Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 30. november 2000, for genoptaget.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er behandling af det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 7. december i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110.
Tirsdag:

Barón Crespo
Fru formand, først vil jeg gerne personligt - selv om jeg tror, jeg giver udtryk for størstedelen af Parlamentets holdning og ikke blot min gruppes - sige, at jeg er helt enig med den erklæring, som De kom med, da chartret om de grundlæggende rettigheder blev proklameret. Jeg synes, at det er berettiget at påpege, at det har forfatningsmæssig værdi for Parlamentet, og derfor glæder jeg mig over det.

For det andet, fru formand, vil jeg gerne, da der er fremkommet en lang række modstridende oplysninger i løbet af dagen, bede Dem om så tydeligt som muligt at forklare Parlamentet, hvordan forhandlingen med det franske formandskab i forbindelse med Det Europæiske Råd i Nice bliver struktureret, og hvordan man forestiller sig rådsformandens deltagelse.
(Bifald)

Formanden
Ja, hr. Barón Crespo, det er rigtigt, at der er kommet modstridende meldinger. Som De sikkert kan regne ud, hænger det især sammen med, at topmødet først sluttede i nat, hvad ingen på forhånd havde forestillet sig.
Jeg vil forsøge at få det afklaret. Før topmødet blev jeg orienteret om, at såvel præsidenten som udenrigsministeren ville være til stede. Det var den besked, jeg havde fået, men jeg skal forhøre mig om det sidste nye, og jeg skal bringe Deres budskab videre.

Poettering
Fru formand, jeg vil gerne takke mange gange for Deres bestræbelser. Vi er blevet informeret om - og jeg vil gerne straks tilføje, at jeg slet ikke kan tro det - at rådsformanden og den franske præsident kommer her i morgen i kun 30 minutter for at holde tale. Måske vil han lytte til Romano Prodi, jeg ved det ikke, men han kommer ikke for at lytte til, hvad gruppeformændene mener. Hvis det er tilfældet, anser jeg det for en uacceptabel fremgangsmåde, og det vil i overvejende grad blive kritiseret af min gruppe.

Det glæder mig, at de andre grupper tilslutter sig dette. Jeg håber, at vi er blevet misinformeret. Men jeg vil gerne bede Dem sige til den franske præsident, at det er fuldstændigt uacceptabelt at komme her til Parlamentet, kun holde en tale, derefter sige farvel og ikke lytte til dette frit valgte Europa-Parlament!
(Bifald)

Cox
Fru formand, jeg er helt enig i de bemærkninger. De må meget gerne på min gruppes vegne over for det franske formandskab anføre, at et traktatudkast, der er værd at støtte, også er værd at forsvare.

Barón Crespo
Fru formand, der er blevet rejst et spørgsmål i forbindelse med en eventuel forelæggelse af en beslutning om Det Europæiske Råd i Nice. Efter min gruppes opfattelse traf Formandskonferencen ingen beslutning herom, og forhandlingen skal derfor være uden beslutningsforslag.
Jeg vil gerne bede Dem om at bekræfte dette.

Formanden
De ønsker ikke, der skal vedtages en beslutning?

Barón Crespo
Det er ikke et ønske fra Den Socialdemokratiske Gruppe. Der var ikke enighed på Formandskonferencen, så det blev besluttet at vente, og jeg ønsker, at dette punkt bliver afklaret.

Formanden
Det gør De ret i, for som bekendt kunne jeg undtagelsesvis ikke være til stede på Formandskonferencen, da jeg netop på det tidspunkt var til Det Europæiske Råd.

Poettering
Fru formand, vi deltog jo til dels i samme møde. Jeg deltog heller ikke i Formandskonferencen. Hr. Ingo Friedrich repræsenterede os, hvilket han skal have tak for. Vi er nu blevet informeret så meget, at vi skal afgøre, om vi ønsker en beslutning. Vores gruppe mener, at vi bør have en meget kort tekst nu, ingen endegyldig udtalelse, men en kort politisk vurdering uden at sige endegyldigt ja eller nej. Senere bør vi så foretage en meget udførlig bedømmelse, især da vi jo heller ikke har teksterne endnu. Det vil sige, at vi i denne uge - ifølge vores gruppe - skal have en kort tekst. Vi bør ikke benytte lejligheden til at komme med en politisk udtalelse! Det er holdningen i vores gruppe.

Lannoye
Fru formand, jeg er helt klar over, at det er vanskeligt for Parlamentet at udtale sig om Nice-topmødet, da vi endnu ikke har set teksterne. Jeg mener derfor, en detaljeret og velbegrundet stillingtagen er udelukket. På den anden side beskyldes Parlamentet ofte for at være ude af trit med de aktuelle begivenheder, og jeg synes, det ville være en skam, at vi slet ikke udtalte os. Jeg er derfor enig med hr. Poettering i, at vi på torsdag skal stemme om en kort beslutning for at sende et politisk signal efter topmødet.

Barón Crespo
Fru formand, på Det Europæiske Råd i Nice har der været to slags beslutninger, som vedrører spørgsmål, som vi har behandlet i Parlamentet, f.eks. statutten for det europæiske selskab, den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, sikkerhed til søs og kogalskab. Det drejer sig i alle tilfælde om spørgsmål, som Rådet har truffet beslutninger om, som vi har fået kendskab til i god tid, og som vi ydermere kan vurdere.
Men på nuværende tidspunkt kender hverken min gruppe eller nogen anden de endelige tekster, der er blevet vedtaget på regeringskonferencen, og i betragtning af at vi ikke kan tage stilling til så følsomme spørgsmål, synes vi ikke, at der bør forelægges en beslutning om konferencens resultater, medmindre vi ønsker at give udtryk for en første umiddelbar reaktion, og vi mener derfor ikke, at det er relevant. På den anden side er det nødvendigt med et indgående kendskab til tingene for at kunne udarbejde en kort beslutning.
Vi synes derfor, fru formand, at det er fornuftigt ikke at forelægge en beslutning og at anmode Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om at udarbejde en betænkning om sagen, som kan drøftes til sin tid, når vi har fået kendskab hertil.

Wurtz
Fru formand, ingen undervurderer vigtigheden og rækkevidden af dette topmøde, som ydermere er det længste i Den Europæiske Unions historie. Netop derfor står vi i en vanskelig situation. Det er et vigtigt topmøde, og alt, hvad vi siger om det, forpligter os.
Jeg synes, at vedtagelse af en kort beslutning, som hr. Poettering foreslår, er en tam minimalløsning. Der er ingen grund til at forhaste sig, og jeg går derfor ind for, at beslutningen udsættes til januar. Så kan vi diskutere, under hvilken form den skal forelægges, om det skal være på basis af en betænkning fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender eller blot på vores initiativ, men jeg går ind for en udsættelse af beslutningen til januar.

Dell'Alba
Fru formand, Nice-topmødet har stor betydning. Det bliver kommenteret overalt i pressen, og det ville være ret utænkeligt, at Europa-Parlamentet, som er samlet til session på selve dagen efter topmødet, forholdt sig tavs.
Jeg foreslår derfor, fru formand, at de to alternativer sættes under afstemning. Enten siger vi allerede nu noget om Nice-traktaten, som er noget andet end topmødet, eller også finder vi en passende formuleret begrundelse for at udsætte vores kommentar til januarsessionen. Lad os under alle omstændigheder stemme om det, og jeg går ind for en beslutning som foreslået af hr. Poettering, hr. Lannoye og andre.

Cox
Fru formand, det er min gruppes holdning, at vi ikke bør udtrykke os gennem en beslutning. Det skyldes dels, at vi ikke har haft tilstrækkelig betænkningstid, dels at vi mener, at det er forkert at hævde, at Parlamentet ikke vil udtrykke sine synspunkter i en væsentlig debat. Jeg mener, at Parlamentet vil ændre mening i morgen, selv om der ikke vedtages nogen beslutning. Så vil man nok mene, at vi ikke har været så tavse endda. Jeg har på fornemmelsen, at piben vil få en anden lyd, når vi er færdige.

Mombaur
Fru formand, Europa-Parlamentet træffer beslutninger om uopsættelige spørgsmål vedrørende alle verdens problemer. Men når noget er virkelig uopsætteligt, nemlig at have en mening om topmødet i Nice, så tøver vi. Forstå det, hvem der kan. Vores vælgere vil ikke kunne forstå det.

Vi har allerede vedtaget mange beslutninger, uden at parlamentsmedlemmerne overhovedet har læst teksterne. Vi er vel i stand til at føre parlamentariske forhandlinger om tekster, der har været forberedt i månedsvis, hvis indhold vi kender, hvis rækkevidde vi kender, og hvis historiske betydning vi kender. Det er efter min mening vores pligt at have en mening herom over for vælgerne.
(Bifald)

Brok
Fru formand, Europa-Parlamentet kan først give sin endegyldige udtalelse, der er bindende for det selv og også er et budskab til andre parlamenter, som - det ved vi - venter på dette budskab, efter en grundig betænkning, der skal forberedes af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Men på den anden side venter Europas borgere på at høre, hvilken holdning vi har. Denne holdning behøver ikke at indeholde en holdning, et ja eller nej til traktaten, men vi bør sige vores mening om den kritiske vurdering af resultaterne fra mødet i Nice, ellers trækker vi os ud af den politiske proces. Jeg mener, vi skal være til stede i diskussionsprocessen i næste uge og give udtryk for vores kritiske og måske også positive argumenter, uden at dette medtages i konklusionerne. Det alene er den rigtige fremgangsmåde.
Ud fra den betragtning peger de forslag, der er kommet fra hr. Poettering og hr. Dell'Alba, efter min mening i den rigtige retning, som er mest i overensstemmelse med vores ansvar.

Napolitano
Fru formand, man talte om, hvad der kan være Udvalget om Konstitutionelle Anliggenders opgave. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at udvalget mødes i morgen eftermiddag, og det er ikke mindst for at forsøge at forstå regeringskonferencens konklusioner ordentligt. Vi får mulighed for at henvende os til Kommissionens repræsentant for at få informationer om teksten til udkastet til traktat, som vi ikke råder over i øjeblikket. Det var først for lidt siden, vi fik at vide, at denne tekst ikke er til rådighed, i hvert fald ikke i øjeblikket. Men det bliver den måske i løbet af de næste par timer. Jeg vil naturligvis ikke udtale mig om de politiske vurderinger, og gruppeformændene vil eventuelt kunne give udtryk for deres holdninger ved hjælp af beslutningsforslag. Desuden skal vi være enige om, hvad man forstår ved politiske vurderinger. Jeg tror ikke, at det er helt enkelt.
Når det gælder vurderingerne af indholdet, vil jeg blot komme med et eksempel. Vores formand er selv klar over, at der indtil i går aftes var forskellige meninger om et afgørende punkt, nemlig den mere omfattende brug af afgørelser med kvalificeret flertal og anerkendelsen af Parlamentets medbestemmelsesret. Man arbejdede med disse tekster til ud på natten, hvilket man også gjorde med tallene for stemmevægtningen i Rådet og fordelingen af pladser i Parlamentet. Vi er af den opfattelse, at der i det mindste for Kommissionens vedkommende er behov for information og overvejelser.

Hänsch
Fru formand, jeg mener ikke, at Parlamentet i et sådant anliggende og i en så vigtig situation, som vi befinder os i efter Nice, skal blive splittet på grund af det formelle spørgsmål "ja eller nej til beslutningen". Dette formelle spørgsmål er ikke tilstrækkeligt vigtigt. Det er rigtigt, at vi her i Parlamentet bør understrege tingene i denne uge umiddelbart efter mødet i Nice. Man kunne gøre det, sådan som hr. Cox har foreslået, nemlig kun under forhandlingen. Men det er traditionen i Europa-Parlamentet, at vi normalt ønsker at gøre det i en beslutning.

Jeg har lyttet meget nøje til, hvad hr. Poettering, hr. Brok og andre har sagt. Her handler det udelukkende om, at der skal afgives en første udtalelse. Det handler ikke om at fastlægge Parlamentets holdning, ...
(Bifald)
men om at sige, at vi vil gøre det efter en grundig gennemgang i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Det vil ske inden for en eller to måneder. Derefter fastlægger Europa-Parlamentet sin udtalelse, ja eller nej eller måske, ja, hvad vi nu beslutter. Så ville jeg - og det har jeg aftalt med min gruppeformand - kunne tilslutte mig en sådan beslutning i denne uge. Efter min mening kan vi så også nå frem til den nødvendige enighed, hvis vi siger, at vi afgiver en udtalelse, men vi vil vente med en gennemgang og endelig holdning fra Parlamentets side, til udvalget har fremlagt sin betænkning.
(Bifald)

Formanden
Tak for det konstruktive bidrag, hr. Hänsch.
(Forslaget vedtoges)
Onsdag:
Formanden. Jeg har en anmodning fra PPE-DE-Gruppen om udsættelse af hr. de Roos' betænkning om vurdering og styring af ekstern støj til januarsessionen.
Hvem ønsker at tale for forslaget?

Fiori
Fru formand, vi stemte den 4. december. Betænkningen er yderst kompleks, og i øvrigt blev ændringsforslag 10 og 36 vedtaget under en ret omstridt afstemning. Efter vores mening er det nødvendigt at uddybe denne betænkning yderligere, og vi anmoder derfor om at kunne forhandle og stemme om den i januar.

Formanden
Ønsker nogen at tale imod anmodningen?

Hautala
Fru formand, jeg vil stærkt appellere til, at de Roos-betænkningen ikke tages af dagsordenen, fordi den er meget godt udarbejdet, og der gøres forberedelser til at opnå en fælles holdning om dette i det sidste Råd (miljø) under det franske formandskab på mandag og tirsdag. Det vil faktisk være synd, hvis nu Parlamentet går hen og bremser denne betænkning, der er meget vigtig for borgerne. Der er kun 36 ændringsforslag, så dem skal vi nok klare helt systematisk.

(Forslaget forkastedes)
Formanden. Jeg har endnu en anmodning fra PPE-DE-Gruppen om udsættelse til januarsessionen af indstilling ved andenbehandling af fru Peijs' betænkning om kreditinstitutter. Uden at ville øve indflydelse på Deres afgørelse skal jeg henlede opmærksomheden på, at tremånedersfristen udløber den 15. december.
Hvem ønsker ordet for at forsvare forslaget om udsættelse?

Von Wogau
Fru formand, under forhandlingerne i udvalget er vi gået ud fra, at forhandlingen skulle foregå til januar. Der er jo tale om en andenbehandling. Der finder stadig forhandlinger sted mellem Rådet og Europa-Parlamentet, der så muligvis vil gøre en forligsprocedure unødvendig. Af den grund anser jeg det for fornuftigt, at fristen i givet fald forlænges, og at der forhandles om Peijs-betænkningen til januar.

Formanden
Ønsker nogen at tale imod forslaget om udsættelse?
Da det ikke er tilfældet, sætter jeg det under afstemning.
(Forslaget vedtoges)

McNally
Fru formand, på baggrund af den beslutning, og eftersom kommissær Liikanen ikke er til stede på tirsdag, men kan være her onsdag, vil jeg gerne høre, om vi kan flytte Neena Gills betænkning om europæisk digitalt indhold fra torsdag til onsdag for at udfylde hullet? Jeg vil være taknemmelig, hvis De kan imødekomme denne forespørgsel.

Formanden
Da der lader til at være enighed om dette forslag, bliver det således.
Fredag: Formanden. Jeg har en anmodning fra PPE-DE-Gruppen om udsættelse til januarsessionen af hr. Parish' betænkning om unge landbrugere.
Ønsker nogen fra gruppen at tale for forslaget?

Parish
Fru formand, hvis det er muligt, vil jeg gerne udskyde dette til januar 2001, da kommissær Fischler ikke er til stede på grund af fiskerimøder. Hans tilstedeværelse er meget vigtig, da han er meget interesseret i denne betænkning, og dens succes er meget afhængig af Kommissionen. Jeg anmoder om, at Parlamentet udskyder den til januar.

Formanden
Tak, hr. Parish.
(Forslaget vedtoges) Jeg minder om, at det bliver den sidste fredag, vi har session.
Dagsordenen er således fastlagt.
  

Krivine
Fru formand, mens man på Nice-topmødet drøftede udvidelsen, foretog den franske regering så at sige en indskrænkning, da den i Ventimiglia standsede 1.200 unge italienere, som ville deltage i en faglig demonstration. Det er en overtrædelse af Schengen-konventionens bestemmelser om fri bevægelighed, og jeg vil bede Dem om at rette henvendelse til den franske regering for at anmode om en forklaring.
Jeg synes, det er en ganske speciel fortolkning af Schengen-aftalen, og havde det været et tog med bankfolk eller med kød- og benmel, ville den franske regering uden tvivl have været mere tolerant.

Formanden
Tak, hr. Krivine.
Vi vil undersøge, under hvilke omstændigheder dette forbud forekom.

Korakas
Fru formand, lige nu sultestrejker 200 politiske fanger i Tyrkiet, hvilket de har gjort siden den 20. oktober, og de fortsætter, til de dør. Sultestrejken sker i protest mod den tyrkiske regerings politik med at anvende de "hvide" isoleringsceller for at knække fangernes moral og modstand. Yderligere 800 fanger sultestrejker i solidaritet med de politiske fanger. Desuden sultestrejker fangernes mødre. Der er solidaritetstilkendegivelser i mange lande. Og jeg kan meddele Dem, at en af dem, der deltog i sultestrejken i solidaritet, for få dage siden døde i Rotterdam af et udbrud af sygdommen lupus. Jeg har også sendt Dem en skrivelse, fru formand. Jeg anmoder Parlamentet om gennem Dem, gennem sit Præsidium, at protestere over for den tyrkiske regering for at få den til at indstille sin praksis, der har vist sig at være meget inhuman, og undlade at isolere de politiske fanger.

Formanden
Tak, Hr. Korakas.
Jeg skal se, hvad jeg kan gøre ved det.

McKenna
Fru formand, jeg vil gerne bede om Deres hjælp. Vi har en regel i Parlamentet om, at rygning er forbudt bestemte steder. Det gælder også her i salen. Vi skal til at debattere hele tobaksspørgsmålet om lidt.
Da jeg kom ind i salen i dag, blev jeg mødt af store røgskyer fra hr. Brok. Det er ikke første gang. Som formand for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik sidder han og ryger. Det er uacceptabelt. Det skaber en kædereaktion. På mit sidste møde i Udenrigsudvalget begyndte andre medlemmer af udvalget også at ryge.
Reglerne bør overholdes i alles interesse, uanset hvem det drejer sig om. Det er yderst vigtigt, at rygeforbuddet overholdes. Det gælder også medlemmerne. Det er meget respektløst af dem ikke at tænke på det. Vi har nogle medlemmer her i salen, som straks påvirkes af røg, f.eks. fru Lynne, som ofte klager.
Vær venlig at opfordre medlemmerne, især dem, jeg har nævnt, til ikke at ryge på områder, hvor rygning er forbudt.

Formanden
Jeg forstår Dem godt, fru McKenna, og jeg skal sørge for, at forretningsordenen bliver overholdt.

Tobaksvarer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0348/2000) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (9448/1/2000 - C5-0431/2000 - 1999/0244(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer (Ordfører: Maaten).

Maaten
Fru formand, det er anden gang i år, at vi behandler dette direktiv, og der er på ny indgivet mange ændringsforslag. Det havde selvfølgelig ikke været nødvendigt, hvis Rådet havde været mere opmærksomt i juni eller i det hele taget havde været mere opmærksomt ved førstebehandlingen og på Kommissionens ændrede forslag, som i høj grad nærmede sig Parlamentets holdning. Siden da har hele formandskabet heldigvis - også takket være Kommissionens mægling - gjort en indsats, og jeg mener, at holdningerne er kommet tættere på hinanden. Reglerne udarbejdes ikke i et vakuum. Som det fremgår af forhandlingerne om rammekonventionen om tobakskontrol i Verdenssundhedsorganisationen, er der en verdensomspændende udvikling i gang i forbindelse med videregående kontrol med det, som Verdenssundhedsorganisationen kalder tobaksepidemien.
Fru formand, hvor langt skal vi gå i den forbindelse? Hvor langt skal vi strække os? Jeg har været vidne til Retsudvalgets bekymring om følgerne af Domstolens dom af 5. oktober i sagen om tobaksreklamedirektivet, og jeg er enig i, at den har konsekvenser for dette direktiv og endvidere for EU's sundhedspolitik generelt. Jeg mener endvidere, at argumenterne for Parlamentets større engagement, altså større gennemskuelighed og bedre demokratisk kontrol, hermed er styrket. Det var nødvendigt med ændringer i direktivforslaget, og de foreslås også nu. Men det er beklageligt, at Retsudvalget ikke har kunnet arbejde indholdsmæssigt konstruktivt med dem. Jeg vil gerne høre kommissærens mening om problematikken omkring dette juridiske grundlag. Det er vigtigt, at hans mening kommer frem. Det politiske grundlag er klart, nemlig harmonisering af markedet med iagttagelse af et højt sundheds- og forbrugerbeskyttelsesniveau, der bygger videre på de eksisterende regler og den videnskabelige udvikling.
Det indre markeds funktion skal styrkes. F.eks. gennem gensidig anerkendelse af prøveresultater og udarbejdelse af fælles standarder. Overholdes disse standarder, skal man ikke i andre lande opfylde yderligere krav. Det er ikke et korstog imod rygerne. Det er heller ikke et forbud imod rygning. Det er ikke ønskeligt og fungerer desuden heller ikke. Det er en styrkelse af det individuelle ansvar og forhåbentlig et bidrag til bekæmpelse af rygning blandt unge. Ifølge Verdenssundhedsorganisationen dør der i EU 1.400 mennesker hver dag som følge af tobak. Det er næsten 1 hvert minut. 80% af de nye rygere er under 18 år, og størstedelen heraf er unge kvinder, der især ryger såkaldte milde cigaretter. Et forbud imod sådanne vildledende angivelser er derfor meget vigtigt. Kontrol med denne vare er nødvendig. Det er den mest tilgængelige vare i EU, men vi ved mere om indholdet af et glas syltetøj og opskriften på coca-cola end om den gennemsnitlige cigaret. Dette direktiv sørger for, at vi langt om længe finder ud af, hvad cigaretter indeholder, og hvorfor. Når vi ved det, skal der hurtigst muligt udarbejdes en fælles liste over tilladte ingredienser, hvilket allerede findes i ufuldstændig udarbejdelse i Det Forenede Kongerige, Frankrig, Belgien og Tyskland. I den forbindelse er Kommissionen lidt tøvende, og det forstår jeg ikke. Parlamentet vil gerne have et tilsagn om, at sådan en liste udarbejdes før 2005, dog mens denne Kommission har sæde, eller at denne liste i hvert fald foreslås før den tid. Vi insisterer på, at medlemsstaterne derfor udleverer den nødvendige information i tide. Det skal være muligt på et tidligere tidspunkt at forbyde ingredienser, som forstærker den fysiologiske afhængighed. Fastsættelse af maksimumsindholdet af tjære, nikotin og kulilte er meget vigtig. Spørgsmålet er imidlertid, om det i fremtiden vil påvirke sundheden positivt. Nikotinafhængighed er en kompliceret sag. Skadeligheden er især koncentreret i tjæren, kulilten og andre ingredienser, og der er behov for mere viden om de skadelige, men måske også positive sider af nikotinafhængigheden.
Det er indlysende, at det, der er usundt for de europæiske forbrugere, også er usundt for andre forbrugere, og derfor må det ikke eksporteres. Jeg går ind for muligheden for en dispensation i den forbindelse på ca. tre år, i hvilken periode virksomhederne kan ændre produktion og marketing, så beskæftigelsen ikke unødigt flyttes fra EU.
Sundhedsadvarslerne skal forbedres. Parlamentet har gjort god brug af en canadisk undersøgelse, og jeg mener, at vi på langt sigt også skal fortsætte i den retning. Vi skal ikke gå så langt nu. Alligevel mener vi, at advarslerne i hvert fald skal være så store som i Polen, hvor de i øjeblikket er 30%, og jeg beklager, at Rådet ikke vil gå videre end 25%.
Fru formand, jeg håber, at Parlamentet støtter de ændringsforslag, som Miljøudvalget har indgivet.

Byrne
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne kort berøre konsekvenserne af EF-Domstolens kendelse i sag C376/98 vedrørende direktivet om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer, som nu er indstillet til Parlamentets andenbehandling.
For det første udgør artikel 95 i traktaten et passende retsgrundlag for dette forslag, eftersom det indre markeds tydelige formål er at regulere tobaksvarers frie bevægelighed inden for Fællesskabet. For det andet er der ingen tvivl om, at en bedre uddybning af denne bestemmelses effekt på det indre marked vil styrke bestemmelsen. Der er især behov for en bedre uddybning af bestemmelserne i artikel 3 om maksimumsgrænser for kulilteindhold i direktivets sagsfremstilling. Bestemmelserne skulle hellere afspejle, hvordan hindringer af varernes frie bevægelighed og konkurrenceforvridning påtænkes fjernet.
Endelig, hvis det kun er tilladt at fremstille produkter i EU, som er i overensstemmelse med dette direktivs artikel 3, svarer det til et eksportforbud for produkter med højere indhold af tjære, nikotin og kulilte. Europa-Parlamentet har derfor foreslået, at artikel 133, som omhandler den fælles handelspolitik, skal indgå i retsgrundlaget sammen med artikel 95. Kommissionen kan godkende dette forslag, hvis der indføjes en artikel i direktivet, som udtrykkeligt regulerer eksport. Dette kan f.eks. ske ved at ændre overgangsperioden, der gælder for eksport af cigaretter, som ikke overholder artikel 3 i direktivet.

Thyssen
Hr. formand, når vi ved harmoniseringsforanstaltningerne står over for valget mellem at varetage tobaksindustriens interesser og at kæmpe for sundheden, så er valget hurtigt truffet, for så vælger vi sundheden. Det vil sige, at vi gør en indsats for at reducere maksimumsindholdet af tjære, nikotin og kulilte, at vi vælger effektive og iøjnefaldende advarsler, og at vi forbyder vildledende angivelser. Desuden vælger vi effektive løsninger på visse tekniske spørgsmål.
På trods af denne klare adfærdskodeks må vi erkende, at Parlamentet tilhører en Union, som værdsætter retsstatens principper, og det betyder, at vi skal erkende grænserne for vores kompetence, og hvor grænsen går for den kompetence, som vi har i medfør af artikel 95, der er det retsgrundlag, som lægges til grund for det nye tobaksreklamedirektiv.
Hvis jeg har læst den dom, som annullerer tobaksreklamedirektivet, rigtigt, så skal det undersøges, om der er et europæisk marked for tobaksvarer. Det skal endvidere undersøges, om der er eller kan opstå hindringer for det indre marked. For det tredje skal det undersøges, om de bestemmelser, som vi vedtager, virkelig bidrager til en forbedring af det indre marked, og om de står i forhold til det tilsigtede mål. For det fjerde skal det undersøges, om de indholdsmæssige valg, som vi står over for, bidrager til en bedre sundhedsbeskyttelse, for det forpligter artikel 95 os også til.
I det store og hele ser jeg i den henseende ingen problemer med hensyn til dette direktiv. Jeg er derfor meget tilfreds med det svar, som jeg allerede har fået, på et spørgsmål, som også interesserer min gruppe, til kommissæren om, hvordan vi skal behandle forslaget om at medtage et eksportforbud imod varer, som vi ikke selv bruger, med det samme i direktivet. Hvis det kan fastsættes på en måde, der juridisk holder stik ved tilføjelse af en henvisning til retsgrundlaget i traktatens artikel 133, så mener jeg, at det er en løsning, som vi alle skal støtte, og jeg håber så, at vi hermed ikke konfronteres med annulleringsrettighederne bagefter.
Det er i hvert fald sådan, at hvis det nu eller senere viser sig, at vi ikke kan blive enige om et eksportforbud, at vi så i hvert fald skal gøre en indsats for at fastsætte det senere. For af etiske grunde er der ingen i Europa, der kan acceptere, at varer, som vi ikke mener er gode for os selv, som ikke må anvendes af europæerne, uden videre eksporteres til f.eks. Afrika. Det skal udelukkes. Det skal fastsættes før eller senere. Lad os håbe, at vi kan ordne det nu.
Hr. formand, et sidste punkt for at runde af. Fru Martens var ordfører for PPE-DE-Gruppen. Hun har en god grund til at komme lidt senere i dag. Hun håber at kunne afslutte rækken af PPE-DE-talere. Hvis ikke, har jeg også talt på hendes vegne.

Sacconi
Hr. formand, den lejlighed, vi har fået i dag til at forhandle om Maatens betænkning og herefter vedtage den ved andenbehandlingen, er en vigtig lejlighed, som skal vise, om Parlamentet er i stand til at opfylde forventningerne hos borgerne, der forlanger, at institutionerne forstår at træffe nogle klare beslutninger. Det gælder deres levevilkår og livsopfattelse, og her bliver sundhedsbeskyttelsen stadig vigtigere.
I den forbindelse har Miljøudvalget virkelig gjort et betydeligt stykke arbejde, og det er ikke mindst takket være vores ordførers indsats. Én ting skal stå helt klart, nemlig at vi ikke er ved at indføre en rammelovgivning til bekæmpelse af rygning, som fortsat er den største dødsårsag i EU. Dette er i det mindste ikke muligt i øjeblikket, og for mit eget vedkommende tvivler jeg stærkt på, at vi mere eller mindre i det skjulte skulle lade os inspirere af en illusorisk forbudspolitik.
Det, som vi kan og skal gøre, er til gengæld at harmonisere de nationale lovgivninger for fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer, så vi opnår det højest mulige sundhedsbeskyttelsesniveau. Sådan som det er blevet sagt, er der fire hovedpunkter i direktivet, nemlig en begrænsning af indholdet af tjære, nikotin og kulilte, et forbud mod cigaretbetegnelser som "light" og "ultralight", som der er almindelig enighed om at betragte som misvisende, en ensartet lovgivning og i de nødvendige tilfælde et forbud mod andre ingredienser og tilsætningsstoffer, der ofte øger rygernes risiko og ikke mindst deres afhængighed, en kvantitativ og kvalitativ styrkelse af advarslerne for at gøre opmærksom på den alvorlige risiko ved at tænde en cigaret, og et forsøg på at fraråde de unge at komme ud i den slags psykiske og fysiske afhængighed.
Ved at slå tre eksisterende direktiver sammen holder man sig naturligvis strengt inden for rammerne af en forbedring af det indre markeds funktion, uden at man dog giver afkald på at iværksætte en strategi, der skal begrænse skaderne og bekæmpe den sande plage, som tobaksmisbrug er, da det har nogle meget store sociale og økonomiske omkostninger.
Ved denne andenbehandling har vi især beskæftiget os med to hovedspørgsmål. Det første var at få målsætningen om sundhedsbeskyttelse til at gå op i en højere politisk enhed med den helt legitime målsætning om produktion og beskæftigelse. Eksemplet med anvendelsen af de nye indhold af giftige stoffer skal gælde for alle, også for de cigaretter, som EU eksporterer. For at forsvare dette grundlæggende princip har vi foreløbig foreslået, at retsgrundlaget også kommer til at omfatte traktatens artikel 133, og vi har ikke mindst udsat den dato, hvor medlemsstaterne er forpligtede til at anvende dette retsgrundlag, til 1. januar 2007.
Det andet hovedspørgsmål, som netop er af juridisk karakter, fik os til gengæld til at skabe en endnu større sammenhæng mellem markedets harmonisering og sundhedsbeskyttelsen, idet vi fulgte angivelserne i Domstolens præmisser nøje, da den for kort tid siden annullerede direktivet om tobaksreklame. Kun ved at læse disse præmisser med nogle særlige briller på kan man konkludere, at de to aspekter er uforenelige.
Vi har således udført et nyttigt og vigtigt stykke arbejde, også fordi vi direkte har kunnet konstatere, at afstanden til Rådets fælles holdning - og i endnu højere grad til de overvejelser, man har gjort sig i Rådet efter vedtagelsen i Miljøudvalget - er så begrænset, at vi kan skimte en konkret mulighed for et hurtigt og effektivt kompromis. Det er selvfølgelig legitimt at udsætte dette store arbejde, sådan som nogle foreslår, og dermed også muligheden for at sende et positivt budskab til borgerne, men så skal man i det mindste være modig nok til at give en udtrykkelig politisk begrundelse for det og ikke gemme sig bag en formel henvisning til traktaterne.
Vi har gjort, hvad vi kunne for at skabe den størst mulige enighed her i Parlamentet, så Parlamentet - sådan som det har været ved tidligere lejligheder - bliver stærkt nok til at fremstå som et fast holdepunkt for borgerne, et holdepunkt, der ikke tager hensyn til særinteresser. Hvis det ikke bliver sådan, vil det i det mindste fremgå klart og tydeligt, hvem der har ansvaret for dette.

Davies
Hr. formand, jeg har den stærke overbevisning, at folk har ret til at ryge, men jeg mener, at folk kun bør ryge i hjemmet. Denne regel kan gælde for alle farlige nydelsesmidler, når kun den person, som indtager midlet, påvirkes. Der findes helt sikkert ikke noget mere farligt end tobak blandet med nikotin og andre kemikalier, som sikrer en meget høj afhængighedsgrad.
Regeringerne har til opgave at forsyne borgerne med oplysninger, som de kan bruge til at træffe beslutninger og vælge frit. Tidligere i år besluttede den canadiske regering at styrke sin indsats for at informere borgerne om tobaksvarer og se bort fra tobaksvirksomhedernes intense lobbyvirksomhed og store økonomiske interesser ved at kræve, at cigaretpakker i Canada skal forsynes med billeder, der viser, hvor sundhedsskadeligt rygning er. Undersøgelser har vist, at sådanne billeder har en markant større effekt end skriftlige advarsler, når det gælder om at formidle advarsler om rygning og sundhedsskadelige virkninger.
Jeg anmoder parlamentsmedlemmerne om at støtte ændringsforslaget, som blev stillet af John Bowis for Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa, Catherine Stihler fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og mig selv. Ændringsforslaget skal give regeringerne i EU's medlemsstater øgede beføjelser til at forsyne cigaretpakker med sådanne billeder. Jeg vil gerne understrege, at vi ikke insisterer på, at alle medlemsstater skal benytte sådanne billeder, men at de blot får mulighed herfor.
Lad folk selv bestemme, om de ønsker at ryge eller ej. Lad os være absolut sikre på, at de har tilstrækkelige oplysninger, når de tager beslutningen.

Rod
Hr. formand, kære kolleger, 80 dødsfald som følge af den nye variant af Creutzfeldt-Jakobs sygdom i Europa får EU, Ministerrådet, Kommissionen og Parlamentet til at nedlægge forbud mod kød- og benmel og mod, at okser på over 30 måneder kan komme ind i fødekæden uden først at være testet. Det er udmærket, men lidt sent.
50.000 dødsfald om året igennem årtier - dødsfald, som skyldes følgerne af brug af et rusmiddel, hvis virkninger er velkendte. Lægerne og hospitalspersonalet ved, at der ikke findes nogen behandlingsmulighed, bortset fra den palliative, og alligevel gøres der intet ud over spagfærdige oplysningskampagner. Og når der kommer et direktiv, der forsøger at regulere salg af og oplysning om dette narkotikum - det er tobak, jeg taler om - hører man et ramaskrig fra visse kolleger. Men kære kolleger, hvis De virkelig var klar over, hvilke sundhedsproblemer der er forbundet med tobak, ville De kræve forbud mod dette narkotikum, ligesom De fortsat kræver forbud mod andre stoffer, som volder langt færre dødsfald. De har ansvaret for millioner af borgeres helbred, men også for tusinder af unge menneskers død på grund af utilstrækkelig oplysning.
I går blev flere retssager vundet i USA mod de multinationale tobaksselskaber, som blev dømt for forgiftning og for løgne om, at varerne var ikke-toksiske. I dag får sygesikringen i Loire-Atlantique i Frankrig ret til at retsforfølge tobaksindustrien. Men i morgen vil retssagerne - ligesom for hiv-smittet blod eller kogalskab - blive ført mod dem, der sad inde med viden, men lod stå til, med andre ord mod Dem, os, beslutningstagerne, lovgiverne.
Lad os da gøre noget sammen, selv om det ikke forslår meget i forhold til alt det, der står tilbage at gøre. Nedsættelse af nikotin- og tjæreindholdet, forbud mod afhængighedsskabende stoffer som ammoniak, der sammen med nikotin skaber en stadig større afhængighed af cigaretter. Letlæselige advarsler, som dækker mindst 35% af overfladen, for at oplyse befolkningen om tobakkens skadevirkninger. Fjernelse af løgnagtige betegnelser som "light" og "ultra light", der får unge, og specielt unge kvinder, til at ryge, fordi de tror, det er mindre skadeligt, mens der i dag blandt læger er enighed om, at den forøgede forekomst af mere snigende lungekræftformer i de små perifere celler, kræftformer, som er vanskeligere at opdage og har endnu mere tragiske prognoser, hænger sammen med et overforbrug af denne type cigaretter. Måling af tobakkens samfundsøkonomiske omkostninger og omlægning af støtten til tobaksproducenterne til en egentlig støtte til produktionsomlægning, f.eks. til kornafgrøder, som kan erstatte kød- og benmel. Anerkendelse af, at varer bestemt for eksport skal følge samme regler som dem, der er bestemt for EF's indre marked. Forhøjelse af tobaksprisen, for det er et tiltag, der direkte påvirker forbruget, især de unges, og harmonisering af afgiftssatserne.
Alt dette er småting, kære kolleger, og vil ikke virkelig berøre tobaksindustriens interesser, som nogle åbenbart hellere vil forsvare end befolkningens sundhed. Meget mangler fortsat at blive gjort. Dette direktiv skal udvides til andre tobaksvarer end cigaretter såsom cigarer og rulletobak, som ikke er mindre skadelige, forbuddet mod reklame for disse dræbervarer skal bekræftes, og de kollektive regler for ikkerygerområder skal udbygges. Vi har stadig en stor opgave foran os.
Vedtagelsen af hr. Maatens betænkning er det første skridt, som jeg vil opfordre Dem til at tage af hensyn til de kommende generationers sundhed.

Sjöstedt
Hr. formand, kære medlemmer, efter EF-Domstolens dom om tobaksreklamer er der fra flere sider blevet sat spørgsmålstegn ved denne betænkning og forslaget til ændring af direktivet. Der er også stillet ændringsforslag om at forkaste hele Parlamentets forslag.
Vi mener dog, at der er meget store forskelle mellem spørgsmålet om tobaksreklamer og dette direktiv. Vi finder det naturligt, at artikel 95 bliver retsgrundlaget for dette direktiv sammen med artikel 133, som udvalget nu foreslår i ændringsforslag 1. De direktiver, som forslaget bygger på, er baseret på artikel 95, og dette spørgsmål drejer sig jo direkte om indholdet i varer på det indre marked.
Vi stiller os positivt til betænkningens indhold og støtter det i hovedtræk. Det er ikke mindst vigtigt, at der fastsættes tydelige grænseværdier for de farlige stoffer i røgen. Ændringsforslag 2 om kulilte er derfor særligt positivt.
Vi kan også støtte forslaget om advarselsteksternes størrelse og formulering. Hvad det angår, er der så lille forskel mellem de forskellige synspunkter, at det ikke burde være svært at nå frem til et kompromis ved forligsproceduren. Vi støtter også forbuddet mod tilsætning af vanedannende stoffer.
Med hensyn til eksport fra Den Europæiske Union af cigaretter, som er forbudt i Unionen af sundhedshensyn, mener vi, at det eneste rimelige og konsekvente vil være at standse denne eksport. Der er ingen grund til at give eksporten særlige vilkår og forlænge fristerne i forhold til fremstilling til brug inden for Den Europæiske Union.
I betænkningen omtaler man ligeledes særlige cigaretmærker, der markedsføres som "milde", "light" og lign. Dette er en form for markedsføring, som ofte er misvisende, og som giver et fejlagtigt indtryk af, at disse cigaretter ikke indebærer samme risici som andre. Vi ser ingen grund til at tillade den form for markedsføring og mener, at udvalgets nuværende holdning på området risikerer at skabe alt for store muligheder for undtagelser.
Selv om tilskud til tobaksdyrkning ikke reguleres gennem denne betænkning, er det umuligt ikke at komme ind på det spørgsmål, som er en af absurditeterne i Den Europæiske Union. Det er urimeligt, at Unionen satser enorme summer på tobaksdyrkning, således som det sker i dag. Det er inkonsekvent, og det bliver dyrt. Disse penge kunne gøre stor nytte andetsteds. Det eneste rimelige er derfor, at tilskuddene gradvis afvikles, og at de berørte landbrug får hjælp til at lægge om til andre afgrøder.
Ved de tidligere behandlinger af denne betænkning har man diskuteret det svenske snus. Jeg mener ikke, at der er nogen grund til at ændre de nuværende regler, det vil sige en undtagelse for Sverige, men samtidig har de lande, som ikke vil sælge snus, ret til at opretholde deres forbud. Derfor er jeg glad for, at der ikke sker ændringer af disse regler.

Thomas-Mauro
Hr. formand, kære kolleger, vi behandler i aften et emne, som ikke henhører under vores kompetence. Det er ganske vist ikke første gang, men denne sag ser langt mere alvorlig ud, end vi er vant til. Jeg vil derfor endnu en gang tale om selve sagen og ikke om det formelle.
Domstolen har lige annulleret direktivet fra 1998 med forbud mod reklamer for og sponsorering af tobaksvarer. Ifølge Domstolen kan et totalforbud mod tobaksreklamer ikke begrundes i det indre markeds funktion. Men Parlamentet, som føler sig kaldet til en redningsaktion, styrter frem med sænket hoved for at få den tekst igennem, vi diskuterer i dag, med foragt for traktaterne, og koste, hvad det koste vil.
Denne holdning symboliserer til overmål EU-institutionernes uvane. De skyr intet middel for at nå de ideologiske mål, de selv har sat. Det er åbenbart nødvendigt at minde om, at der er regler, som skal overholdes. Vi kan lære af histoiren, at det er farligt at betragte det mål, der skal nås - hvor ædelt og godt det end måtte være - som vigtigere end de fastsatte regler. Den stædighed, der her udvises, er tegn på en himmelråbende mangel på realisme. I stedet for at tage ved lære af nederlaget i Luxembourg den 9. oktober fremturer vi med en holdning, som ikke holder i retten.
Vores gruppe, som bevarelse af folkesundheden ligger stærkt på hjerte, er bekymret over følgerne af en så selvmorderisk politisk holdning. Hvis man ville kvæle direktivet, ville man vælge netop denne fremgangsmåde. Folkesundheden må ikke blive kastebold i en magtkamp, der går ud på at kapre nye kompetencer dag for dag på staternes bekostning. Sundheden er for vigtig en sag til at blive brugt som politisk instrument.
Hvilke løsninger er der da? Der er efter vores opfattelse kun én, nemlig at drage lære af Domstolens afgørelse og erkende, at Europa-Kommissionen er gået alt for langt og desværre har forsøgt at bryde traktaterne. Også vi skal lave vores hjemmearbejde ordentligt og skrive vores stil med respekt for den ligevægt, traktaten har fastlagt.

Blokland
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Maaten med hans udmærkede betænkning, som han har arbejdet hårdt på. Jeg mener, at de tre eksisterende direktiver herigennem er ført sammen på en god måde i et nyt direktiv. Det var naturligvis endnu bedre, hvis vi ikke behøvede at beskæftige os med tobakslovgivning. Desværre fremstilles, præsenteres og sælges der stadigvæk tobak. Selv om alle ved, at det ikke er godt for sundheden, bruges det stadigvæk. Hvis tobak skulle godkendes som et nyt produkt på det europæiske marked, blev det af sundhedsmæssige årsager helt sikkert afvist. Hvis syltetøj eller coca-cola var lige så farlige som tobak, ville de forbydes.
Jeg støtter den af Miljøudvalget foreslåede strenge mærkning, både med hensyn til størrelsen og indholdet af advarslerne på cigaretpakkerne. Rådets forslag om advarslernes størrelse på andet end cigaretpakker er imidlertid bedre end det, der står i ændringsforslag 25, idet grænsen på 50 cm² ligger alt for tæt på arealet af en pakke cigaretter.
Med hensyn til angivelserne "lavt tjæreindhold", "mild" og "light" mener jeg stadigvæk, at de er vildledende, og derfor er jeg imod ændringsforslag 10 og 30.
Jeg er meget glad for, at forbuddet imod tilsætning af ammoniak eller andre vanedannende produkter håndhæves ved andenbehandlingen. Det er klart, at det ikke må være tilladt.
Endelig må jeg desværre på ny pege på, at den europæiske tobakspolitik stadigvæk ikke er konsekvent. På den ene side bekæmper man tobaksforbruget, men på den anden side bruges der årligt mere end 1 milliard euro på støtte til tobak. Jeg håber, at det bliver ændret.

Paisley
Hr. formand, jeg taler til forsvar for arbejderne i industrien. I Nordirland har vi en stor tobaksindustri, Gallaher's Ltd. Hvis direktivet vedtages, vil mindst 300 arbejdspladser forsvinde. Jeg har nøje analyseret, hvad kommissæren sagde til min kollega, hr. Hume: "Der vil ikke være tale om store tab af arbejdspladser inden for denne branche. Jeg kan ikke se, hvordan en reduktion af tjæreindholdet fra 12 til 10 mg, som det foreslås i den foreliggende tekst, kan have nogen betydelig virkning på beskæftigelsen".
Den vigtigste forskel mellem tidligere og nuværende reduktioner i grænseværdier for tjæreindhold er simpelthen, at de tidligere reduktioner kun omfattede EU. Gallaher's eksporterer 25%. Hvis direktivet vedtages, forsvinder 300 arbejdspladser! Det skal tilføjes, at tobaksfirmaerne ikke vil sælge mindre, end de gør i dag, for de vil bare flytte deres forretning uden for EU. Gallaher's vil flytte forretningen til firmaets russiske fabrik, og grænseværdierne vil blive ignoreret, men derved eksporterer vi 300 arbejdspladser. Tab af arbejdspladser i Gallaher's vil berøre arbejdere med en gennemsnitsalder på ca. 47 år. I Nordirland er der ikke mange muligheder for at få andet arbejde, hvis du mister dit arbejde som 47-årig. Det er min bekymring på dette punkt.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, på grund af de lumske hensigter, man har tillagt os, der har forsvaret det manglende retsgrundlag, eller rettere sagt, tvivlen om retsgrundlaget for visse artikler i det direktiv, vi forhandler i dag, vil jeg gerne tale om balancen mellem institutionerne. Balancen mellem institutionerne er en kilde til legitimitet for opbygningen af Europa. Og jeg vil også gerne tale om forpligtelse i henhold til traktaterne.
Kommissionen havde i henhold til traktaten i mere end to måneder haft en forpligtelse til at analysere dommen og drage de relevante konklusioner heraf. I dag har kommissæren i sit ultrakorte indlæg for første gang brugt ordene no doubt, clear og clearly mindst tre gange. Hr. formand, mine damer og herrer, når man inden for juraen er nødt til at sige, at noget er klart, at der ikke hersker tvivl om noget, er det netop, fordi der hersker tvivl, at der er noget, der ikke er klart. Og der hersker tvivl. Og det er ikke klart.
Hr. formand, hvordan kan man sige, at begrundelsen i ændringsforslag 2 respekterer Domstolens dom, når der for at forklare den risiko, det indre marked løber, står, at adskillige medlemsstater har antydet, at de, hvis der ikke træffes særlige foranstaltninger, har til hensigt at lovgive. Hvilke medlemsstater? Hvilke foranstaltninger? Vi forventede, at Kommissionen ville sige det til os, at den ville forklare os det.
Lad os se på nogle andre eksempler, nemlig ændringsforslag 1, 4 og 18. Det er juridisk klogt at tilføje retsgrundlaget i artikel 133, men har Kommissionen virkelig overvejet artikel 131, som er hovedartiklen om udenrigshandelspolitikken, hvor der står, at denne politik har til formål "at styrke konkurrenceevnen hos medlemsstaternes virksomheder". Hvordan passer det sammen med begrundelsen i ændringsforslag 18, hvor der står, at der gives en overgangsperiode, for det kunne være til stor skade for vores industri? Hvordan passer det sammen med selv samme begrundelse, hvor der står, at der skal indledes forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen?
Hr. formand, det er denne berettigede uvished, og ikke lyssky eller mærkelige vennetjenester over for jeg ved ikke hvilke virksomheder, der er baggrunden for Udvalget om Retlige Anliggenders stemmeafgivelse, og jeg husker, at det var 18 stemmer mod ni. Og selv om jeg ikke var til stede, lå min stemme naturligvis bag.

Medina Ortega
Hr. formand, lige nu har parlamentsmedlem Palacio Vallelersundi sat kommissæren på anklagebænken, og i dette tilfælde er det eneste Kommissionen har gjort, når der tales om balance mellem institutionerne, at forelægge et forslag til direktiv. Det er Parlamentet og Rådet, som skal vedtage dette direktivforslag og herunder undersøge et velegnet retsgrundlag herfor. Man kan derfor ikke beskylde Kommissionen for at have begået en uregelmæssighed.
Og man kan især ikke beskylde den for at have begået en uregelmæssighed, for i dette tilfælde er det eneste, Kommissionen har gjort, at forelægge et direktivforslag for os, som sammenskriver tre tidligere direktiver om tobaksindholdet i visse produkter og om visse advarsler på disse produkters emballage.
Derfor er der i virkeligheden ikke noget nyt. Det eneste nye, der har været, er en dom fra EF- Domstolen fra den 5. oktober i år, hvori Domstolen siger, at med hensyn til et andet fuldstændigt anderledes direktiv, nemlig tobaksreklamedirektivet, var retsgrundlaget i den nuværende artikel 95 - den tidligere artikel 100 A - ikke velegnet.
Årsagen til, at Domstolen erklærer, at dette retsgrundlag ikke er velegnet, er, at Domstolen mener, at man ved hjælp af dette retsgrundlag forsøger at omgå et udtrykkeligt forbud i selve traktaten i en anden artikel - som også har ændret nummer fra artikel 129 til artikel 152 i den nuværende tekst - i medfør af hvilken enhver harmonisering af de nationale bestemmelser er forbudt.
Domstolen forsøger således at lukke et smuthul, hvor man kunne bruge denne udvej.
Men dette er ikke situationen i dette tilfælde, for formålet med direktivforslaget er i lighed med de tidligere direktiver, der allerede er i kraft, faktisk at fjerne de nuværende hindringer for det indre markeds funktion. Og deres retsgrundlag er derfor korrekt baseret på den tidligere artikel 100 A eller den nuværende artikel 95.
Ordføreren, hr. Maaten, har været så fornuftig at foreslå, at dette retsgrundlag bliver styrket med en henvisning til en anden artikel, nemlig artikel 133 om udenrigshandel, og han har desuden foreslået en række ændringer af nogle af artiklerne for at undgå, at dette direktiv bliver anfægtet på baggrund af den retspraksis, der følger af Domstolens dom.
Jeg vil gerne påpege, at teksten i Domstolens dom er blevet tolket for bogstaveligt. Det er en på mange områder kritisabel dom, men da vi accepterer dommen som sådan - for vi kan ikke gøre andet, da Domstolen er det øverste organ til fortolkning af fællesskabsretten - er der ikke noget til hinder for, at Parlamentet udtaler sig til fordel for det foreslåede retsgrundlag i artikel 95 sammen med artikel 133 og indfører de tidligere nævnte ændringer, som indgår i ordførerens ændringsforslag.
På vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe, og nærmere bestemt de socialdemokratiske medlemmer af Udvalget om Retlige Anliggender - som stemte imod den flertalsudtalelse, som fru Palacio Vallelersundi netop henviste til - er jeg naturligvis nødt til at sige, at vi synes, at det ville være en meget stor begrænsning af Europa-Parlamentets lovgivende myndighed at fortsætte ad denne vej, at forkaste direktivforslaget, som det foreslås i to ændringsforslag, nemlig 52 og 53, der er stillet af hr. Poettering for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, og fru Palacio Vallelersundi samt 32 andre parlamentsmedlemmer.
Det, der bekymrer mig i øjeblikket, er derfor ikke så meget sundhedsproblemerne, som naturligvis er vigtige og væsentlige, men den begrænsning, det ville betyde, hvis vi accepterede denne så restriktive fortolkning af Europa-Parlamentets lovgivende myndighed.
Efter min mening ville en så restriktiv fortolkning nærmest føre til en afskaffelse af Parlamentets og Rådets lovgivende myndighed. Jeg mener ikke, at man kan følge en så snæver vej, det vil sige, at der uafhængigt af indholdet - og det substantielle indhold, som hr. Maaten og andre har fremhævet - er risiko for, hvis Parlamentet og Rådet accepterer den restriktive fortolkning, som lederen af Det Europæiske Folkeparti og fru Palacio Vallelersundi foreslår, at Parlamentet, Rådet og fællesskabsinstitutionerne som helhed bliver bundet på hænder og fødder, hvad angår fællesskabsinstitutionernes lovgivningsarbejde, som er så vigtigt for udviklingen af fællesskabsretten.
Socialdemokraterne støtter derfor de af hr. Maaten stillede ændringsforslag, og vi afviser naturligvis ændringsforslag 52 og 53 fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti.

Beysen
Hr. formand, det er beklageligt, at man til trods for hr. Maatens store indsats må konstatere, at ingen er tilfreds med den udvikling, som kendetegner betænkningen. Jeg har tre korte bemærkninger.
For det første retsgrundlaget. Domstolen har i sin dom fastsat, at artikel 95 i nogle tilfælde kan udgøre retsgrundlaget, hvis bestemte betingelser opfyldes, men fastsætter samtidig, at artikel 95 ikke er tilstrækkelig i andre tilfælde, f.eks. skal artikel 133 tilføjes med hensyn til eksportforbuddet. Fordi motivationen er utilstrækkelig, mangler, støtter jeg fru de Palacio Vallelersundis ændringsforslag om at forkaste den fælles holdning og at anmode Kommissionen om at fremlægge et nyt forslag.
Med hensyn til de andre bemærkninger mener jeg, at man ikke må stirre sig blind på symboler, som ikke løser det grundlæggende problem. At pålægge højere afgifter er ikke et effektivt advarselsmiddel. At øge advarselspladsen ud over alle proportioner er heller ikke et effektivt middel til at nå det tilsigtede mål, nemlig en bedre sundhed. Jeg er desuden bange for, at det er et dårligt eksempel for også senere at anbringe advarsler på andre produkter.

Hautala
Hr. formand, vi ved alle, at det drejer sig om en usædvanlig vigtig betænkning. Den er vigtig, fordi her vægtes nu troværdigheden af Den Europæiske Unions sundhedspolitik. Jeg er ked af, at der også i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er dukket holdninger op, der udtrykker, at domstolsafgørelsen om forbud mod reklamer for tobaksvarer på en eller anden måde vil udtømme dette direktiv. Det er slet ikke tilfældet, dette direktiv gælder indholdet i cigaretter og ikke salgsfremstød for dem. Man bør ikke mere mislede Parlamentet i dette spørgsmål, man bør i stedet forstå, at det nu er vigtigt at forsvare den særdeles prisværdige Maaten-betænkning.
Nu til spørgsmålet om, hvorvidt vi nu skal forbyde betegnelserne "light" og "mild" i varemærkerne. Vi bør holde os til, at den form for misledende betegnelser ikke bør tillades, og domstolsafgørelsen fra oktober bringer intet nyt om dette. Vi skal ikke vige fra den holdning, som vi tidligere har haft. Nu skal vi virkelig forstå, at man i alle de lande, hvor man har forstået at udarbejde en relativ stram tobakslovgivning, også har fået betydelig styr på dødelighed forårsaget af lungekræft og på hjertekarsygdomme. Alt dette skal vi jo også fremme i Den Europæiske Unions indre markeds fælles politik, der bør bygge på en omfattende sundhedsbeskyttelse.

Meijer
Hr. formand, hvis dette forslag virkelig bliver til lov ved andenbehandlingen, medfører det, at virksomhedernes frihed delvis begrænses, og at sundheden beskyttes lidt bedre. Forslagets styrke er, at det ikke vedrører den individuelle tobaksforbrugers adfærd, men omfatter obligatorisk oplysning fra virksomhederne til forbrugerne og forbuddet imod at tilsætte vanedannende ammoniak. Det betyder, at man i mindre grad får mulighed for at give indtryk af, at man kan ryge uden risiko for at dø før tiden. Spredningen af beroligende løgne bliver vanskeligere.
Det svage punkt er, at der i for høj grad tages hensyn til fremme af den fri konkurrence. Pålægningen af europæiske normer i alle medlemsstater har åbenbart især til hensigt at give de forskellige tobaksfirmaer lige muligheder for at tjene penge. Min gruppe støtter ikke dette liberale udgangspunkt. Det drejer sig for os især om, hvordan man kan beskytte folk imod de skadelige virkninger, som tobaksvarerne har for sundheden.
Min gruppe havde hellere set et altomfattende forslag. Ud fra et sundhedsmæssigt udgangspunkt skal det fastsættes, hvordan reklame og sponsorering forsvinder, og hvordan så få unge som muligt begynder at ryge. Endvidere skal det dreje sig om, hvilke følger nedbringelse af produktionen og forbruget af tobak skal have for erstattende beskæftigelse for tobaksdyrkere og -arbejdere. Endvidere hvordan vi kan standse den nuværende europæiske støtte til dyrkning af tobak, og hvordan vi skal bekæmpe den internationale handel med denne usunde vare. Så længe det ikke sker, kan alle europæiske foranstaltninger for en stor del gå til grunde gennem mere eksport af amerikansk tobak.
Det, som nu kan besluttes ved andenbehandlingen, er et slapt aftræk af de mest vidtgående forslag, som Parlamentet stemte om for et halvt år siden ved førstebehandlingen. Dengang vedtog man allerede en svækket tekst, men Rådet mener stadigvæk, at Parlamentets udtalelse går for vidt.
Jeg repræsenterer den del af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, som har støttet ordførerens forslag ved førstebehandlingen, og som ligeledes støtter hans svækkede forslag ved andenbehandlingen. Forslaget er for svagt, men uden sådan en beslutning kan tobaksvarerne ødelægge endnu flere menneskeliv.

Fitzsimons
Hr. formand, man kan godt sige, at vi har en moralsk forpligtelse til at informere EU's 30 millioner forbrugere fuldt ud om cigaretters sundhedsskadelighed. Jeg har som medlem af Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik været udsat for kraftig lobbyisme fra forskellige grupper angående behovet for en strammere regulering af præsentation og salg af tobaksvarer i Europa.
Jeg hilser de ændringsforslag velkommen, som for nylig blev vedtaget i vores udvalg. Disse ændringsforslag skal øge advarslerne til offentligheden om farerne ved rygning. De vedtagne ændringsforslag skal øge størrelsen af en generel advarsel som f.eks. "rygning dræber" på forsiden af cigaretpakkerne fra 25 til 30% samt øge størrelsen af supplerende advarsler på cigaretpakkerne fra 25 til 40%. En supplerende advarsel på cigaretpakker, som udvalget støtter, er f.eks. "halvdelen af rygere har nedsat levealder", "rygning giver dødelig lungekræft", "rygning er yderst vanedannende", "få hjælp til at stoppe" og "beskyt børnene mod tobaksrøg - de har ret til selv at vælge". Vores udvalg mener også, at der burde sættes advarsler på cigaretautomater.
Forskning har vist, at jo større sundhedsadvarsler på cigaretpakkerne, jo større nedgang i cigaretrygningen. Forskningsresultaterne er så tydelige, at det vil være forkert af os som lovgivere i EU ikke at følge dette råd.
Vi skal udsende et stærkt signal om rygning til EU's 370 millioner forbrugere, og vi skal give vores børn og rygere alle nødvendige advarsler om sundhedsfaren ved cigaretrygning.
Endelig har Europa-Parlamentet efter Amsterdam-traktaten beføjelser til at koordinere forhold vedrørende miljø- og forbrugerbeskyttelse, og Parlamentet vil naturligvis arbejde tæt sammen med Rådet og Kommissionen herom. Vi anser denne procedure for at være et vigtigt lovgivningsvåben i Parlamentets arsenal, og vi har til hensigt at bruge det. Stor ros til ordføreren for betænkningen.

Farage
Hr. formand, mens medlemmerne, som støtter dette direktiv, kun kan lovprises for deres gode intentioner, vil jeg dog gerne påpege, at forbuddet mod tobaksproduktion over EU's grænser vil påvirke arbejdspladserne betydeligt i min egn. Jeg henviser specielt til British-American Tobacco-fabrikken i Southhampton, som her producerer alle sine cigaretter til markedet uden for EU. Dette direktiv betyder, at producenterne ikke er i stand til at producere disse cigaretter, selv om EU-grænseværdierne selvfølgelig ikke gælder for deres markeder.
Dette betyder dog ikke, at disse cigaretter ikke vil blive produceret. Det pågældende selskab, BAT, vil bare flytte produktionen til lande uden for EU. I stedet for at eksportere cigaretter vil vi således komme til at eksportere arbejdspladser. 4.000 arbejdspladser alene i min egn. Ironisk nok ser jeg dog ikke noget forbud mod at dyrke tobak inden for Fællesskabet i dette direktiv, selv om lande som f.eks. Grækenland dyrker tobak, der er så stærk, at det vil være ulovligt i henhold til dette direktiv at bruge den til produktion.
Et Fællesskab, der støtter dyrkning af tobak, men efterfølgende forbyder at sælge den, mens det ødelægger arbejdspladser og liv for almindelige mennesker, der har satset på en indtægt fra varer, som end ikke sælges i Fællesskabet, kan ikke vinde almindelige menneskers respekt.
Uanset Deres holding til dette direktiv, beder jeg Dem om at støtte mit ændringsforslag i morgen, som fjerner forbuddet mod produktion af varer, som skal eksporteres til lande uden for EU. Dette direktiv vil ikke have nogen sundhedsfordele overhovedet uden for EU. Det er et klassisk eksempel på overdreven politisk korrekthed.

Lechner
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne starte med at korrigere, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked allerede under førstebehandlingen forkastede direktivet som helhed, uden at plenarforsamlingen fulgte trop. Efter EF-Domstolens afgørelse vedtog udvalget så denne udtalelse endnu en gang - denne gang dog med stort flertal. Domstolens afgørelse har godt nok faktisk ikke ændret retssituationen grundlæggende, men den blev videreudviklet. Mange ting er nu blevet tydeligere, mange ting står nu mere klart. I virkeligheden har det egentlig ingenting med tobak at gøre. EF-Domstolens afgørelse kunne lige så godt have omhandlet forbud mod reklame for alkohol eller chokolade, da sukker som bekendt også kan være sundhedsskadeligt.
Jeg mener, det er beskæmmende, hvor overfladisk Kommissionen og Ministerrådet har drøftet Domstolens afgørelse i de efterfølgende forhandlinger, eller rettere sagt slet ikke har drøftet den, men derimod rent ud sagt ignoreret den, på samme måde som hr. kommissær Byrne tidligere gjorde det, som man f.eks. også gjorde det i begrundelsen til den fælles holdning, hvor man heller ikke anså det for nødvendigt i det mindste at tilpasse og korrigere betragtningerne lidt. En rosværdig undtagelse ses kun hos Parlamentets Juridiske Tjeneste.
Af tidsmæssige årsager kan jeg desværre ikke gå i detaljer, det er ganske enkelt ikke muligt. Jeg kan kun appellere til mine kolleger om at følge Retsudvalgets henstilling. Det handler ikke om tobaksindustrien, det handler derimod slet og ret om overholdelse af traktaterne. Det handler heller ikke om juridiske spidsfindigheder, men derimod om et eminent politisk spørgsmål, som man ikke behøver en juridisk uddannelse for at kunne svare på, nemlig ganske enkelt om overholdelse af kompetencerne, subsidiaritetsprincippet, eksempelvis også rettighederne for medlemmerne af de nationale parlamenter, der jo skal have deres kompetencer.
Man kom netop i Nice ind på spørgsmålet om afgrænsning af kompetencerne. Men hvis der så opnås et sagligt flertal i de tre organer - Kommissionen, Ministerrådet og Parlamentet - i en konkret sag, og dette flertal bliver respekteret, så behøver man ikke denne procedure, så ville det i vid udstrækning komme an på en institutionel garanti. Jeg håber og går ud fra - og her stoler jeg også på EF-Domstolen - at den vil følge den vej, den er slået ind på, at den i højere grad vil respektere kompetencerne og derfor ophæve direktivet.

Lund
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Maaten med en glimrende betænkning. Jeg synes også, at der er grund til at sige tak til hr. Byrne for en meget klar tilkendegivelse om retsgrundlaget. Når jeg lytter til fru Palacio og også til hr. Lechner, så minder det mig mest af alt om de meldinger, vi får fra amerikanske domstole netop i denne tid. En alvorlig sammenblanding af jura og politik, som i hvert fald ikke øger retssikkerheden. Jeg mener, det vil få stor betydning for sundheden i Europa, at vi får nedsat grænseværdien for tjæreindhold, og at vi får fastsat nogle grænser for, hvor meget nikotin og hvor meget kulilte der må være i cigaretter. Det er vigtigt at holde fast i, at Kommissionen senest ved udgangen af 2004 skal fremlægge forslag til en fælles liste om tilsætningsstoffer.
Den hemmeligholdelse fra industriens side omkring tilsætningsstoffer, som vi hidtil har været vidne til, bør vi selvfølgelig have bragt til ophør. Jeg synes også, det er vigtigt, at man uafhængigt af denne fælles liste får fastlagt et forbud mod brug af ammoniak og andre lignende forbindelser, der direkte anvendes med det formål at gøre cigaretterne mere vanedannende, at gøre afhængigheden af cigaretterne større. Også det må vi have sat en effektiv stopper for. Og endelig vil jeg gøre en enkelt bemærkning omkring det med eksporten. Jeg forstår simpelthen ikke, hvis et flertal her i Parlamentet vil lægge op til lempeligere regler omkring eksporten end det, medlemslandenes egne regeringer lægger op til - de regeringer, der dog også repræsenterer de mange industrier, som man henviser til. Jeg synes ligesom fru Thyssen, at det er absolut uetisk, hvis vi ud af Europas område sælger cigaretter, som vi sundhedsmæssigt mener ikke er anvendelige for borgerne i vores eget område. Det kan simpelthen ikke være etisk forsvarligt at handle på den måde, og derfor håber jeg, at vi på det punkt lander på den ansvarlige linje, som jeg synes, Rådet og Kommissionen har lagt op til.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, efter min mening er det nødvendigt at stramme betingelserne for fremstilling og salg af tobak, og hvis det gøres på en harmoniseret måde ved hjælp af et direktiv, som alle medlemsstaterne skal respektere, kan det styrke målsætningen om forebyggelse og forbrugerbeskyttelse i forbindelse med rygning.
Jeg synes dog oprigtigt talt, at det er uacceptabelt at fortolke de forskellige opfattelser af direktivforslagets indhold som en formodet konfrontation mellem de magtfulde interesser i tobakslobbyerne og den fælles interesse i forbrugerbeskyttelse. Hvis vi gik med til det, ville det være at forvanske et stort antal parlamentsmedlemmers legitime argumenter, idet vi anser nødvendigheden af at respektere de juridiske aspekter som en garanti for, at vi fremover kan gennemføre vores egne retsakter.
Hvis vi mener, at vi behøver nogle fælles juridisk bindende regler for at beskytte borgernes sundhed bedre mod risiciene ved tobak, så lad os finde en vej til at gøre det, uden juridiske smuthuller, uden bagdøre, hvor vores gode intentioner smutter ud og fordufter. Den offentlige mening kan og skal ikke kun forsynes med politiske handlinger, som ikke bygger solidt og realistisk på, hvad der er muligt inden for rammerne af de beføjelser, som traktaterne giver os.

Stihler
Hr. formand, rygning er en af nutidens tragedier. Det er den største årsag til sygdom, som kan forhindres, i hele Den Europæiske Union. Mere end en halv million dør unødigt hvert år i Den Europæiske Union, og antallet vil stige, hvis vi ikke handler nu. Derfor er dette direktiv så vigtigt. Større, tydeligere sundhedsadvarsler med kraftigere skrifttype, et forbud mod misvisende betegnelser som "light", "ultra" og "mild", en grænseværdi for tjæreindhold for produkter, der bruges i EU og til eksport, og for første gang en varedeklaration.
Som et ret nyt medlem af Parlamentet blev jeg forbavset over at se, hvor stærk modstand der er mod dette direktiv. Denne debat er efterhånden blevet så udvandet, at jeg tror, at mange vil føle sig mere tilpas i en forhandling om fisk end i en forhandling om folkesundhed. De store tobaksfirmaers magt er alt for indlysende. Jeg siger til hver af mine kolleger, at tobak ikke er som noget andet produkt. Du bliver afhængig, og det dræber dig. Det er en kendsgerning, at 80% starter med at ryge, før de er 18 år, og alligevel siger industrien, at folk træffer voksenvalg. Det er en kendsgerning, at 80% af rygerne ønsker at stoppe, men der er få politikker inden for tobaksindustrien, som kan hjælpe dem med at stoppe. I stedet foregiver industrien at tage hånd om unge rygere. Hvis vi havde vidst fra begyndelsen, hvad vi ved om tobak i dag, ville tobak være en rusgift i klasse A. Det er en kendsgerning, at næsten dobbelt så mange folk er døde på grund af tobak i sidste århundrede i forhold til dødstallet i de to verdenskrige sammenlagt. Hvis vi ikke handler nu, vurderes dødstallet verden over at nå op på 1 milliard i dette århundrede.
Vi skal sikre os, at kampen for at redde liv får første prioritet, og at vi bidrager til at mindske de store tobaksinteressers magt, som kun ødelægger liv.

Langen
Hr. formand, ingen ønsker at bagatellisere den sundhedsskadelige virkning af rygning, men selv om man ville gøre det og kunne tilslutte sig de sundhedspolitiske mål, skal retsgrundlaget være i orden. I tilfældet sundhedsbeskyttelse i forbindelse med tobaksreklamer fældede EF-Domstolen sin dom for nylig. Den siger entydigt, at det ikke er Kommissionens og Den Europæiske Unions opgave at regulere disse ting, men derimod medlemsstaternes. Det er kun i de tilfælde, hvor det indre marked ikke virker, at der foreligger en reguleringskompetence. Men Kommissionen har ikke fremført noget som helst belæg for, at det indre marked ikke virker, ikke et eneste. Tværtimod! Dér, hvor det ikke virker, de forskellige former for beskatning, særbestemmelserne for Grækenland, dér er alt ved det gamle! Det er altså en hån, hr. kommissær, hvis der sker noget sådant her, som om der ikke er noget, der har ændret sig siden EF-Domstolens dom. Denne ignorering er altså ubeskrivelig! Jeg forudser, at også dette direktiv vil falde ved EF-Domstolen, og Parlamentet og Kommissionen kommer til at blamere sig lige så meget som første gang, hvis vi ikke er parate til at undersøge de retlige aspekter!
Hr. kommissær, De er traktaternes vogter og ikke én, der af egen drift kan overskride kompetencerne. Hvis De anvender artikel 133 til eksportforbuddet, må man konstatere, at det ikke hører til en fælles handelspolitiks opgaver at foreskrive tredjelande, hvad de skal importere. Efter min mening duer dette retsgrundlag overhovedet heller ikke, og derfor er det godt, at fagforeningerne, at virksomhederne, at parlamentsmedlemmerne her gør opmærksom på tabet af arbejdspladser. 10.000 arbejdspladser alene som følge af eksportforbuddet, heraf 8.000 alene i Storbritannien, er i skudlinjen. Det er der ingen, der opnår målene med, for produktionen bliver ikke reduceret, men blot forflyttet. Vi vil fortælle andre, hvordan de skal leve. Det er arrogance, og der er ikke hold i det rent retligt!

Bowis
Hr. formand, tobak ødelægger liv. Det er pinligt for Den Europæiske Union, at vi kræver, at vores skatteydere skal støtte dyrkningen af det modbydelige skidt, der beløber sig til over 1 milliard euro om året. Samtidig underminerer vi fornuftige tiltag for at hindre rygning, specielt blandt unge, fordi vi prøver at presse hele verden ind i det indre marked. Hvis vi insisterer på at belære andre lande om, hvilke sundhedsstandarder de burde sætte, ved at udvide vores fornuftige forslag på de nationale markeder til at gælde eksporten, sætter vi hele hr. Maatens fornuftige arbejde på spil. For lige så sikkert som eksport kommer efter reklame, vil der være endnu en udfordring ved domstolene, hvor hele direktivet, og ikke kun eksportbestemmelsen, vil blive smidt ud.
Kan kommissæren tydeliggøre, hvorvidt fjernelsen af eksportundtagelsen kun gælder for tjære- og nikotinindholdet, hvilket var det indtryk, udvalget fik, eller om den gælder alle forslagene i direktivet? Vi vil gerne have et svar, da tusinder af arbejdspladser er i fare i Darlington, Nottingham, Southampton og Belfast. Disse arbejdspladser kan meget hurtigt blive ødelagt på grundlag af vores misforståelse og stemmeafgivning.
Jeg vil gerne have, at de fornuftige tiltag bliver vedtaget og ikke går tabt. Jeg vil gerne sige farvel til vildledende beskrivelser som "mild" og "light", som giver indtryk af, at nogle cigaretter er mindre sundhedsskadelige. Dybere inhalering betyder, at de ikke er. Disse beskrivelser bør forsvinde. Hvis vi laver undtagelser for varemærker, vil vi simpelthen skabe nye skævheder inden for konkurrencen og det indre marked. Jeg ønsker en mulighed for fotografiske advarsler, fornuftige varedeklarationer, europæisk forskning, tiltag til sundhedsforanstaltninger, som kan hjælpe børn med at forblive røg-, tjære-, nikotin- og afhængighedsfri. Jeg ønsker ikke at se alt dette bragt i fare, fordi vi overskred Den Europæiske Unions og Parlamentets juridiske beføjelser i denne sag.

Martens
Hr. formand, tobaksreklamedirektivet vedrører to punkter, som er meget vigtige for vores gruppe, nemlig harmonisering af det indre marked og sundheden. Sundhedsorganisationerne slår ganske rigtigt til lyd for mere sundhedsbeskyttelse. Derfor støtter vi direktivet og reduktionen af indholdet af tjære, nikotin og kulilte. Vi støtter endvidere forstørrelsen af advarslerne i overensstemmelse med den fælles holdning, og ligesom den fælles holdning er vi tilhængere af korte og slagfærdige advarselstekster på tobaksvarepakkerne samt af forbuddet imod anvendelse af vildledende ord som "mild", "light" og "ultralight". Kun der, hvor disse er en del af deponerede og allerede markedsførte varemærker, kan man overveje at godkende dem.
Industrien klager over uligheder og ineffektivitet i de nuværende regler. Uligheden vedrører f.eks. de tilladte ingredienser. Forslaget om at udarbejde én liste over tilladte ingredienser støtter vi fuldt ud.
Ineffektiviteten vedrører situationen i forbindelse med prøvningerne. I øjeblikket skal alle varer afprøves på ny i hvert eneste land. Vi slår til lyd for, at der udvikles en ensartet prøvningsmetode, som anerkendes af alle EU-lande, og som gennemføres af et i et land anerkendt prøvningslaboratorium. Endvidere slår vi til lyd for, at sådan en prøvning, som gennemføres af et laboratorium, som er anerkendt af én af EU-medlemsstaterne, er gyldig i alle EU-medlemsstater, ligesom det på medicinalområdet er almindeligt for at spare på dyreforsøgene.
Vi anmoder om særlig opmærksomhed for de små- og mellemstore virksomheders stilling. De rammes i nogle tilfælde uforholdsmæssig hårdt af direktivet, især af artikel 6, stk. 1. Vi støtter derfor ændringsforslaget, som ganske vist kræver information om de anvendte ingredienser, men foreslår en mere realistisk arbejdsmetode end den, der formuleres i den fælles holdning.
Med hensyn til retsgrundlaget følgende: Direktivet bygger videre på tre eksisterende direktiver om det samme emne, som har samme retsgrundlag. De har indtil nu aldrig medført problemer i forbindelse med retsgrundlaget.
EU-institutionernes juridiske tjenester ser ingen problemer på dette område. Især efter tilføjelsen af artikel 133 går vi ud fra, at retsgrundlaget er i orden. Vi vil naturligvis handle juridisk korrekt, og det ville være beklageligt, hvis Domstolen i sidste ende afviser vores juridiske tjenesters holdning. Vi må ikke forkaste direktivet, for så har vi ingenting, og alt arbejdet har så været forgæves, hvorefter vi må starte forfra med det samme arbejde og de samme tekster. Parlamentet skal nu vise politisk mod og udarbejde et direktiv, som forbedrer det indre markeds funktion og giver maksimal sundhedsbeskyttelse.

Maaten
. (NL) Hr. formand, jeg er min gruppe taknemmelig for, at den giver mig ekstra tid. Jeg vil gerne takke kommissæren for bemærkningen om retsgrundlaget. Kort sagt tilslutter jeg mig det, som hr. Medina Ortega og hr. Lund sagde i den forbindelse.
Jeg har to supplerende bemærkninger. For det første om artikel 11. Beretningen fra dette udvalg er meget vigtig for den fremtidige politik. Jeg er også glad for, at denne kommissær har ansvaret. Jeg er imidlertid bekymret for Kommissionens kapacitet med henblik på at arbejde med denne betænkning. Jeg håber, at kommissæren har mulighed for at udvide personalet i Kommissionen.
Endelig, hr. formand, er det nødvendigt med vigtige ændringer i Rådets fælles holdning. Det er vigtigt for retsgrundlaget, for videregående harmonisering af markedet, for bedre forbrugerbeskyttelse osv. Alle disse elementer mangler i sig selv højst sandsynligt tilstrækkelig støtte i Parlamentet for at opnå et kvalificeret flertal. Men som pakke burde de føre til mere afbalancerede og resultatorienterede regler. Viljen til kompromis var også til stede i Miljøudvalget. Jeg hentyder til fru Martens og hr. Sacconi og det samarbejde, vi har haft. Jeg anmoder Dem om at støtte denne kompromispakke.

Byrne
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med kort at beskrive dette direktivs vej til Parlamentet. Direktivet blev indført for at tage højde for Europa-Parlamentets betænkning fra 1997 af Valverde López, som nævnte mange af elementerne i den foreliggende tekst og krævede et forslag fra Kommissionen.
Andenbehandlingen af dette forslag viser meget hurtig fremgang. Det viser, hvor presserende denne sag er, og at både Ministerrådet og Parlamentet har behandlet sagen derefter. Jeg vil ligeledes gerne understrege, at ordføreren, hr. Maaten, har gjort sig stor umage for at behandle denne sag afbalanceret og samvittighedsfuldt.
Alle kender i dag tobaksrygnings sundhedsskadelige virkninger, og både lovgiverne og offentligheden er enige om, at det er tid til at vedtage strengere regler for dette produkt. Forslaget indeholder betydelige forbedringer i forhold til gældende lov og tilsigter at harmonisere en række produktbestemmelser. Med andre ord er fundamentet nu lagt for yderligere initiativer.
En af de vigtigste forbedringer er en nedsat grænseværdi for tjæreindhold og for første gang grænseværdier for nikotin- og kulilteindholdet i cigaretter. Det er kontroversielt, at disse grænser gælder alle produkter, som er fremstillet i EU, uanset om produkterne er til hjemmemarkedet eller eksport. De fremførte argumenter vedrørende tab af arbejdspladser er nøje afvejet mod, at vi ellers ville eksportere et produkt, som ikke er vurderet til at være godt nok for Fællesskabets borgere.
Jeg vil også gerne nævne, at det antal mulige tabte arbejdspladser, der er nævnt her, også blev foreslået i de oprindelige direktiver, som nu genfremsættes, for mere end 10 år siden. Tabet af arbejdspladser, som blev forudsagt dengang, fandt aldrig sted. Faktisk er den primære årsag til tab af arbejdspladser inden for denne industri øget investering i automatisering, hvilket firmaerne også selv har udtalt. Kommissionen kan dog godt se et argument for at forlænge overgangsperioden, hvor reglerne for eksporterede produkter skal finde anvendelse, for at give mere tid til at ændre produktsammensætningen og udarbejde nye marketingmetoder.
Hr. Bowis spurgte, om fritagelsen vil gælde. Som jeg har forstået ændringsforslaget, vil fritagelsen gælde for artikel 3, det vil sige grænser for tjære, nikotin og kulilte.
Hvad angår spørgsmålet om varebeskrivelserne, må jeg understrege, at brugen af bestemte ord som "light", "lavt tjæreindhold" og "mild" kan være vildledende. Folk skifter fra den ene type cigaretter til den anden under falske forudsætninger om, at "light" cigaretter er bedre for helbredet. Dette er også en årsag til, at folk fortsætter med at ryge i stedet for at forsøge at stoppe.
Derfor er der et tydeligt behov for at regulere til fordel for forbrugerne. De samme bestemmelser er blevet foreslået under Verdenssundhedsorganisationens igangværende forhandlinger om en rammekonvention om folkesundhed. Derfor vil fællesskabsreglerne passe godt ind i de fremtidige internationale ordninger, og derved kan Fællesskabet undgå faren for handelshindringer og samtidig styrke forbrugerbeskyttelsen og sikre et højt sundhedsniveau.
Jeg vil gerne tilføje, at EF-Domstolen med sin dom i sag C 376/98 har fastlagt, at folkesundhed danner retsgrundlag ud over og sammen med artikel 95. Jeg vil faktisk gerne henlede Deres opmærksomhed på Domstolens dom. Jeg er ikke helt overbevist om, at alle, som har udtalt sig om emnet i dag, har læst en kopi af dommen. Jeg anbefaler det til dem, der ikke har læst den.
F.eks. fastslår præmis 88 i dommen yderligere: "Når betingelserne for anvendelse af artikel 100 A, [som nu er 95] og artikel 66 som hjemmel er opfyldt, kan fællesskabslovgiver desuden ikke forhindres i at anvende denne hjemmel, selv om beskyttelsen af folkesundheden er afgørende for hans valg. Artikel 129, stk. 1, tredje afsnit, foreskriver derimod, at de krav, der findes på sundhedsområdet, indgår som led i Fællesskabets politik på andre områder, og artikel 100 A, stk. 3, kræver udtrykkeligt et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed ved gennemførte harmoniseringsforanstaltninger."
Jeg vil også gerne henvise til præmis 98 i dommen. Lad mig læse den i forbindelse med vurderingen af, om der er et betydeligt retsgrundlag eller ej. "Traktatens artikel 100 A vil derfor i princippet kunne tillade vedtagelse af et direktiv, der forbyder reklame for tobaksvarer i tidsskrifter, ugeblade og aviser med henblik på at sikre den frie bevægelighed for den skrevne presse, i lighed med direktiv 89/552, der i artikel 13 forbyder fjernsynsreklame for tobaksvarer med henblik på at fremme den frie transmission af fjernsynsudsendelser."
Det fremgår ganske tydeligt af dommen, at dommerne mente, at artikel 95 kunne bruges som retsgrundlag for at regulere det indre marked. I deres beslutning om dommen i denne sag mente dommerne, at visse aspekter ved regulering af tobaks- og reklamemarkedet kunne tillades og andre ikke. I dommens præmis 117 udtalte de følgende: "Som anført i denne doms præmis 98 og 111, ville traktatens artikel 100 A have tilladt vedtagelsen af et direktiv, der forbød visse former for reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse. En delvis annullation af direktivet vil imidlertid på grund af den generelle karakter af direktivets forbud mod reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse indebære, at Domstolen ændrer direktivet, hvilket tilkommer fællesskabslovgiver. Det er således ikke muligt for Domstolen at annullere direktivet delvist."
Det er en meget vigtig præmis i Domstolens dom. Den viser tydeligt, at Domstolens beslutning var, som den havde sagt. Noget kan tillades, andet kan ikke. På basis af direktivets generelle karakter kan vi ikke adskille det ene fra det andet, og derfor må vi slå ned på det hele. Det er her et tydeligt fingerpeg om, hvordan vi kan komme videre på dette punkt.
Som svar på hr. Bowis' spørgsmål vedrørende eksport, er det ganske klart, at i det usandsynlige tilfælde, at der gøres indsigelse mod eksportaspektet i direktivet, og hvis Domstolens holdning er, at der ikke er tilstrækkeligt retsgrundlag, kan det tydeligvis udskilles fra direktivet. Det regner jeg dog ikke med. Derfor vil direktivet overleve, selv under de omstændigheder.
Lad mig i denne henseende specificere, at internationale regler og fællesskabsregler ikke danner grundlag for at undtage registrerede varemærker ved foranstaltninger, som støtter beskyttelsen af folkesundheden. Det gælder specielt her, hvor rygeres adfærd har så dramatiske virkninger.
Hvad angår ammoniak, mener Kommissionen, at det er for tidligt at udstede et forbud. Kommissionen kan heller ikke finde et videnskabeligt argument herfor på dette tidspunkt. Vi vil hellere vente, indtil det overordnede spørgsmål om tilsætningsstoffer er behandlet i den første redegørelse fra Kommissionen. Det er dog også tydeligt, at bekymringer herom blev forstærket af interne virksomhedsoplysninger, som blev frigivet under domsforhandlinger. Det vil ikke være klogt at ignorere disse oplysninger. Det er grunden til, at Kommissionen foreslår, at ammoniakspørgsmålet skal behandles på en afmålt måde, når videnskabelig rådgivning og foreliggende oplysninger er vurderet. Betænkningen vil især omhandle den påståede brug af tilsætningsstoffer for at øge afhængigheden af tobaksvarer.
Angående tilsætningsstoffer generelt er Kommissionen parat til at give dette emne topprioritet på baggrund af den information, den modtager fra producenter og importører. Dette blev tilkendegivet i erklæringen, da den fælles holdning blev vedtaget. Det vil være spekulativt og alt for tidligt at give emnet topprioritet, før vi har de nødvendige oplysninger. Vi skal have tilstrækkelig tid til at analysere disse oplysninger og indhente ekspertudtalelser. Derudover ønsker Kommissionen at bevare initiativretten i henhold til traktaten.
Vedrørende advarselsetiketters størrelse er jeg sikker på, at vi kan finde et tilfredsstillende kompromis, som måske baseres på Kommissionens ændrede forslag fra juni, som allerede tog højde for de ændringsforslag, der blev stillet under førstebehandlingen. På dette tidspunkt er det måske for tidligt og ikke helt gennemtænkt at kombinere farvefotografier med tekst. Kommissionen vil foretrække at undersøge de foreliggende oplysninger og vende tilbage, når tiden er inde. Det kunne være en afpasset løsning at udarbejde en advarselsetiket i stor størrelse til visse store pakker.
I relation til farvefotografierne nævnte hr. Davies, at medlemsstaterne eventuelt kan få tilladelse til at bruge denne reklameform på pakken. Jeg er ikke enig i den holdning af to årsager. For det første går det stik imod harmoniseringsprincippet, som er begrundelsen for at anvende artikel 95 som retsgrundlag. For det andet, selv om medlemsstaterne ønsker at reklamere på denne måde, kræver det ikke lovmæssige sanktioner eller tilladelse på EU-plan.
Spørgsmålet om automater falder uden for denne tekst, men Kommissionen er villig til at undersøge det i en anden sammenhæng for at finde mulige fremgangsmåder. Det hænger sammen med spørgsmålet om adgang til produkter, især hvor automaterne er placeret i områder uden overvågning.
Hvad angår ændringsforslaget om genetisk modificerede organismer, mener Kommissionen, at det hellere skal behandles som en ekstra betragtning end som en selvstændig artikel.
Angående laboratorieprøver er ændringsforslaget vedrørende godkendelse af prøver overflødig, da en anden artikel omhandler omsætning af varer, som er i overensstemmelse med direktivets bestemmelser.
Vi skal også tænke på, at prøveresultater skal kontrolleres i de tilfælde, hvor det er nødvendigt.
Med hensyn til hyppigheden af meddelelser fra industrien er det klart, at årlige meddelelser er unødvendige.
Den fælles landbrugspolitik berøres ikke af denne tekst, og det vil ikke være juridisk klogt at nævne den i betragtningen. Under alle omstændigheder er en komplet gennemgang af den fælles landbrugspolitik fastsat til 2002.
Vedrørende beskatning er jeg ganske enig i, at prisen på tobaksvarer, og i forlængelse heraf spørgsmålet om tobaksafgifter, er et vigtigt instrument til at reducere tobakkens tiltrækningskraft for unge. Dette aspekt er dog ikke et emne i dette direktiv. Vi skal være forsigtige med at introducere elementer, som ikke er dækket af det indre markeds eller den fælles handelspolitiks retsgrundlag. Kommissionen aflægger beretning om anvendelsen af punktafgiftsdirektiverne for at kunne behandle dette problem på en ordentlig måde.
Endelig er der i denne betænkning stillet i alt 54 ændringsforslag, og ud af de 54 er jeg glad for at kunne fortælle Dem, at Kommission kan acceptere 33 helt eller delvist. Den kan dog ikke acceptere ændringsforslag 6, 8, 9, 16, 19, 20, 25, 28, 32, 33, 36, 37, 38, 40, 45, 46, 47, 49, 52, 53 og 54. De ændringsforslag, som Kommissionen har accepteret, vil dog forbedre denne tekst betydeligt og tage højde for de overordnede bekymringer, som medlemmerne har givet udtryk for.
Jeg vil igen gerne takke medlemmerne for deres positive bidrag og hr. Maaten for hans fremragende arbejde i denne sag.

Sommertid
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0356/2000) af Honeyball for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om sommertid (KOM(2000)0302 - C5-0322/2000 - 2000/0140(COD)).

Honeyball
Fru formand, denne betænkning er let at gå til. Direktiver om sommertid løber i øjeblikket kun i fem år, hvorefter Parlamentet skal forny dem. Denne betænkning foreslår, at sommertidsordningen gøres permanent, så sommertid er fastlagt i fremtiden, som det var tidligere, i stedet for at Parlamentet skal godkende ordningen hvert femte år.
Der er i princippet ingen gode grunde til ikke at acceptere forslaget. Mange meget stærke argumenter taler faktisk for sommertid, f.eks. mindre energiforbrug, transport, hoteller og restauranter, som synes, at planlægning er lettere, fritidsaktiviteter, øget livskvalitet og hjælp til at forebygge afbrudte biorytmer. De fleste medlemsstater ønsker sommertid, og derfor er denne betænkning overhovedet ikke kontroversiel.
Fordelen ved at gøre sommertid permanent er, at det bliver lettere at planlægge. Bestemte sektorer, som kræver planlægning, f.eks. edb-sektoren, transportsektoren, kommunikationssektoren, fly- og jernbanesektoren, har sagt til os og Kommissionen, at det vil være en stor fordel for dem at vide, at der hvert år er sommertid, at ordningen er permanent, så de kan lave langsigtet planlægning.
En permanent ordning har også positiv indvirkning på det indre marked, hvor lignende planlægningshensyn gør sig gældende. Betænkningen foreslår, at den nuværende ordning, hvor sommertid begynder den sidste søndag i marts og slutter den sidste søndag i oktober, ikke ændres, og at den gøres permanent.
Der er dog stillet ændringsforslag om, at Kommissionen foretager en evaluering og udarbejder en rapport ved udgangen af hvert femte år. Som ordfører foreslår jeg, at disse ændringsforslag støttes, da de virkelig giver mening.
Til støtte for disse ændringsforslag og for en rapport ved udgangen af hvert femte år drejer det vigtigste argument sig om udvidelsen af Den Europæiske Union. Argumentet er specielt rammende og hensigtsmæssigt efter topmødet i Nice. Pointen er, at de nye medlemsstater, der skal indlemmes, måske ikke har en ordning, som svarer til vores forslag, og de har sandsynligvis brug for tid til at komme på niveau med vores ordning og etablere den harmonisering, som vi foreslår.
I lyset af de ændringer, som vi sandsynligvis vil opleve, er det ikke nogen god idé at indføre en permanent ordning nu, uden at den kan evalueres. Det er det stærkeste argument for at indføre en evaluering og således støtte de relevante ændringsforslag. Vi vil stadig gerne undersøge andre forhold nærmere, f.eks. energiforbrug samt sundhed og sikkerhed, da de vedrører sommertid. Det stærkeste argument er dog utvivlsomt, at vi ønsker at give nye medlemsstater mulighed for at komme på niveau med ordningen.
Når vi skal til at stemme, anmoder jeg derfor Parlamentet om at støtte disse ændringsforslag, så vi kan få den bedst mulige ordning for nuværende og kommende medlemsstater.

Vlasto
Fru formand, kære kolleger, forslaget til direktiv om sommertid, som vi behandler i dag, er et godt forslag. Det er baseret på en omfattende undersøgelse, som Kommissionen har fået udført, og hvis resultater er interessante, idet de afkræfter en række fordomme.
For det første har de fleste erhverv nu indarbejdet sommertidsprincippet. Visse erhverv har i øvrigt krævet, at overgangen til sommertid bliver permanent, specielt edb, transport, telekommunikation og turisme. Tiden er jo et basisdata, som disse erhverv skal integrere i deres produkter og serviceydelser. De har derfor brug for på forhånd at kende de bestemmelser, der gælder om overgang til sommertid i alle medlemsstater.
For det andet er der ikke noget klart belæg for en række påståede negative virkninger. Det gælder således sundheden, hvor de eventuelle problemer er kortvarige og kan overvindes. Undersøgelsens resultater påviser heller ikke negative virkninger for dyrs biorytme og landbrugsarbejderes arbejdsvilkår.
Derimod fremhæves andre og mere uventede virkninger. Sommertiden synes at være i trit med livsstilsudviklingen i vores samfund, specielt fordi arbejdstiderne er blevet rykket tilbage, og det samme gælder lukketider for forretninger, serviceerhverv og offentlig transport. Den ekstra times dagslys, sommertiden giver, er en fordel for især turisme- og fritidserhvervene, som kan konstatere stigende aktivitet i direkte sammenhæng med de lysere og længere aftener. Sommertiden synes at hænge godt sammen med en forøget livskvalitet, idet de positive virkninger i sommertidsperioden rigeligt opvejer de forbigående problemer i forbindelse med selve skiftet.
Europa-Parlamentet stiller kun et ændringsforslag til Europa-Kommissionens oprindelige forslag. Heri kræves aflæggelse af rapporter om sommertidsdirektivets virkninger hvert femte år. Hvis disse rapporter skulle vise et behov for ændring af sommertidsbestemmelserne, kunne Kommissionen fremsætte passende forslag. Den første rapport skal aflægges senest den 30. april 2007. Jeg mener ikke, dette ændringsforslag er i strid med målet for Kommissionens forslag. Det vil gøre det muligt at sikre opfølgningen af tidsskiftets gennemførelse uden at rokke ved selve princippet.
Der er kort sagt god grund til at glæde sig over dette forslag fra Kommissionen, idet det omsider gør sommertiden til et permanent instrument i den europæiske politik ved at fastsætte bestemmelser om sommertidsperioden på ubegrænset tid.

Schierhuber
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg konstaterer, at det stadig debatteres indgående, om man skal være for eller imod sommertid. Som oftest er der tale om diskussioner, der, sådan som jeg ser det, snarere er af filosofisk karakter, end om en seriøs, virkelig, saglig politik. Jeg mener derfor ikke, at Europa-Parlamentet bør opholde sig alt for længe ved emnet, eftersom både medlemsstaterne og befolkningen allerede i vid udstrækning har accepteret bestemmelserne om sommertid, og den er anerkendt som en del af vores årsrytme. Vi bør derfor virkelig ikke bryde vores hoveder mere med dette.
Jeg mener derfor, at intensiv forskning, som der af og til er stillet krav om, er spild af tid og penge, da vi jo efter min mening har langt større problemer at tage os af i Europa, f.eks. trafiksituationen, udvidelsen eller, som noget helt aktuelt, BSE.
Det er også en selvfølge, at EU skal have fælles bestemmelser for, hvornår urene skal stilles om, for alt andet - det er allerede blevet nævnt - ville føre til et syndigt rod. Jeg tror også, at befolkningen med rette ville spørge, hvori det hensigtsmæssige eller uhensigtsmæssige i EU's lovgivning består.
Set fra landmændenes synspunkt - det er også allerede blevet nævnt - er de gentagne skift fra sommer- til vintertid og omvendt ikke just ideelle for vores bedrifter, uanset om det nu handler om dyrene eller det egentlige arbejde på gårdene. Alligevel siger jeg helt åbent, at der er flere fordele end ulemper ved at skifte mellem sommer- og vintertid, sådan som det praktiseres nu.
Vi bør lade det blive ved det og efter min mening forlænge ordningen på ubestemt tid.
Ud fra den betragtning vil jeg gerne sige på min gruppes vegne, at vi ikke vil acceptere nogen af ændringsforslagene. Det sagde jeg, fordi min gruppe og jeg er overbevist om, at Europa står over for større problemer og opgaver. Sommertid er ikke et problem for vores fælles hus Europa.

Pohjamo
Fru formand, sommertid har været praktiseret i flere medlemsstater allerede siden 70'erne. Datoerne for begyndelse og ophør af sommertid blev endelig harmoniseret for et par år siden, således at de fra 1996 har været ens i alle EU's medlemsstater. Man har vænnet sig til denne praksis, som den forrige taler netop sagde. Det forslag, som nu er stillet, er efter vores gruppes opfattelse godt. Vores gruppe støtter forslaget, og der er ikke behov for nye ændringer i det. Det centrale i sagen er, at sommertiden gennemføres i alle medlemsstater, og at datoerne for begyndelse og ophør af sommertid fortsat forbliver ens. Jeg mener, at det er godt, at tidszonerne og spørgsmålene vedrørende anvendelse af reglerne for sommertid ifølge forslaget forbliver medlemsstaternes egen beslutning. Harmonisering kommer kun ind i billedet, når det drejer sig om at gennemføre ordningen i praksis, det vil sige at sommertiden faktisk gennemføres i alle medlemsstater samtidig.
Med den harmoniserede sommertid elimineres hindringer for den frie bevægelighed for varer, tjenesteydelser og personer, og en mere effektiv gennemførelse af det indre marked fremmes. Undersøgelser, som er lavet om sommertidens påvirkninger, giver ikke et klart billede af, om f.eks. landbruget påvirkes negativt eller positivt. De største bekymringer er mest forbundet med dyrevelfærd og landmændenes arbejdsforhold. Man har opnået energibesparelser ved indførelse af sommertid, skønt de besparelser, som fremgår af redegørelsen, har været meget beskedne. Ifølge undersøgelsen er der konstateret en større færdselssikkerhed på grund af de lysere aftentimer. Længere lyse aftener giver også mulighed for øgede fritidsaktiviteter.

Berend
Fru formand, kære kolleger, sommertiden, der uden tvivl har stået sin prøve, skal nu fastlægges til at begynde sidste søndag i marts og slutte sidste søndag i oktober i hele Europa. Sådan forlyder det i Kommissionens forslag om regulering af sommertiden. Desuden skal direktivet nu for første gang gælde på ubestemt tid. Det er nødvendigt og godt. Kommissionen bliver udelukkende bedt om at aflægge rapport om direktivets virkning efter fem år. Det kræver ubetinget en stabil og langsigtet planlægning at få det europæiske erhvervsliv til at fungere smidigt, især inden for trafik, kommunikation, turisme og edb. Det fremgår af talrige udtalelser fra industrisektoren, at denne langsigtede stabilitet, hvad angår sommertidens start- og slutdatoer, er tvingende nødvendig, for at det indre marked kan fungere harmonisk. Af økonomiske og sociale årsager er det ganske enkelt uomgængeligt, at sommertidsordningen er klar, forståelig og langsigtet, således at man kan planlægge på forhånd og ikke behøver frygte, at denne politik en eller anden dag med ét ændres til det modsatte.
Parlamentets og ordførerens ændringsforslag er derfor - efter min mening - ikke til stor hjælp, da de snarere fører til usikkerhed end til større tillid.
Det er tilstrækkeligt med en enkelt kontrol fra Kommissionens side på fem år. Jeg plæderer altså for, at plenarforsamlingen forholder sig som i Udvalget om Regionalpolitik, at vi nemlig bekræfter Kommissionens forslag i uændret form og dermed forkaster ændringsforslagene.

Vatanen
Fru formand, kære kolleger, når årets mørkeste tidspunkt er ved at nærme sig, er det opløftende at tale om sommer eller om sommertid i det mindste. Jeg vil dog pege på urstillingsritualet hvert forår og efterår, hvis hensigtsmæssighed man kan have mange meninger om. Jeg er blevet kontaktet af kreaturejere, der fremhæver malkekøers velvære, der er vigtig for mælkeproduktionen. Drøvtyggernes sindsro forstyrres allerede af kogalskab. Nu bør vi ikke øge stressniveauet ved at ændre den rytme, som de er vant til. Køerne kan ikke klare rytmeskiftet i løbet af en dag eller to. Det er også besværligt for landbruget, når morgendisen i høsttiden om efteråret efter uret bør være borte, men mærkeligt nok kan naturen ikke overholde direktivet. Problemet øges af, at ud over forstyrrelse af dyrenes naturlige rytme fortyrres også menneskenes vågenhed, der er afhængig af lyset.
Jeg mener, at Kommissionens meddelelse ikke indeholder vandtætte beviser for sommertidens nødvendighed. Efter min mening bør en fortsættelse af ordningen derfor tages op til ny overvejelse hurtigst muligt. Det er ligeledes tvivlsomt, om sommertiden først bør slutte lidt før november. I det snehvide Nordeuropa er mindet om sommeren da allerede lagt på køl. Det vil være mere begrundet at slutte sommertiden sidst i september, ca. seks måneder efter dens begyndelse.
Jeg er dog ikke helt modstander af sommertid, for den indeholder også positive sider. Jeg beder alligevel Kommissionen om kritiske vurderinger af, om sommertid fortsat er nødvendig. Jeg tror på, at vi også godt kan klare os uden sommertid, men jeg er ikke parat til at opgive varmt sommervejr. Men det har politikerne heldigvis ingen indflydelse på.

Byrne
Fru formand, mine damer og herrer, formålet med det forslag, som vi diskuterer i dag, er at udvide den nuværende ordning vedrørende datoer og tidspunker for sommertids begyndelse og ophør, som er den sidste søndag i marts og den sidste søndag i oktober kl. 01 GMT.
Først vil jeg gerne rose Deres ordfører, fru Honeyball, for hendes fremragende arbejde og for betænkningen. Som De har bemærket, er den foreslåede ordning på ubestemt tid i modsætning til tidligere direktiver. Da det ottende direktiv blev vedtaget, forpligtede Kommissionen sig i 1999 til over for Rådet og Europa-Parlamentet at iværksætte en undersøgelse. Undersøgelsen konkluderede, at ordningen accepteres i stor udstrækning af både befolkningen og de forskellige sektorer i økonomien.
Det har dog vist sig, at visse sektorer kan have problemer med ordninger, som er vedtaget for en forholdsvis kort periode. F.eks. kræver specielt transportsektoren, men også andre industrisektorer, stabil langsigtet planlægning på grund af tekniske krav i forbindelse med udarbejdelse af køreplaner. Der er ligeledes krav fra computerproducenter eller elektroniske fartskrivere og producenter af kalendere og dagbøger. Sidst, men ikke mindst, bør den tidskrævende og dyre gentagelse af hyppige lovgivningsprocedurer både på fællesskabsplan og nationalt plan undgås.
Mens alle disse grunde taler for at vedtage ordningen på ubestemt tid, har Kommissionen som forholdsregel sørget for, at der udarbejdes en rapport på baggrund af informationer fra medlemsstaterne senest fem år efter direktivets ikrafttrædelse. Jeg er glad for, at Europa-Parlamentet har taget godt imod Kommissionens forslag herom.
Hvad angår de fremsatte ændringsforslag, kan Kommissionen godkende ændringsforslag 3 og 4, da de har til hensigt at gøre systemet mere gennemsigtigt og betoner forsigtighedsprincippet. Hvad angår ændringsforslag 1, kan Kommissionen hverken godkende den del, som forpligter Kommissionen til at udarbejde periodiske rapporter hvert femte år, eller henvisningen til udvidelsesprocessen. Kommissionen kan acceptere at stille passende forslag på baggrund af konklusionerne af rapporten fra 2007, som der henvises til i artikel 5.
Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 2 til betragtning 6a af to grunde. For det første bør undersøgelsernes omfang ikke begrænses til nogle få krav. For det andet vedrører ændringsforslaget til betragtning 6a ikke en bestemt artikel i direktivet. Deres bekymringer kan dog alligevel mildnes ved, at Kommissionen naturligvis vil instruere medlemsstaterne i god tid, så de kan indsende de nødvendige informationer og data vedrørende de forskellige relevante sektorer.
Endelig ser jeg frem til en hurtig vedtagelse af direktivforslaget for at sikre, at de pågældende sektorer ikke støder på problemer.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Kliniske forsøg med lægemidler til human brug
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0349/2000) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (8878/1/2000 - C5-0424/2000 - 1997/0197(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om anvendelse af god klinisk praksis (GCP) ved gennemførelse af kliniske forsøg med lægemidler til human brug (Ordfører: Liese).

Liese
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, medicinsk forskning, der er nødvendig for patienterne, skal godkendes hurtigt og ubureaukratisk, men i den forbindelse skal de etisk motiverede grænser respekteres nøje, og forsøgspersonerne skal beskyttes mod misbrug i størst muligt omfang. Sådan lød Europa-Parlamentets mål i lovgivningsproceduren om kliniske forsøg, og jeg tror, at vi i dag kan sige, at vi har nået dette mål.
Rådet meddelte os på et uformelt trepartsmøde sidste uge, at det kan acceptere størstedelen af udvalgets ændringsforslag, og at det ønsker et par redaktionelle ændringer, som vi kan indføje ved hjælp af kompromisændringsforslag fra fire grupper i morgen. Det har i lang tid set ud til, at det var umuligt at nå til enighed. Der var meget stor afstand til holdningerne her i Parlamentet, men der var også stor forskel mellem medlemsstaterne og mellem de forskellige institutioner. At vi nu er nået til enighed, vil jeg gerne takke alle de involverede for, mine kolleger, Kommissionen, også Rådet og især det franske rådsformandskab.
De kompromiser, vi har indgået, forbedrer i meget høj grad den fælles holdning set ud fra Europa-Parlamentets synspunkt. Det præciseres, at tilladelsen til et klinisk forsøg som regel skal gives skriftligt. Det præciseres, at indgreb i menneskers kønsceller ikke kan accepteres. Det anerkendes, at ikke-kommercielle kliniske forsøg, som industrien hverken kan eller vil støtte, alligevel er vigtige, og at der skal udarbejdes regler for området. Det glæder mig navnlig, at vi har indgået et virkeligt godt kompromis om kliniske forsøg på mennesker, der ikke gyldigt kan give deres samtykke til at deltage. Spørgsmålet om forskning med forsøgspersoner, der ikke gyldigt kan give deres samtykke til at deltage, har været genstand for meget heftige kontroverser i medlemsstaterne - og også her i Strasbourg, i Europarådet.
De, der var involveret i lovgivningsproceduren, havde også forskellige holdninger. Rådet ville oprindeligt overhovedet ikke inkorporere nogen bestemmelser i direktivet og overlade det til medlemsstaterne. Europa-Parlamentet vedtog under førstebehandlingen, at sådanne kliniske forsøg kun er tilladt, når der ved hvert enkelt klinisk forsøg kan dokumenteres en direkte gevinst for hver enkelt patient. Nu har vi fundet frem til et kompromis, og efter min mening er det ikke en kompromisformel, ikke et kompromis udregnet efter en formel, men derimod et sagligt, retfærdigt forslag, med hvilket vi kan løse problemet på i det mindste dette område på en god måde.
Hvad den direkte gevinst angår, må man ved kliniske forsøg skelne mellem, når mennesker gives lægemidler, og når der foretages ledsagende undersøgelser, der er nødvendige for at kunne drage konklusioner for kommende patienter. Det er en vigtig skelnen, vi foretager i vores betænkning. Man skal ligeledes skelne mellem børn og andre voksne personer, der ikke kan give deres samtykke til at deltage. For børns vedkommende er der tale om særlige forhold f.eks. med hensyn til stofskifte, og derfor skal lægemidler til børn også testes på børn i kliniske forsøg. Det er på mange områder ikke tilfældet i dag. Børn får lægemidler, der kun testes på voksne. Det vil sige, at børn får en dårlig behandling. Målet med betænkningen er, at børn fremover skal have en bedre behandling i Europa. De skal have færre bivirkninger og den rigtige dosering.
Vi har udarbejdet nogle meget, meget strenge regler på området. De regler, der blev udarbejdet i udvalget, og som Rådet vil acceptere, og som Parlamentet forhåbentlig vedtager i morgen, er strengere end det, Europarådet har fastlagt i sin såkaldte bioetik-konvention, men reglerne tillader udtrykkeligt forskningen, og denne forskning er, hvis den foretages i overensstemmelse med reglerne, efter vores mening overordentlig vigtig.
Ud fra den betragtning er jeg altså tilfreds med det kompromis, vi har fundet frem til. Jeg er utilfreds med to punkter. Vi havde oprindeligt under førstebehandlingen forlangt en kortere frist for tilladelse til kliniske forsøg, og jeg kunne godt tænke mig, at i det mindste fristen for de statslige myndigheder på 60 dage, der var indeholdt i den fælles holdning, var blevet reduceret lidt. Jeg tror nemlig, man udmærket kan give en etisk komité, hvor der arbejder folk, der ikke har dette arbejde som deres primære beskæftigelse, en lidt længere frist, men man bør jo sætte myndighederne lidt under tidspres, således at de hurtigt giver sig i kast med arbejdet.
Desværre var det ikke muligt at nå frem til dette kompromis i Rådet, og jeg foretrækker derfor, at det kompromis, vi er nået frem til med Rådet, sættes under afstemning i stedet for, at vi får en lang forligsprocedure, som måske munder ud i, at vi ikke opnår enighed. På nøjagtig samme måde forholder det sig med spørgsmålet, hvorvidt det bør være en læge, der leder de kliniske forsøg, eller om der også skal tillades andre erhvervsgrupper. Parlamentet ønsker desuden, at det i alle medlemsstater kun er læger, der foretager kliniske forsøg, fordi vi ikke mener, at sygeplejersker eller jordemødre, selv om de har en supplerende uddannelse, bør være aktive på dette følsomme område, og det samme gælder for biologer og farmaceuter, der måske kun har arbejdet på laboratorier og ikke har tilstrækkelig erfaring med patienter. Jeg må dog tilstå, at Rådet heller ikke her var parat til mere vidtgående kompromiser. Derfor må vi godkende dette kompromis med tungt hjerte. Vi får, hvis vi godkender kompromiset, stadig en ordning, der sikrer de terapeutiske fremskridt og ikke lader patientbeskyttelsen i Europa være, som den er, men derimod forbedrer den, og derfor plæderer jeg for dette kompromis.

Patrie
Fru formand, kære kolleger, direktivet, som i dag er forelagt os for anden gang, er forbundet med vanskelige spørgsmål om international konkurrence inden for farmaceutisk forskning samt med væsentlige sundhedsspørgsmål, ikke mindst på det pædiatriske område, og det giver mulighed for at løse problemet med kliniske forsøg, som udføres samtidig forskellige steder i flere medlemsstater.
Den fælles holdning, som Rådet har meddelt os, indebærer en klar forbedring af Kommissionens forslag og især af resultatet af Europa-Parlamentets førstebehandling. Der er flere punkter, vi kan tilslutte os. Det gælder princippet om, at kliniske forsøg kan påbegyndes, når der forligger en underforstået tilladelse fra såvel den etiske komité som fra medlemsstaternes kompetente myndigheder. Den etiske komités udtalelse er således afgørende, da den først skal foreligge, og såfremt udtalelsen ikke er negativ, kan der umiddelbart igangsættes forsøg uden spild af tid.
Desuden er vi enige i Rådets forslag om mærkning af de lægemidler, der bruges til forsøgene.
Derimod er der visse andre punkter i den fælles holdning, som bør forbedres, og jeg mener at have forstået det således, at Rådet er parat til kompromis på flere punkter, hvilket glæder mig.
Det første punkt er helt afgørende, og det kan vi ikke gå på akkord med. Deltagernes samtykke til et klinisk forsøg skal ufravigeligt være skriftligt, og er det ikke muligt, f.eks. hvis en person midlertidigt ikke er i stand til at skrive, skal et vidne være til stede, når samtykket indhentes.
For det andet skal samtykket være informeret, hvilket især indebærer, at deltageren skal være orienteret om forsøgets forløb, de potentielle risici, deltageren udsættes for, samt at det på ethvert tidspunkt står deltageren frit for at trække sig tilbage fra forsøget.
Endelig er der et punkt, jeg finder meget væsentligt, nemlig at sikre den bedst mulige beskyttelse af dem, der ikke er i stand til at give deres samtykke, det vil sige de svageste, børn og umyndiggjorte personer. Det skal være et krav, at de kan forvente direkte fordele af det kliniske forsøg. Specielt mindreårige skal i det mindste høres i videst muligt omfang på baggrund af de kliniske og psykologiske karakteristika.
Jeg finder det rigtigt, at kliniske forsøg ikke må udføres på umyndiggjorte voksne, hvis de kunne udføres på voksne, som ikke er umyndiggjort. Endelig må umyndiggjorte personer kun deltage i forsøg, som er rettet mod den sygdom, de lider af, og som er årsagen til umyndiggørelsen.
Selv om vi stadig er uenige med Rådet på visse punkter, vil jeg påpege, at det resultat, vi sigter mod med vedtagelsen af dette direktiv, er frugten af ordfører hr. Lieses ihærdige og konstruktive indsats for at nå et kompromis - jeg takker ham for dette konstruktive arbejde med inddragelse af alle parter - samt af Rådets samarbejdsvillige og åbne holdning til de ændringsforslag, Miljøudvalget vedtog ved andenbehandlingen. Efter det, vi lige har hørt fra hr. Liese, nærer jeg da også håb om, at vi hurtigt vil nå til enighed og således undgå en langtrukken og i sidste ende lidet produktiv forligsprocedure.

Ries
Fru formand, kære kolleger, jeg vil ligesom fru Patrie oprigtigt takke ordføreren, hr. Liese, for hans mange forsøg på at skabe enighed. Det er et særligt vigtigt direktiv, vi her drøfter. Det kan bidrage til forbedring af den kliniske forskning i Europa og dermed betyde, at millioner af patienter får det bedre. Det er et vanskeligt område, da det ikke kun handler om videnskabelige fremskridt, men også om etik og moral, kort sagt om holdninger.
Siden førstebehandlingen har Europa-Parlamentet koncentreret sig om beskyttelse af personer, der ikke er i stand til at give informeret samtykke til de kliniske forsøg, nemlig børn og personer med mentale handicap. Disse grupper bør fastholdes inden for direktivets anvendelsesområde. At udelukke dem ville være ensbetydende med at forhindre forskning i de sygdomme, som de specifikt lider af, mens videnskabelig forskning og forsøg i visse tilfælde er deres eneste håb om bedring.
Desuden ved vi, at en usystematisk nedsættelse af voksendoser til behandling af børn har haft tragiske konsekvenser. For slet ikke at tale om det modsatte tilfælde, nemlig børn, der slet ikke er blevet behandlet, fordi det specifikke lægemiddel, som kunne helbrede dem, ikke havde været testet til deres brug.
Vi ønsker altså, at disse grupper skal nyde godt af de videnskabelige fremskridt, samtidig med, at vi sætter strenge betingelser for forsøgene. Dette gør vi specielt i ændringsforslag 36 og 37, som handler om, at børn skal have fuldstændig, objektiv information, som er udformet specielt til dem. Dette punkt var meget vigtigt for mig. Endvidere informeret skriftligt samtykke fra forældre eller værge, forbud mod enhver form for økonomisk fordel og etiske komitéers kontrol af forsøgsprotokollen. Vi minder også i disse ændringsforslag om - og det kan ikke gøres for ofte - at patientens interesser altid skal gå forud for videnskabens og samfundets. Børn og handicappede er sårbare og behøver den bedst mulige beskyttelse. Et forbud er imidlertid ikke løsningen, for disse patienter skal ikke berøves det håb, som forskningen betyder for dem, og som i nogle tilfælde er den sidste tråd, der forbinder dem med livet.
Lige et par ord om et andet punkt, jeg finder meget vigtigt, nemlig ændringsforslag 30 om ikke-kommercielle kliniske forsøg. Det er af afgørende betydning, at direktivet tager højde for denne type akademisk forskning, men det må på den anden side ikke gå ud over den. Denne forskning er specielt gavnlig for de pågældende patienter, og det gælder mange områder. Jeg tænker specielt på forskning til bekæmpelse af kræft, men der er også mange andre områder.

Breyer
Fru formand, det glæder mig, at så mange parlamentsmedlemmer har understreget, hvor vigtigt det er for os, og det er efter min mening også det centrale punkt i denne forhandling, at beskytte de særligt beskyttelsestrængende persongrupper, nemlig børn og personer, der ikke kan give deres samtykke til at deltage, og at sikre, at der ikke finder nogen forskning sted uden direkte gevinst for forsøgspersonen.
Jeg vil dog også gerne minde om, at det var De Grønne, der stillede forslaget dengang ved førstebehandlingen under stor modstand - desværre også fra den nuværende ordfører - nemlig på grund af vores daværende ændringsforslag, som mange parlamentsmedlemmer støttede, og ifølge hvilket der ikke må finde forsøg sted på personer, der ikke kan give deres samtykke til at deltage, uden en direkte gevinst. Kun på grund af vores ændringsforslag er denne efter min mening så vigtige forhandling blevet mulig.
Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at det glæder mig, at ordføreren har ændret holdning på dette punkt, således at vi har været i stand til at finde frem til et efter min mening temmelig godt kompromis. Kompromiset, der selvfølgelig kan overbydes af alle medlemsstater, udgør et minimum, således at vi ikke får en slags etikdumping i Den Europæiske Union på den måde, at der i et medlemsland kan foretages forsøg på personer, der ikke kan give deres samtykke til at deltage, og i andre medlemslande ikke.
Jeg vil også gerne endnu en gang understrege, at kompromiset rækker videre end det, Europarådets bioetik-konvention foreslår, for vi har en meget stærkere patientbeskyttelse og også en meget stærkere binding til vores egne interesser, og det er f.eks. til enhver tid muligt at trække en værges tilladelse tilbage.
Det glæder mig dog også, at det er lykkedes os at stikke genterapi på kønsceller en kæp i hjulet. Det skal stå helt klart, at kliniske forsøg, der har til formål at åbne bagdøren for kønscellemanipulation, ikke må være mulige, for det ville være en krænkelse af menneskeværdigheden. Derfor mener jeg, at det er et virkelig godt kompromis, især når man tænker på, at medlemsstaterne endda kan indføre endnu strengere regler. Vi understreger dermed, at der ikke må finde etikdumping sted på europæisk plan, og der må ikke finde forsøg sted på personer, der ikke kan give deres samtykke til at deltage, uden en direkte gevinst for forsøgspersonen.
Afslutningsvis vil jeg gerne indtrængende anmode Rådet om at gennemgå vores ændringsforslag om placebo endnu en gang. Her har vi jo foreslået, at der kun må finde placeboforskning sted, når det er dokumenteret, at der ikke kan finde en anden effektivitetskontrol sted. Vi vil nemlig undgå, at der foregår forskning uden direkte gevinst, men samtidig vil vi gerne muliggøre forskning. Derfor har vi stillet dette forslag, og jeg vil gerne indtrængende bede Dem om at minde det franske rådsformandskab om at besvare dette spørgsmål.

Malliori
Fru formand, sundhed er et meget vigtigt gode, som vi på alle måder bør bevare og genoprette. Til dette formål bør lægevidenskaben råde over alle de midler, som er nødvendige for at sikre et højt beskyttelsesniveau for den individuelle og offentlige sundhed. På trods af de foranstaltninger, der iværksættes, dukker nye trusler og sygdomme desværre op, og ofte er de eksisterende lægemidler ikke tilstrækkelige til at bekæmpe disse. Lægesamfundet har pligt til at søge tidssvarende og mere effektive metoder til at møde disse udfordringer. Med dette mål for øje er kliniske forsøg nødvendige, når blot de udføres på en måde, der sikrer individets værdighed og psykosomatiske integritet. I dag lægger forskellene mellem love, regler og administrative bestemmelser i medlemsstaterne hindringer i vejen for medicinalvirksomhederne, men skaber også konkurrence om at skaffe de syge de nye lægemidler i tide. Det er grunden til, at en harmonisering på europæisk plan er nødvendig.
Europa-Parlamentet anerkender vigtigheden af dette direktiv og forsøger at overvinde modsætningerne, så lovgivningsprocessen ikke forsinkes. Derfor fokuserer vi på nedenstående sikkerhedskrav for udførelsen af kliniske forsøg: skriftligt samtykke fra deltagere i kliniske forsøg, samtykke fra værger eller ansvarlige i henhold til loven samt fra den behandlende læge, hvis deltagerne er mentalt retarderede eller psykisk syge, så de ikke selv kan give deres samtykke. Det er et krav, at den forventede gavnlige virkning af de lægemidler, der testes, er større end eventuelle bivirkninger. Børns deltagelse i kliniske forsøg bør behandles med behørig seriøsitet, da dette er et særdeles følsomt punkt.
Endelig, og her vil jeg gerne udtrykke min utilfredshed over, at dette ikke indgår i Rådets kompromisforslag, mener jeg, at den øverst ansvarlige for gennemførelsen af det kliniske forsøg bør være læge. For kun læger er i besiddelse af den viden og erfaring, der gør dem i stand til at vurdere nyttevirkningen og imødegå bivirkninger og risici under et klinisk forsøg. Naturligvis kan der også deltage andre faggrupper med relation til emnet i den gruppe, der udfører det kliniske forsøg.
Jeg vil gerne komplimentere ordføreren, hr. Liese, for hans betænkning og takke ham for den indsats, han har gjort for at forene de modstridende synspunkter.

Liikanen
Fru formand, jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse over for ordføreren, hr. Liese, og takke ham for den glimrende betænkning, han har forelagt, og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for det udførte arbejde.
Det ville glæde Kommissionen, hvis det efter hele denne indsats fra alle berørte parters side lykkes at opnå en harmonisering på fællesskabsplan af kravene til udførelse af kliniske forsøg. Det er specielt vigtigt af hensyn til beskyttelse af folkesundheden.
Som bekendt har der siden 1965 været det krav i Fællesskabets farmaceutiske lovgivning, at der skal indhentes tilladelse til markedsføring, før lægemidler kan bringes i handlen. En sådan tilladelse gives, når tre grundlæggende kriterier er opfyldt, nemlig kvalitet, sikkerhed og virkning. Dette krav sigter mod to væsentlige mål, nemlig beskyttelse af folkesundheden og fri bevægelighed.
Kliniske forsøg, som udføres i overensstemmelse med principperne for god klinisk praksis, gør det muligt at kontrollere, om lægemidlerne er virkningsfulde og sikre. God klinisk praksis er blevet internationalt harmoniseret i form af retningslinjer, som er vedtaget under Den Internationale Harmoniseringskonference, som har repræsentanter fra Den Europæiske Union, USA og Japan.
Imidlertid anvendes disse retningslinjer meget forskelligt i medlemsstaterne, da de ikke er juridisk bindende. Det medfører vanskeligheder for såvel deltagerne i de kliniske forsøg som for medicinalfirmaer, som ønsker at udføre sådanne forsøg i Den Europæiske Union.
Det er baggrunden for, at Kommissionen i september 1997 foreslog en lovgivningsmæssig ramme på grundlag af artikel 95 i traktaten med det mål at harmonisere procedurerne for gennemførelse af kliniske forsøg i Den Europæiske Union. Kommissionen ændrede sit forslag i april 1999 for at tage hensyn til Europa-Parlamentets udtalelse.
Rådets fælles holdning, som blev vedtaget i juli 2000, er hovedsageligt baseret på Kommissionens ændrede forslag og indeholder størstedelen af de ændringsforslag, som er stillet af Europa-Parlamentet og accepteret af Kommissionen, som udmærket forstår Europa-Parlamentets ønske, idet de fleste af ændringsforslagene sigter mod en fuldstændig beskyttelse af de personer, der deltager i kliniske forsøg, og specielt af dem, der ikke er i stand til at give samtykke, nemlig børn og umyndiggjorte personer.
Eftersom disse grupper har stærkt brug for egnede lægemidler, gælder det om, at forsøg skal kunne udføres med garanti for, at de beskyttes. Et grundigt arbejde, som er udført i perfekt samarbejde mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, har gjort det muligt at udarbejde et kompromis, som tager højde for alle ovennævnte aspekter, og som er præget af, at holdningerne ind imellem er modstridende.
Kommissionen kan acceptere alle kompromisets ændringsforslag. De er helt i overensstemmelse med de mål, Kommissionen forfølger, nemlige beskyttelse af folkesundheden, hensynet til deltagerne i kliniske forsøg, behovet for at lette adgangen til at udføre kliniske forsøg i Den Europæiske Union og medicinalindustriens behov for at være konkurrencedygtig på internationalt plan.
Kommissionen kan således acceptere kompromisets ændringsforslag 28-43. Den kan ligeledes godkende ændringsforslag 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 16, 19, 21, 23 og 24. Kommissionen kan også i princippet godkende ændringsforslag 5, 11, 15, 17, 25, 26 og 27, men kan derimod ikke acceptere ændringsforslag 4, 18, 20 og 22.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Breyer
Fru formand, det glæder mig, at Kommissionen siger, at den principielt kan godkende ændringsforslag 25. Men jeg kunne godt tænke mig at få at vide af Rådet endnu en gang, om det kan acceptere det, hvis det måske er muligt.

Formanden
Rådet agter tydeligvis ikke at give Dem et svar. Jeg formoder, De kan kontakte dets repræsentant uden for mødet inden i morgen kl. 12.30, hvor afstemningen jo finder sted.

Programmer på sundhedsområdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0377/2000) af Trakatellis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om forlængelse af visse EF-handlingsprogrammer om folkesundhed, som vedtaget ved afgørelse nr. 645/96/EF, afgørelse nr. 646/96/EF, afgørelse nr. 647/96/EF, afgørelse nr. 102/97/EF, afgørelse nr. 1400/97/EF, og afgørelse nr. 1296/1999/EF samt om ændring af samme afgørelser (KOM(2000) 448 - C5-0400/2000 - 2000/0192(COD)).

Malliori
Fru formand, først vil jeg gerne over for Kommissionen udtrykke min utilfredshed med den urimelige forsinkelse, hvormed Parlamentet har fået forelagt forslaget om forlængelsen af de seks handlingsprogrammer om folkesundhed.
Programmerne vedrører bekæmpelse af kræft, forebyggelse af aids, forebyggelse af narkotikamisbrug og sundhedsfremme, og hvis de afbrydes, vil det betyde, at projekter og arbejde inden for de netværk, der er skabt, vil blive bragt til ophør. Proceduren med fælles beslutningstagning om iværksættelsen af det nye handlingsprogram for den offentlige sundhed for 2001-2006 vil blive forsinket til efter den 12. december 2000, hvor fire af de seks programmer udløber. Derfor er det også strengt nødvendigt at godkende en forlængelse for et år i første omgang og derefter for endnu et år, hvis det nye handlingsprogram ikke er trådt i kraft.
På denne baggrund er jeg enig i ordførerens forslag om, at man fremskynder proceduren og undlader to behandlinger via en aftale med Rådet og Kommissionen om de relevante budgetposter. Jeg håber ikke, at vi fremover vil se sådanne forsinkelser på så livsvigtige områder som folkesundheden.

Trakatellis
Fru formand, allerførst vil jeg gerne påpege, at de programmer, der anmodes om forlængelse af, nemlig fire programmer om en toårig uddannelse og to programmer om en etårig uddannelse, har direkte forbindelse til det program, som for øjeblikket drøftes i Miljøudvalget, nemlig det nye sundhedsprogram.
Desværre er dette nye program, som skal gælde fra 2001 til 2006, ikke færdigt endnu og vil ikke træde i kraft før om et stykke tid. Det var derfor logisk at anmode om en forlængelse af de foregående programmer, som uden tvivl var vigtige programmer, der omhandlede kræft, aids, forureningsrelaterede sygdomme og overvågning af smitsomme sygdomme, i det hele taget programmer af stor betydning for folkesundheden. En forlængelse var vigtig, da vi ellers ville få et stort tomrum inden for spørgsmål og programmer, der vedrører folkesundheden. Vi bør ikke glemme, at de resultater på fællesskabsplan, der fremkommer af disse programmer, i væsentlig grad vil blive overført til det nye program om sundhed, som netop nu er under udarbejdelse, og derfor vil det være korrekt at forlænge dem.
For at undgå en andenbehandling, så vi kan fortsætte disse programmer uden afbrydelse og uden at få et tomrum, er man i Rådet og Kommissionen og naturligvis i Parlamentets miljøudvalg blevet enige om at forlænge de fire programmer med to år, sådan som Kommissionen anmodede om, men bevilge midler for et år ad gangen, hvorved vi tager højde for den situation, hvor det nye sundhedsprogram i mellemtiden vedtages og træder i kraft, så en forlængelse ikke længere er nødvendig, og der ikke er behov for bevillinger til det andet år. Men hvis det nye program ikke er indledt endnu, hvilket jeg ikke tror bliver aktuelt, så vil vi naturligvis fortsætte og have penge til det andet år. Dette er, hvad vi er blevet enige om, nemlig at der vil ske en forlængelse med et år af de to programmer, der udløber i december 2001, og vi er også blevet enige om beløbet, som ikke er forskelligt, men jeg kan sige, at det er noget lavere end det, Europa-Kommissionen oprindeligt havde anmodet om.
Jeg mener således, at vi har arbejdet meget hurtigt og haft et udmærket samarbejde. Jeg vil sige, at vi måske også har dannet grundlaget for indførelsen af en ny arbejdsform i forbindelse med fælles beslutningstagning. I stedet for at vente, til vi når til et forlig efter et langt tidsrum, har vi i virkeligheden fundet frem til et forlig på forhånd. Det er noget, jeg ville foreslå både i Europa-Kommissionen, i Rådet og i Parlamentets udvalg. Det er fremragende, at vi kan gøde jorden på forhånd, så vi kan komme så langt som muligt, og, selv om det vil kræve en andenbehandling, være tættere på det punkt, hvor vi kan træffe beslutninger.
Jeg vil naturligvis takke mine kolleger, også fra de andre partier, samt takke de medlemmer, som deltog i arbejdet i Miljøudvalget, fordi vi havde dette værdifulde sammenfald af synspunkter og kunne arbejde hurtigt, så vi undgår et tomrum på folkesundhedsområdet.
Og jeg tror, vi vil gå frem på samme måde og anvende den samme metode for det nye sundhedsprogram, så vi kan gå videre med disse spørgsmål, ligesom jeg tror, at den europæiske integration, som vi alle ønsker og ofte taler om, ikke er noget abstrakt, ikke er en integration, som kun foregår, når der er tale om eksterne forbindelser og forsvarsspørgsmål. Det er en række af konvergenser. Man kan ikke forestille sig en forenet Europæisk Union, hvis der ikke er konvergens inden for f.eks. sundhed, uddannelse mv. Derfor vil jeg sige, at vi går frem lidt efter lidt. Vi er selvfølgelig godt klar over, at sundhedsområdet er medlemsstaternes ansvar, men Europa-Kommissionen har i kraft af traktaterne naturligvis også et stort ansvar for den europæiske borgers sundhed. Derfor gør vi ret i at gå videre. Med disse programmer ser jeg en begyndende konvergens, og jeg vil sige, at den vil være lige, hvad vi har brug for, eftersom de europæiske borgere vil få stor gavn af aktioner på folkesundhedsområdet.

Rod
Fru formand, kære kolleger, lad os straks gøre det klart, at vi vil stemme for Trakatellis-betænkningen. Imidlertid ser vi endnu en gang, at Den Europæiske Union fungerer dårligt, eftersom vi i hast vedtager at forlænge et program, fordi det næste endnu ikke er trådt i kraft, som om det var en overraskelse, at programmer, der skal udløbe i 2000, faktisk udløber i 2000.
Som hr. Trakatellis også har sagt, må der ikke gambles med patienternes helbred - de forventer hjælp fra vores side - eller med de ikke-statslige organisationer, som har brug for EF-midlerne til at arbejde i marken dér, hvor sundhedspolitikkerne ikke er tilstrækkelige.
Generelt er det på høje tid, at medlemslandene bliver enige om at give Den Europæiske Union større råderum og et mere rimeligt budget til dette område, hvor der er god grund til overnationale tiltag, for sygdomme kender ingen grænser. Og først og fremmest må man i et rammeprogram ikke glemme specifikke aktioner under påskud af, at en omlægning er på vej. F.eks. bør kampen mod aids fortsat prioriteres, for selv om den ikke er på mode længere, er denne alvorlige sygdom i høj grad stadig til stede, især i ansøgerlandene.
Lad os som konklusion sige, at målet med en kommende europæisk strategi bør være integration af sundhedsanliggender i alle fællesskabspolitikkerne for at få en ende på den nuværende inkonsekvens. Mens der bevilges 50 millioner til kampen mod kræft, støttes tobaksindustrien med omkring 1 milliard!

Marset Campos
Fru formand, vores gruppe støtter hr. Trakatellis meget udmærkede betænkning og Miljøudvalgets indsats. Vi synes, som også hr. Trakatellis så udmærket gav udtryk for, at der er brug for at være forudseende for at komme videre med opfyldelsen af igangværende programmer.
Når samtlige europæiske borgere bliver berørt af de samme ting i forbindelse med maden, arbejdet, forskellige spørgsmål, er det klart, at der er fælles europæiske programmer, som bliver stadig vigtigere for bekæmpelsen, forebyggelsen, kendskabet og den fælles aktion i disse spørgsmål. Det vil derfor være ønskeligt, om indsatsen i forbindelse med disse spørgsmål øges.
Det er netop på dette område, at vi synes, at man kan mærke Den Europæiske Unions, Rådets og Kommissionens retningslinjers utilstrækkelighed, der med budgetnedskæringerne, da de ikke ønsker at nå loftet på de 1,27%, som i dag er tilladt i henhold til de gældende regler, gør, at man må leve med aktioner som disse, når det bliver mere og mere vigtigt med koordinering mellem de forskellige medlemsstater.
I hr. Trakatellis betænkning værdsætter vi ligeledes behovet for at afbalancere de forskellige igangværende programmer og handlinger. Vi bør også tage i betragtning, at såvel forebyggelse og sundhedsfremme som sundhedsovervågning bliver mere og mere betydningsfulde, og de burde derfor forsynes med større budgetter og tillægges større betydning.
Endelig synes vi, at det skal tilstræbes, at der ikke igen i fremtiden opstår situationer, som dem vi har oplevet, med manglende smidighed fra Kommissionens side til i tide at få fornyet samtlige aktioner. Jeg mener, at dette er bekymrende, mange engagerede organisationer har slået alarm, og problemet burde løses en gang for alle.

Fitzsimons
Fru formand, jeg støtter bestemt forlængelsen af EF-sundhedsprogrammerne indtil 31. december 2002. Fortsættelsen af bestemte programmer om folkesundhed indtil slutningen af 2002 vil koste 80 millioner euro. Det betyder, at Fællesskabet kan træffe foranstaltninger på områderne sundhedsfremme, sundhedsoplysning, sundhedsundervisning og sundhedsuddannelse, handlingsplan for kræftbekæmpelse, EF-handlingsprogrammet vedrørende forebyggelse af aids og visse andre smitsomme sygdomme og forebyggelse af narkotikamisbrug.
Jeg mener, at de europæiske institutioner, specielt Europa-Kommissionen og Parlamentet, bør have større beføjelser til at fremme sundhedsprogrammerne inden for Den Europæiske Union. Specielt har EF-handlingsprogrammet vedrørende forebyggelse af aids haft stor positiv virkning med hensyn til at reducere antallet af mennesker, der pådrager sig denne forfærdelige sygdom inden for Den Europæiske Union. Jeg har bestemt tænkt mig at spille en central og aktiv rolle i at sikre øgede bevillinger til kræftforskning inden for Unionen. Det er absolut nødvendigt, at dette budget øges, så vi kan finde den endelige årsag til kræft og kurere dem, som har sygdommen.
Programmer vedrørende forebyggelse af narkotikamisbrug skal også prioriteres, ikke kun i belastede områder, men inden for mange andre områder i Den Europæiske Union. Internationale organisationer som Europol har anslået, at indsmugling af narkotika i Den Europæiske Union faktisk er stigende. Derfor er kampen mod international narkotikahandel og mod import af narkotika stadig en virkelig stor udfordring i de kommende år. Den irske regering kører et meget succesrigt program, der hedder The Young People Facilities and Services Fund, som støtter udviklingen af faciliteter og serviceydelser for unge i belastede områder. Det satser på de områder, som har eller risikerer at få væsentlige narkotikaproblemer. Dette emne kan behandles sammen med det nye EF-sundhedsprogram, som snart skal igangsættes.
Stor ros til ordføreren og betænkningen.

Blokland
Fru formand, i anledning af Trakatellis-betænkningen om forlængelse af de eksisterende EF-handlingsprogrammer om folkesundhed vil jeg udtrykke min bekymring for den retning, den europæiske sundhedspolitik udvikler sig i.
Udgangspunktet for EU's sundhedspolitik står i artikel 152 i Amsterdam-traktaten: "... der skal være et supplement til de nationale politikker. [...] Indsatsen skal omfatte bekæmpelse af de største trusler mod sundheden ..." Desuden henviser jeg til nærhedsprincippet, som udtrykker, at ikke-grænseoverskridende opgaver skal gennemføres af medlemsstaterne. Efter min mening er der i den seneste tid tale om en profilering af sundheden som et relevant integreret emne for EU, på trods af at denne udvikling er i strid med traktaten.
Europæisk sundhedspolitik bliver først relevant, når den har grænseoverskridende karakter, eller når medlemsstaterne ikke kan gennemføre en bestemt opgave. Eksempler herpå er lovgivning om grænseoverskridende trafik med organer, væv og blod af human oprindelse og programmet for sjældne lægemidler. Eftersom medlemsstaterne har brug for hinanden i ovennævnte tilfælde, slår jeg i den forbindelse til lyd for en fælles EU-politik. Ved bekæmpelse af problemer som kræft, aids og narkotikamisbrug er sådan en politik ikke nødvendig. Merværdien i forhold til medlemsstaternes indsats er ikke særlig stor. Især med hensyn til information og oplysning er medlemsstatsplanet klart at foretrække frem for EU's.
EU kunne foretage sig mere med hensyn til fremme af sundheden i ansøgerlandene, hvor selv basissundhedsplejen er utilstrækkelig. Derudover kan forholdsvis enkle sygdomme ikke behandles på grund af mangel på penge og andre midler.
Jeg er desuden bekymret over, at de forskellige sundhedsplejesystemer i EU kommer på dagsordenen i nye forslag, som snart skal behandles. Hermed stilles nationale systemer muligvis til diskussion eller angribes i fremtiden, hvilket jeg mener er en meget uheldig udvikling.
Sammenfattende, fru formand, mener jeg, at udviklingen i sundhedssektoren i EU går for vidt. Sundhed er national politik, og det skal det fortsat være. Jeg støtter derfor ikke sundhedsprogrammer, som kan bruges til at angribe national politik, mens de foreliggende programmer faktisk ikke har nogen merværdi sammenlignet med medlemsstaternes indsats.

Byrne
Jeg takker Parlamentet, specielt medlemmerne af Udvalget om Miljø­ og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt først og fremmest ordføreren, hr. Trakatellis, for den store indsats for at sikre, at dette forslag kan vedtages allerede i førstebehandlingen på rekordtid. Det er et eksempel på, hvor meget der kan opnås, når alle institutionerne har et godt samarbejde.
Teksten, som skal godkendes i dag, vedrørende forlængelsen af seks sundhedsprogrammer afspejler den uformelle aftale institutionerne imellem. Kommissionen kan derfor acceptere alle ændringsforslagene, som hr. Trakatellis har stillet. Jeg kan forstå, at Rådet også har tilkendegivet sin principielle enighed.
Forlængelsen er vigtig af to grunde. For det første sørger den for, at nogle vigtige sundhedsaktiviteter kan fortsætte, så målet nås. For det andet giver den os det fornødne pusterum til at diskutere vores nye forslag til et sundhedsprogram.
Lad mig forsikre Dem om én ting. Det arbejde, som skal udføres i de forlængede programmer, ja faktisk alle nuværende sundhedsprogrammer, vil primært bestå i at forberede nogle af de vigtigste handlinger, som forudses i det nye program. Arbejdsprogrammerne for de individuelle programbeslutninger vil blive tilpasset efter disse behov inden for programbeslutningernes rammer. Når Parlamentet har stemt om den fremlagte tekst, håber jeg, at beslutningen godkendes på sundhedsministrenes topmøde i Det Europæiske Råd den 14. december.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.

Ofrenes stilling i forbindelse med strafferetlig procedure
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0355/2000) af Cerdeira Morterero for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Den Portugiske Republik med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om ofrenes stilling i forbindelse med strafferetlig procedure (9650/2000 - C5-0392/2000 - 2000/0813 (CNS)).

Cerdeira Morterero
. (ES) Hr. formand, jeg vil indlede mit indlæg med at lykønske det portugisiske formandskabs initiativ, som det franske formandskab efter min mening har fortsat helt korrekt.
Mine damer og herrer, som De ved, lever vi i en verden, hvor bevægelserne på tværs af grænserne bliver stadig større og antager et gigantisk omfang, der er uden fortilfælde i menneskehedens historie. Det er i denne forbindelse tilstrækkeligt at minde om, at der f.eks. i løbet af 1997 var mere end 200 millioner mennesker i Den Europæiske Union, der overskred deres bopælsstats grænser for at begive sig til en anden medlemsstat.
Den Europæiske Union har skabt et indre marked, som samtidig indebærer skabelse af et område uden indre grænser, hvor den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital bør være sikret inden for medlemsstaternes territorier i henhold til EF-traktatens artikel 14.
Alle disse faktorer har hver for sig og tilsammen, med den deraf følgende mangedobling af deres virkning, bevirket, at millioner af mennesker dagligt som noget helt naturligt overskrider deres bopælsstats grænser til andre medlemsstater for at bosætte sig, arbejde eller simpelthen bare for at rejse rundt. Dette fænomen, hvis politiske og økonomiske konsekvenser på mellemlangt og langt sigt er umulige at beregne, har imidlertid andre negative følgevirkninger for de borgere, der rejser omkring. En af dem er risikoen for at blive offer for forbrydelser såvel på som uden for sin bopælsstats territorium, strækkende sig fra tyveri af personlige ejendele til undertiden terroristattentater, som stadig udgør en grusom og umenneskelig trussel i visse af Den Europæiske Unions medlemsstater.
Det er utroligt, at Den Europæiske Union hidtil ikke har været i stand til at skabe passende løsningsmodeller for en fælles bekæmpelse af denne plage, som ikke respekterer fysiske nationale grænser, fordi staterne på det retlige område stadig er forskanset bag de 15 nationale grænser. Den Europæiske Union står i dag over for det paradoks, at afskaffelsen af de indre grænser for den frie bevægelighed af varer, personer, tjenesteydelser og kapital eksisterer side om side med bibeholdelsen af de 15 grænser på det politimæssige og strafferetlige område, som medlemstaterne er meget lidt til sinds at ophæve.
Denne situation har nogle meget urimelige virkninger for de europæiske borgere, som bevæger sig frit inden for Den Europæiske Unions territorium. Når borgerne står i den vanskelige situation at blive ofre for en forbrydelse i en anden stat end bopælsstaten, får de den bitre oplevelse af afmægtighed, som skyldes, at medlemsstaterne ikke har evnet at skabe et ægte europæisk retligt område.
Det er derfor nødvendigt, at alle ofre for forbrydelser, uanset deres bopælssted eller nationalitet, sikres respekt af deres rettigheder, og de skal have sikkerhed for, at de vil modtage den samme behandling og en hurtig og sikker erstatning, som ethvert menneske alene i sin egenskab af menneske har krav på. Det er et hovedmål med dette initiativ at sikre en minimumserstatning til ofrene i alle medlemsstaterne og i det mindste sikre det et fælles minimum.
Jeg synes derfor også, at det skal understreges, at den europæiske strafferet i medlemsstaterne altid har koncentreret sig om forbryderen, såvel med hensyn til forebyggelse af kriminalitet og forbrydelser som med hensyn til rehabiliterings- og reintegreringsprogrammer og -foranstaltninger.
Dette initiativ er det første, som giver ofret en særlig opmærksomhed og hovedrolle. Vi kan betegne dette initiativ som nyskabende og på en vis måde som revolutionerende, hvad angår behandlingen af ofret. Det er uden tvivl en ny brik i det europæiske retssystem, hvor ofret for første gang får anerkendt en egen juridisk status og ikke som hidtil en status, der udspringer af forbrydelsen.
Ved mange lejligheder udsættes ofre for forbrydelser i andre stater end i deres bopælsstat, hvorved problemerne og lidelserne bliver mere alvorlige og komplicerede på grund af summen af negative, men sædvanlige og konstante forhold i forbindelse med behandlingen af ofrene. De kan f.eks. ikke kommunikere på grund af ukendskab til sproget, de modtager ingen information, de overlades til sig selv, de står uden beskyttelse på områder, hvor hver stat har sit eget retssystem. For at kunne tilgodese ofrenes behov på en passende måde er der derfor udarbejdet bestemmelser på internationalt plan, som skal beskytte ofrenes rettigheder og interesser.
I dag vil jeg kun fremhæve to ting i forbindelse med dette initiativ, nemlig Europarådets konvention nr. 116 af 24. november 1983 om erstatning til ofre for voldsforbrydelser. Og jeg vil gerne fremhæve, at konventionen på trods af sin vigtighed og betydning som obligatorisk referencepunkt i Europa endnu ikke pr. 18. september 2000 er ratificeret af følgende af Den Europæiske Unions medlemsstater: Østrig, Belgien, Grækenland, Irland, Italien, Portugal og Spanien.
Et andet initiativ på internationalt plan er De Forenede Nationers erklæring om de grundlæggende principper for retfærdighed for ofre for kriminalitet og magtmisbrug, som blev vedtaget af Generalforsamlingen den 29. november 1985 ved resolution nr. 40/34.
Mine damer og herrer, på grund af det tidligere nævnte og som opfølgning på målene i EU-traktatens artikel 2, fjerde led, der som et af Unionens mål fastsætter, at Unionen skal udbygges som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor der er fri bevægelighed for personer, skal vi nå vores mål om, at dette område med frihed, retfærdighed og sikkerhed sikrer borgerne reel adgang til retfærdighed, således at disse kan nyde gavn af en passende retlig beskyttelse overalt på Unionens territorium.
Borgernes Europa vil derfor ikke have nogen mening, hvis man ikke først bl.a. træffer de nødvendige foranstaltninger for at forbedre og også tage hensyn til ofrenes rettigheder i forbindelse med forbrydelserne, dels set ud fra en samlet synsvinkel, som omfatter alle deres rettigheder og interesser, dels ud fra en fællesskabssynsvinkel, som tilnærmer de 15 medlemsstaters lovgivninger indbyrdes. Enhver person, inklusive tredjelandsstatsborgere, der har været offer for en forbrydelse på en anden EU-medlemsstats territorium, bør modtage en ensartet behandling, som opfylder visse mindstekrav.
Den Europæiske Union kan ikke acceptere, at mennesker behandles forskelligt, afhængigt af hvilken medlemsstat de har været offer for en forbrydelse i, eller af deres nationalitet. En sådan forskelsbehandling er uden for enhver tvivl fuldstændig utilladelig.
Endelig er initiativet et vigtigt, om end begrænset fremskridt med hensyn til at skabe et europæisk strafferetligt område, og det imødekommer de virkelige behov hos et meget stort antal unionsborgere, som hidtil praktisk taget har stået uden beskyttelse, når de har været ofre for en forbrydelse uden for deres sædvanlige bopælsstats territorium.
Blandt initiativets positive elementer vil jeg fremhæve definitionen af begrebet offer og vedtagelsen af foranstaltninger, som er uløseligt forbundet med den samlede behandling, som ofrene bør modtage.
Det er baggrunden for, at størstedelen af de ændringsforslag, der er indeholdt i denne betænkning, er blevet fremsat med det formål, at man respekterer ofrene for forbrydelser, anerkender deres rettigheder og tager hensyn til deres interesser og særlige forhold. Kort sagt skal mennesker, der har været udsat for forbrydelser, sikres samme mindstebehandling, deres værdighed skal bevares, de skal sikres ret til at oplyse og modtage oplysninger samt adgang til at få deres sag behandlet ved domstolene og til at modtage omgående, fuldstændig og effektiv erstatning for de skader, de har lidt.

Lehne
rådgivende ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. (DE) Hr. formand, mine damer og herrer, i det rådgivende Udvalg om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er der to spørgsmål i forbindelse med dette forslag, der har spillet en afgørende rolle. Det første spørgsmål gik på, hvorvidt der overhovedet var retsgrundlag for forslaget. Jeg repræsenterede som ordfører den holdning, at det godt nok er et prisværdigt forehavende, vi er blevet præsenteret for, men at det nu engang forholder sig således, at der i Den Europæiske Union og også i forhold til medlemsstaterne er relativt klare regler for, hvem der har hvilken kompetence. Min holdning som ordfører er, at spørgsmål om organisering af strafforfølgelse og straffeprocesret ikke henhører under EU-traktaten, men at disse sager skal afklares i medlemsstaterne.
Desværre fulgte udvalget ikke forslaget i mit konkrete tilfælde, men jeg vil alligevel gerne gøre rede for min holdning som ordfører her.
Det andet aspekt, der har spillet en vis rolle, var spørgsmålet om videoafhøring. De husker måske forhandlingen om den såkaldte Di Pietro-betænkning for nogen tid siden her i Europa-Parlamentet. Allerede dengang var det et meget omstridt emne. Retsudvalget mente i overensstemmelse med ordførerens forslag ikke, at videoafhøring var et egnet retsstatsligt middel, og slettede derfor videooptagelser fra det pågældende stk. i den pågældende artikel. Jeg beder om, at der også tages hensyn hertil i de videre forhandlinger.
I øvrigt skal forslaget virkelig hilses velkomment. Det havde blot været bedre, om man havde behandlet det dér, hvor det hører hjemme, nemlig hos den nationale lovgiver, der kunne træffe beslutning om alle disse ting på fremragende vis. Det er ikke alt, der skal reguleres på europæisk plan, ellers havde man nemlig indføjet enekompetencen i traktaten. Men det har man ikke gjort. Derfor bør vi måske også tænke over, om det nu er rigtigt at stemme for projektet.

Smet
Hr. formand, jeg mener, at det er meget vigtigt, at der allerede nu sikres en række minimale grænseoverskridende rettigheder for ofre. Det er det, denne betænkning foreslår.
På vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder indgav vi en udtalelse til betænkningens udvalg. Det er meget vigtigt for os, at kvinders særlige stilling, men også andre sårbare ofres stilling, kommer til orde i betænkningen. Med andre sårbare ofre mener jeg f.eks. mindreårige og børn, men det skal ikke begrænses til dem. Der er også andre grupper i vores samfund, som er meget sårbare med hensyn til vold, f.eks. mennesker med en anden seksuel adfærd, flygtninge osv., som er meget sårbare ofre. Hvad har vi anmodet om for denne gruppe mennesker?
For det første slår vi til lyd for, at mennesker, som er meget sårbare, skal have absolut respekt. Jeg tænker f.eks. på kvinder og børn, som er ofre for seksuel eller fysisk vold i hjemmet. Det er meget vigtigt for dem, hvis der føres en retssag, at den finder sted bag lukkede døre, så ofrene udsættes for så lidt offentlighed som muligt, fordi de for det meste skammer sig over at være ofre. For så langt er vi ude i vores samfund. Jeg mener f.eks., at det for kvinder, som er blevet udsat for vold, er meget vigtigt, at de kan få information overalt om, hvor de kan søge hen, hvor de kan få passende husly, og hvor de kan få en hemmelig adresse.
Det er endvidere meget vigtigt, at politiet og statsadvokaturen får en særlig uddannelse. Jeg beskæftigede mig meget med denne problematik i mit eget land, da jeg sad i regeringen. Jeg bemærkede, hvor dårligt forberedt og uddannet disse to institutioner var, både politiet og statsadvokaturen, til på en respektfuld måde at hjælpe og forhøre folk, som f.eks. var ofre for seksuel vold, og f.eks. at give kvinder, der var blevet voldtaget, og som skulle undersøges, et separat lokale, og ikke forhøre dem i et lokale, hvor alle går forbi.
Det er især vigtigt, at der med hensyn til denne gruppe mennesker, disse specifikke ofre, træffes nogle foranstaltninger. Det sker i denne betænkning. Jeg er meget glad for, at Kommissionen har overtaget ændringsforslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, og vi støtter derfor betænkningen.

Coelho
Hr. formand, kære kolleger, den betænkning, vi behandler i dag, er resultatet af et initiativ fra det portugisiske formandskab, og den indskriver sig i rækken af foranstaltninger til fremme af skabelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed for at imødekomme de bekymringer, de europæiske borgere føler i deres dagligdag. På det retlige område bruger vi ofte for meget tid på strafferammer, fængselsvæsenet, indsatsen for at bekæmpe kriminaliteten, retsplejeloven og sågar retsbetjentenes krav. Vi har nok brugt for lidt tid på ofrene, som ofte er den svageste part i dette univers.
Dette initiativ omhandler tre grundlæggende aspekter, nemlig ofrets ret til oplysninger, adgang til at få sin sag behandlet ved domstolen og ret til skadeserstatning. Hovedformålet med dette forslag til rammeafgørelse er faktisk at fremme beskyttelsen og effektiviseringen af ofrenes rettigheder under en retssag, især med hensyn til en forenkling af adgangen til retfærdighed, til domstolene og juridisk oplysning, samt at fremme og beskytte deres rettigheder, hvad angår skadeserstatning. Det er vigtigt, at der findes et retligt instrument, som muliggør en indbyrdes tilnærmelse af de forskellige nationale lovgivninger om ofrenes statut. Der er sikkert flere forhold, der kan forbedres og endog rettes op på. Det er imidlertid vigtigt, at vi stemmer for denne rammeafgørelse, som er ganske afbalanceret. Vi kan faktisk ikke tale om et borgernes Europa, hvis vi ikke tager hensyn til ofrenes rettigheder. Og her bør man som allerede anført af fru Smet være særlig opmærksom på visse kategorier, f.eks. de mindreårige, udlændingene, ofrene for seksuel vold og ofrene for terroristangreb. Samtidig bør der sikres en særlig uddannelse af de professionelle, som har direkte kontakt med ofrene. Der skal ligeledes sikres de nødvendige foranstaltninger, så ofrene kan vende tilbage til en normal dagligdag, ikke kun ud fra en økonomisk synsvinkel, men også så de om nødvendigt kan nyde godt af juridisk, psykologisk og lægelig bistand eller social bistand.
Endelig vil jeg gerne lykønske ordføreren, fru Cerdeira Morterero, med hendes indsats, og for de forbedringer, hun introducerede i Udvalget om Borgernes Friheder. Jeg glæder mig ligeledes over de forbedringer, der er et resultat af betænkningerne af parlamentsmedlemmerne fru Smet og hr. Lehne. Jeg vil gerne understrege og takke for den fælles indsats, som Udvalget om Borgernes Friheder har ydet. Jeg ville ønske, at vi kunne få den samme konsensus i plenum. De få ændringsforslag, vi har stillet, har især at gøre med strengt juridiske spørgsmål, og vi er af den opfattelse, at de organisationer, der støtter ofrene, ikke udelukkende eller helst skal være offentlige. Når det gælder om at gøre organisationerne mere humane, er erfaringerne med de sociale solidaritetsinstitutioner og andre ikke-statslige organisationer ofte bedst. Som helhed hilser PPE-Gruppen fru Cerdeira Mortereros betænkning, som vi allerede har stemt for i udvalget, velkommen.

Paciotti
Hr. formand, jeg vil også gerne understrege vigtigheden af det portugisiske lovgivningsinitiativ, der er medtaget i fru Cerdeiras betænkning, som nu forelægges for Parlamentet. Det er vigtigt af forskellige årsager. Først og fremmest fordi man når videre med opbygningen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed ifølge Tampere-programmet, der er et program, som er vanskeligt at gennemføre, fordi medlemsstaterne har mange forskellige lovgivninger, og fordi det møder modstand fra medlemsstaternes side.
Desuden er det vigtigt, fordi dette initiativ udbedrer en mangel, der medfører nogle uacceptable skader for de europæiske borgere. De bevæger sig frit på EU's område, men når de bliver ofre for en forbrydelse, kommer de til at stå over for nogle hindringer på grund af de forskellige retssystemer og på grund af adgangsvanskeligheder af enhver art, og disse hindringer er til yderligere skade for ofrene, mens de er til gavn for dem, der har begået forbrydelsen.
Endelig er dette initiativ vigtigt, fordi Parlamentet får lejlighed til at foretage betydelige forbedringer af forslaget til retsakt, nemlig de forbedringer, som foreslås i fru Cerdeiras glimrende betænkning, og som Udvalget om Borgernes Friheder bifalder.
Det mest betydningsfulde aspekt er dog efter min mening, at man endelig er ved at blive klar over - også på EU-plan - at det er nødvendigt at ændre opfattelse af statens indgreb over for forbrydelser.
Ud fra det rimelige princip om, at man skal undgå, at borgerne griber til selvtægt, har man hidtil nøjedes med at give staten monopol på at straffe de skyldige, men man har glemt, at det ikke er statens eneste opgave. Uanset hvor i verden et offer beder om retfærdighed, er vi alle klar over, hvad offeret beder om, også selv om retssystemerne er helt forskellige. Offeret beder nemlig om erstatning for en skade, som ellers ville være uacceptabel, og staten, der har til opgave at sørge for borgernes sikkerhed, skal - når den ikke har været i stand til at beskytte dem - give ofrene den størst mulige støtte og også på denne måde vise, at samfundet står bag den, der har lidt skade. Derfor skal staten dømme dem, der begår forbrydelserne.
Med vedtagelsen af denne betænkning giver EU et foreløbigt svar på en anmodning om retfærdighed, der hidtil er blevet negligeret.

Watson
Hr. formand, jeg bifalder det portugisiske initiativ og fru Cerdeiras førsteklasses betænkning og takker hende for hendes åbne og konsensuale tilgang. Den Liberale Gruppe synes, at der er kommet en god betænkning ud af forhandlingen i udvalget, og vi vil støtte udvalgets ændringsforslag ved afstemningen. Vi vil ikke støtte efterfølgende ændringsforslag stillet af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe med undtagelse af ændringsforslag 59. Vi mener, at en anmodning til medlemsstaterne om at underskrive den europæiske konvention af 24. november 1983 om erstatning til ofre for voldsforbrydelser passer bedre i den lovmæssige beslutning end i betænkningen om rammeafgørelsen.
Hvis vi skal skabe og oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som det blev fastsat i Tampere, står det ganske klart, at vi får brug for juridisk assistance i sager, der går på tværs af grænserne. Jeg kender en lastbilchauffør fra min valgkreds, som blev overfaldet af sin arbejdsgiver i Holland og var ude af stand til at føre retssag mod vedkommende for at opnå retfærdighed. Derfor er ændringsforslag 4 vigtigt. Vi har også brug for at vide, at et offer uanset nationalitet vil blive behandlet på samme måde som et offer, som kommer fra det land, hvor lovovertrædelsen finder sted. Jeg kender en vælger, som havde indbrud i sin bil i Bruxelles, og som opdagede, at det belgiske politi ikke ville hjælpe ham. Derfor støtter vi ændringsforslag 14. Vi har tydeligvis behov for en sikring af borgerlige frihedsrettigheder og anerkendelse af minoriteters særlige behov. Det dækkes af ændringsforslag 25 og andre. I min valgkreds blev en svensk familie overfaldet af racerelaterede årsager, hvor voldsmændene troede, at de var tyskere. Jeg er meget interesseret i at vide, om de synes, det var lige så let at opnå retfærdighed i Storbritannien som i Sverige. Det tvivler jeg på.
Derfor støtter De Liberale denne betænkning, hr. formand. Vi mener, at det er et stort skridt på vejen mod skabelsen af et europæisk juridisk område og vil gavne millioner af borgere.

Sörensen
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne lykønske fru Cerdeira med hendes tale og betænkning.
Ofre må ikke blive dobbeltofre, først for forbrydelsen og derefter for systemet. Ofrets vigtigste ret under den strafferetlige procedure er derfor retten til at blive hørt under retsmødet. Det er meget vigtigt. Det står i mange internationale dokumenter om ofre for kriminalitet, og det er meget vigtigt, at ofret får adgang til sin egen retssag.
Det er endvidere vigtigt for ofret, at sagen hurtigt kommer for retten, idet et langsomt forløb kan medføre en anden og endnu større offerfølelse. Ofre for seksuelle forbrydelser burde heller ikke mere forpligtes til at vidne flere gange. Jeg mener, at det i forbindelse med børn, som er ofre for seksuelt misbrug, er meget nyttigt med videooptagelser. Derfor er debatten herom endnu ikke afsluttet.
Det er meget vigtigt, at der er specialiseret hjælp, afhængig af forbrydelsens art, sådan som fru Smet angav. Her er det vigtigt, at en række fordomme fjernes. Især tillægges visse forbrydelser en anden værdi i forskellige lande. Det konstateres desuden, at man forskelsbehandler ved ofrets anmeldelse. Medlemsstaterne skal have pligt til at oprette særlige politienheder for ofre for kriminalitet.
Det er endvidere vigtigt, at der er et retsgrundlag og en harmonisering af foranstaltningerne til beskyttelse af ofre. Den undersøgelse, som er gennemført af An Weghers inden for rammerne af Grotius-programmet, giver den nødvendige basisinformation. Den nyttige erfaring, som visse medlemsstater har i forbindelse med eksisterende foranstaltninger, kan spille en vigtig rolle ved harmoniseringen af en fælles foranstaltningspakke.
Sådan et initiativ er et første skridt ved forebyggelse af kriminalitet. Men i betragtning af, at den organiserede grænseoverskridende kriminalitet er stigende, skal initiativet føre til et fælles forebyggelsesprogram på europæisk og internationalt plan.
Mens man afventer et harmoniseret middel til grænseoverskridende beskyttelse af ofre, skal medlemsstaterne og ansøgerlandene i samarbejde med ngo'erne forbedre beskyttelsen af ofrene, og, hvis det er berettiget, undersøge, på hvilke betingelser ofret har krav på støtte til at vende tilbage til oprindelseslandet eller en foreløbig opholdsret, sådan som Belgien f.eks. tilkender ofre for menneskehandel en status.
Ofrets ret til erstatning skal have forrang for betaling af bøden og retsafgiften. Medlemsstaterne skal sørge for, at mæglerne stammer fra alle led i samfundet, både mænd og kvinder, at de har en god indsigt i den lokale kultur og samfundet. Inden for disse rammer er det endvidere vigtigt, at de efterladte, ofrets familie, informeres på en diskret og professionel måde om situationen, og, hvis de ønsker det, kan påregne den nødvendige støtte, og at de ikke informeres om situationen gennem medierne.

Angelilli
Hr. formand, jeg bifalder det portugisiske initiativ om retsbeskyttelse af ofrene i forbindelse med strafferetlig procedure. Dette initiativ var yderst nødvendigt. Det var rigtigt af ordføreren - som jeg gerne vil lykønske - at gøre opmærksom på det uacceptable paradoks, at vi på den ene side har et Europa uden grænser, hvor varer og personer bevæger sig frit, et Europa, som er på vej til at blive en økonomisk, monetær og finansiel union, mens vi på den anden side har et Europa med 15 strafferetssystemer, som alle er helt forskellige. Der er potentielt 350 millioner mennesker, som opfordres til at rejse og søge arbejde i det forenede Europas navn, men hvis man bliver udsat for forbrydelser eller uretfærdighed, forsvinder Europa, og det højt besungne EU-borgerskab bliver usynligt. Borgeren bliver en person uden rettigheder, der får med en fremmed stat at gøre, som ofte er fjendtlig, som ikke giver nogen informationer, som skaber tusindvis af problemer, og som ikke udbetaler erstatning for eventuelle skader. Hvor mange af os parlamentsmedlemmer bliver ikke anmodet om at stille forespørgsler om sådanne sager? Og Kommissionen svarer os hver gang, at den ikke kan blande sig i de nationale retssystemer, heller ikke når der finder åbenlyse uretfærdigheder sted.
Alene i de sidste par måneder har man forelagt mig to sager. Den ene sag drejer sig om to italienske piloter fra Alitalia, Alberto Nassetti og Pierpaolo Racchetti, som omkom ved en ulykke i Frankrig - hvis omstændigheder endnu ikke er blevet opklaret - da de testede et fly. Der er nu gået seks år, og efter tusindvis af problemer og uoverkommelige sagsomkostninger venter familierne stadig på, at retfærdigheden sker fyldest, samt på at få besked om årsagen til disse dødsfald og om de eventuelle ansvarlige.
Den anden sag drejer sig om en græsk studerende, Mikis Mantakas, der blev dræbt i Rom for ca. 25 år siden efter et terroristattentat, som De Røde Brigader stod bag. Gerningsmanden, Arturo Lojacono, blev identificeret og dømt, men flygtede til udlandet. Italien har gentagne gange bedt Frankrig - hvor Lojacono er på fri fod - om at udlevere denne massemorder, så han endelig kan afsone sin straf. Vi venter dog stadig på et svar.
Derfor er det godt, at man samtidig med euroen også vil indføre en statut for ofre for forbrydelser, så vi kan skabe et ægte europæisk retsområde.

Cederschiöld
Hr. formand, udviklingen i retning af at styrke ofrenes stilling i tilfælde af forbrydelser er en rigtig solstrålehistorie. Oprindeligt var de fleste imod. Nu er de fleste imidlertid for, og det er udmærket efter min mening. Jeg glæder mig over forslaget fra Portugal om, at ofrenes stilling skal styrkes også inden for de strafferetlige procedurer, selv om jeg har meget respekt for de juridiske synspunkter, som hr. Lehne fremførte tidligere.
Mennesker, som udsættes for forbrydelser, mens de benytter sig af deres fri bevægelighed, skal ikke lide to gange, sådan at forstå, at de behandles dårligere. Dette gælder uanset, hvilken type forbrydelse der er tale om. Det gælder om at stille ofrene bedre, men det kan man ikke uden også at tale om kriminalitetsforebyggende foranstaltninger. Den allerbedste måde at hjælpe ofrene på er at sørge for, at der ikke begås kriminalitet, og den bedste metode til at forebygge kriminalitet er helt klart at informere. De kriminalitetsforebyggende foranstaltninger skal også gælde bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Ofrene skal vide, hvilke rettigheder og muligheder for hjælp de rent faktisk har. De fleste medlemsstater yder en eller anden form for førstehjælp til ofrene. En gang imellem har turister også brug for støtte og måske mere støtte end lokalbefolkningen. Det kan dreje sig om psykologhjælp og hjælp med sprog og en hel del andre ting. Det kan være svært for et udenlandsk offer for kriminalitet at følge de juridiske procedurer på afstand, og det er klart, at der i disse tilfælde er behov for særlige foranstaltninger.
Ofret skal altid stå i centrum. Da det ikke er gerningsmanden, der skal stå i centrum, er det foruroligende, at en række lande er begyndt at indføre tiltalefrafald, når blot gerningsmanden vil møde sit offer. Ordninger af den type kan jeg ikke støtte. Forbrydelser skal opklares, og hvis det ikke sker, vil det på længere sigt blive en trussel mod det demokratiske system. Hvem vil så deltage og stemme, hvis menneskers problemer tilsidesættes fuldstændig?
I mit land stiger antallet af kriminelle handlinger, og kun godt 20% opklares. Denne andel er alt for lille. Kriminalitet er ikke noget uheld. En straf indebærer også respekt for ofret. Vi må aldrig fravige grundprincippet om, at en person altid skal tage ansvaret for sine egne handlinger, hverken i medlemsstaterne eller på EU-plan. Staten skal i sidste ende tage ansvaret for sin manglende beskyttelse af ofret. Derfor er jeg glad for, at ordføreren har udarbejdet denne betænkning, som jeg støtter helhjertet. Jeg vil gerne sige tak for, at hun har bidraget til at styrke et ensartet syn på ofre for kriminalitet i medlemsstaterne.

Byrne
Hr. formand, nu, hvor der sker fremskridt i opbygningen af et europæisk område uden indre grænser, er det vigtigt, som ordføreren understregede, at huske de mange tusinde, som hvert år er ofre for forbrydelser, når de rejser inden for Den Europæiske Union. De står ofte i en svær situation, da de er langt væk hjemmefra og ikke kender systemet eller sproget i det land, hvor lovovertrædelsen finder sted.
Forslaget til en rammeafgørelse, som er stillet af Portugal og støttet af det franske formandskab, er det første skridt til at tage højde for ofrenes situation på Den Europæiske Unions niveau. Kommissionen bifalder dette. Første gang, forholdene for folk, der bliver ofre for forbrydelser begået i Europa, blev rejst, var i handlingsplanen fra Wien og siden i Rådets konklusioner fra Tampere. Endvidere var det emnet i en meddelelse fra Kommissionen den 14. juli 1999. Nogle af forslagene i denne meddelelse om at forbedre standarden og ansvarsforpligtelsen for ofre går igen i det portugisiske formandskabs forslag til rammeafgørelse, som De har modtaget i dag.
Jeg anerkender det arbejde, som ordfører Cerdeira Morterero har udført vedrørende denne tekst. Rådet har ført mange vanskelige diskussioner herom. Som De nævnte, indeholder forslaget til rammeafgørelse tre forskellige slags tiltag. For det første indfører det minimumsregler for ofres rettigheder. For det andet indfører det særskilte regler, der skal tage højde for den individuelle situation for folk, som er ofre for en forbrydelse i en anden medlemsstat end deres egen. For det tredje opmuntres medlemsstaterne til at udvikle tiltag, der støtter ofre.
Visse bestemmelser vækker særlig glæde. Det gælder f.eks. ofrenes mulighed for at indgive klage i den medlemsstat, hvor de har fast bo­pæl, når de ikke er i stand til at indgive klage i den medlemsstat, hvor lovovertrædelsen fandt sted.
Kommissionen har ingen indvendinger mod størstedelen af de ændringsforslag, som ordføreren har stillet. Jeg vil dog gerne henlede Deres opmærksomhed på tre punkter. For det første henviser flere ændringsforslag til Den Europæiske Unions officielle sprog, hvor ofre får ret til at kommunikere på et af disse sprog. Det virker dog ikke hensigtsmæssigt. Det er vigtigt, at ofrene får mulighed for at få oplysninger på et sprog, de kan forstå. Det er måske ikke altid et af Den Europæiske Unions officielle sprog. I nogle sager er det måske muligt at få de nødvendige oplysninger på et af Den Europæiske Unions officielle sprog, som ikke er ofrets eget. I stedet for at henvise til et af Den Europæiske Unions officielle sprog er det mere relevant at give ofret ret til at få adgang til de nødvendige oplysninger på et forståeligt sprog. I nogle sager kan dette indebære, at en tolk skal stilles til rådighed.
For det andet fastslår ændringsforslag 49, at medlemsstaterne sikrer, at de ofre, der ønsker det, kan for­blive i den medlemsstat, hvor proceduren finder sted, når dette er nødvendigt for en gnidningsfri afvikling af proceduren.
Denne bestemmelse er meget interessant. Den kræver dog en mere detaljeret undersøgelse af europæisk lovgivning vedrørende asyl og immigration til Unionen vedrørende borgere fra tredjelande. Derfor blev denne ordlyd fjernet fra den udgave, som Kommissionen diskuterede. Kommissionen overvejer i øjeblikket en tekst på dette vigtige område for at beskytte ofre og for, i en række tilfælde, at fremme undersøgelser.
For det tredje opfordrer teksten til, at medlemsstaterne indfører et "grønt telefonnummer", der fungerer i alle døgnets 24 timer på alle Den Europæiske Unions officielle sprog til støtte for ofre. Dette er bestemt en god idé, da de europæiske borgere, som bliver ofre for en forbrydelse inden for Den Europæiske Unions område, så helt konkret kan føle merværdien på europæisk plan.
Rammeafgørelsen er på den ene side ikke det rigtige instrument her, men på den anden side medfører indførelsen ret komplekse overvejelser. Betyder det, at alle medlemsstater skal have det samme alarmnummer, som det er tilfældet med brandvæsenet og politiet? Skal der være et center på europæisk plan, som er åbent alle døgnets 24 timer, og som kan oplyse om mulighederne for støtte til ofre? Skal der oprettes hjælpetjenester i hver enkelt medlemsstat?
Kommissionen ønsker at fortsætte konsekvensberegningerne for et sådant projekt. Den arbejder allerede på at støtte en netværksløsning på europæisk plan for de nationale servicecentre for støtte til ofre for at sikre en ordentlig behandling af ofre, specielt hvis ofrene ikke har fast bopæl i den medlemsstat, hvor lovovertrædelsen fandt sted.
Idéen med et "grønt telefonnummer" undersøges i denne sammenhæng. På dette tidspunkt er det måske bedre at etablere et samarbejde med hjælpetjenesterne for ofre i stedet for at indsætte en tekst i princippet om et "grønt telefonnummer", som sandsynligvis ikke har nogen fremtid.
Forslaget til rammeafgørelse, som De skal tage stilling til i dag, er det første skridt til at tage højde for ofres situation på europæisk plan. Som yderligere opfølgning på sin meddelelse af 14. juli 1999, som jeg nævnte tidligere, arbejder Kommissionen på at vedtage konkrete tiltag til støtte for ofre, specielt gennem støtte til det europæiske forum vedrørende hjælpetjenester for ofre. Hvad angår erstatning til ofre, vil Kommissionen udsende en grønbog næste år.
Jeg er utrolig glad for, at denne første tekst om et så vigtigt emne har affødt en så positiv reaktion i Parlamentet, så vi i det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi gradvist opbygger, kan tilbyde vores medborgere støtte i situationer, som ofte er svære at leve med.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.
(Mødet hævet kl. 20.46)

