Palæstinensiske fanger i Israel (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
mundtlig forespørgsel til Rådet om palæstinensiske fanger i israelske fængsler - B6-0166/2008) og
mundtlig forespørgsel til Kommissionen om palæstinensiske fanger i israelske fængsler - B6-0167/2008).
Luisa Morgantini
spørger. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi stillede 47 medlemmer fra forskellige politiske grupper dette simple spørgsmål: Hvad påtænker Rådet og Kommissionen at gøre ved de israelske myndigheders overtrædelser af internationale konventioner i forbindelse med palæstinensiske fanger? Langt størstedelen af fangerne tilbageholdes på israelsk territorium, hvilket udgør en krænkelse af artikel 76 i Genèvekonventionen. Der foregår vilkårlige arrestationer, omfattende ransagninger, administrative tilbageholdelser og tortur og mishandling under afhøringer i interneringscentrene. Mænd, kvinder, teenagere, studerende, parlamentsmedlemmer og borgmestre - ud af en befolkning på 3,5 millioner sidder omtrent 10.000 fængslet. Der er forbud mod besøg for fanger mellem 16 og 35, hvilket betyder, at fangerne ikke har set deres brødre, søstre, mødre og fædre i årevis.
Alt dette er blevet dokumenteret af internationale organisationer, herunder Amnesty International, FN og beundringsværdige israelske organisationer som B'Tselem og Hamoked samt af palæstinensiske organisationer, såsom Addameer og Internationalt Forsvar for Børn. Men der lægges ikke pres på de israelske myndigheder for at få dem til at respektere de konventioner og regler, som de selv og også vi ratificerer.
Jeg vil gerne oplæse en beretning, en moders bøn: "Jeg er mor til fangen Said Al Atabeh fra Nablus. Min søn har været fængslet siden 1977. Jeg er 78, har forhøjet blodtryk og sukkersyge. Jeg er ved at miste synet og kan dårligt finde rundt i mit eget hjem længere. Det vil måske overraske dem, men mit eneste ønske i dette liv er at se min søn og give ham en kærlig omfavnelse, inden jeg dør. Alle mine børn, mine sønner og døtre, er voksne, gift og flyttet hjemmefra. Said har mistet alt, og jeg har ingen mulighed for at se ham. Det er ikke, fordi jeg er gammel og syg, men fordi de israelske myndigheder, af sikkerhedsmæssige grunde, som de siger, ikke vil give mig tilladelse til at besøge ham. Jeg har kun haft mulighed for at besøge Said én gang, da jeg med Røde Kors' medvirken blev hentet af en israelsk ambulance. Det er otte år siden. Dengang havde han været fængslet i 29 år. Det var første og sidste gang, jeg omfavnede min elskede søn. Han lagde armene om mig og sagde "Mor, det føles som at blive født på ny". De minutter var de mest dyrebare for mig og ham, men det øjeblik, vi blev skilt fra hinanden, var det sværeste og mest smertefulde". Morderen kommer med en bøn: "Jeg ønsker at se ham én gang til".
Kan vi lade stå til? Må man forhindre en mand, som har været fængslet i 32 år, i at se sin mor? Hvor er de internationale regler? Hvor er medmenneskeligheden, spørger jeg mig selv. Jeg mener, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet bør stå fast og så eftertrykkeligt som muligt sige, at de internationale regler skal respekteres, og at de palæstinensiske fanger, der, som jeg nævnte, er 10 000 af, skal løslades for at bane vejen for fred mellem palæstinensere og israelere.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. formand, kommissær, fru næstformand, fru Morgantini, mine damer og herrer! De har rejst spørgsmålene om Israels fængsling og administrative tilbageholdelse af palæstinensere, herunder mindreårige, og om behandlingen af palæstinenserne i de besatte områder og i Israel.
Rådet mener, at straffepolitik og straffepraksis i alle tilfælde skal respektere de fundamentale menneskerettighedsprincipper, som er beskyttet af folkeretten, navnlig i verdenserklæringen om menneskerettighederne og Den Internationale Konvention om Borgerlige og Politiske Rettigheder.
Al tilbageholdelse, der kan betegnes som vilkårlig, bør forbydes, ikke mindst eftersom at den tilbageholdte ikke er blevet oplyst om sigtelserne mod ham. Princippet om retten til en offentlig og retfærdig rettergang ved en uafhængig og upartisk domstol er fundamental i en stat, der styres af retsstatsprincippet, og vi bemærker, at særlige domstole kun må oprettes i meget begrænsede og klart definerede tilfælde.
Det er også altafgørende, at forpligtigelsen til at behandle tilbageholdte ordentlig bliver efterlevet, og at tortur og andre former for ondskabsfuld, umenneskelig og nedværdigende behandling af fanger selvfølgelig skal være strengt forbudt og skal forhindres.
Rådet erkender, at menneskerettighedssituationen i Mellemøsten er bekymrende. Ikke desto mindre er Rådet meget tilfreds med, at der føres en dialog mellem EU og Israel om disse spørgsmål, herunder situationen i de palæstinensiske områder. Spørgsmålet om menneskerettigheder vil fortsat blive diskuteret på alle niveauer i de politiske kontaktforhold mellem EU og Israel.
I sin erklæring af 16. juni 2008, som blev offentliggjort ved afslutningen af Associeringsrådet EU-Israel, krævede EU, at den uformelle gruppe, som diskuterer menneskerettighedsspørgsmålet, omdannes til et stående underudvalg.
Rådet er opmærksom på de oplysninger, som medlemmer af Parlamentet, navnlig næstformanden, har tilvejebragt, og ikke mindst dem, som blev fremsat i den seneste rapport af FN's særlige rapportør om menneskerettighedssituationen i de palæstinensiske områder, hr. John Dugard, og af flere ikkestatslige organisationer.
Rådet har haft mulighed for at udtrykke dets bekymring og har gentagne gange krævet, at de palæstinensiske fanger løslades i større antal. Derudover gentager Rådet sit standpunkt om, at den politiske proces, som blev påbegyndt i Annapolis i November 2007, og som kræver befolkningens opbakning, er den eneste mulighed for at forhandle en løsning på plads mellem parterne. En løsning baseret på to staters sameksistens, hvilket vil sige en demokratisk, levedygtig og uafhængig palæstinensisk stat, som lever i fred med et Israel, der har sikre, anerkendte grænser.
I den sammenhæng og med det formål at genopbygge tilliden mellem parterne og inddrage civilbefolkningerne i den aktuelle politiske proces opfordrer Rådet Israel til at udvise stor imødekommenhed, ikke mindst ved at løslade de palæstinensiske børn, kvinder og folkevalgte repræsentanter, som er fængslet eller administrativt tilbageholdt
(Bifald)
Hvad angår påkaldelsen af de folkeretlige instrumenter, som fru Morgantini nævnte, fastholder Rådet sit standpunkt om, at folkeretten skal forsvares og udvikles, som det er fastlagt i den europæiske sikkerhedsstrategi, som Rådet vedtog i december 2003.
Jeg skal understrege, at formandskabet på vegne af EU er meget tilfreds med, at der er indgået en udvekslingsaftale mellem Israel og Hizbollah, hvilket vi blev underrettet om i mandags. Aftalen sikrer udleveringen af ligene af Hizbollah-krigere og løsladelsen af palæstinensiske fanger mod udleveringen af ligene af de israelske soldater Ehud Goldwasser og Eldad Regev, som blev taget til fange i 2006.
Vi håber, at denne udveksling effektueres i henhold til aftalen, men sagen viser også, hvor komplekst hele "fange"spørgsmålet er i Mellemøsten, og hvor vigtigt det er, at det bliver løst.
Rådet understreger, at den politiske proces, som er fastlagt i køreplanen, er den eneste mulighed for at forhandle en løsning på plads mellem parterne, og som jeg har antydet, og på de betingelser, jeg har opridset, er det den eneste mulighed for sameksistens mellem de to stater.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil starte med at fortælle fru Morgantini, at jeg er meget sensibel over for det spørgsmål, som De har stillet os over for i dag. I februar mødte jeg også den palæstinensiske minister for fangeanliggender og fru Fadwa Barghouti, den fængslede Marwan Barghoutis hustru. Jeg lyttede meget opmærksomt til dem. Deres beskrivelse af fangernes situation stemmer overens med de rapporter, som medlemmerne og De selv nævner i Deres forespørgsel.
Jeg vil derfor gerne understrege, at menneskerettighedskrænkelser bekymrer mig meget, og at jeg har stor sympati for de lidende palæstinensiske fanger i israelske fængsler.
Kommissionen er meget opmærksom på Israels ansvar som besættelsesmagt og på de konflikter med folkeretten, som disse forhold vidner om. Derfor rejser vi jævnligt eksempelvis spørgsmålet om administrative tilbageholdelser for vores israelske kolleger ved både formelle og uformelle lejligheder. Jeg er meget rørt af den enkeltsag, som De har berettet om i dag. Hvis jeg kan få dokumentationsmaterialet, vil jeg personligt gøre, hvad jeg kan. Måske er der en chance for, at denne mor kan få sin søn at se igen.
Desuden har EU mange gange krævet, at de palæstinensiske lovgivere, som tilbageholdes af Israel, løslades omgående. Kommissionen har også fokus på de palæstinensiske børn, som sidder i israelske fængsler og interneringscentre. Dette overtræder FN's konvention om barnets rettigheder, hvor mindstealderen er fastlagt til 18 år, samt den fjerde Genèvekonvention, der fastslår, at tilfangetagne skal forblive i de besatte områder. Disse tilbageholdte børn er særligt sårbare. Det er vi klar over. Det skal sikres, at de behandles i overensstemmelse med folkeretten.
Vi er nødt til at være særligt opmærksomme på de børn, som er berørt af denne konflikt. Derfor har EU føjet Israel og de besatte palæstinensiske områder til listen over de lande, som i særlig grad har brug for at få implementeret EU's retningslinjer om børn i væbnede konflikter.
I overensstemmelse med disse retningslinjer omfatter EU's politiske dialog med Israel desuden alle aspekter af de berørte børns rettigheder og velbefindende. Derudover arbejder EU tæt sammen med FN-organisationer samt israelske og palæstinensiske ikkestatslige organisationer, som aktivt overvåger, forsvarer og rapporterer om barnets rettigheder.
Respekt for menneskerettigheder og overholdelse af folkeretten er fundamentale værdier for EU. Det er essentielle elementer i vores udenrigspolitik. Derfor er beskyttelse af menneskerettigheder af største betydning i vores forbindelse til Israel. Dette bevidner vores menneskerettighedsdialog med alle grene af de israelske myndigheder.
I Kommissionens møder med de israelske myndigheder, og jeg personligt under mine møder med israelske beslutningstagere, vil vi helt afgjort fortsat opfordre Israel til fuldt ud at respektere folkeretten og konventionerne. Ved det seneste associeringsråd med Israel udtrykte EU ønsket om at etablere et formelt underudvalg om menneskerettigheder. Dette vil være et vigtigt skridt på vejen mod yderligere at formalisere en dialog om disse spørgsmål.
Artikel 2 i Associeringsrådet EU-Israel vil fortsat minde både EU og Israel om, at respekt for menneskerettigheder og demokratiske principper danner grundlag for vores bilaterale forbindelse. Vi tror på, at dialog er den mest lovende mulighed for at øve positiv indflydelse på Israel. Vi viger ikke tilbage fra at rejse vanskelige spørgsmål, såsom dem, et af medlemmerne har stillet.
Jeg er helt enig med formandskabet i, at alt dette skal ses i sammenhæng med Mellemøstkonflikten, og derfor mener jeg, at en løsning på konflikten i sidste ende vil dæmpe eller helt løse fangeproblematikken.
Charles Tannock
for PPE-DE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Nu ser Parlamentets antiisraelske kræfter igen sit snit til at kritisere den jødiske stat, og nu er de af os, som ønsker en velafbalanceret debat og en ægte fred i Mellemøsten, igen tvunget til at bakke Israel op. Israel er trods alt et demokratisk land, som trues på sin eksistens af Jihad-terrorister og deres heppekorsledere, som netop er de individer, der nu og her tilbageholdes administrativt af Israel.
Hvad angår spørgsmålet om børn, har terroristerne ulykkeligvis involveret og rekrutteret børn til intifadaen, endda som potentielle selvmordsbombere.
Jeg sætter ikke mindst spørgsmålstegn ved behovet for dette forslag til beslutning, nu da der er indgået våbenhvile med Hamas, som netop har indstillet affyringen af raketter mod civile fra Gaza. Desuden finder der også en fangeudveksling sted mellem Israel og Hizbollah, hvorved fem terroristfanger kom hjem til deres familier, og to israelske soldater vil blive udleveret i ligposer. Én af terroristerne - Samir Kuntar - druknede en ung israelsk mand. Derefter tog han mandens datter, smadrede hende ned i sten og slog hende i hovedet med en geværkolbe. Han dræbte også en politibetjent. Den palæstinensiske terrorist, som kaprede Achille Lauro - under kapringen myrdede de en ældre jødisk mand og smed liget overbord - krævede Kuntar løsladt.
Det koster et hvert demokrati dyrt at indgå aftaler med terrorister, men det er dobbelt så dyrt i Israels tilfælde. Samir Kuntar har svoret at fortsætte jihad mod Israel, nu da han er blevet løsladt.
Derfor roser jeg Israels tapre beslutning. Jeg håber, at den med tiden vil give positive resultater, men det er jeg bange for ikke sker, da det er temmelig åbenlyst, at de, der vil tilintetgøre staten Israel, styrkes af politikere som fru Morgantini, der fremsætter resolutioner som denne på dette tidspunkt.
Når nu hun er inde på emnet, kunne hun måske også få lyst til at undersøge påstanden i den britiske presse om den tortur, som både Hamas i Gaza og, hvilket måske er endnu mere overraskende, de palæstinensiske myndigheder selv rutinemæssigt udsætter deres eget folk for i palæstinensiske fængsler.
Véronique De Keyser
Hr. formand! For nylig deltog jeg i Berlinkonferencen, hvor hovedemnet var genoprettelsen af retssikkerheden i de besatte områder. Det, der gælder for Palæstina, en stat i konstant udvikling, gælder i endnu højere grad for Israel. Og på det punkt er de palæstinensiske fangers skæbne et godt eksempel, for det handler om flere end 8 500 palæstinensiske fangers skæbne samt årsagerne til og betingelserne for deres tilbageholdelse.
Jeg vil påpege, at 48 folkevalgte medlemmer af Det Palæstinensiske Lovgivende Råd i øjeblikket sidder fængslet. Det er uacceptabelt. Det er også uacceptabelt, at langt størstedelen af de indsatte er blevet overflyttet til israelske fængsler, hvilket er i strid med Genèvekonventionen, som forbyder, at indsatte overflyttes fra besatte områder til besættelsesmagtens territorium, og at den gældende straffelov i de besatte områder kun gælder palæstinenserne og ikke kolonisterne. Kort sagt er det, der er strafbart for den ene gruppe, ikke længere strafbart for den anden gruppe. Det er uacceptabelt, at ca. 100 kvinder er blevet fængslet, og at de gravide og ammende ikke får den omsorg, de har behov for. Det er uacceptabelt, at 310 mindreårige bliver tilbageholdt under samme forhold som de voksne, selv om Israel har underskrevet FN's konvention om barnets rettigheder. Og ingen skal fortælle mig, hvad jeg allerede har hørt, nemlig at disse små arabere allerede er voksne og i stand til hvad som helst i en alder af 15.
Hvis ikke besættelsen har frataget børnene deres barndom, hvad har så, hr. Tannock? Og listen fortsætter: tortur, dårlig behandling, ingen indsigelsesrettigheder, ingen domfældelse og så videre. Jeg vil minde Dem om, at disse facts er blevet dokumentet af både israelske og internationale kilder. Naturligvis kan Europa-Parlamentet ikke bare afslutte denne konflikt med et trylleslag, men jeg kan forsikre Dem om, at menneskerettigheder vil stå i centrum, når Parlamentet evaluerer Israels status, som vil blive debatteret hele året igennem. Artikel 2 i denne aftale formulerer det tydeligt: "Forbindelserne mellem parterne samt alle bestemmelserne i denne aftale skal bygge på respekten for menneskerettigheder og de demokratiske principper, som ligger til grund for deres interne og internationale politik og udgør et væsentligt element i denne aftale."
Naturligvis skal udvekslingen finde sted. F.eks. skal udvekslingen og frigivelsen af fanger, såsom Gilad Shalit på den ene side og Salah Hamouri på den anden, forhandles på plads. Og jeg er meget tilfreds med, at udvekslingsaftalen er blevet underskrevet af Hizbollah. Jeg vil dog minde vores israelske partnere om, at menneskerettighederne ikke står til forhandling for EU. Derfor er jeg glad, og jeg lykønsker ministeren som repræsentant for Rådet og kommissæren for beslutsomheden i Deres ord, som forsikrer os om, at vores tre institutioner virkelig udgør én europæisk union.
Marios Matsakis
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg udtaler mig på egne vegne om dette spørgsmål.
Gentagne regeringer i Israel har ført en politik, der forsøger at undertrykke det palæstinensiske folks ønske om at leve i frihed på deres landområde. Regeringerne bruger hårdhændede metoder og våbenmagt og gennemfører vilkårlige arrestationer, fængslinger, tortur og mord på civile, heriblandt kvinder og børn. Det er meget ufornuftige handlinger, som viser, at Israel ikke har indset, at landets store sikkerhedsproblemer ikke kan løses med sådanne umenneskelige metoder. Tværtimod avler denne brutalitet kun mere vold og kan medføre, at den internationale opbakning, som Israel tidligere har nydt, langsomt forsvinder.
Det er på høje tid, at EU-ledelsen advarer de regerende jødiske politikere om, at de desværre, men uundgåeligt og med matematisk præcision vil lede deres stat ned i afgrunden, hvis de fortsat opfører sig som naziagtige hærførere, og hvis de tror, at støtten fra den amerikanske regering og fra dem i Europa, som USA har indflydelse på - parlamentsmedlemmer inklusive - vil være der for altid.
Hélène Flautre
Hr. formand! Obeida Assida er en palæstinensisk studerende. Han blev arresteret i 2003 i en alder af 17 og tilbageholdes administrativt i Israel uden sigtelse og uden rettergang. Saed Yassine er en palæstinensisk menneskerettighedsforkæmper. Han er 34 og har været tilbageholdt administrativt i Israel siden 2006. Han er ikke blevet sigtet, man har ingen beviser mod ham, og hans kone og børn har kun fået lov at besøge ham tre gange. Noura al Hashlamoun er en 36-årig husmor og mor til seks. Hun har været administrativt tilbageholdt i Israel siden september 2006 uden sigtelse og uden rettergang. Marwan Barghouti, ophavsmand og forfatter til fangernes dokument, har været tilbageholdt i Israel siden april 2002. Desuden vil jeg gøre mine parlamentskolleger opmærksom på, at der stadig er en appel for hans løsladelse i omløb, og De er velkommen til at underskrive den når som helst.
Alle ved, at det ville kræve lang taletid at gennemgå den lange liste over de tusinder af palæstinensiske fanger, som i øjeblikket sidder fængslet i Israel i strid med folkeretten og menneskerettighederne. Men hver eneste af dem og deres familier fortjener en lang tale. For de er ikke blevet skånet. Brutale afhøringer, der kan vare op til 188 dage, og som er kendt for at omfatte tortur, tilståelser og domme, som er formuleret på hebraisk, ubegrundede tilbageholdelser, som vilkårligt fornys hver sjette måneder, i Israel uden for deres eget område, underkastelse til en diskriminerende militær ad hoc-jurisdiktion, der absolut ingen juridisk berettigelse har, ingen adgang til advokatbistand de første 90 dage af deres tilbageholdelse og praktisk talt ingen ret til at få besøg.
Fru De Keyser har ret i, at det præcis er disse ting, som EU ikke kan acceptere. Det er alt sammen fuldstændig uacceptabelt. Og De fortæller os, at De vil gøre brug af denne nye dialog. Hvorfor skulle vi tro, at EU, De, Kommissionen og Rådet vil være bedre i stand til at sikre, at klausulerne, der allerede er i den aftale, vi har, overholdes i morgen med ...
(Formanden afbrød taleren)
Kyriacos Triantaphyllides
Hr. formand! Under vores sidste plenarmøde den 16. juni i Strasbourg udtalte De Dem om situationen i Palæstina. Deres udtalelse afspejlede den skuffende konklusion fra ad hoc-udvalget, som på Deres initiativ besøgte de palæstinensiske områder i starten af juni for at iagttage palæstinensernes uhumske livsbetingelser, som den israelske besættelse har påtvunget dem.
Tiden er kommet til, at Rådet og Kommissionen forklarer, hvilke tiltag man påtænker at tage for at sikre, at besættelsesmagten, staten Israel, overholder folkeretten med hensyn til forholdene for de palæstinensiske indsatte i israelske fængsler.
I dag kræver vi, medlemmerne af Parlamentet, at Rådet og Kommissionen kommer med en forklaring på, hvorfor man den 16. juni styrkede forbindelsen mellem EU og Israel på et tidspunkt, hvor 11 000 indsatte, heriblandt 376 børn, 118 kvinder og 44 medlemmer af Det Palæstinensiske Lovgivende Råd samt 800 administrativt tilbageholdte, sidder i israelske fængsler i strid med folkeretten.
Vi besøger Palæstina igen om ca. to måneder. Indtil da vil vi på vegne af hele Parlamentet bede Dem kræve, at de israelske myndigheder øjeblikkeligt løslader alle børn fra de israelske fængsler, inklusive dem, i hvis tilfælde de almindelige juridiske procedurer ikke blev overholdt...
(Formanden afbrød taleren)
Nickolay Mladenov
- (EN) Hr. formand! Jeg tror, at Parlamentet, Kommissionen, Rådet og alle europæiske politikere er af den opfattelse, at det er langt vigtigere at beskytte individets menneskerettigheder i tider med krig og terrorisme, end når der hersker fred og sikkerhed. Det, tror jeg, at vi er enige om.
Den opfattelse deles også af Israels højesteret. I en række afgørelser har Israels højesteret stadfæstet både palæstinensiske fangers og den klagende parts rettigheder over for de israelske forsvarsstyrker eller regeringens handlinger.
Lad mig minde Dem om, at da Israel i 1991 forberedte sig på et angreb med kemiske og biologiske våben, stadfæstede højesteretten en begæring, der ordret erklærede, at samfundets ret til at forsvare sig mod sine fjender beror på dets anerkendelse af, at det kæmper for værdier, der fortjener beskyttelse. Den partner, der bedst kan forsvare de palæstinensiske fangers rettigheder i Israel, er Israels højesteret. Jeg synes, at dette retssystem i et demokratisk land som Israel har gjort sig fortjent til de bekymringer, som medlemmerne her i Parlamentet har.
Men jeg spørger Parlamentets medlemmer: Hvilken konvention beskytter rettighederne for de personer, som er blevet kidnappet, terroriseret eller dræbt i den seneste årrække? Under hvilken domstol fik Alan Johnson lov til at appellere sin bortførelse? Hvilken besøgsret fik Gilad Shalit? Hvilke rettigheder havde 16-årige Ophir Rakhum? Hvilken retsbeskyttelse fik han?
Jeg vil kraftigt, oprigtigt og af hele mit hjerte opfordre Parlamentets medlemmer til at støtte Kommissionen og Rådets objektive tilgang til denne konflikt og til at beskytte dem, hvis rettigheder er blevet krænket. Vi bør ikke vælge den side, som vil underminere EU's evne til at forsvare og støtte fredsprocessen i Mellemøsten, hvilket er, hvad den gør nu og her.
Richard Howitt
- (EN) Hr. formand! Jeg vil begynde med at sige til formanden for Rådet, at de 8.500 palæstinensere fra de besatte palæstinensiske områder, som ifølge Amnesty International tilbageholdes i israelske fængsler, rent faktisk holdes tilbage i strid med artikel 76 i Genèvekonventionen, og at mange af fangerne er afskåret fra at få familiebesøg på grund af de restriktive rejsetilladelser. Selv om det er Israels ansvar at sikre, at de palæstinensiske indsatte får besøg i henhold til de internationale menneskerettighedsstandarder, afholder det internationale samfund, via den Internationale Røde Kors Komité, udgiften for de besøg, der gives tilladelse til. Derfor gør Parlamentet rigtigt i at bede Det Europæiske Råd om at skride til handling.
Ligesom kommissær Ferrero-Waldner har jeg mødt fru Barghouti, og også jeg takker kommissæren for den direkte reference til vores parlamentariske kolleger fra Det Palæstinensiske Lovgivende Råd, som er blandt de fængslede.
Selv om jeg er enig med hr. Mladenov og hr. Tannock i, at der sker et tilsvarende brud på folkeretten, når israelske statsborgere bortføres og nægtes familiebesøg, smerter det mig, at hr. Tannock prøver at fremstille min medspørger, fru Morgantini, som en, der ønsker Israel tilintetgjort, når hun og jeg kæmper for menneskerettigheder og opretholdelse af humanitær folkeret.
Frédérique Ries
(FR) Hr. formand! Det ekstremt vanskelige spørgsmål om, hvordan vi bevarer vores demokratiske værdier i kampen mod terror, er den egentlige drivkraft i dagens debat. Desværre har jeg ikke tid til at tage fat på de punkter, der er blevet rejst i vores kollegers tekster, selv ikke de skrevne, og jeg vil ikke gentage min kollega, hr. Mladenovs kommentar om Israels højesteret.
Jeg vil dog kommentere spørgsmålet om mindreårige. Ja, mindreårige sidder fængslet. Der er hovedsageligt tale om teenagere, som Hamas manipulerer og sender i døden bevæbnet med granater eller bælter fyldt med sprængstof. De og mine kolleger har nævnt folkeretten. Også den fordømmer rekrutteringen af børnesoldater. Det er altid et udtryk for svigt, når et samfund fængsler unge mennesker. Israel er forpligtet til at møde denne udfordring i overensstemmelse med folkeretten, men den virkelige tragedie er, at freden er gået tabt for en hel generation af palæstinensere.
Blot et par ord om Gilad Shalit. Jeg vil mene, at det er korrekt at sige, at han er en fange, som er både israelsk og fransk statsborger. Han fortjener mere end den dadelværdige vanrøgt, som nogle af mine kollegers selvmodsigende harme har fordømt ham til. For ikke at nævne den globale politiske sammenhæng, som ministeren og kommissæren henviste til.
Hr. formand! Jeg vil slutte af med den meget skrøbelige, men reelle, våbenhvile, der indfinder sig på flere fronter. Jeg vil bare generelt udtrykke min kritik af, at nogle her ved hver møde er meget opsatte på at tale om, hvordan en demokratisk stat bør organiseres.
Caroline Lucas
- (EN) Hr. formand! Jeg har ikke tal på, hvor mange gange vi her i Parlamentet fordømmer de israelske myndigheders systematiske krænkelser af det palæstinensiske folks menneskerettigheder.
Besættelsen, adskillelsesmuren, belejringen af Gaza - listen er lang. I dag koncentrerer vi os om de palæstinensiske fangers forfærdelige situation, heriblandt 44 medlemmer af Det Palæstinensiske Lovgivende Råd. De er vores kolleger, vores partnere, som stadig vansmægter i fængslet uden sigtelse og uden rettergang.
Mit spørgsmål er følgende: Hvornår skrider Det Europæiske Råd til handling? Hvor mange flere overtrædelser af folkeretten skal der til? Hvor mange flere palæstinensere skal arresteres, fængsles og tortureres, før EU holder op med bare at tale om menneskerettigheder og begynder at gøre noget for at forsvare dem?
At overveje at styrke forbindelsen mellem EU og Israel på dette tidspunkt udviser total ligegyldighed over for vores ansvar for det palæstinensiske folk. At man er ude af stand til at påberåbe sig artikel 2 i associeringsaftalen udviser den sørgeligste politiske fejhed.
Vores udestående er ikke med israelske folk, der ligesom os fordømmer de israelske myndigheder. Lige nu og her er mit udestående ikke engang med Israel. Det er med Det Europæiske Råd og dets groteske mangel på politisk lederskab.
Chris Davies
- (EN) Hr. formand! Jeg er helt enig med Caroline Lucas. Det er ironisk, at vores næste debat handler om Zimbabwe. Mugabe var utilfreds med et valgresultat og har siden fikset det. Nu arresterer han parlamentarikere for at opnå en ny balance, men det går kun værre. Vi kommer til at fordømme ham på det kraftigste.
Det kan selvfølgelig ikke helt sammenlignes, men for to og et halvt år siden betalte vi for gennemførelsen af valget i Palæstina. Israel brød sig ikke om resultatet, og derfor nægtede vi at anerkende den nye regering. Siden hen har Israel arresteret flere end 40 parlamentarikere, folk, som tilhører det forkerte parti, folk, som ikke havde grebet til våben, men som havde sat kryds på stemmesedlen.
Vi vil ikke indføre sanktioner. Vi vil i stedet indgå et tættere samarbejde med Israel. Derfor, kommissær og minister, er selvmodsigelserne tydelige. De siger, De har en velafbalanceret tilgang, men hvor er beviset på, at vi opnår noget med den tilgang?
Sarah Ludford
- (EN) Hr. formand! Jeg holder ikke hånden over Israel, men det er meget uhensigtsmæssigt, at Europa-Parlamentet udser sig den ene part - Israel - i en kompleks konflikt, hvor krænkelsen af menneskerettigheder nødvendiggør en velafbalanceret tilgang. En debat, som kun omhandler Israels handlinger, er også meget dårlig timing.
Har vi glemt, at det er vores altoverskyggende mål at tilskynde parterne til at indgå en fredelig tostatsløsning? Vi bliver kun hørt af begge parter og har bedre mulighed for at gøre vores indflydelse gældende, hvis vores kritik er præcis, konstruktiv og upartisk.
Jeg synes, at dette lykkedes Human Rights Watch og FN's Martin Scheinin. Sidstnævnte påpeger betydningen af Israels højesterets afgørelser, hvilke er fuldstændig fraværende i de mundtlige spørgsmål. Selv John Dugard påpegede i sin rapport, at han var dybt bekymret over og fordømte palæstinensernes krænkelser af deres landsmænds menneskerettigheder og af israeleres menneskerettigheder. Det nævnes slet ikke.
Jeg beklager, at Israel stadig er afhængig af de nødbestemmelser fra 1945, som de arvede fra den britiske kolonimagt, men det er værd at bemærke, at de er blevet anvendt over for såvel jødiske terrorister i Hebron som over for palæstinenserne.
John Bowis
- (EN) Hr. formand! Det er ikke et spørgsmål om, hvor mange terrorister der er blevet arresteret, anklaget, dømt og fængslet. Det er ganske enkelt et spørgsmål om individer, som pågribes og tilbageholdes. Og det er ikke mindst et spørgsmål om børn, ikke børnesoldater - der er rigtignok børn, der har kastet med sten og lignende - men børn.
Forestil Dem, at dette Parlament var fyldt med børn. Tag halvdelen af dem, kom poser over hovedet på dem, bind deres hænder på ryggen, før dem bort uden at fortælle deres forældre hvorhen, sæt dem i fængsel, sæt dem ind i rum på 1,5 m2 uden vinduer, tænd lyset, sørg for, at de ikke får adgang til en læge, at de ikke får besøg udefra og så videre, og ikke får lov at skifte tøj. Det er det, vi snakker om. Det er, hvad FN's konvention om barnets rettigheder burde handle om.
Min bøn til Israel er: For guds skyld, I får ikke venner på den måde. Jeg beder jeg, Israel: Slip børnene fri!
Ignasi Guardans Cambó
- (EN) Hr. formand! Det er præcis, fordi nogle af os mener, at Israel er et demokrati - en demokratisk stat - og fordi EU behandler staten som et demokrati, at vi forpligter den til at overholde retssikkerheden. Hvis Israel ikke var en demokratisk stat, ville vi ikke forpligte den til at overholde retssikkerheden.
Højesteret kan ikke hjælpe dem, der er helt uden for det juridiske system. Vi kender højesterettens holdning, men den gælder kun for dem, som kan komme for højesteretten. Når man er under administrativ tilbageholdelse, og man ikke har adgang til nogen retsinstanser overhovedet, er der ingen højesteretsafgørelse, som kan beskytte en.
Konflikten kan ikke bruges som argument for sådanne krænkelser. Det er ikke en afbalanceret tilgang at være neutral og behandle disse personer, som om de ikke eksisterede. De er tilbageholdt uden kaution, uden retspleje, deres familier er helt ude af sig selv, tit og ofte bliver deres huse ødelagt og deres familier straffet for deres ugerninger eller dem, de beskyldes for, og det fortjener en reaktion fra EU.
Frieda Brepoels
(NL) Jeg vil minde hr. Tannock om, at dette spørgsmål ikke blev stillet af fru Morgantini alene, men også af to af Parlamentets næstformænd, som tilhører PPE-DE-Gruppen, hr. McMillan-Scott og fru Kratsa-Tsagaropoulou og af hr. Bowis, hr. Kasoulides og jeg selv. Så er det blevet præciseret. Som medlem af Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Det Palæstinensiske Lovgivende Råd har jeg ved flere lejligheder personligt oplevet, hvordan det er at være afskåret fra at møde sine demokratisk valgte kolleger, fordi de er fængslet.
Med hvilke ord skal man beskrive de mange kvinder og børn, der sidder rundt omkring i forskellige fængsler uden for de palæstinensiske områder, hvilket gør det stort set umuligt for dem at få besøg af deres advokater og familier? Alle har nævnt deres levevilkår og manglen på lægehjælp. Hvor længe vil det internationale samfund og EU tolerere det? Jeg vil opfordre Kommissionen og Rådet til at få bragt denne uacceptable situation under kontrol.
Bernard Lehideux
(FR) Hr. formand! Jeg har blot to kommentarer.
Den første er, at visse problemer opfattes på en temmelig ejendommelig måde her i Parlamentet. Det er altid de samme personer, som fordømmes og omtales. Hvis man her i Parlamentet forsøgte at fordømme Cuba, fordi der sidder politiske fanger i landets fængsler, ville man få et billede af, hvordan menneskerettigheder håndteres i Europa-Parlamentet.
Min anden kommentar er, at der findes en løsning, som sikrer, at Israel omsider løslader dem, som skal løslades. Det er ved at stoppe angrebene, bombardementerne af israelske landsbyer, drabene på børn, angrebene med automatiske gravemaskiner og ved at sikre, at der ikke sendes børn ind i Israel med lommerne fulde af dynamit. Så vil Israel løslade fangerne!
Antonio López-Istúriz White
(ES) Hr. formand! Fru Morgantinis ord er meget bevægende, og vi har stor sympati for disse behørigt dokumenterede sager om påståede krænkelser af palæstinensiske fangers menneskerettigheder. Jeg har omhyggeligt valgt formuleringen "behørigt dokumenterede", fordi nogle af mine venstreorienterede kolleger har rettet meget alvorlige og uacceptable anklager mod staten Israel. Er de nogensinde blevet beskyldt for at myrde kvinder og børn eller opføre sig som nazister? Er det sådan, at vi hjælper fredsprocessen på vej?
Fru Morgantini, jeg ved, at Deres initiativ er baseret på en bestemt og hjertegribende sag, og at Deres intentioner er gode. Men nogle af Deres venstrefløjskolleger har endnu en gang benyttet lejligheden til at forsøge at knuse og ydmyge det israelske folk.
Der er åbenlyst stadig behov for at udrydde den sovjetiske antisemitisme, som endnu præger nogle af Deres kollegers tankegang her i Parlamentet.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. formand, kommissær, mine damer og herrer! Jeg skal gøre det kort, eftersom jeg formulerede de væsentlige punkter i min åbningstale. Den debat, vi har haft, har været meget bevægende på visse områder. Jeg kan forsikre Dem om, at Rådet er opmærksom på de nævnte forhold, og at det fortsat vil udtrykke dets bekymring og påberåbe sig folkerettens instrumenter.
Formandskabet vil fortsat rejse spørgsmålet i de politiske kontaktforløb, der finder sted mellem EU og Israel under vores formandskabsperiode. Vi bemærker også, at den igangværende politiske proces kun kan udvikle sig, hvis tilliden i befolkningen øges. Udøvelsen af koloniseringsprocessen, den vedholdende terror og vold og de palæstinensiske indsattes skæbne står i vejen for fredsindsatsen, og det samme gør situationen med de israelere, som holdes fanget af terrorgrupper. Jeg tænker især på Gilad Shalit.
Jeg vil slutte af med en optimistisk bemærkning: Det, jeg ville gøre klart for Parlamentet, er, at EU spiller en vigtig rolle i denne proces på grund af unionens position som medlem af kvartetten, dens status som primær finansieringskilde og dens støtte til de palæstinensiske myndigheder og desuden i dens skikkelse af en af Israels største partnere EU har altid anerkendt, at Israel har ret til føle sig sikker inden for anerkendte grænser, i sameksistens med Palæstina, som jeg sagde i min introduktion.
Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted ved plenarmødet i september.
