Forbindelserne EU/Schweiz (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om forbindelserne EU/Schweiz.
Joaquín Almunia
Hr. formand! Jeg vil læse Kommissionens redegørelse om forbindelserne mellem EU og Schweiz op, og selv om De og jeg taler det samme sprog, vil jeg gøre det på engelsk.
(EN) Hr. formand! Kommissionen er glad for, at dette emne er kommet på dagsordenen, for det er nu mere end to år siden, vi sidst diskuterede Schweiz. Det var i 2004 i anledning af indgåelsen af de 10 nye bilaterale aftaler. Jeg vil derfor begynde med en generel bemærkning.
De bilaterale og multilaterale relationer mellem EU og Schweiz er meget gode. Schweiz er en højt værdsat partner for EU på mange områder. Vores bilaterale relationer hviler på en solid basis af omkring 20 større og over 100 mindre sektorspecifikke aftaler. Disse aftaler spænder fra frihandel med varer og personers frie bevægelighed til Schweiz' deltagelse i vores samarbejde på forskningsområdet og i Schengen-regi. Eventuelle uoverensstemmelser bør således ikke have nogen uforholdsmæssig indflydelse på vores relationer.
I februar vedtog Kommissionen en beslutning vedrørende statsstøtte i forbindelse med skattefordele for visse typer selskaber i de schweiziske kantoner, især holdingselskaber. Denne beslutning har været genstand for megen opmærksomhed i de schweiziske medier og er af nogle blevet dramatiseret til en større konflikt.
Lovmæssigt set er Kommissionen ikke i tvivl om, at de kantonale skatteordninger kan betegnes som subsidier, fordi disse skatteordninger indebærer urimelige skattefordele for firmaer, der er oprettet i Schweiz for overskud, der er skabt i EU. Indtægter skabt i Schweiz beskattes højere end overskud tjent i EU. Denne ulige behandling er kernen i problemet med statsstøtten. Med de omhandlede regler er der en tendens til konkurrenceforvridning, som kan påvirke handelen mellem Schweiz og EU. Alle kriterierne i henhold til artikel 23 i aftalen fra 1972, hvori det fastslås, at en sådan statsstøtte er uforenelig med aftalens rette funktion, er derfor opfyldt.
Også politisk synes det svært at acceptere, at et naboland, som nyder det privilegium at have adgang til vores interne marked, og som deltager i en lang række af vores programmer og andre aktiviteter, giver den slags skattefordele. De selskaber, der har fordele heraf, oprettes ofte med det ene formål at undgå beskatning af fortjenester i vores medlemsstater. Jeg vil gerne påpege, at den slags eller lignende skatteordninger ikke er tilladt inden for EU ifølge de regler om statsstøtte, der er fastlagt i EF-traktaten. Kommissionen har tidligere vedtaget beslutninger imod dem. Vi er ikke imod skattekonkurrence, der jo også finder sted mellem medlemsstaterne, men den skal være rimelig.
Kommissionen ønsker at finde en løsning, der kan accepteres af begge parter. Derfor bad vi også Rådet i februar om mandat til at påbegynde forhandlinger med Schweiz om dette emne. Kommissionen har støtte fra medlemsstater i så henseende, og et sådant mandat er under udarbejdelse i Rådet. Jeg regner også i høj grad med Parlamentets støtte i dette spørgsmål. Vi går videre i den overbevisning, at vi finder en løsning på problemet, sådan som vi altid førhen har fundet løsninger på problemer i vores relationer med Schweiz.
I en anden sag af væsentlig betydning vil jeg gerne udtrykke Kommissionens forventning om, at man i Schweiz forhåbentlig snart vil være klar til at forhandle medindbefatning af Bulgarien og Rumænien i aftalen om fri bevægelighed for personer. Hvis Schweiz udelukker borgerne i to medlemsstater fra denne meget væsentlige aftale, vil det af lovmæssige, institutionelle og politiske grunde være uacceptabelt.
Bulgarien og Rumænien bør også modtage et økonomisk bidrag fra Schweiz til at reducere de økonomiske og sociale uligheder og på samme vilkår, som gælder for de andre 10 nye medlemsstater.
I betragtning af holdningen i Schweiz til tiltrædelse af EU og til Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde er der for øjeblikket ikke noget alternativ til en yderligere styrkelse af de bilaterale relationer. Med det in mente er Kommissionen parat til at se på det schweiziske forslag om en forhandling om en generel rammeaftale. Det forudsætter, at vores relationer dermed får tilført værdi, f.eks. med hensyn til opdateringen af de eksisterende aftaler på linje med det acquis communautaire, der er under udvikling.
Andreas Schwab
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg hilser kommissær Almunias tilkendegivelser i dag velkommen. Jeg tror, at min gruppe i vid udstrækning også kan bakke op om dem. Forbindelserne EU/Schweiz har altid været noget særligt. Kommissær Almunia nævnte de forskellige aftaler.
I den henseende er vores partnerskab med Schweiz kendetegnet ved et særligt tæt samarbejde, som dog endnu ikke er mundet ud i, at Schweiz er blevet medlem af EU. Ikke desto mindre er Schweiz en meget vigtig handelspartner, og det er også en ven og en nabo. Det kommer i særlig grad mig i møde, fordi min valgkreds grænser op til Schweiz. Derfor vil jeg gerne appellere til alle parter om ikke at bringe disse gode naboforbindelser i fare på grund af stædighed eller overdrevne krav på den ene eller den anden side.
Skattestriden har været nævnt. Schweiz ville bestemt også være anledning til en omfattende debat her i Parlamentet. I dag beskæftiger vi os dog åbenbart med praksis på skatteområdet, som kommissær Almunia har skildret. Til det emne vil jeg gerne sige, at vi til forskel fra f.eks. vores kolleger fra Storbritannien og forlydenderne om det modsatte fra Schweiz, er af den opfattelse, at der her ikke er tale om et indgreb i et lands ret til at opkræve skatter, men tværtimod om, hvorvidt virksomheder, som er en del af det indre marked og har lov til at benytte sig af det indre markeds fordele, modtager uberettiget støtte. Det handler om ligebehandlingsprincippet og om afskaffelsen af skjult støtte. For så vidt er Kommissionens tilgang, hvorefter der skal ske ændringer på schweizisk side, rigtig, selv om man måske hellere skulle være startet med forhandlinger frem for en procedure. Udtalelsen om, at der er tale om en kompetence på kantonplan, er i mine øjne ikke korrekt og heller ikke gyldig, fordi der er tale om skjult støtte, som skal afskaffes.
EU må præcisere, at vi selvfølgelig respekterer Schweiz' suverænitet i skattespørgsmål, men at EU's grundlæggende principper, som schweiziske virksomheder også profiterer af, må gælde for alle virksomheder på det indre marked.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at vi af hensyn til de europæiske virksomheder og også til borgerne må finde en løsning på dette problem, som begge parter bidrager til. Det opfordrer jeg både Kommissionen og vores naboer i Schweiz til.
Pervenche Berès
for PSE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg glæder mig over Deres redegørelse. De har noteret Dem, hvad vi har sagt i nogen tid, nemlig at den praksis, der har udviklet sig i visse schweiziske kantoner - uden i øvrigt at nævne navne drejer det sig først og fremmest om Zug, Vaud og Schwyz - er i strid med aftalen fra 1972 om former for statsstøtte, som er uforenelige med bestemmelserne om fair konkurrence og påvirker samhandelen mellem EU og Schweiz. Schweiz hører imidlertid til EU's venner og har samme adgangsvilkår til EU's indre marked som alle EU's medlemsstater. Man kan ikke få både i pose og sæk - både det indre marked og undtagelsesbestemmelser for visse schweiziske kantoner.
Det drejer sig ikke om at pege på denne eller hin fysiske person, som er kendt fra medierne. Men det drejer sig om ikke ubetydelige summer, der står på spil som følge af den praksis, visse juridiske personer har udviklet. Når man mellem venner har identificeret et problem, bør man tage det op. Det er, hvad De foreslår. De har vores gruppes fulde støtte i dette spørgsmål, og jeg glæder mig over, at også andre grupper her i Europa-Parlamentet deler denne holdning.
Fra schweizisk side hører vi, at det vil være en indblanding i Schweiz' indre anliggender. Men i en verden med international samhandel er friheden ikke ensidig. Der må tages højde for andres situation, og den ene parts frihed ender, hvor den anden parts begynder. Jeg mener, det er sådan, vi bør agere set i lyset af vores glimrende forhold til Schweiz. Det var også, hvad kommissionsformand Barroso gentog under sit besøg i Bern forleden.
Undertiden har Schweiz ført en del og hersk-politik blandt europæerne, og alle husker, hvordan nogle brugte Schweiz til at så splittelse imellem os, da vi i forlængelse af konklusionerne fra Feira ville vedtage direktivet om beskatning af indtægter fra opsparing i EU. Jeg glæder mig over, at vilkårene for forhandling om det mandat, der gives Kommissionen, vil gøre det muligt for medlemsstaterne at tale med én stemme, samtidig med at Schweiz' suverænitet respekteres. Det lover efter min mening godt for fremtiden.
Afslutningsvis vil jeg blot minde om et helt indlysende forhold. Når man ser på tankegangen bag det schweiziske skattesystem, er det helt klart en integreret del af ræsonnementet, at der ved beskatningen skal tages hensyn til eksterne omkostninger. Sagt med andre ord er der en vis praksis i Schweiz, som stadfæster, at omkostningerne til infrastrukturer eller til ansættelse af kvalificeret arbejdskraft ikke skal integreres i beskatningen, hvis der er tale om en produktion, som ikke finder sted på schweizisk område. Vi bør, i alt fald i forbindelse med samhandelen med EU, påpege følgende: Når det gælder den schweiziske skattepolitik, der i øjeblikket udvikles i nogle af kantonerne, lider vi set i forhold til skattepolitikken i EU's medlemsstater et ikke ubetydeligt gevinsttab, når sådanne produktionsaktiviteter udvikles på vores område, og beskatningen af overskuddene sker i og flyttes til Schweiz for at undgå enhver finansiering af sådanne eksterne omkostninger. Jeg ønsker Dem held og lykke med forhandlingerne.
Diana Wallis
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissæren for hans erklæring.
Her i Parlamentet har vi længe ønsket at diskutere hele vores forhold til Schweiz og fejre den schweiziske succes i tre folkeafstemninger om EU-spørgsmål i træk - folkeafstemninger, der næppe ville have fundet sted i mange af vores medlemsstater. Selv om Schweiz ikke er en medlemsstat, er schweizerne oplyste europæere.
Vi ønskede at diskutere den interessante regeringsrapport om europæisk politik sidste efterår for at anerkende, at, ja, at man i Schweiz i øjeblikket ønsker at forfølge sine egne nationale interesser uden for medlemskab, men måske også for at imødegå nogle misopfattelser af, hvad der kunne tilbydes her. Efter min mening betyder det, som kommissæren sagde det, at bygge på de bilaterale aftaler og måske en rammeaftale, der forenkler den administrative byrde på begge sider. Det, som nogle af os ville kalde "medlemskab i light-udgave", er imidlertid ikke på tilbud, og de aktuelle problemer med de kantonale skatter bunder måske heri.
Enten er man medlem af EU, eller også er man ikke. Schweiz er ikke, og det står begge sider sig godt ved at huske på. Schweiz nyder ikke godt af fordelene ved et medlemskab, ligesom landet ikke er underlagt alle forpligtelserne. Det er det besværlige i en sådan atypisk og variabel geometri: Den vil altid være kilde til problemer og irritation. Disse problemer burde imidlertid kunne løses med lidt god vilje.
Lad os tage direkte fat på skattespørgsmålet. Hvis det, Kommissionen virkelig ønsker af Schweiz - hvilket jeg formoder er tilfældet - er at udvide adfærdskodeksen for erhvervsbeskatning, så lad os tale om dét. Selv mellem medlemsstaterne er det en frivillig kodeks. Jeg er ikke i tvivl om, at der i en medlemsstat, som jeg kun kender alt for godt, findes udenlandske skatteordninger, som ikke ville tåle en nærmere granskning, og alligevel ser jeg ikke Kommissionen foretage sig noget i det stykke.
Vi har brug for en diskussion, som gavner forholdet mellem EU og vores geografisk nærmeste nabo i hjertet af Europa, et land, der udgør vores næststørste eksportmarked, og hvor vi og mange andre kan finde inspiration i landets demokratiske strukturer og internationalisme. I stedet fortæller vi schweizerne, at deres kantonale skattesystemer er "røveriske". Det er et stærkt og ubehageligt ord. Hvis de virkelig er røveriske, ville jeg forvente at se en række oplagte tilfælde, hvor handelen i EU faktisk har lidt skade: Praktiske eksempler, som kunne citeres, og hvor deres røveriske effekt kunne påvises. Jeg har ikke set nogen nævnt. Rent faktisk henholder Kommissionen sig i stedet til det argument, at den ikke behøver at påvise, men blot vise, at strukturerne kunne have den omtalte effekt. Imidlertid er der ingen reelle eksempler, og jeg spørger mig selv, om det skyldes, at en undersøgelse ville vise, at de ikke kan matche det søgte argument, der fremføres - et argument imod en ikkemedlemsstat, baseret på en gammel frihandelsaftale, der primært er konstrueret med varehandel for øje.
Lad os se på det på en anden måde. Måske undrer mine vælgere i Yorkshire sig over, hvorfor jeg bruger så meget tid på Schweiz, men hvis min nordlige region i England i tidens løb havde haft lige så stor skattemæssig autonomi i forhold til London, som de schweiziske kantoner har i deres land, så ville vi måske ikke have lagt så stort beslag på EU's strukturfonde.
Schweiz bidrager økonomisk til vores udvidelsesproces, med folkelig opbakning. Det er et dybt og kompliceret forhold, som jeg i tidens løb har været yderst irriteret og frustreret over, men som aldrig nogensinde har været kedeligt! Vi bliver ofte bedt om at være venlige over for schweizerne før en folkeafstemning. Vi bliver hele tiden spurgt, hvad vi vil gøre, hvis de stemmer "nej". Svaret er, at det altid er det schweiziske folks valg, men hvis de ønsker at arbejde sammen med os, så skal vi arbejde sammen med dem på en respektfuld og ordentlig måde. Det, jeg allerhelst ville se, er, at der en skønne dag er schweiziske ministre i Rådet, en schweizisk kommissær og schweiziske kolleger sammen med os her for at forhandle om disse emner, og ikke os, der gør det andenhånds.
Mario Borghezio
Hr. formand, mine damer og herrer! Denne forhandling om forbindelserne mellem EU og Schweiz giver os en interessant og vigtig lejlighed til at gøre os nogle overvejelser om, hvad vi kan lære af det gamle demokrati i et lille, men historisk vigtigt land, nemlig Republikken Schweiz.
Hvis EU-medlemsstaternes skatteydere havde et ordentligt kendskab til det schweiziske skattesystem, ville de synes, at det repræsenterer et eksempel til efterfølgelse - hvilket det objektivt set også gør - ikke mindst når det gælder om at beskytte den økonomiske frihed.
Jeg vil gerne minde medlemsstaternes skatteydere om, at den schweiziske lovgivning er baseret på vigtige principper såsom princippet om lighed for loven, princippet om økonomisk frihed og ikke mindst princippet om ejendomssikkerhed.
Princippet om lighed for loven medfører en pligt til, at beskatningen står i forhold til den økonomiske kapacitet. Ifølge princippet om økonomisk frihed - og dette er fastlagt i forfatningens bestemmelser - er det forbudt at opkræve visse handelsskatter, der ville være i strid med handelspolitikken. Endelig er der det vigtige princip om ejendomssikkerhed, som er stadfæstet i artikel 26 i den schweiziske forfatning, og som forbyder beskatning, der tager karakter af konfiskering. Ejendomssikkerheden begrænser således beskatningen.
Det er noget, som man bør tage ved lære af i medlemsstaterne, der - f.eks. for Italiens vedkommende - stadig bebyrder skatteyderne med en skattelovgivning og et skattetryk, der i Italien overstiger 40 %. Disse vigtige historiske erfaringer bør lære os de principper om økonomisk frihed, der er indskrevet i den schweiziske forfatning. Vi fra Posletten er så heldige, at vi er naboer til disse frie mennesker i Schweiz.
Endelig skal vi overveje princippet om trosfrihed, ifølge hvilket man ikke kan tvinge folk til at betale skat til religioner, som de ikke tilhører, og den grundlæggende ret til at give udtryk for sin holdning via folkeafstemningen om skatter. Det er på tide at holde op med det skattediktatur, som medlemsstaterne udsætter skatteyderne for! Folket bør bestemme beskatningen!
Andreas Mölzer
Hr. formand, mine damer og herrer! Da de schweiziske borgere i 1992 sagde nej til at blive medlem af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, var der vel næppe nogen, der kunne have forestillet sig den udvikling, der aftegner sig nu. På den ene side profiterer både EU og Schweiz af samarbejde og bilaterale aftaler, f.eks. om sikkerhed og asyl, men på den anden side har vi ubarmhjertige forhandlinger, krav, ja sågar afpresning, som i forbindelse med den udvidede fri bevægelighed for personer og rentebeskatningen eller helt aktuelt i forbindelse med selskabsbeskatningen, hvor man vil benytte dispensationsreglerne vedrørende jernbanetransit, som er så vigtige for Schweiz, som pressionsmiddel.
Da Schweiz strammede sin asyllovgivning for mange år siden, holdt man sig fra EU's side ikke tilbage med kritik. Man ville blot sætte en stopper for de 75 % af asylansøgningerne, der blev stillet årligt med misbrug for øje, hvilket faktisk er lykkedes. Den drejning, som Schweiz har foretaget, der traditionelt har taget så godt imod gæster, burde foranledige dem i EU, som drømmer om et multikulturelt samfund, til at genoverveje sagen, og EU burde egentlig lade den schweiziske asyllovgivning tjene som eksempel.
Nu er tiden inde til i fællesskab at søge løsninger på fælles problemer på skatteområdet, men også inden for indvandring og integration. Men frem for alt burde vi tage Schweiz som eksempel, hvad direkte demokrati angår, for vi kan kun komme ud af EU's nuværende krise igen, hvis borgerne i EU igen har en fornemmelse af, at deres holdning bliver taget seriøst, at de kan være med til at bestemme.
Uenighederne om EU's forfatning og en yderligere udvidelse af EU er lejlighed nok til at bruge Schweiz som et eksempel.
James Nicholson
(EN) Hr. formand! EU har mange bilaterale aftaler med Schweiz, og både Schweiz og medlemsstaterne i EU har oplevet økonomisk fremgang i deres levetid. De bilaterale aftaler bør anerkendes af alle, der har et fælles ønske om fremgang. Der er andre faktorer, der viser, hvad vi er fælles om, og i hvilken retning vi går: Bl.a. er Schweiz EU's næststørste handelspartner efter USA. 900.000 EU-borgere bor og arbejder i Schweiz, mens mange flere regelmæssigt rejser mellem disse grænser. Imidlertid er den aktuelle uenighed mellem Kommissionen og den schweiziske regering foruroligende, og den bør behandles hurtigt.
Jeg er klar over, at spørgsmålet om dobbeltbeskatning, som EU og Schweiz står over for, ikke er noget lille spørgsmål, men jeg vil ikke bryde mig om at se trusler fremsat i de indledende forhandlingsrunder, eller i senere runder for den sags skyld. Spørgsmålet om dobbeltbeskatning gør ikke, at de schweiziske kantoner, som tillader de dobbelte standarder, har let adgang til investeringer, job og indtægter. Rådet og Kommissionen og Parlamentet bør gøre deres yderste for at beskytte medlemsstaternes interesser.
Jeg ønsker Dem held og lykke i forhandlingerne og ser frem til et positivt resultat.
Aloyzas Sakalas
(LT) Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at takke kommissær Almunia for de oplysninger, han har fremlagt om relationerne mellem EU og Schweiz.
Jeg vil imidlertid gerne høre, hvad hr. Almunia har at sige om det endelige, politiske mål for disse relationer. Med andre ord: Sker udviklingen af tættere relationer mellem EU og Schweiz med Schweiz' medlemskab af EU engang i fremtiden for øje, og hvis ja, hvornår kan vi forvente dette, og hvad skal Schweiz og EU foretage sig inden da? Hvis udviklingen af tættere relationer ikke tager sigte mod et schweizisk medlemskab, men i stedet mod at Schweiz opnår et privilegeret partnerskab med EU, hvilke principper skal så gælde for et sådant partnerskab?
Jeg tror ikke, at bilaterale aftaler vil betyde en endelig løsning på problemet med Schweiz' politiske fremtid. Jeg vil derfor sætte pris på at høre hr. Almunia komme med noget i retning af en køreplan, som kan vise, i hvilken retning Kommissionen går i sin udvikling af EU's forbindelser med Schweiz. Ud fra det materiale, der er fremlagt, er det svært for mig at afgøre, om Kommissionen har en sådan køreplan, eller om midlertidige aftaler træder i stedet for det.
Mit forslag er som følger: Det er nødvendigt at udforme en køreplan over udviklingen af relationerne mellem EU og Schweiz, hvis endelige mål vil være enten Schweiz' medlemskab af EU eller et privilegeret medlemskab i regi af den endnu ikke godkendte forfatningsaftale. For at kunne vælge én af løsningerne er det af afgørende betydning, at man kender schweizernes egen holdning til fremtidsudsigterne for deres land.
Indtil vi har løst dette politiske problem, vil vi fortsætte med at indgå forskellige aftaler, og begge forhandlingsparter vil hver især forsøge at kræve mere fordelagtige betingelser på bekostning af den anden part.
Når jeg gennemgår de nuværende og planlagte aftaler, er jeg alvorligt i tvivl om, hvorvidt vi måske egentlig stiller større krav til Schweiz, som stadig ikke er medlem af EU, end til EU-medlemsstaterne selv. Efter min mening burde det modsatte være tilfældet.
Jeg håber, at kommissær Almunia kan mane min tvivl i jorden ved at svare på de spørgsmål, jeg har stillet.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Hr. formand! Mange mennesker ser Schweiz som et historisk eksempel på europæisk integration. Vi behøver blot at tænke på Jean Jacques Rousseau eller Johannes von Müller. Imidlertid synes landet at forblive en ø, et Sonderfall, i det forenede Europa, der omgiver det til alle sider.
Lad os huske, at schweizerne selv, under en folkeafstemning i 1992, med 50,3 % stemte mod optagelsen af deres land i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Jeg ønsker ikke på nogen måde at blande mig i forbundets interne forhold. Ved at fremhæve det gode samarbejde mellem Schweiz og EU på næsten alle områder håber jeg, at der også hurtigt kan findes frem til den rigtige løsning på skattespørgsmålet. Det er ekstremt vigtigt for at opnå gennemsigtighed i vores samarbejde.
På vegne af de nye medlemsstater, heriblandt mit eget land, bifalder jeg især resultatet af folkeafstemningen den 26. november 2006 med godkendelse af, at der oprettes et finansielt instrument i Schweiz til lyden af en milliard francs. For deres vedkommende har disse lande åbnet dørene på vid gab for schweiziske anlægsinvesteringer. I f.eks. Polen er importen fra Schweiz steget med 20 % i denne periode, mens eksporten er steget med blot 5 % mindre. Jeg er sikker på, at schweiziske midler vil blive anvendt fornuftigt til innovative formål og omfatte videnskabelig forskning, støtte til små og mellemstore virksomheder, miljøbeskyttelse og fremme af regional udvikling.
Endelig vil jeg gerne tilføje, at Schweiz har et særligt positivt image i EU. Ifølge de oplysninger, jeg har fået, vil ca. 72 % af europæerne med glæde byde Det Schweiziske Forbund velkommen i vores fælles hjem i Europa. Måske ville det være klogt at udnytte denne positive indstilling bedst muligt.
Daniel Hannan
(EN) Hr. formand! Hvorfor klarer schweizerne sig så meget bedre end os? Hvorfor er Det Schweiziske Forbund rigere, mere tilfreds, mere velordnet og bedre administreret end EU? Lad mig foreslå en årsag. Schweiz er grundlagt på, hvad man kunne kalde det "Jeffersonske princip": Den idé, at beslutninger bør tages så tæt som muligt på de mennesker, de har konsekvenser for. EU er derimod grundlagt på det modsatte princip. Den allerførste linje i den allerførste artikel i Rom-traktaten forpligter os på en union, der bliver stadigt tættere. Hvor magten i Schweiz spredes, samles magten i EU, og vores aktuelle misfornøjelse bunder hovedsagelig i denne ene, strukturelle skavank: De utilsigtede konsekvenser af vores direktiver og forordninger, vores ufleksible politikker, følelsen af, at regeringen er kommet langt væk fra de regerede, vores nationale vælgerskarers bestemte "nej" til Bruxelles, hver gang der skal stemmes.
Hvorfor bliver vi så ved med at hundse og koste med schweizerne, fordi de nægter at være med? Hvorfor angriber vi deres succes med hensyn til at holde et lavt skatteniveau i kantonerne? Hvorfor opmuntrer vi det mindretal blandt de schweiziske lovgivere, som ser et EU-medlemskab netop som en måde, hvorpå de kan gå uden om deres vælgere og undslippe deres system med direkte demokrati? Skyldes det, at vi misunder vores naboer deres succes, eller skyldes det, at vi frygter, at vores egne borgere vil blive opmuntret af deres eksempel og kræve uafhængighed i egne stater?
Lad mig foreslå en alternativ tilgang. I stedet for at forsøge at trække Schweiz ind i vores union, hvorfor ansøger vores medlemsstater så ikke i stedet om at blive kantoner i deres forbund? Når alt kommer til alt, så har de jo fat i noget rigtigt, disse schweizere!
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Der er mange folkeafstemninger i Schweiz, og det er en af grundene til, at jeg ikke kunne tænke mig at være en kanton i selv så rart et land. Schweiz er et velstående land, som ikke behøver at være medlem af Unionen, og som i øjeblikket ikke ønsker at være med i Unionen. Samtidig er det en god, strategisk partner for EU. Når man har en sådan partner, hr. kommissær, forhandler og diskuterer man snarere end at anlægge søgsmål. Her er jeg enig med min kollega fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater. For mig som polsk parlamentsmedlem minder Schweiz-spørgsmålet mig om visse tyske og franske politikeres, f.eks. hr. Sarkozys, uheldige og indtil nu mislykkede forsøg på at gøre beskatningen i EU ensartet, hvilket de facto ville medføre skattestigninger i mit land. Der vil ikke være enighed om et sådant træk. Jeg er derfor ikke overrasket over, at schweizerne nu klager over, at Bruxelles blander sig i deres lands interne forhold. Hele denne sag viser, at Unionen burde kigge lidt på sig selv. Den burde forbedre sin egen økonomi på en sådan måde, at den bliver reelt konkurrencedygtig uden at skulle ty til søgsmål, bøder og krav, der pålægges tredjelande eller dens egne medlemmer.
Joaquín Almunia
Hr. formand! Tillad mig at sige blot et par ord.
Jeg vil gerne insistere på, at Kommissionen anser relationerne mellem EU og Schweiz for at være meget gode. Kommissær Ferrero-Waldner havde lejlighed til at mødes med præsidenten for Det Schweiziske Forbund den 3. april. De drøftede disse meget gode forbindelser, som dog ikke udelukker nogle juridiske problemer, der kan sidestilles med dem, der findes blandt EU-medlemsstaterne.
Hver gang Kommissionen finder, at traktaterne eller EU's juridiske bestemmelser ikke fuldt ud respekteres, så er den som traktaternes vogter forpligtet til at reagere. Det har været tilfældet i det spørgsmål, der drøftes nu: De skattemæssige beslutninger, der er vedtaget i nogle kantoner i Det Schweiziske Forbund. Det drejer sig ikke om skattekonkurrence. Det drejer sig om håndhævelse af de regler, der blev vedtaget med vores aftale med Schweiz i 1972. Det drejer sig ikke om skattekonkurrence, men om statsstøtte. Kommissionen åbner ofte denne type forhandling, fordi medlemsstater har undladt at håndhæve reglerne om statsstøtte, og det er en meget vigtig problemstilling.
Jeg ved ikke, om De er klar over, at der er oprettet mere end 20.000 skuffeselskaber i Schweiz med det ene formål at undgå beskatning i EU-medlemsstaterne. Vi har diskuteret dette spørgsmål med de schweiziske myndigheder siden 2005, og vi har ikke fundet anden løsning end at åbne denne forhandling. Vi beder Rådet om et mandat til at forhandle med de schweiziske myndigheder om at finde en løsning på denne konflikt. Jeg håber, at Rådet inden for de kommende uger vil give os dette mandat, med opbakning fra et meget stort flertal blandt medlemsstaterne. Jeg håber, at der under forhandlingerne vil blive fundet en løsning på disse spørgsmål, som indebærer betydelige problemer for tusinder af europæiske selskaber.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
