiracistiske og humanistiske ånd. På trods af dette har vi indvendinger på tre punkter:
1.Vi mener ikke, at medlemsstaternes indvandringspolitik skal harmoniseres.2.Vi mener ikke, at strafferetlige anliggender, for eksempel om kriminalisering af racistiske organisationer, skal afgøres på EU-niveau.3.Vi vil betone, at arbejdet for menneskerettigheder primært i Europarådets regi og at EU ikke skal stræbe efter at overtage disse forhold fra denne paneuropæiske institution.
Raschhofer
 De liberale parlamentsmedlemmer stemmer ganske vist for beslutningsforslaget ved den afsluttende afstemning, men det betyder ikke en tilslutning til indholdet på alle punkter.
Et Europæisk Charter for Indvandreres Rettigheder afvises af os ligesom en europæisk harmonisering af strafferetten eller afskaffelse af princippet om strafbarhed på begge sider for visse strafbare handlinger.
Betænkning af Thors (A4-0008/98)
Lindqvist
 - (SV) I betænkningen belyses en del mangler vedrørende efterlevelsen af fællesskabsreglerne i enkelte medlemslande. Den beskriver også enkelte medlemslandes efterlevelse af internationale aftaler indgået af EU.
Mængden af EU-regler stiger konstant. De tidligere budskaber om færre, men bedre, regler er blevet ved ordene. Mængden af EU-regler gør regelsystemet svært at overskue og er en grund til problemerne med at omsætte og anvende reglerne i medlemslandene. En anden årsag kan være, at regler, der ikke opleves om vigtige, nødvendige eller som pilfingrede, ikke indføres, eller indføres sidst. Forslagene i betænkningen er alligevel hovedsagelig gode, hvorfor jeg har stemt ja til den.
Betænkning af Izquierdo Collado (A4-0407/97)
Apolinário
Jeg har stemt imod Izquierdo Collado-betænkningen om de transeuropæiske vandnet, fordi den ved at gå ind for en vandpolitik baseret på omledninger, går på tværs af indholdet i og rækkevidden af de igangværende diskussioner om rammedirektivet for vandløb samt de gældende bestemmelser i international ret vedrørende vand, således som de særlig fremgår af Helsinki- og Espoo-konventionen, hvad angår kyststaternes rettigheder. Herudover sår et sådant system, der ensidigt baserer sig på omledninger, tvivl om selve den europæiske lovgivning om miljøpåvirkninger. En politik vedrørende vandmængden, meget vigtig i det sydlige Europa, kan ikke adskilles fra et kvalitets- og solidaritetsperspektiv. Fremfor alt i vandløbssystemer, der omfatter forskellige medlemsstater, er foreneligheden af interesser hjørnestenen i den politik, der skal føres.
Vi har at gøre med en initiativbetænkning. Snart vil Europa-Parlamentet få lejlighed til at udtale sig om rammedirektivet som lovgivningsprocedure. Jeg vil dog ikke afholde mig fra denne principielle advarsel, for allerede nu at markere meningsforskellene.

Díez de Rivera Icaza
Hvordan er det muligt at stemme imod hr. Izquierdos betænkning om de transeuropæiske vandnet?
Vi, der i lang tid har arbejdet med miljøemner, ved, at alle store opgaver kræver behørig vurdering af miljøpåvirkningen, og at dette ikke længere må overses. At anvende dette argument til at stemme imod denne betænkning giver derfor ingen mening. Virkeligheden er, at de store fællesskabsregioner har perioder med tyngende tørke, og at uden vand er der intet liv, intet fremskridt og ingen solidaritet.
Problemet med vandet vedrører ikke kun kvaliteten, men også mængden, og netop dette problem har kun én løsning, nemlig de transeuropæiske vandnet.
Min stemme for er derfor solidaritetens stemme.

Jensen og Iversen
De danske socialdemokrater følger PSE-gruppens stemmeliste for betænkningen af hr. Izquierdo Collado om de transeuropæiske vandnets teknologiske bæredygtighed. Men vi vil gerne understrege, at man skal være yderst varsom med at kaste sig ud i projekter, som har til formål at udbygge disse vandnet. Det vil altid være nødvendigt først at foretage tilbundsgående undersøgelser af de konkrete tilfælde, hvor et sådant projekt kunne være relevant. Først og fremmest bør man sikre sig, at problemet ikke kan løses ved, at allerede tilstedeværende ressourcer forvaltes mere hensigtsmæssigt. Dette skal forstås bredt og bør derfor inkludere overvejelser om muligheden for omlægning af landbrug og industriel produktion. Omlægning af landbruget er blandt andet nødvendigt i de tilfælde, hvor der dyrkes bestemte vandkrævende afgrøder i områder, der er plaget af tørke, og hvor man ydermere dyrker disse afgrøder langt ud over deres naturlige sæson. Det er udtryk for en gal tankegang, og det bør ændres, før man giver sig i kast med alternative løsninger på problemet med manglende vand.

Lindholm
Det er ganske vist sandt, at vandressourcerne er ulige fordelt i Den Europæiske Union. Det gælder også frugtbar landbrugsjord, jern- og kulforekomster, antallet af soltimer samt kulde og sne. Ved skabelsen af Europas klima og naturressourcer blev der ikke tænkt på Den Europæiske Union - og det var måske meget godt. Tænk hvor ensformigt Europa ville have set ud, hvis det havde været ens overalt.
Medlemslandene, deres regeringer og skatteydere har ved større eller mindre satsninger taget vare på ressourcer og udjævnet forskelle i bevidstheden om, at langsigtede, økologisk holdbare investeringer kan betale sig.
I betænkningen foreslås oprettelse af en institutionel ramme for transeuropæiske vandnet, hvis mål skal være en mere ligelig fordeling af vandressourcerne inden for Unionen. Bare tanken er absurd. Et lands naturressourcer er og bør forblive et nationalt anliggende.
Fordeling og økonomiske satsninger i et medlemsland eller en region bør besluttes af landets parlament og bekostes af skatteyderne. Naturligvis er, som altid, samarbejde, aftaler og økonomiske satsninger mellem to eller flere lande, positivt. Men beslutninger og forpligtelser skal ske, som de plejer, ved mellemstatslige aftaler. Håndteringen af medlemslandenes naturressourcer er ikke noget kompetenceområde for EU - hvis EU ikke har til hensigt at blive en stat.

Martinez
Vi beskæftiger os med et af de største strategiske emner i Europa. Vand vil således være den grundlæggende ressource i det 21. århundrede. Det vil være kernen i konflikter mellem de lande, der oplever tørke, og de lande, der fortsat kan benytte kunstig vanding i landbruget. Med andre ord står vi her foran kilden til livet.
Hvorledes kan man så nægte vores naboer, og især Spanien, der er mærket af en voksende ørkendannelse i området omkring Murcie og selv i Catalonien, denne kilde til rigdom. Spaniens historie, lige fra Huerta de Valencia, "vanddomstolen« til den geniale beherskelse af Sierra Nevadas vand, der ledes helt til perlen »Granada«, vidner om kampen om vandet.
Derfor ønsker naboen, Frankrig, eller mere præcist regionen Languedoc-Roussillon, naturligvis at komme til undsætning, at hjælpe, dele og tilbyde. Her findes Rhône-flodens vandressourcer, og det er fristende at omlede en del mod Ebre-bassinet.
Dette er tanken bag projektet om transeuropæiske vandnet, som også omfatter Languedoc-Roussillon-vandnettet, der transporterer vand over en afstand på mere end 320 km fra Rhône til Pyrenæerne, inden det udledes ved byporten til Barcelona.
Dette er af astronomiske dimensioner. Der er tale om investeringer på mere end FRF 7 milliarder. Det er stort, flot, forførende og dog er det yderst farligt.
Det udgør en økologisk fare for miraklet i Camargue, fordi man ikke ved, om området vil lide under en stigning i saltindholdet, når presset fra Rhônes vandmasser aftager.
Men der er især fare for, at det kan give anledning til en krigserklæring, den dag det er Frankrig, der rammes af tørke og derfor lukker for vandforsyningen. Vi er desuden blevet oplyst om, at de foretagne vandudledninger vil være »uigenkaldelige ". Man vil ikke kunne genoptage emnet på kort eller mellemlangt sigt!
I fremtiden vil Frankrig altså have valget mellem en vandkrig med Spanien eller at nægte vores gartnerier, vores træavlere, vores bønder og indbyggerne i Languedoc det livsnødvendige vand, der er givet bort til andre.
For fremtidens skyld og af hensyn til de gode relationer med vores nabo foretrækker vi at sige nej med det samme. Vi er tvunget til at tænke på vores egne før de andre, selvom disse står os nær.

Formanden
Hermed afsluttes afstemningstiden.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 12.10)

