Tiårsdagen for resolution 1325 om Kvinder, Fred og Sikkerhed fra FN's Sikkerhedsråd (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er Rådets og Kommissionens erklæringer i anledning af tiårsdagen for resolution 1325 om Kvinder, Fred og Sikkerhed fra FN's Sikkerhedsråd.
Jeg vil gerne byde Rådets og Kommissionens repræsentanter velkommen her i Parlamentet.
Olivier Chastel
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har den ære at tage ordet i denne forhandling på vegne af Baroness Ashton, næstformand i Kommissionen og EU's højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik.
Lad mig allerførst takke Parlamentet for dets fortsatte interesse i emnerne kvinder, fred og sikkerhed og påpege, selv om alle selvfølgelig ved det, at Parlamentet var den første institution, der kun en måned efter FN's vedtagelse af resolution 1325 opfordrede til, at Parlamentet selv gennemførte den ved hjælp af en beslutning.
Ti år senere kan vi konkludere, at der er sket fremskridt. Vi har nu en betydelig bedre international lovramme, især takket være vedtagelsen i 2009 af resolution 1888 og 1889. Udnævnelsen af FN's første særlige repræsentant om seksuel vold i væbnede konflikter var et vigtigt skridt.
Desuden er der i øjeblikket over 20 nationale planer på verdensplan. Imidlertid fortsætter situationen, og virkeligheden er den, at beskyttelsen af kvinder i konflikter og deres deltagelse i fredsbevarings- og genopbygningsprocessen stadig mangler opbakning trods løfter herom og behovet herfor i felten. Vold og især seksuel vold mod kvinder og piger i konflikter ødelægger fortsat manges liv og sker alt for ofte straffrit.
EU er fast besluttet på at gennemføre resolution 1325 og de efterfølgende resolutioner. I dag har vi en sund EU-politik om kvinder, fred og sikkerhed, der dækker alle aspekter af EU's eksterne forbindelser fra krisehåndtering til humanitær bistand og udviklingssamarbejde. Jeg vil gerne her nævne nogle få specifikke resultater, nemlig at et af initiativerne indebærer udveksling af god praksis.
Med det for øje deltager eksperter fra EU-institutionerne og medlemsstaterne jævnligt i en taskforce. Denne proces har resulteret i et stigende antal programmer på nationalt plan. På nuværende tidspunkt har 10 medlemsstater en national handlingsplan, og endnu to planer er under udarbejdelse. EU har en række programmer, der er opbygget til at kunne opfylde kvinders og pigers behov under og efter konflikter, f.eks. finansiering af lægehjælp til ofre for seksuel vold.
På mindre end to år har dette program finansieret projekter i 67 lande med over 300 mio. EUR i alt. EU er begyndt at bruge "kønssporing" til at spore, om der sker en integration af ligestillingsaspektet i udviklingssamarbejdsprogrammerne. EU har kønsrådgivere og knudepunkter for ligestilling i hver af de 13 missioner for den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP) samt knudepunkter for ligestilling i mere end 80 EU-delegationer.
Vi er i øjeblikket i gang med at lægge sidste hånd på en rapport, hvor vi konkluderer på integrationen af ligestilling og menneskerettigheder i den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik. EU arbejder også tæt sammen med civilsamfundet for at fremme kvinders deltagelse i freds- og sikkerhedsindsatsen.
I 2011 har vi planlagt igangsættelse af nogle specifikke projekter til at støtte kvinders netværk i kriseramte lande med et anslået budget på 2 mio. EUR. Flere EU-delegationer har lavet åbent hus-arrangementer for at markere tiårsdagen for resolution 1325 og mødes med lokale kvindegrupper, f.eks. i Kosovo, Bosnien-Hercegovina og Irak.
Medio oktober afholdt EU og Den Afrikanske Union et seminar for civilsamfundet i Addis Abeba med henblik på at udarbejde henstillinger om fælles initiativer taget af EU og Den Afrikanske Union.
Desuden har vi med hensyn til nye og målbare engagementer planer om inden årets udgang at udforme en række standardundervisningselementer om ligestilling, menneskerettigheder og børns rettigheder, som vil blive benyttet i uddannelsen af FSFP-missionernes personale. Desuden planlægger vi inden 2013 at udforme lokale strategier for gennemførelsen af resolution 1325 i udviklingssamarbejdet i mindst 60 % af de igangværende og tidligere konflikter. Og sidst har vi planlagt at udstede regelmæssige rapporter om gennemførelsen af EU's forpligtelser med hensyn til kvinder, fred og sikkerhed ved at anvende 17 indikatorer, som blev vedtaget i juli 2010. Den første rapport bliver færdig i dag.
Den 26. oktober deltog EU i en drøftelse i Sikkerhedsrådet for at markere tiårsdagen for resolution 1325. Det belgiske formandskab havde tidligere stået for afholdelsen af tre møder på henholdsvis ministerplan, højtstående plan og ekspertplan i Bruxelles, New York og Genève for at højne bevidstheden og udstede henstillinger.
EU har i tråd hermed opfordret kraftigt til øget international overvågning af resolution 1325, især ved at understrege alle de indikatorer, som generalsekretæren har udformet. EU opfordrer derfor nu til hurtig, operationel gennemførelse af disse indikatorer.
Joaquín Almunia
Hr. formand! Mange tak til den belgiske formand for Rådet for hans indlæg om dette emne. Kommissionen støtter fuldt ud, hvad Rådets repræsentant netop sagde, og jeg vil gerne tilføje tre specifikke punkter.
For det første vil jeg gerne sige, at jeg er fuldstændig enig i, hvad formanden for Rådet sagde. Der er sket klare fremskridt med de over 20 nationale handlingsplaner på verdensplan samt udnævnelsen af FN's første særlige repræsentant om seksuel vold i væbnede konflikter.
For det andet vil jeg gerne sige, at Kommissionen mener, at der skal arbejdes mere for at forebygge vold mod kvinder og piger i konflikter og især seksuel og kønsbetinget vold, der fortsat udøves og ødelægger manges liv.
For det tredje blev EU et forbillede for andre med gennemførelsen af resolution 1325 og de tilhørende gennemførelsesresolutioner.
Vi skal fortsat være opmærksomme på kvinders og børns behov under og også efter væbnede konflikter gennem programmer, der f.eks. kan finansiere lægehjælp til dem, der har overlevet seksuel og kønsbetinget vold, gennem samarbejde med civilsamfundet for at fremme kvinders deltagelse i fredsbevarings- og sikkerhedsarbejdet og naturligvis gennem et tæt samarbejde med FN om udarbejdelse af indikatorer, som generalsekretariatet har udviklet.
EU bliver også nødt til at tage andre skridt. F.eks. har næstformand i Kommissionen og EU's højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik Baroness Ashton udnævnt EU's første kvindelige særlige repræsentant i Sudan, Dame Rosalind Marsden.
Edit Bauer
Hr. formand! Da FN's sikkerhedsråd for 10 år siden vedtog resolution 1325, var det et historisk skridt, som det internationale samfund tog i kølvandet på de tragiske hændelser i de jugoslaviske krige. Krig koster dyrt og uskyldige civile dyrest, og i forbindelse med væbnede konflikter udgør kvinder hovedparten af de civile. Vores erfaring viser, at væbnede konflikter hidtil har indebåret voldtægter af kvinder, og det er ikke noget tilfælde, at Genèvekonventionen også anerkender, at det ofte kan betegnes som folkemord.
Selv efter konflikternes ophør fortsætter stigmatiseringen og konsekvenserne af voldtægterne med at ødelægge ofrenes liv, eftersom arrene fra de fysiske og psykiske overgreb er livsvarige - hvis ofrene overhovedet kommer sig. Det er derfor ikke for meget at kræve, at forebyggelse af vold mod kvinder bliver en integreret del af sikkerheds- og forsvarspolitikken, og at der findes midler til at sætte en stopper for vold mod civile. FN's indsats i denne henseende kan jo ikke stå alene, men kræver en passende reaktion, da der endnu i dag er kvinder, der voldtages i tusindvis i krigsområder og derefter udstødes af deres familier for dermed at blive ofre i dobbelt forstand.
For nylig blev over 8 000 kvinder voldtaget i det østlige Congo inden for fem dage, men der er også problemer i flygtningelejre som Camp Ashraf, hvor kvinderne heller ikke er i sikkerhed endnu. Det er også berettiget at kræve en stigende deltagelse af kvinder i fredsbevarende styrker, da kvinders tilstedeværelse under disse særlige omstændigheder er af yderst stor betydning. Vi mener, at det er vigtigt for kvinder at spille en mere aktiv rolle i fredsprocesserne. Vi kan ikke tillade, at de blot er passive deltagere eller endda ofre i sådanne processer. Jeg er glad for at høre, at Kommissionen har taget seriøse skridt i denne henseende.
Maria Eleni Koppa
Hr. formand! Det er 10 år siden, at FN's Sikkerhedsråd vedtog resolution 1325 om kvinder, fred og sikkerhed. Det er en vigtig årsdag og mere aktuel end nogensinde, fordi kvinder i lighed med børn stadig udgør de største ofre for krig.
De tusinder af voldtægter i krigsområder beviser, at voldtægt og seksuelle overgreb bruges systematisk som et krigsvåben til at ydmyge og demoralisere modstanderen med. I talrige tilfælde begår soldater på ordre fra deres overordnede systematiske voldtægter, som, når de begås i offentlighed, påfører modparten endnu større skade. Ofrene for disse metoder, normalt kvinder, stigmatiseres, udstødes eller myrdes endog af deres eget samfund i et forsøg på at genoprette æren.
Vi må alle trække på samme hammel i denne kamp. Denne skændsel for menneskeheden, disse krigsforbrydelser, må have en ende. Samtidig må vi skærpe kontrollen overalt, også de blå baretters indsats, fordi vi har et stort direkte og indirekte ansvar. Der skal iværksættes strenge sanktioner over for enhver, der udøver disse metoder. Der er brug for uddannelse, kontrol, disciplin og et klart budskab. Endelig må vi vise det internationale samfund, at vi mener, hvad vi siger.
Som der står i resolution 1325, kan og skal kvinder deltage på lige vilkår i det freds- og sikkerhedsfremmende arbejde. Vores fælles målsætning skal være at skaffe kvinderne en stærkere position gennem muligheden for at lægge sag an ved de internationale domstole og gennem programmer for deres økonomiske, sociale og mentale reintegration. Hvis ikke kvinderne opnår frigørelse og beskyttelse, kan vi ikke standse brugen af seksuel vold som et krigsvåben.
Barbara Lochbihler
Hr. formand! For nøjagtig 10 år siden blev kvinders rettigheder som en del af de grundlæggende menneskerettigheder for første gang et emne, der skulle drøftes i FN's Sikkerhedsråd efter et krav om integration af ligestillingsaspektet i konflikter og krisesituationer. Det var en milepæl på vejen mod indførelsen af obligatoriske internationale lovkrav om kvinders deltagelse på beslutningsplan i fredsprocesserne og i sikkerhedspolitikken.
Den daværende generalsekretær Kofi Annan opfordrede indtrængende i 2005 til at udarbejde nationale handlingsplaner for gennemførelsen af resolution 1325. Vi har allerede hørt, at kun 20 stater hidtil har nået det, herunder europæiske lande som Sverige og Det Forenede Kongerige, men også afrikanske lande som Liberia og Côte d'Ivoire. Jeg mener, at alle EU-medlemsstater skal vedtage denne type handlingsplan. Det gælder også lande som mit hjemland Tyskland, der hidtil har nægtet at udarbejde en handlingsplan.
Ligestillingsperspektivet er bestemt blevet vigtigere på internationalt plan. FN har udnævnt en ny særlig repræsentant om seksuel vold og oprettet en kvindeenhed. Imidlertid må vi være bevidste om, at alle disse foranstaltninger i høj grad kun er i deres vorden. Dette her handler om at støtte kvinder og piger, som er blevet ofre for seksuel vold. Vi må intensivere resolutionerne og de støtteprogrammer, der allerede fungerer. Men det handler også om støtte til den identificering og forfølgelse af lovovertræderne, som altid skal følge med reformer af de lokale retssystemer.
Hr. Chastels budskab på Baroness Ashtons vegne om tilvejebringelsen af 2 mio. EUR til støtte for denne resolution er meget positivt. Jeg vil gerne gøre det klart, hvor vigtigt det er at inddrage lokale ngo'er for kvinders rettigheder, så pengene kommer derhen, hvor der virkelig er brug for dem.
Eva-Britt Svensson
for GUE/NGL- Gruppen. - (SV) Hr. formand! Kvinder og børn er ofre for krige og konflikter. Vold, voldtægt, tortur og seksuelle overgreb er våben, som rettes mod kvinder og børn i disse situationer. Kvinder er nu blevet anerkendt som ofre, og det er præcis, hvad de er. De er bl.a. blevet anerkendt som resultat af udnævnelsen af Margot Wallström til posten som FN's særlige repræsentant.
Imidlertid er kvinder ikke kun ofre. De er vigtige aktører i freds- og sikkerhedsarbejdet, der udføres for at forebygge konflikter. Det er afgørende, at de deltager i arbejdet med at skabe fred og demokrati efter krige og konflikter. De spiller en aktiv rolle i genopbygningen af de enkelte lande. Trods de 10 år, der er gået siden vedtagelsen af FN's resolution, er kvinder stadig kun anerkendt som voldsofre. De overses i forbindelse med det vigtige genopbygningsarbejde, der skal sikre fred og demokrati. Trods vores viden i dag om, hvor vigtig en rolle kvinderne spiller i dette arbejde, er det stadig mændene, som har al indflydelsen på beslutningerne. Det er på tide, at vi anerkender kvinders evner, også i forbindelse med freds- og sikkerhedsindsatsen. EU må kræve, at der tages hensyn til ligestillingsaspektet, når den yder hjælp og bistand til genopbygningsarbejdet.
Jaroslav Paška
Fru formand! FN's Sikkerhedsråds resolution 1325 om kvinder, fred og sikkerhed er et af de seneste, seriøse dokumenter, hvori alle verdens nationer erklærer deres respekt og ærbødighed for det smukke køn.
Hver bestemmelse i resolutionen har sin egen dybe mening og er en reaktion på de problemer, som livet ofte bringer med sig i forholdet mellem mænd og kvinder, når kvinder og børn hyppigt bliver ofre for magt, tøjlesløs vold og uretfærdighed i krisesituationer. De mest udviklede, civiliserede lande tilslutter sig de forpligtelser, som opstår af FN's Sikkerhedsråds resolution 1325, og bestræber sig gennem forskellige foranstaltninger på at skabe mest mulig plads til at opfylde dem i nationale og internationale institutioner i forbindelse med konfliktløsning og tilrettelæggelsen af fredsprocesserne.
Imidlertid er der stadig alvorlige problemer med overholdelsen af kvinders og børns menneskerettigheder i mange lande i den tredje verden, især i Centralafrika og flere dele af Asien. Barbariske militærregimers handlinger bygger på et andet værdisæt end det, vi i den civiliserede verden anerkender, og civiles, kvinders og børns menneskelige værdighed betyder intet for morderiske bander.
Efter min mening er det et område, som vi bør kigge på og give større opmærksomhed så hurtigt som muligt. Det er derfor også nødvendigt at træffe foranstaltninger i EU-politikken til at øve et større og mere intensivt pres på disse regimer, som ikke respekterer borgernes og indbyggernes grundlæggende menneskerettigheder.
Krisztina Morvai
(HU) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at vi alle let kunne besvare spørgsmålet om, hvilken stor befolkningsgruppe der i al væsentlighed udelukkes fra beslutningerne eller kun minimalt inddrages i beslutningsprocessen, og som samtidig i meget høj grad er dem, der skal leve med konsekvenserne af de politiske, økonomiske og finansielle beslutninger, der træffes. Ja, jeg henviser til kvinderne og ikke kun i forbindelse med væbnede konflikter, som er emnet for dagens forhandling, men også i forbindelse med økonomien, fordi det trods alt er kvinderne, der skal sætte maden på familiens bord, og det er kvinderne, der i særlig høj grad lider under fattigdom, sammen med deres børn. For mig er dette kernebudskabet i FN's erklæring - at kvinder bør få betydelig flere muligheder for at deltage i beslutningstagningen, så de selv kan forme deres skæbne frem for at blive ofre for den.
Hvordan rammer væbnede konflikter kvinder? Lad os f.eks. nævne Gaza. Selv nu er det kvinderne, der passer og plejer de sårede ofre for staten Israels brutalitet, det er kvinderne, der passer og plejer de børn, der er blevet handicappede som følge heraf, og det er kvinderne, der i høj grad lider under følgerne af bombardementer og ødelæggelse af infrastruktur, bombardementer af veje og skoler. Det bør vi have i tankerne, når vi tager hensyn til de pinsler, som kvinder må udholde i væbnede konflikter.
Philippe Juvin
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! I konfliktområder bruges vold mod kvinder bevidst taktisk. Voldtægt er en udbredt, systematisk og organiseret praksis. Det er et krigsvåben. Vi må naturligvis fordømme denne vold.
Ud over at fordømme må vi imidlertid også gøre andet end at udstede erklæringer. Ellers bliver de bare mantraer. Vi må finde måder at handle på. Derfor beder jeg forsamlingen overveje tre indsatsmuligheder.
Den første indsatsmulighed: Jeg mener, at vi bør være overbevist om, at EU skal fremme lokale kvindeorganisationer i alle de konfliktsituationer, som EU intervenerer i. Respekten for de grundlæggende principper om frihed og retfærdighed vil stige, hvis den tager udgangspunkt i kvinder. Uanset hvor i verden kvinder får rettigheder, fremmer det respekten for menneskelig værdighed og værdierne lighed og broderskab, som er EU-værdier.
Den anden indsatsmulighed: Når vi europæere bidrager med bistand til genopbygningen af et land, mener jeg, at vi bør overveje at kræve af de regerende magter og lokale myndigheder på stedet - som vi hjælper - at de indfører kvoter for at sikre kvinders deltagelse på beslutningsniveau. Jeg tænker f.eks. på Den Palæstinensiske Myndighed, som vi hjælper, og som næsten udelukkende støttes af os. Det kan kun gavne situationen i Mellemøsten, hvis vi krævede, at Den Palæstinensiske Myndighed indførte kvoter, så kvinderne kan få stillinger med politisk ansvar.
Den tredje indsatsmulighed: Når vi griber ind ved hjælp af civile, politimæssige eller militære midler, mener jeg, at vi må bestræbe os på at give kvinderne en betydelig og passende rolle i vores egne tropper og operationelle delegationer. Dette vil kun gøre os mere effektive og, som mange rapporter antyder, sandsynligvis betyde, at lokalbefolkningen er mere villig til at acceptere os.
Marc Tarabella
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! Det er nu 10 år siden, FN's Sikkerhedsråd for første gang i sin historie vedtog en resolution om at fremhæve den særlige situation, som kvinder befinder sig i, når de lever i krigsområder, og den rolle, de spiller i konfliktløsningen. Imidlertid udsættes tusinder af kvinder i dag, 10 år efter resolutionens vedtagelse, stadig for voldtægt i krigshærgede lande som f.eks. Congo. Jeg har selv rettet en kraftig kritik af den straffrihed, som i mange har omfattet udøverne af disse grusomheder.
Desuden begås disse barbariske handlinger, selv om der sommetider eller endda ofte er FN-styrker til stede i området. Jeg mener, at vi har en sørgelig mangel på politiske ambitioner og tilstrækkelig midler. Jeg vil især understrege nødvendigheden af at uddanne feltpersonale i europæiske og internationale organisationer og højne bevidstheden blandt de lidende befolkningsgrupper.
Vi må få alle til at forstå, at det vil give forbedringer på alle områder, hvis vi inddrager ligestillingsaspektet. Vi må få sat en stopper for straffriheden, som alt for ofte kommer dem til gode, der udøver vold mod kvinder, og vi må oprette en ordentlig klageprocedure i den henseende. Vi må også øge de finansielle ressourcer, der er til rådighed i de europæiske institutioner til arbejdet med især ligestilling og menneskerettigheder, med det formål af gennemføre mekanismer og vurdere EU's fremskridt.
Jeg bemærker, at hr. Chastel sagde, at der sandelig er gjort en indsats, navnlig i form af udveksling af bedste praksis og deltagelse i en taskforce. Desuden har 10 medlemsstater nu en national handlingsplan. Jeg håber, at de 17 andre medlemsstater også snart får deres.
Endelig vil jeg gerne påpege, at jeg har store forhåbninger til Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Jeg håber, at kvinder og mænd vil deltage ligeligt i den, især i marken. Vi må aldrig glemme den vigtige rolle, kvinder spiller i konfliktløsning eller behovet for at etablere kommunikation, der bygger på tillid mellem de internationale institutioners styrker og lokalbefolkningen.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru formand! Det er yderst vigtigt at sætte fokus på følgerne af krige og konflikter for kvinder og børn på et så kritisk tidspunkt som nu, da krigene i Irak og Afghanistan trækker ud, alvorlige konflikter får ny ilt, f.eks. i de israelsk besatte områder i Palæstina eller i Vestsahara, der er besat af Marokko, ulighederne bliver større, fattigdommen forværres af neoliberale politikker, og nye trusler opstår, som det skete denne weekend i Lissabon med NATO-topmødet og vedtagelsen af den nye NATO-strategi. Som reaktion herpå blev der afholdt en fredelig demonstration sidste lørdag i Lissabons gader som led i "Ja til fred, Nej til NATO"kampagnen, der omfatter over 100 organisationer. Titusindvis af mennesker, mænd og kvinder, marcherede for fred og social retfærdighed, som er grundlaget for sikkerhed, og råbte og forlangte NATO's opløsning, atomnedrustning og respekt for menneskers ret til at forsvare freden.
I generalstrejken, der er planlagt i morgen i Portugal, vil mænd og kvinder igen protestere imod antisociale politikker. De berører alle, men de er særligt diskriminerende mod kvinder. De protesterende vil kræve nye politikker, som respekterer arbejdstagernes værdighed og fremmer udvikling og sociale fremskridt, der er en forudsætning for fred.
Eduard Kukan
(SK) Fru formand! Også jeg vil gerne understrege den historiske betydning af Sikkerhedsrådets resolution 1325 for freden og for sikkerhedspolitikken. Det var første gang, FN understregede betydningen af at beskytte kvinder og af at inddrage dem fuldt ud i fredsskabelse, fredsbevaring og konfliktforebyggelse.
Det skal siges, at der er gjort en stor indsats gennem de sidste 20 år for at nå dette mål. Men overgreb på kvinder er stadig et hyppigt kendetegn for konflikter. Der har oven i købet været en alarmerende stigning i den hyppige og systematiske voldsudøvelse mod kvinder både under og efter konflikter.
Jeg vil ikke give konkrete tal, men i hvert fald nævne de gruopvækkende ting, der er sket i Den Demokratiske Republik Congo, Darfur, Rwanda, Liberia, Sierra Leone og Bosnien. Jeg har personligt mødt og talt med kvinder, der var blevet ofre for vold under krigen i det tidligere Jugoslavien. Deres historier var hårrejsende. De blev voldtaget, tortureret og ydmyget. Mange blev frosset ud, selv efter at konflikten var slut.
Så ikke engang konfliktens ophør er en garanti for, at volden mod kvinder stopper. Det bør vi altid huske på.
Beskyttelsen af kvinder og befordringen af deres deltagelse i fredsskabelsen og sikkerheden er de primære mål for resolution 1325. Desværre er det endnu ikke blevet til noget i mange tilfælde. Jeg er overbevist om, at der er en reel chance for, at vi kan forandre tingene. Imidlertid skal den politiske vilje være til stede hos alle, hvis vi skal skabe de rette betingelser. I varetagelsen af denne opgave ser jeg også muligheden for et positivt bidrag fra den højtstående repræsentant Baroness Ashton og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, som i høj grad kunne forstærke den rolle, som EU spiller i gennemførelsen af denne vigtige resolution.
Sabine Lösing
(DE) Fru formand! Kvinder og børn bliver fortsat uforholdsmæssigt hårdt ramt af krige og følgerne heraf. Imidlertid må kvindernes rettigheder ikke misbruges til at give de militære interventioner legitimitet. Eksemplet med Den Demokratiske Republik Congo viser, at militære foranstaltninger ikke hjælper med at beskytte, sikre eller etablere kvinders rettigheder. Desværre er det lige omvendt. Kvinders situation i Afghanistan i dag er værre end nogensinde som følge af krigen. Løftet i resolution 1325 kan kun virkelig opfyldes ved at undgå konflikter og træffe udelukkende civile foranstaltninger i krigs- og konfliktsituationer. Derfor mener jeg, at det er fuldstændig uacceptabelt at forvride denne resolution med det formål at øge antallet af kvinder i krig. Jeg opfordrer EU til principielt at standse sin støtte, herunder med udstyr og uddannelse, til regimer og militære styrker, som sender børnesoldater ind i væbnede konflikter, overtræder menneskerettighederne eller begår systematisk seksuel vold.
Edite Estrela
(PT) Fru formand! Sikkerhedsrådets resolutioner og planerne om udviklingsstøtte er allerede nævnt med streg under de fremskridt, der er gjort, men faktum er, at kvinder fortsat er de primære ofre i væbnede konflikter. De er ofre, men endnu ikke beslutningstagere. Kvinder bør deltage i hele processen med forebyggelse og løsning af konflikter. Hvis der var flere kvinder i ledende stillinger inden for politik, herunder økonomiske anliggender, ville der helt sikkert være mere fred og sikkerhed i verden, og vi ville alle nyde godt af større udvikling og bedre levevilkår. Derfor har vi også brug for, at flere kvinder inddrages i beslutningstagningen på alle niveauer. Som det allerede er blevet nævnt, bør kvinder deltage og blive medspillere i hele denne proces. Den bør ikke kun ledes af mænd.
Antonyia Parvanova
(EN) Fru formand! Når vi taler om kvinder i konfliktområder, må vi tage hensyn til, at der stadig er behov for en øget indsats, større bevidsthed og praktisk politisk handling på dette område trods allerede øgede bestræbelser og gode tegn som f.eks. udnævnelsen af tidligere kommissær Margot Wallström til posten som FN's generalsekretærs særlige repræsentant om seksuel vold i konflikter og den nylige oprettelse af FN's kvindeenhed.
Jeg vil kraftigt fremhæve det forhold, at partnerskaber mellem parlamentarikere, EU- og FN-medlemsstaternes regeringer, institutioner og civilsamfundet er afgørende for at opbygge støtten til de aftalte mål og målsætninger for handlingsprogrammet, der blev vedtaget på den internationale befolknings- og udviklingskonference, for så vidt angår millenniumudviklingsmålene.
I forbindelse med ligestilling må vi indgå en fælles forpligtelse til at fremme dette emne og sikre en bedre repræsentation af kvinderne i indsatsen for at forebygge krig, genskabe fred og håndtere postkonfliktsituationer
Til slut vil jeg gerne påpege, at EU er en afgørende medspiller i arbejdet med at fremme disse målsætninger og opnå en rimelig og varig løsning. Det er vores primære ansvar og vigtige politiske opgave at arbejde sammen om at løse kvinders situation i konfliktområder ved hjælp af forebyggelse af krig og opretholdelse af international fred og sikkerhed.
Diane Dodds
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne støtte resolution 1325. Jeg henleder Parlamentets opmærksomhed på Nordirland, hvor vi har en meget aktiv kvindesektor, en sektor, som har været det godes kraft i landet.
Før jeg kom her til Parlamentet, var jeg repræsentant for West Belfast i Nordirlands forsamling og for bydelen Shankill i lokalforvaltningen i Belfast. Disse områder har i over 30 år været hærget af vold udøvet gennem en terrorkampagne af irske republikanere og vold mellem indbyggerne selv.
I hele den tid har grupper som Vomen's Centre været en samlende kraft, der har styrket lokalsamfundets kapacitet og knyttet bånd til andre kvindegrupper i andre samfund. Det er almindelige kvinder, som har vist sig at være ledere og forbilleder for kvinder i andre lande og samfund, der er udsat for terror og vold.
Grupper som Shankill Women's Centre, Foyle Women's Network and Training for Women går i dag ikke blot i spidsen for lokalsamfundsrelationerne i Nordirland, men giver også kvinder jobmuligheder gennem almen og erhvervsfaglig uddannelse. Det er vejen frem.
Norica Nicolai
(RO) Fru formand! Jeg håber, at forhandlingen i dag ikke blot vil være en anledning til at markere årsdagen for resolution 1325, men også en ny begyndelse og en ny tilgang til dette problem, som fortsætter i næsten samme form som den, der førte til vedtagelsen af resolution 1325.
Jeg mener ikke, at erklæringer er nok, især erklæringer, som formidler et andet billede af virkeligheden. Jeg mener, at der skal handling til, og det er EU's opgave som led i den aktuelle sikkerhedspolitik at skabe en adfærdskodeks, der skal bruges både under og efter konflikter, selv om vi har Genèvekonventionen, som fordømmer voldshandlinger under konflikter. Jeg mener, at en sådan adfærdskodeks ville give EU merværdi og være et fremskridt med løsningen af dette problem.
De øvrige aspekter såsom inddragelse skal naturligvis støttes med sammenhængende finansiel bistand på grundlag af vores udviklingsstrategi.
Anna Záborská
(SK) Fru formand! Vi fejrer 10-året for FN's resolution 1325, og der er næsten daglige meldinger om andre resolutioner og erklæringer om at hjælpe kvinder. Jeg har imidlertid mine tvivl med hensyn til, hvorvidt vi overvåger gennemførelsen af dem i tilstrækkelig grad.
Flere og flere dokumenter udfærdiges, men kvindernes situation bliver kun meget langsomt bedre. Det er vores pligt at arbejde for overholdelse og beskyttelse af alle kvinders rettigheder, så de kan blive fuldt integreret i samfundet uanset deres situation, oprindelse eller status.
Deres rolle begynder i familien, ikke kun fordi de er uerstattelige i opdragelsen af børn til at respektere menneskelig værdighed for alle, men fordi der også findes kvinder, der i bevidsthed om truslen mod deres familie involverer sig i forebyggelsen og løsningen af militære konflikter. Indtil kvinderne føler sig sikre i deres hjem og deres land, er det imidlertid umuligt at tale om fred, og det gælder ikke kun i lande, hvor der ikke er krig.
Olivier Chastel
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg er helt enig med Parlamentet om en lang række punkter. Hvordan skulle jeg kunne være uenig i f.eks. hr. Juvins og hr. Tarabellas opfordring til at se oprettelsen af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil som en stor chance for at styrke EU's politik om kvinder, fred og sikkerhed? Under processen med at oprette tjenesten må vi anerkende den konstante udfordring, det er at sikre større repræsentation af kvinder på alle niveauer, herunder i personaleenheder, og især på højeste niveau.
Baroness Ashton arbejder målrettet herpå. Hun har f.eks. udpeget Rosalind Marsden til EU's første kvindelige særlige repræsentant i Sudan. I september udnævnte hun 29 personer til ledende stillinger i delegationerne, herunder syv kvindelige delegationschefer, hvilket er ikke mindre end en 50 % forøgelse af antallet af kvinder på det niveau.
Da EU samtidig gør en stor indsats for at styrke sin kapacitet med hensyn til kvinders deltagelse, fred og sikkerhed, mener vi, at det også er vigtigt at højne bevidstheden i andre organisationer og lande. Dette falder i tråd med de specifikke uddannelsesaktiviteter. Mange andre har også talt om emnet. Inden for rammerne af Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder støtter EU FN i gennemførelsen af resolutionerne om kvinder, fred og sikkerhed i lande og regioner, som især er berørt, f.eks. Pakistan, Afghanistan, Georgien, Armenien, Aserbajdsjan og Fergana-dalen, som løber gennem Usbekistan, Kirgisistan og Tadsjikistan.
Endelig fortsætter EU med at tro på vigtigheden af øget uddelegering af ansvar på internationalt plan. EU mener, at Sikkerhedsrådet bør etablere en arbejdsgruppe til at undersøge fremskridtene med gennemførelsen af resolution 1325 og udstede henstillinger til Rådet om at tage udfordringerne op og afhjælpe de mangler, der findes, og optrappe gennemførelsen af denne resolution.
EU har derfor opfordret Sikkerhedsrådet til at fordoble sin indsats i kampen mod straffriheden. Der bør indføres målrettede og progressive foranstaltninger mod enhver part i en konflikt, som er ansvarlig for alvorlige overtrædelser af kvinders rettigheder.
Jeg er overbevist om, at Parlamentet vil fortsætte med at støtte de bestræbelser, som EU og medlemsstaterne udfolder på dette område.
Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag fra forskellige politiske grupper om emnet.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 25. november kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Corina Creţu
Ingen af de assertive bestræbelser, der er udfoldet - resolutioner og nationale og internationale planer til bedre beskyttelse af kvinder i konfliktområder - har kunnet fjerne det barbariske våben, som man hyppigt tyr til i moderne krigsførelse, nemlig seksuel vold. Tværtimod - straffrihed giver grobund for spredning af denne praksis, som er stik imod vores værdier. Jeg og mange andre har gentagne gange udtalt mig imod de massevoldtægter, som hærger Congo, Liberia og andre konfliktområder, især i Afrika. De tusinder af kvinder, der bliver ofre for seksuelle overgreb og vold, bliver også dømt til at bære den efterfølgende stigmatisering og byrde af de forfærdelige følgesygdomme som f.eks. hiv.
Den Internationale Dag for Afskaffelse af Vold mod Kvinder, som markeres den 25. november, skal også minde os om, at kvinder er ofre for vold i hjemmet, hvilket sker alarmerende hyppigt, voldtægt i ægteskabet, sexchikane og menneskehandel. Kønsbetinget vold, uanset om den begås i hjemmet eller i væbnede konflikter, er en af de mest alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne og skal modarbejdes og straffes derefter.
Lena Kolarska-Bobińska
Gennem årene har fredsmissionernes traditionelle rolle forandret sig. Det går ikke længere kun ud på at overvåge våbenhvileaftaler eller sikre, at grænser mellem stater respekteres. I øjeblikket er der missioner i gang i en række "bløde" aktiviteter med at fremme menneskerettigheder og demokrati på en lang række måder, støtte afholdelsen af valg og genoprette retsstaten. I anledning af 10-året for vedtagelsen af resolution 1325 bør vi rette vores opmærksomhed mod den særlige rolle, som kvinder har i disse processer. I mange tilfælde har de langt bedre forudsætninger for at udføre fredsmissionernes opgaver. Jeg tænker her bl.a. andet på arbejdet med ofrene for seksuelt motiveret vold og vold baseret på kønsdiskrimination. Kvinder arbejder i kvindefængsler, de hjælper med social integration, og de udfører utallige former for undervisning. Vi taler meget om at øge inddragelsen af kvinder i politik og erhvervsliv. På ingen af disse områder har det endnu været muligt at opnå fuldstændig lige muligheder. Derfor er det nødvendigt at vende tilbage til disse problemer og se nøje på den måde, som den vedtagne lovgivning gennemføres på, således at vi på 15- eller 20-års-dagen for vedtagelsen af resolution 1325 kan sige, at alle bestemmelserne er blevet gennemført.
