Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 4. oktober 2001, for genoptaget.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Kære kolleger, husker De, at 104 passagerer og fire ansatte ved Linate-lufthavnen den 8. oktober mistede livet i en tragisk kollision mellem et mindre privatfly og et fly fra SAS, der var på vej fra Milano til København.
Straks efter denne katastrofe overbragte jeg mine kondolencer til den italienske ministerpræsident og til den danske statsminister. Eftersom jeg dagen efter aflagde officielt besøg i Danmark, overbragte jeg mundtligt de samme kondolencer til de forskellige myndigheder, som jeg havde lejlighed til at møde. Men jeg ville gerne endnu en gang offentligt give udtryk for vores solidaritet og vores dybe medfølelse med ofrenes familier.

Arbejdsplan
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110, er omdelt.
Tirsdag:
Formanden. Jeg gør Dem opmærksom på, at vi afholder valg af næstformand til erstatning for hr. Wiebenga. Valget finder sted tirsdag kl. 12.00. Jeg gør opmærksom på, at fristen for indgivelse af kandidaturer er fastsat til mandag aften kl. 18.00.
Jeg har i henhold til forretningsordenens artikel 62, stk. 5, modtaget en indsigelse fra 95 medlemmer imod henvisningen af Corbey-betænkningen om emballage og emballageaffald til et udvalg med bemyndigelse til at træffe afgørelse. Betænkningen var opført under afstemningstiden tirsdag kl. 12.00. Denne betænkning vil således blive sat på dagsordenen til næste mødeperiode i henhold til den sædvanlige fremgangsmåde.

Färm
Fru formand, jeg er ordfører i sagen om Makedonien, som står på dagsordenen for i morgen. Kommissionen har imidlertid netop meddelt os, at dette punkt bør trækkes tilbage. Så som ordfører og også på PSE-Gruppens vegne foreslår jeg, at vi sletter dette punkt fra dagsordenen for i morgen i henhold til forretningsordenens artikel 144. Grunden til det er, at vi er blevet informeret om, at Kommissionen dels vil tilføre flere penge til støtte til Makedonien, dels vil forlænge støtteperioden.
Jeg foreslår derfor, at vi trækker dette punkt tilbage fra denne mødeperiode og i stedet tager det op på mødet i november. Vi henviser således sagen til fornyet udvalgsbehandling i Budgetudvalget og i de udvalg, som skal komme med en udtalelse i denne sag, det vil sige Udenrigsudvalget og Industriudvalget.

Formanden
 Det er korrekt, hr. Färm, jeg kan bekræfte disse oplysninger. Faktisk er Kommissionen i øjeblikket i færd med at forberede et ændret forslag for at tage hensyn til det ekstra behov for finansiel bistand fra Den Internationale Valutafond.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg hr. Färms forslag, der samtidig slutter sig til Kommissionens forslag, som godkendt.
(Forslaget vedtoges)
   Formanden. Jeg har i henhold til artikel 114 modtaget indsigelse fra 37 medlemmer imod anvendelse af proceduren uden betænkning på forslaget til Rådets afgørelse om Fællesskabets deltagelse i Codex Alimentarius-udvalget, som er opført på dagsordenen i afstemningstiden tirsdag kl. 12.00.
Dette beslutningsforslag henvises derfor til fornyet behandling i det ansvarlige udvalg.
Arbejdsplanen fastsættes således.
Indlæg til forretningsordenen

Borghezio
Fru formand, mit indlæg drejer sig om dagsordenen, hvor jeg kan se, at der mangler et uopsætteligt spørgsmål, som jeg hurtigt vil gøre formandskabet og mine kolleger opmærksomme på. Når det gælder erstatning til tidligere tvangsarbejdere, har den tyske fond Erinnerung, Verantwortung und Zukunft - "erindring, ansvar og fremtid" - som er stiftet af den tyske regering og tyske virksomheder, truffet en overraskende og alvorlig beslutning om ikke at yde erstatning til de italienske militære fanger og endda heller ikke til en stor del af de civile fanger, idet fonden udelukkende vil give erstatning til de civile, som blev holdt fanget i egentlige koncentrationslejre. Disse begrænsninger er ikke berettigede set ud fra et juridisk synspunkt, og de vil forhindre en kraftig forsoning mellem de europæiske folkeslag, som blev adskilt af de sørgelige begivenheder under Anden Verdenskrig. Efter min mening er det nødvendigt at gribe ind for at undgå denne alvorlige diskrimination af de italienske militære og civile fanger i de tyske erstatninger.

Formanden
 Tak, hr. Borghezio.
Vi vil med glæde tage denne erklæring til efterretning.

Fatuzzo
Fru formand, da jeg stod op her til morgen, havde jeg ingen stemme. Jeg har mistet stemmen, og derfor ved jeg ikke, om jeg er i stand til at afgive mine sædvanlige stemmeforklaringer i morgen. Bortset fra det sidder jeg ikke ved siden af min ven Borghezio, fordi jeg har skiftet gruppe, men fordi jeg støtter det forslag, han stillede i forbindelse med klagen over den manglende erstatning til de tidligere italienske militære og civile fanger. Det er alle sammen mennesker, som er over 75 år gamle - det vil sige pensionister - og som den italienske regering ikke giver nogen pension. Derfor er skaden endnu større for disse italienske borgere, der ligesom mange af os andre har oplevet krigens gru, for ud over at måtte undvære denne erstatning er de også pensionister uden at få pension.
  

Doyle
Fru formand, i lyset af mediernes adgang til en endnu ikke offentliggjort undersøgelse udarbejdet af EU's udvalg for vurdering af videnskabelige og teknologiske projekter med titlen "The Possible Toxic Effects from Nuclear Reprocessing Plants at Sellafield and Cap de la Hague" beder jeg Dem hurtigst muligt at sørge for, at undersøgelsen stilles til rådighed for at sikre afbalancerede og velfunderede bemærkninger fra alle, navnlig fra os i Parlamentet som demokratisk valgte repræsentanter. Jeg mener klart, at alle undersøgelser fra udvalgene i Parlamentet, uanset status, i det mindste skal være tilgængelige for medlemmerne af Parlamentet, før de offentliggøres. Jeg beder Dem sørge for, at denne undersøgelse hurtigst muligt offentliggøres.

Formanden
Fru Doyle, jeg vil bestemt undersøge Deres anmodning.

Trakatellis
Fru formand, som formand for STOA vil jeg gerne fortælle Dem, at den undersøgelse, som det ærede medlem, fru Doyle, omtalte, endnu ikke er offentliggjort af det samlede STOA. Dette kommer til at ske på næste møde her i Strasbourg. De ved udmærket, at der er mange facetter ved denne undersøgelse, som skal undersøges. Derfor har vi også bedt om uafhængige eksperters mening, for vi ønsker at sikre os undersøgelsens og STOA's troværdighed. Når det samlede STOA har truffet sin endelige afgørelse, skal vi lade Dem det vide, så vi kan tage den rigtigste beslutning i en så vigtig sag.

Perry
Fru formand, som næstformand for Udvalget for Andragender vil jeg i formandens fravær gerne understrege, at udvalget pålagde STOA at udarbejde undersøgelsen om de eventuelle toksiske virkninger fra Sellafield i Det Irske Hav og Cap de la Hague i Den Engelske Kanal.
Udvalget for Andragender er lige så opsat som alle andre på hurtigst muligt at få offentliggjort undersøgelsen. Det er vigtigt, at undersøgelsen, efter vedtagelsen i STOA, er fuldstændig objektiv og videnskabelig uafhængig. Det er derfor, at den er underlagt en uafhængig vurdering. Når vi har overvejet den vurdering, tror jeg, at parlamentsmedlemmerne ønsker undersøgelsen offentliggjort. Men det skal ikke ske, så længe der hersker tvivl om objektiviteten i undersøgelsen, som det ser ud nu for STOA.
  

Cohn-Bendit
Fru formand, jeg blev forbavset over at læse om resultaterne af Formandskonferencens forhandlinger om Sakharovprisen i avisen. Og det spørgsmål, jeg stiller mig selv, er, hvor og hvornår vi som parlamentsmedlemmer har mulighed for at få en smule indsigt i, hvordan formændene eller et flertal af formændene, eller hvem ved jeg, når frem til en beslutning, der i den grad modsiger de parlamentsmedlemmer, der har afgivet deres stemme i Udenrigsudvalget.
Jeg finder det i hvert fald skandaløst, og jeg mener, at der er et reelt funktionsproblem i Europa-Parlamentet, og det er, at vi i virkeligheden ikke er til nogen nytte. Vi tilbringer timer med drøftelser og afstemninger i Udenrigsudvalget, og derefter ringer hr. Poettering til hr. Barón, eller hr. Barón ringer til hr. Poettering, og os regner man ikke for noget. Jeg ville ganske enkelt sige, at vi er parlamentsmedlemmer, der er blevet valgt med de samme stemmer som hr. Poettering og hr. Barón, og at jeg ikke kan acceptere, at det er dem, der bestemmer over både vejr og vind i Europa-Parlamentet, så jeg forlanger, at vi drøfter denne måde at træffe beslutninger på i plenarforsamlingen, som den foregik i sidste uge med Sakharovprisen.
(Bifald fra Verts/ALE-Gruppen)

Poettering
Fru formand, eftersom hr. Cohn-Bendit har henvendt sig til mig, vil jeg gerne svare ham her på mødet. Formandskonferencen har bekræftet flertalsafstemning i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik og også foreslået den person, der kom på andenpladsen og ligeledes fik mange stemmer, så der nu er foreslået tre personligheder. I øvrigt vil jeg gerne sige til Dem, hr. Cohn-Bendit, at uanset hvornår De ønsker det, så står jeg altid til rådighed - ikke kun telefonisk - men også til private personlige samtaler!

Barón Crespo
Fru formand, jeg har talt i telefon med hr. Poettering, jeg har talt personligt med hr. Wurtz, med fru Hautala og med hr. Lannoye. For det første mener jeg ikke, at det er en forbrydelse, at medlemmerne taler med hinanden. For det andet har Formandskonferencen respekteret Udenrigsudvalgets forslag. Beviset er, at prisen med meget stort flertal blev givet til det fælles israelsk-palæstinensiske forslag og til forslaget om Angolas biskop. Endvidere vil der også på Deres initiativ, fru formand, blive givet en særlig opmærksomhed til den tunesiske journalist, fru Sedrine. Jeg vil bede alle kolleger, og især hr. Cohn-Bendit, om at være mere forsigtige med, hvad de siger, for ud over at Udenrigsudvalgets beslutning er blevet respekteret, var det, der manglede i et så ømtåligt politisk øjeblik som det nuværende, at vi havde forårsaget en religionskrig mellem en jøde, en muslim og en katolik. Det finder jeg absolut uacceptabelt.

Wurtz
Fru formand, jeg havde lejlighed til at sige min mening om denne sag før behandlingen på Formandskonferencen. Jeg tror ikke, at tiden i dag er inde til polemik eller procedureslagsmål på dette område. For mit eget vedkommende glæder jeg mig inderligt over, at tæt på et flertal af Formandskonferencens medlemmer har løsrevet sig for at skænke Sakharovprisen til hr. Ghazzawi og fru Peled, der i mine øjne er et symbol på det, som vi er mange om at ønske os, nemlig at give håb til de kvinder og mænd, der i en så hårdt prøvet region som Mellemøsten søger dialog og fred.
Og set fra det synspunkt, fru formand, mener jeg, at eftersom Det Europæiske Råd selv har givet udtryk for samme holdning, nemlig at vi kan anmode Sharon-regeringen om at respektere international lov og øjeblikkeligt trække sine kampvogne og tropper ud af de selvstyrende palæstinensiske områder, at det i Sakharovprisens ånd ville være godt, hvis De, fru formand, hvis De ellers er enig med mig, på vores vegne kunne give udtryk for samme holdning over for Sharon-regeringen. Jeg siger tak, fru formand.

Formanden
Hr. Wurtz, jeg tror, at det bifald, jeg lige har hørt, betyder, at jeg er mere end velkommen til at foretage den henvendelse, som De beder om.

Cohn-Bendit
En enkelt bemærkning, hr. Barón, når man tildeler prisen til en muslim og en jøde, er det symbol på, at det ikke er en religionskrig, og hvis man er modig, er man ikke tvunget til at tilføje, at der er behov for en katolik, for det er ikke desto mindre en religionskrig. De siger således, at beslutningen ikke gik på to muslimer, men på en jøde eller jødinde og en muslim. Det er alt, hvad der skal siges, og det er derfor, jeg fastholder, at det var manglende mod og historisk fremsynethed at svække Udenrigsudvalgets forslag.

Barón Crespo
Fru formand, Afrika eksisterer også. Vi deltog i Durban-konferencen, og det er vigtigt, at vi også sender et signal om håb for konflikterne i Afrika. Derudover glæder jeg mig over, at denne pris er vedtaget enstemmigt, og jeg støtter den, således som De fortjener det.
  

Alyssandrakis
Fru formand, ærede medlemmer, for få dage siden mistede endnu fem arbejdere livet efter en eksplosion i en skibstank, som de var i færd med at reparere på Salamis.
For jeg ved ikke hvilken gang betaler arbejderklassen med sit blod for manglen på de mest elementære sikkerhedsforanstaltninger, der er resultatet af skibsredernes hæmningsløshed og privatiseringerne af de kontroltjenester, der udsteder certifikater ud fra skibsejernes interesser og ikke af respekt for lønarbejdernes liv. Også den græske regering er medskyldig, idet den ikke træffer nogen foranstaltninger til trods for de mange ulykker.
Fru formand, jeg vil gerne fra denne talerstol give udtryk for vores medfølelse med ofrenes familier og på det kraftigste fordømme arbejdsgivernes hæmningsløshed og den græske regerings politik.
Hvad enten det sker i Toulouse eller på Salamis, så ofrer man gerne arbejderklassen for at opnå bedre konkurrenceevne inden for økonomien og for at sikre så store fortjenester som muligt.
  

Blak
Fru formand, jeg ved ikke, om De kan huske, at jeg for et par måneder siden rejste en voldsom kritik mod, at vi danskere blev forfordelt. Vi havde ikke mulighed for at se dansk tv. Jeg bad Dem og fru Banotti om at gå ind i sagen, og jeg vil gerne sige, at Banotti igen har vist, at hun er dygtig til disse ting. Nu har vi danskere fået dansk tv igen. Vi er glade og lykkelige, og som fru Banotti kan se, så fejrer jeg det i mine nationalfarver - den røde jakke og den flotte hvide skjorte fra Håndværkerbanken i Næstved. Så De kan se, at vi er virkelig glade over, at vi har fået dansk tv.
  

Villiers
Fru formand, jeg vil gerne give udtryk for min skuffelse over, at vi ikke får lejlighed til at drøfte direktivet om hvidvaskning af penge i denne uge. Takket være Forligsudvalget og de parlamentsmedlemmer, som har arbejdet med direktivet, er vi nu tæt på en aftale med Rådet, og det er en skam, at vi ikke kunne opføre det på dagsordenen for denne uge.
Dette direktiv er lige så vigtig i bekæmpelsen af terrorisme som de bomber, der kastes over Afghanistan, eller de mennesker, som sætter deres liv på spil i landet. Det er noget, vi bør tage op så hurtigt som muligt, fordi det er lige så vigtigt at indefryse terroristernes økonomiske midler, som det er at udsætte dem for militære angreb. Jeg håber, at Parlamentet vil handle hurtigt, når dette spørgsmål behandles på næste plenarmøde. Jeg beklager, at det ikke var muligt at opføre det på dagsordenen for denne mødeperiode.

Provan
Fru formand, jeg var ikke klar over, at dette spørgsmål ville blive rejst, og jeg undskylder derfor over for fru Villiers, at jeg ikke har drøftet dette med hende tidligere. Hun har fuldstændig ret i, at vi er nået til enighed med Rådet, og det er nu op til Parlamentet at foretage tredjebehandlingen. Med Deres hjælp, fru formand, pressede vi på for at nå til et punkt, hvor Parlamentet kunne være fleksibelt og handle hurtigt. Vi er desværre nødt til at vente på dokumenterne fra Rådet på de 11 officielle sprog, før vi formelt kan vedtage Rådets holdning, så vi kan nå til en konklusion ved tredjebehandlingen. Grunden til, vi ikke har den fleksibilitet, er således uheldigvis et spørgsmål om tid på grund af planlægningen af dokumenter og oversættelse osv. Jeg pressede kraftigt på, men det var desværre ikke muligt.

Ludford
Fru formand, min gruppe havde også gerne set direktivet om hvidvaskning af penge vedtaget tidligere. Vi havde gerne set en afslutning inden sommerferien. Men det var fru Villiers' egen gruppe, der modsatte sig, at advokater skulle være forpligtet til at rapportere om mistænkelige transaktioner. Dermed forsinkede de den endelige beslutning i seks måneder efter afstemningen på plenarmødet i april. Det glæder mig at kunne sige, at resultaterne af samrådet ikke afspejler denne vægring, og at advokater skal kontakte myndighederne, når de har grund til at tro, at deres klienter søger råd om hvidvaskning af penge.
Det glæder mig, at det er det endelige resultat. Jeg beklager meget, at det tog så lang tid, men jeg er bange for, at det er fru Villiers' egen gruppe - og navnlig den delegation, hun var medlem af - som bidrog til den lange og beklagelige forsinkelse.
  

Bushill-Matthews
Fru formand, jeg vil kort tage fat på et emne, som jeg og muligvis andre medlemmer af Parlamentet ser på med stor bekymring, og det er diskrimination. Parlamentet forkaster med rette alle former for diskrimination, og vi modtager udtalelser om dette fra mange kanter, herunder Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Det ser nu ud til, at selv samme udvalg praktiserer aldersbaseret diskriminering, da man kun kan søge en stilling i det udvalg, hvis man er under 45 år. Fru formand, jeg foreslår, at De snarest skriver til udvalget for at klarlægge, om dette er sandt, og i givet fald truer med at afvise udvalgets udtalelser, indtil de afskaffer denne diskrimination. Alle skal da kunne arbejde for alle EU's institutioner uanset alder, selv folk i min alder!

Formanden
 Jeg takker Dem. Vi vil undersøge sagen, sådan som De ønsker.
  

De Rossa
Fru formand, jeg vil gerne rejse et spørgsmål, som jeg tog op under sidste mødeperiode, nemlig problemerne vedrørende de nationale luftfartsselskaber i Europa, som i øjeblikket er ved helt at forsvinde. Det anslås, at den europæiske luftfartsindustri frem til slutningen af året vil tabe omkring 2,5 milliarder euro, og at omkring 20.000 arbejdspladser vil gå tabt. Kommissionen har imidlertid været urokkelig og principfast. Kommissionen har forsøgt at bruge krisen efter katastrofen den 11. september til at luge ud i industrien og sikre, at virksomheder, som måske alligevel ikke ville have overlevet under normale økonomiske omstændigheder, nu tvinges til at lukke.
Jeg opfordrer Kommissionen til at mønstre al sin politiske dømmekraft i denne situation. Hvis det europæiske projekt ikke har befolkningens støtte, kan det ikke gennemføres med et godt resultat, og det har Kommissionen svært ved at indse. Hver eneste tabt arbejdsplads i den europæiske luftfartsindustri, som kan tilskrives Kommissionens beslutning, er med til at forstærke uviljen mod EU og ikke mod de nationale regeringer, der har deres egen dagsorden. Kommissionen skal hurtigst muligt tage sin holdning til luftfartsindustrien op til fornyet overvejelse.
  

Onesta
Fru formand, vi er i gang med vores anden mødeperiode her i oktober.
Tænk tilbage på, at vi i vores første mødeperiode ændrede dagsordenen i sidste øjeblik for at kunne forhandle og stemme om den forfærdelige ulykke, der var sket på AZF-fabrikken i Toulouse. I forgårs lukkede den samme fabrik flere tons ammoniak ud i Garonne-floden, den flod, der løber gennem Toulouse.
Jeg henvender mig derfor til Dem, fru formand, for at De kan sikre en opfølgning på vores beslutning i Kommissionen for at undgå, at den fortaber sig i den administrative jungle.
Jeg tror, at forurenernes straffrihed og arrogance skal konfronteres med Europa-Parlamentets beslutsomhed.

Formanden
Jeg skal med glæde gøre, hvad De beder om, hr. Onesta.
  

Hautala
Fru formand, jeg vil gerne komme med en meddelelse om vores kollega Patricia McKenna. Hun deltog i dag i en fredelig demonstration ved Faslanes kernevåbenbase i Skotland, og hun blev taget til fange klokken 8 i morges sammen med 18 irske studerende. Hun beder om, at I er opmærksom på, at et medlem af Europa-Parlamentet ikke kan fængsles, når vedkommende er på vej til eller fra et møde for Europa-Parlamentet. Med denne anmodning vil hun også gerne iværksætte en debat om kernevåbnenes ulovlighed. En international domstol har for ganske nylig konstateret, at besiddelse af masseødelæggelsesvåben strider mod international ret. Fru formand, jeg ved, at her sidder nogle, som tænker, at man ikke kan rejse via Skotland til Strasbourg, men jeg vil bare gerne sige på Patricia McKennas modersmål, at "what goes up, must come down".

Formanden
Fru Hautala, jeg har netop modtaget oplysningerne om fru McKenna, og jeg vil selvfølgelig se, hvad vi kan gøre for vores kollega.
  

Ghilardotti
Fru formand, jeg vil gerne takke Dem for, at De ved mødets begyndelse mindede om den tragedie, der fandt sted i Linate-lufthavnen, hvor 118 mennesker mistede livet. Man er ved at foretage undersøgelser for at placere ansvaret. Det stod dog klart med det samme, at menneskelige fejl, som desværre altid er mulige, også var mulige, når det gælder de alvorlige sikkerhedsmangler i denne lufthavn, som vi alle troede var sikker. Ud fra et menneskeligt synspunkt er det efter min mening påkrævet, at sådanne fejl ikke gentager sig, og at en så dramatisk hændelse forpligter alle de ansvarlige til afgive et højtideligt løfte om, at sådanne tragedier skal undgås i fremtiden. Ud fra et ansvarsmæssigt synspunkt mener jeg, at vi i EU bør anmode Kommissionen og Rådet om at være strengere, når det gælder den absolut nødvendige sikkerhed i lufthavnene, så den slags tragedier ikke finder sted mere.

Formanden
Fru Ghilardotti, jeg mener, at De foregriber den forhandling en smule, der vil finde sted om nogle øjeblikke, når vi har afsluttet Deres indlæg til forretningsordenen.
  

Korakas
Fru formand, desværre er vores bange anelser, som jeg gav udtryk for allerede dagen efter terrorangrebet i USA, blevet bekræftet. De flere tusinde uskyldige ofre i USA bruges som påskud til at indlede et barbarisk angreb på Afghanistan, hvilket skaber utallige nye, uskyldige ofre og medfører enorme, materielle skader.
I dag, 15 dage efter angrebet står det klart, også af erklæringer fra USA's ledere, at formålet ikke er at sætte en stopper for terrorismen, men bl.a. at kontrollere Centralasien med dets enorme naturrigdomme og særdeles vigtige geostrategiske placering.
Ligeledes og især efter mødet i Gent blev min frygt bekræftet. Det, jeg frygtede, var, at det tidligere omtalte terrorangreb ville blive brugt til at forstærke de repressive mekanismer i endnu højere grad og til at reducere de demokratiske friheder og lønarbejdernes og vores befolkningers landvindinger. Hermed lægger EU sig på linje med USA og dets politik, der er katastrofal for folkeslagene og vores planet.
Fru formand, jeg er af den mening, at hvis Europa-Parlamentet, der er et organ, der er valgt af vores befolkninger, ønsker at tjene de fredselskende, demokratiske visioner og vores befolkningers ønsker, skal det kategorisk modsætte sig disse udviklinger, lægge pres på at få EU gjort fri af dem, så krigen kan bringes til ophør, og vi kan finde en fredelig løsning på problemerne.
Men det endelige ord har vores befolkninger.
  

Sandbæk
Fru formand, vi er en lille delegation af EP-medlemmer, som netop er kommet tilbage fra Clinique Sainte Barbe her i Strasbourg, hvor en tidligere minister i Tjetjenien, hr. Ibragimov, er blevet indlagt, efter at han har sultestrejket i 27 dage. Vi tog derhen for at tale med hr. Ibragimov og for at gøre verden opmærksom på, at denne sultestrejke er foregået her i Strasbourg. Hr. Ibragimov gjorde selvfølgelig opmærksom på, at han ønskede, at internationale organisationer og politikere skulle prøve at overtale præsident Putin til at standse krigen i Tjetjenien og til at overholde de aftaler, som er indgået mellem Tjetjenien og Rusland, og jeg vil gerne overbringe denne hans meddelelse. Hr. Ibragimov er igen begyndt at spise. Han er stadigvæk meget svag, men menneskerettighedsforkæmpere har opfordret ham til at afbryde sin sultestrejke. Han vil påbegynde den igen senere sammen med andre menneskerettighedsforkæmpere, hvis der ikke sker noget med Tjetjenien i fremtiden. Men jeg synes, det var vigtigt at tage derhen. Fru formand, min pointe er, at vi ikke må glemme, at menneskerettighederne lider uret. Nu, hvor vi kæmper mod terrorisme, må vi ikke glemme menneskerettighederne, og jeg vil gerne opfordre Dem til, at De over for hr. Ibragimov giver udtryk for, at De er villig til at mødes med ham - hvis det kan lade sig gøre - under næste mødeperiode i Strasbourg.

Konsekvenser af den seneste tids hændelser for lufttransportsikkerheden og industrielle anlæg, herunder atomkraftværker
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om konsekvenserne af den seneste tids hændelser for lufttransportsikkerheden og industrielle anlæg, herunder atomkraftværker.
Jeg overlader straks ordet til hr. kommissær Vitorino.

Vitorino
Fru formand, mine damer og herrer, på det seneste plenarmøde i Parlamentet drøftede De de nødvendige foranstaltninger til bekæmpelse af terrorismen efter attentaterne den 11. september. På vegne af min kollega, fru de Palacio, vil jeg i dag gerne drøfte konsekvenserne af denne begivenhed for lufttransportsikkerheden samt følgerne af lignende begivenheder for visse industrielle anlæg og især atomkraftværker. Jeg vil således begynde med lufttransportsikkerheden.
Som De helt sikkert ved, har Det Europæiske Råd den 21. september anmodet om, at der blev truffet de nødvendige foranstaltninger til fremme af lufttransportsikkerheden. Kommissionen har vist sig fra sin dynamiske side og øjeblikkeligt reageret ved at udarbejde et passende fælles svar på de attentater, der blev begået i USA. Uden yderligere tøven har Kommissionen - efter anmodning fra Det Europæiske Råd - foreslået medlemsstaterne at iværksætte et gensidigt kontrolsystem af typen "dual review". Dette gensidige kontrolsystem gør det muligt at sende eksperter fra en medlemsstat til en anden for at kontrollere sikkerhedsforanstaltningerne i deres lufthavne. Det skal imidlertid siges, at medlemsstaterne er tilbageholdende med at ansætte inspektører til denne opgave. Til dags dato har kun to medlemsstater stillet forslag til Kommissionen om, hvilke repræsentanter de ønsker at udpege.
Især har Kommissionen den 10. oktober stillet et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om EU-harmonisering af sikkerhedsstandarderne for lufttransport og om at overlade ansvaret for forvaltning og kontrol til Kommissionen for at sikre gennemførelsen af dem.
Konkret handler denne tekst om kontrol med adgangen til de sårbare områder i lufthavnene og flyene, kontrol med passagerer og deres håndbagage, kontrol og opfølgning på indchecket bagage, kontrol af fragt og post og endelig uddannelse af jordpersonale i lufthavne.
Fru de Palacio har fremlagt dette forslag for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme samme dag, som det blev vedtaget, og vi håber, at Parlamentet kan hastebehandle det, således at vi kan nå til enighed i Rådet i december, og at den fælles beslutningsprocedure kan finde anvendelse allerede fra førstebehandlingen.
I øvrigt er der øjeblikkeligt blevet nedsat et tværfagligt ad hoc-udvalg bestående af eksperter i luftfartssikkerhed og terrorbekæmpelse. Indtil videre er denne ekspertgruppe desværre ikke nået frem til ret mange konklusioner, og den foreløbige rapport til Rådet (transport) den 16. oktober begrænser sig til på den ene side at betone, at der stadig mangler en hel del for at sikre en effektiv gennemførelse af sikkerhedsforanstaltningerne i alle lufthavne, og på den anden side at kortlægge behovet for nye foranstaltninger til forebyggelse af visse personers farlige opførsel i fly som f.eks. forbud mod adgang til cockpittet eller et styrket samarbejde mellem civil lufttrafikkontrol og brug af militære luftforsvarsmidler.
Vi er overbevist om, at vi skal gå videre med de forslag, som vi har stillet Dem. Ikke blot på grund af mangel på konkrete anbefalinger fra førnævnte gruppe, men også fordi de internationale instanser synes at have vanskeligt ved at reagere hurtigt. Således har Den Internationale Organisation for Civil Luftfart (ICAO), der holdt generalforsamling i september, begrænset sig til princippet om at organisere en konference, som man endnu ikke har fastsat en dato for. Man kan håbe, at ICAO på EU's initiativ påtager sig at få vedtaget de henstillinger, som den har modtaget med henblik på at styrke de internationale sikkerhedsstandarder for lufthavne og lufttransport. USA har imidlertid på grund af denne tingenes tilstand besluttet at tage et selvstændigt initiativ.
Kommissionen vurderer, at vi må styrke samarbejdet for at sikre, at forebyggelsesforanstaltningerne iværksættes i et samarbejde på begge sider af Atlanten.
I denne forbindelse har vi aftalt et møde med vores amerikanske kolleger, som finder sted den 6.-7. november 2001, for at nedsætte en arbejdsgruppe, der indbefatter de amerikanske myndigheder og Kommissionen, med henblik på at samordne bestræbelserne på at opnå det højest mulige sikkerhedsniveau og samtidig undgå, at vores luftfartsselskaber pålægges overdrevne foranstaltninger.
Jeg vil nu tale om de konsekvenser, som en terroraktion som aktionen den 11. september kunne have haft, hvis den havde været rettet mod et industrielt anlæg eller et kraftværk.
Atomkraftsektoren er - især på grund af kravene om ikkespredning og strålingsbeskyttelse - en af de industrisektorer, der har de strengeste sikkerhedsstandarder.
Det skal imidlertid også nævnes, at andre og mindre beskyttede anlæg kan være sårbare og kan forårsage dødelige ulykker af betydeligt omfang, hvad enten det drejer sig om kemiske industrier - som det var tilfældet i Bhopal, Seveso og for nylig i Toulouse - eller andre kraftværker, som f.eks. infrastrukturerne til naturgas, som ikke er uden risici. Vi vil for øvrigt blive ved med at huske en episode med brud på nogle hydroelektriske dæmninger.
Medlemsstaternes myndigheder har siden den 11. september styrket de eksisterende beskyttelsesanordninger og de allerede gældende fysiske beskyttelsesforanstaltninger for risikoanlæg og især for atomkraftværker.
Disse fysiske beskyttelsesforanstaltninger omfatter især kontrol med adgang til anlæggene og indbefatter forbud mod at overflyve disse.
Hvad angår konstruktionen af de eksisterende anlæg, skal det bemærkes, at risiciene overvejes enten ubetinget eller i forhold til sandsynligheden for en ulykke. Således overvejes risikoen for et brud på det primære nedkølingskredsløb, som terroristerne kunne få adgang til, ubetinget, og der etableres en sikkerhedsanordning imod denne risiko.
Andre risici giver anledning til relative vurderinger. Dette gælder f.eks. den seismiske risiko, der vurderes forskelligt i forhold til selve anlæggets geografiske placering.
Kommissionen ønsker i den anledning at gøre opmærksom på, at konstruktionen og opbygningen af atomkraftværker udelukkende henhører under medlemsstaternes kompetence. Men ud over atomkraftværkerne i egentlig forstand skal man også overveje de risici, der er forbundet med transport af nukleart materiale. Transport af stærkt radioaktive materialer udgør i realiteten kun en meget lille del af håndteringen af radioaktivt materiale og udføres i henhold til de strengest mulige bestemmelser i international og national lovgivning.
Generelt kræver anvendelsen af nukleare materialer til terrorformål ud over den blotte besiddelse af fissilt materiale teknisk kapacitet til opbevaring, behandling og spredning, som er meget vanskeligt at forene uden at vække myndighedernes opmærksomhed.
På EU-niveau har man via gennemførelsen af Euratom-traktatens kapitel VII sat alle kræfter ind på, at man med en nøje registrering af alt nukleart materiale skal kunne forhindre tyveri med ikke-fredelige formål.
Imidlertid viser begivenhederne i New York nødvendigheden af at vurdere de nukleare anlægs sårbarhed. Kommissionens tjenestegrene foretager i samarbejde med Det Internationale Atomenergiagentur i Wien en vurdering, der bl.a. er møntet på sikkerhed på nukleare anlæg.
Denne overvejelse skulle vise, i hvilket omfang det ville være gavnligt at give henstillinger og supplere den eksisterende lovgivning på EU-plan og/eller internationalt plan. Man bør især overveje de etablerede konventioner inden for rammerne af Det Internationale Atomenergiagentur som f.eks. konventionen om fysisk beskyttelse, der overvejende dækker transport af nukleart materiale.
Fru formand, mine damer og herrer, jeg takker Dem for Deres opmærksomhed.

Chichester
Vi støtter helhjertet reaktionen fra USA, EU og medlemsstaterne samt andre lande på angrebene den 11. september 2001 samt udarbejdelsen af en bred multilateral strategi mod terrorisme. Ved at anerkende EU's og medlemsstaternes bestræbelser på at beskytte borgerne mod terrorangreb understreger vi behovet for at berolige offentligheden ved at finde den rette balance mellem at holde et vågent øje med situationen og lade hverdagen fortsætte.
Vi mener, at hver enkelt medlemsstat skal foretage en grundig revurdering af landets sikkerhedsmæssige foranstaltninger med henblik på infrastruktur og anlæg, navnlig de mest udsatte anlæg, f.eks. nukleare anlæg. Vi anerkender, at der er ægte bekymring blandt befolkningen om disse spørgsmål, men ønsker at understrege behovet for at se dem i det rette perspektiv. Jeg vil gerne pointere, at sikkerheden på atomkraftværkerne og tilsvarende industrielle anlæg først og fremmest er et nationalt anliggende og ansvar. I den sammenhæng følger vi f.eks. den britiske regering med henblik på at træffe alle nødvendige sikkerhedsforanstaltninger på kort sigt samt at stå fast på de nødvendige beslutninger på længere sigt om bortskaffelse af radioaktivt affald.
Begivenhederne i USA den 11. september 2001 kræver uden tvivl en ny vurdering af risikoen for angreb på anlæg, som vi tidligere har anset for sikre, og jeg bifalder kommissærens redegørelse. Jeg beklager kun, at kommissær Loyola de Palacio ikke kunne mødes med os. Vi havde gerne afholdt den drøftelse i næste mødeperiode.

McNally
Fru formand, hele filosofien bag terror er at skabe frygt gennem uventede, uoverlagte og utænkelige aktioner og derved skræmme en befolkning til at acceptere politiske krav, uanset om de er rationelle eller ej.
Jeg takker kommissæren for redegørelsen. Jeg bifalder det samarbejde, De har skitseret, og den særlige vægt, som lægges på nukleare anlæg. Jeg håber, at medlemsstaterne vil samarbejde med Kommissionen om dette.
Vores reaktion skal være at gøre alt, hvad vi kan, for at forhindre den type massakre, kvæstelser og kaos, som vi har været vidne til i USA. Flyrejser, atomkraftværker, kemiske fabrikker og olielagre er alle naturlige mål for terrorister. De er designet, bygget og beskyttet i overensstemmelse hermed med store omkostninger for offentligheden. Den franske regering beskytter nu sit oparbejdningsanlæg i la Hague med jagerfly og raketter, og Det Forenede Kongerige gør uden tvivl det samme på anlægget i Sellafield.
Vi kan ikke forudsige, hvad der foregår i hovedet på forskruede terrorister, men vi kan betale de høje udgifter til beskyttelse. Vi kan arbejde sammen, og vi kan være meget omhyggelige, når vi planlægger at bygge eller endda bevare mulige mål.
Som så mange har sagt før mig, bliver verden aldrig den samme igen efter den 11. september. Ingen havde forestillet sig, at et stort, fyldt passagerfly ville blive brugt som våben. Det er vi nødt til at tage med i vores overvejelser. Så bliv venligst ved med at informere Parlamentet. Vi ønsker, at borgerne i EU skal vide, at vi har gjort alt, hvad der står i vores magt for at beskytte dem.

Isler Béguin
Fru formand, hr. kommissær, det er en alvorlig tid, vi lever i. De værste scenarier om terrorluftangreb på atomkraftværker, som De Grønne og atomkraftmodstanderne længe har udbasuneret, bliver i kraft af begivenhederne tilladte hypoteser. Beviset på, at luftangreb på atomkraftværker er en plausibel mulighed, er, at Frankrig har tilkaldt hæren for at forsøge at forsvare sine reaktorer. De franske myndigheder, som altid har affejet disse muligheder for terrorangreb, er i dag tvunget til at indrømme, hvor skrøbelige deres nukleare katedraler er. Og vil jord-til-luft-missilerne, der er spredt ud i området omkring oparbejdningsanlægget i la Hague, være tilstrækkeligt effektive imod et kamikazeangreb? De tyske myndigheder såvel som atomagenturet i Wien erkender, at selv de mest modstandsdygtige kraftværker ikke ville kunne modstå et flysammenstød. I hele Europa og overalt i verden er faren helt reel og mangedoblet på grund af det imponerende antal atomreaktorer. Borgernes sikkerhed er ikke sikret i vore dage. Borgerne er bekymrede, og de har flere grunde til at være det. Havde Kommissionen taget disse katastrofescenarier alvorligt? Hvordan har den tænkt sig at sørge for borgernes sikkerhed i dag? Og regner Kommissionen med at iværksætte denne undersøgelse af kraftværkernes sikkerhed, som man har gjort i Tyskland? Endelig, fru formand, kære kolleger, er jeg ked af, at vores kolleger fra de andre grupper ikke har fundet det nødvendigt at følge op på denne forhandling med en beslutning.

Ainardi
Fru formand, hr. kommissær, spørgsmålet om sikkerhed i det europæiske luftrum er stillet i vendinger, der kræver øjeblikkelige hasteforanstaltninger. Det er også stillet som et spørgsmål om vedvarende foranstaltninger om sikkerhedsstandarder i fly og ved lastning.
Kommissionen har taget dette ad notam i sin redegørelse, især om de forskellige foranstaltninger, der er truffet om kontrol af passagerer, håndbagage og fly fra tredjelande, som jeg mener er et fornuftigt tiltag.
Vi skal ligeledes fremskynde færdiggørelsen af sikkerhedsprogrammer for kontrol af indchecket bagage og sikre os, at vores beslutninger iværksættes.
Jeg vil ikke vende tilbage til det, der blev sagt for lidt siden om den skandaløse situation hos AZF blot nogle uger efter vores forhandlinger i Parlamentet.
Hvad angår sikkerheden i fly og ved lastning, viser den 11. september, at der skal træffes to foranstaltninger med hensyn til flykonstruktionen. Lukning af cockpittet samt opsætning af videoudstyr, der gør det muligt for piloten at se de folk, der nærmer sig. Derudover er der spørgsmålet om transponderne. Transponderne udsender flyets kode og dets position. Transponderne skal sikres og skal ikke længere kunne afbrydes under flyvningen, som det skete under angrebene i USA.
Jeg vil også gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på spørgsmålet om støtte til den europæiske luftfartssektor. Jeg har ærlig talt fundet det meget klodset for ikke at sige provokerende af Kommissionen at åbne forhandlingen om fusion i luftfartssektoren ved denne lejlighed. Med det økonomiske chok, som selskaberne oplever, er det at fastslå, at der ikke er plads til mere end fire eller fem luftfartsselskaber i Europa, det samme som at opfordre til fusion, omstruktureringer og således til socialplaner.
På den anden side forkynder flere kilder et fald på 15-30% i lufttrafikken, og den internationale luftfartsorganisation IATA beretter om en samlet reduktion af lufttrafikken på mere end 7% i 2002 med et estimeret tab på mere end 3 milliarder euro.
Efter min mening skal reglerne om offentlig støtte til luftfartsselskaberne udvides for klart at overveje samtlige konsekvenser af den 11. september.
Endelig vil jeg gerne sige en sidste ting om disse offentlige midler, nemlig at de har til formål at hjælpe virksomheder med fortsat at være levedygtige. Det er derfor efter min mening vores pligt at sørge for, at de bliver anvendt, og at undgå enhver afskedigelse i denne sektor.

Fitzsimons
Hr. formand, målsætningerne har ændret sig i lyset af den grusomhed, som terroristerne har udvist i deres forfølgelse af såkaldte politiske mål. Terroristerne er nu parate til selvmordsmissioner. Det betyder ganske enkelt, at det internationale samfund er nødt til endnu en gang at overveje, hvordan man bedst opstiller sikkerhedsforanstaltninger til bekæmpelse af grov og overlagt terror.
Der er fra irsk side stor bekymring over sikkerhedsforanstaltningerne ved Sellafield-atomkraftværket i Cumbria. På et tidspunkt, hvor man kunne forvente en neddrosling af de nukleare aktiviteter i Storbritannien, har den britiske regering meddelt, at den har givet tilladelse til at fortsætte opførelsen af MOX-anlægget i Sellafield. I stedet for at lukke Sellafield af sikkerhedsmæssige, miljømæssige og økonomiske årsager har regeringen godkendt en udvidelse af aktiviteterne. Det er ikke kun et problem for den irske befolkning, men også for den britiske befolkning og for hele EU. Hvad siger briterne f.eks. til, at tog med nukleart materiale fortsat skal køre gennem London og andre byer i Storbritannien? Mens USA's regering har indstillet transporten af potentielt farligt nukleart materiale, insisterer BNFL på at fortsætte togtrafikken fra reaktorerne til det kontroversielle oparbejdningsanlæg Sellafield.
I en verden med stadig stigende international terror er det ganske uforsvarligt at fortsætte transporten. På samme måde får transporten af nukleart materiale via Det Irske Hav det til at løbe koldt ned ad ryggen på mange mennesker i Irland. Som repræsentant for den irske østkyst har jeg altid været imod, at British Nuclear Fuels bruger Det Irske Hav som losseplads. Den britiske regerings beslutning om at udvide aktiviteterne på Sellafield-atomkraftværket er et stridsspørgsmål i enhver henseende. Beslutningen kommer på et skamløst tidspunkt, i betragtning af at den blev truffet i ly af og på samme tid, som man erklærede terrorismen krig. Det er et tydeligt eksempel på, hvordan regeringen i Storbritannien udnytter krigen mod terrorisme til at aflede opmærksomheden fra uforståelige og omstridte beslutninger. Under de nuværende forhold er det ikke godt nok.
Sikkerheden på Sellafield-anlægget er lige så alvorlig en sag for EU, som den er for regeringerne i Storbritannien og Irland. Den britiske regering bør træffe den eneste rigtige beslutning og lukke dette dyre og unyttige anlæg én gang for alle. Kommissionen bør i løbet af de næste par uger foretage en grundig og uafhængig vurdering af alle miljømæssige risici for den offentlige sundhed i forbindelse med BNFL's aktiviteter på Sellafield-anlægget. Irerne er trætte af BNFL's og den britiske regerings tomme garantier om sikkerhedsstandarder på Sellafield. Vi blev alle forfærdede, da BNFL for nylig måtte tage nukleart materiale tilbage fra Japan på grund af forfalskede dokumenter. Hvordan kan almindelige fornuftige mennesker efter den episode et øjeblik tro på, hvad BNFL skriver i sine pressemeddelelser?
Jeg kan forsikre alle parlamentsmedlemmerne om, at irerne på det kraftigste vil tage alle politiske, retlige og diplomatiske midler i brug for at tvinge den britiske regering til at lukke Sellafield. Det har kun givet os miljøproblemer.

Hatzidakis
Hr. formand, hr. kommissær, den krise i luftfarten, der udvikler sig for øjnene af os efter terrorangrebet den 11. september, forstærkes jo også af grunde såsom luftfartsselskabernes strukturproblemer og den hidtidige mangel på et fælles europæisk luftrum, hvilket vi håber snart bliver en realitet. Men den har sandelig også forbindelse med den bekymring om luftfartssikkerheden, der hersker hos folk. Så vi må hurtigst muligt træffe foranstaltninger.
Da vi for nyligt sammen med delegationen fra Europa-Parlamentet besøgte ICAO-konferencen i Montreal, havde vi afklaret den europæiske holdning om, at der inden slutningen af i år skulle træffes internationale foranstaltninger på ministerplan. Og hvis der på internationalt plan mod forventning skulle ske en forsinkelse, mener jeg, at EU ensidigt bør gå videre, så der kan blive konsolideret et sikkerhedsklima inden for luftfarten.
Som bekendt foreslog Kommissionen for nyligt en første foranstaltningspakke, der mest karakteristisk er kommet til udtryk i ECAC's dokument 30. Europa-Parlamentets Transportudvalg har forpligtet sig til så hurtigt som muligt at undersøge det, så disse foranstaltninger kan blive fællesskabsret inden årets udløb, sådan som Rådet ønsker det. I samme forbindelse vil det også hurtigst muligt undersøge de tre andre forslag til lovgivning om sikkerhed.
Der findes også en anden foranstaltningspakke om sikkerhed i cockpittet, videokameraer, kommunikationen fra jord til luft og så fremdeles, altså de foranstaltninger, som kommissæren henviste til. Med hensyn til den sag må jeg betone, at vi er urolige over den forsinkelse, vi kan konstatere, og over den måde, eksperterne i medlemsstaterne har arbejdet på hidtil. Vi håber, at de får budskabet og for fremtiden vil arbejde på en bedre måde.
Hr. formand, vi er vidner til den alvorlige, økonomiske skade, som foruden luftfarten også har ramt handlen og andre økonomiske sektorer. Vi ville ikke være situationen voksen, hvis vi ikke gjorde alt, hvad vi kunne, for at tackle krisen.

Linkohr
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at atomkraftværker ikke er helt sikre, når det gælder terrorangreb. Ingen reaktor kan modstå et sammenstød med en Boing 747. Det vil ganske enkelt være forkert at påstå noget andet. Men det, der gælder for atomkraftværker, gælder også for andre tekniske anlæg. Hr. Vitorino har med rette påpeget, at selv en dæmning kan blive ødelagt, og det kan få katastrofale følger - det viser et tilbageblik på Anden Verdenskrig.
Men også et angreb på en gastrykbeholder, der er placeret i centrum af vores byer, kan være direkte katastrofalt. Desuden bliver visse gastrykbeholdere allerede drevet med et minimalt gastryk af sikkerhedsmæssige årsager. Hvis der slap metan ud fra højtryksbeholderen - hvilket et tungt maskingevær f.eks. er nok til at foranledige - og hvis det bredte sig over byen og blev blandet med den omgivende luft i et bestemt forhold, ville byen simpelthen nedbrænde. Der har tidligere været ulykker af den art, men gudskelov har der ikke været nogen de sidste 10 år.
Det samme gælder vandforsyningen. Det er relativt nemt at forgifte vandet. Og som vi alle kan forestille os, ville følgerne være uoverskuelige.
Jeg accepterer, at der er nogle, der er imod atomkraft, og i nogle lande er det måske endda et flertal af befolkningen. Det respekterer jeg, selv om jeg ikke er enig med dem. Men hvis vi skal bruge terrorangreb som argument, kan vi lige så godt opgive gassektoren eller holde op med at drikke vand, og det er efter min mening absurd.
Min konklusion følger simpelthen den linje, som Kommissionen har lagt. Jeg må indrømme, at den kun har en minimal effekt, men den har den fordel, at den er fornuftig. Vi skal identificere de farlige anlæg, forbedre beskyttelsen og måske træffe yderligere sikkerhedsforanstaltninger. Men disse sikkerhedsforanstaltninger bør træffes snarest. Der er ikke behov for undersøgelser.
Afslutningsvis vil jeg gerne tilføje endnu en ting, hr. formand, nemlig at vi ikke skal give indtryk af, at der er total sikkerhed. Den opnås kun på bekostning af total overvågning, og det er ikke foreneligt med en liberal retsstat.

Bouwman
Hr. formand, hr. kommissær Vitorino, jeg vil gerne fremsætte et par bemærkninger. Vores gruppe har allerede talt om følgerne af de seneste begivenheder med hensyn til atomkraftværker, og der er bl.a. talt om den pakke med foranstaltninger, som allerede diskuteres i Transportudvalget. Vi støtter bestræbelserne på at finde fælles sikkerhedsforskrifter, således som de er formuleret i dokument 30 fra Den Europæiske Civile Luftfartskonference. Det drejer sig navnlig om en særlig måde at gribe følsomme områder an på og om kontrolspørgsmål. Vi synes naturligvis, at en sådan forhandling under alle omstændigheder skal være saglig, i hvert fald på området beskyttelse af privatlivet.
Jeg vil henlede opmærksomheden på ét punkt, for det drejer sig ikke blot om udvidelse til andre mål, men også om udvidelse til andre transportmåder. Jeg vil gøre opmærksom på anvendelsen af andre transportmidler - noget, som vi allerede har observeret - såsom tankvogne med kemikalier og spørge kommissæren, hvad han mener derom. Også inden for skibsfarten er det forholdsvis enkelt at få et skib i en havn som Rotterdam til at sejle en anden vej og lade det styre mod meget eksplosive anlæg. Med andre ord, ikke kun luftfarten, men også andre transportmidler bør være genstand for drøftelser.

Meijer
Hr. formand, sårbare anlæg såsom atomkraftværker, dæmninger, havne, oliedepoter, ekstremt høje bygninger, forskningscentre for biologisk krigsførelse og for genmanipulation vil fortsat tiltrække sig terroristers opmærksomhed. Derfor må vi sørge for, at der er så få anlæg som muligt, som kan true det menneskelige samfunds fortsatte eksistens og vores miljø. I stedet for nu at støtte luftfartsselskaberne med skattepenge, for at de kan fortsætte med at sælge til lavpriser, er det bedre at lukke sårbare områder fuldstændigt for lufttrafik. Og sårbare lufthavne tæt på byer eller uden tilstrækkelige sikkerhedsanlæg, således som det for nylig viste sig i Linate ved Milano, en lufthavn, som man burde have lukket for mange år siden, bør ikke have nogen fremtid.
De ensidige bestræbelser for at skabe økonomisk vækst, frihed for luftfartsselskaber og begrænsning af myndighedernes opgaver har, indtil de sørgelige begivenheder den 11. september, ført til, at der blev lagt for lidt vægt på risikoen for, at virksomheders bygninger kan styrte sammen, og på kontrollen fra myndighedernes side med ondsindede personers adgang til lufthavne. Jeg har tidligere henledt Kommissionens opmærksomhed på disse to ting.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den 11. september vil for altid fremstå som en meget vigtig dato i den moderne historie i almindelighed og for flysektoren i særdeleshed, og vi vil altid tale om før og efter.
Indledningsvis vil jeg gerne udtrykke solidaritet med ofrene for disse feje og barbariske attentater og med USA's regering. Jeg vil samtidig uden omsvøb, ubetinget, på det kraftigste og utvetydigt fordømme terrorismen.
Forbedringen af transportsikkerheden for passagerer og varer var og bør fortsat være en af topprioriteterne for Unionens handlinger i de nærmeste år. Jeg glæder mig over, at dette også er indholdet af hvidbogen om transportpolitikken, som blev fremlagt af Kommissionen for blot nogle få måneder siden. Man må ikke glemme, at en sikker rejse er enhver passagers vigtigste rettighed.
Den varige garanti og konkurrencen i denne sektor kræver en hurtig vedtagelse af Kommissionens seneste forslag om luftfartssikkerhed og pakken om det fælles europæiske luftrum. De øvrige foranstaltninger, som allerede var på bordet, må heller ikke glemmes. Jeg henviser her til JAR-OPS-forordningen, forslaget til direktiv om indberetning af hændelser inden for civil luftfart og forslaget til direktiv om kabinebesætningers faglige kvalifikationer. Alle disse tekster bør vedtages hurtigst muligt, hr. kommissær.
Til sidst vil jeg gerne sige, at med den kovending, der er sket for lufttransporten i de seneste uger, tror jeg, at det er blevet bekræftet, at EU udgør et grundlæggende element i reguleringen, både på EU-plan og på verdensplan. Kun med den europæiske vision i ryggen kan vi gøre front mod nye udfordringer som den internationale terrorisme, som ikke længere kan besvares tilstrækkeligt hurtigt og effektivt i de internationale mellemstatslige fora.
Parlamentet bør støtte Kommissionen i disse forslag, så vores borgere kan genvinde den tabte tillid og sikkerhed. Det er i øjeblikke som dette, at vi bør vise, at Europa eksisterer.
Til allersidst vil jeg gerne påkalde mig Rådets opmærksomhed, som nu bør have den nødvendige evne og mod til at støtte og træffe beslutninger, som garanterer, at den civile luftfart fortsat vil være sikker, pålidelig og varig set fra alle synspunkter.

De Rossa
Jeg ønsker kort at komme ind på to spørgsmål. Det ene har jeg allerede taget hul på, nemlig den europæiske luftfartsindustri. Jeg bifalder kommissærens meddelelse om, at EU skal mødes med myndighederne i USA for at drøfte unfair konkurrence. Det er imidlertid en utilstrækkelig reaktion på den nuværende krise i luftfartsindustrien. Jeg ønsker klarhed over, hvad Kommissionen præcist har tænkt sig at gøre. De irske aviser skriver i dag, at Kommissionen fastholder, at den irske regerings rednings- og støttepakke til Aer Lingus skal finansieres via private midler. Det er grov forvridning af traktaterne, som er neutrale med hensyn til, hvor pengene kommer fra til luftfartsindustrien. Det ønsker jeg at få afklaret. Er det Kommissionens krav, eller kører den irske regering sit eget privatiseringsspil under dække af den nuværende krise?
Det andet spørgsmål, som jeg ønsker at tage op, handler om den nukleare og kemiske industri i Europa. Den undersøgelse, som fremlægges for STOA i denne uge, er foruroligende læsning. Den bliver forhåbentlig offentliggjort i nærmeste fremtid. Ikke desto mindre står det fast, at Sellafield og Cap de la Hague også udgjorde en risiko før den 11. september 2001. De kemiske fabrikker i vores midte udgjorde også en risiko før ulykken i Toulouse. For mig at se har vi brug for, at Kommissionen forpligter sig til at oprette et uafhængigt europæisk inspektorat.

Ahern
Hr. formand, efter de forfærdelige hændelser den 11. september står vi nu i en ny situation. Nu er vores opmærksomhed ikke blot rettet mod ulykker, men også mod ondsindede handlinger.
Vi skal øjeblikkeligt etablere flyveforbudszoner i nærheden af de to oparbejdningsanlæg Sellafield og Cap de la Hague i EU. Atomkraftværker er generelt tikkende bomber i vores midte. Den eneste logiske reaktion er at lukke dem og gøre en ende på denne forfærdelige trussel.
Den franske regering har allerede forstærket antiterrorforanstaltningerne ved Cap de la Hague, som omfatter jord-til-luft-raketter. Den tyske regering har konkluderet, at atomreaktorer ikke kan modstå en kollision med et målsøgende passagerfly. Regeringen har foretaget en risikovurdering. Ministrene i regeringen er imod antiluftforsvar og har gjort det klart, at anlæg, der ligger inden for de store lufthavnes flyruter, vil blive lukket, hvis det vurderes, at de udgør en væsentlig risiko.
Bush-regeringen har indstillet al transport af nukleart materiale, og regeringerne i EU bør også øjeblikkeligt indstille al transport af nukleart materiale, herunder MOX-brændsel. Jeg mener slet ikke, at Kommissionens reaktion hidtil har været tilstrækkelig. Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) har bekræftet, at 75% af uheldene med nukleart materiale sidste år skyldtes ulovlige aktiviteter. Sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse med nukleart materiale er på nuværende tidspunkt tydeligvis ikke tilstrækkelige.
Hverken Sellafield eller la Hague er bygget til at modstå kommercielle fly. De opbevarer tilsammen mere end titusindevis tons brugt atombrændsel og over 100 separeret plutonium. Europa-Parlamentet har fået udarbejdet en ny undersøgelse, der kommer på et belejligt tidspunkt, og som indeholder meget foruroligende oplysninger. Jeg har forstået, at den vil blive omdelt i morgen af STOA. Det forventer jeg. Jeg undrer mig over, hvorfor den ikke allerede er omdelt til medlemmerne, da jeg mener, den allerede er omdelt til industrien.
Undersøgelsen fastslår, at én ond handling - og det her blev fremlagt før september - kan udløse en række begivenheder, som kan medføre udslip af flydende radioaktivt materiale i tanke, navnlig i Sellafield, der vil have katastrofale følger og konsekvenser, der langt overgår Tjernobyl-katastrofen. Det er meget alvorligt. Jeg har brug for et fyldestgørende svar fra Kommissionen, hvilket vi ikke har fået indtil nu.

Doyle
Hr. formand, jeg fremkom med mine bemærkninger til STOA's undersøgelse i forbindelse med indlæggene til forretningsordenen. Skiftende irske regeringer har udtrykt bekymring over aktiviteterne på Sellafield-anlægget, tidligere kendt som Windscale, og især over BNFL's utallige brud på sikkerheden og de britiske myndigheders arrogante holdning til en suveræn og venligsindet nabos berettigede bekymring. Indkøringen af MOX-anlægget på et tidspunkt, hvor verdenspressens øjne er rettet andetsteds i kølvandet på tragedien den 11. september 2001, er blot det seneste eksempel og meget alvorlig i betragtning af den voksende bekymring for terrorangreb.
Kan Kommissionen bekræfte, at de samme sikkerhedsstandarder, som nu anses for nødvendige i Cap de la Hague, som omfatter jagerfly og jord-til-luft-raketter samt flyveforbudszoner, også er på plads ved Sellafield? Er Kommissionen enig i, at der er et akut behov for fælles sikkerhedsstandarder for alle atomkraftværker og ikke blot i de 15 EU-lande, men også i tiltrædelseslandene? Kan Kommissionen kommentere den manglende effektivitet i det nuværende inspektorat?

Berger
Hr. formand, jeg er Kommissionen dybt taknemmelig, fordi den i erklæringen i dag så hurtigt tager det emne op, der i øjeblikket bekymrer den europæiske befolkning meget.
Jeg hilser det også velkomment, at Kommissionen netop kommer ind på alle de særligt truede områder og i særdeleshed også industrielle anlæg og atomkraftværker, sådan som der blev stillet krav om på Østrigs initiativ i Europa-Parlamentets beslutning om hændelserne den 11. september.
Vi ved, at mange atomkraftværker i Europa har truffet forholdsregler, så de kan modstå et sammenstød, i det mindste med mindre fly. Har Kommissionen et overblik over, hvilke atomkraftværker det ikke gælder, og hvad der tilstræbes på europæisk plan for generelt at øge sikkerhedsforanstaltningerne på disse atomkraftværker - som minimum - men også på alle andre atomkraftværker?
Vi ved, at der ikke er noget atomkraftværk, der er fuldstændigt sikkert, og at visse atomkraftværker heller ikke lever op til teknikkens stade, når det gælder andre sikkerhedskriterier. Så meget mere overraskende ville det være, hvis der virkelig kom et brev fra kommissær Verheugen, der bekræfter, at atomkraftværket i Temelin er sikkert. Da dette ville modsige alle de undersøgelser om Temelin, der er udarbejdet af internationale eksperter, kan jeg heller ikke tro, at hr. Verheugen virkelig vil komme med en sådan sikkerhedserklæring. Derfor vil jeg gerne bede Kommissionen om, at den også fremlægger brevet, der er sendt til den tjekkiske og østrigske regering, for Europa-Parlamentet. Vi har engageret os meget i denne sag, og jeg mener, at selv om Kommissionen har den modsatte holdning, har Parlamentet fortjent ...
(Formanden afbrød taleren)

Atkins
Hr. formand, hvor meget jeg end synes om senator Doyle og hendes irske venner, så tager hun fejl med hensyn til Sellafield i min valgkreds. Det fortalte jeg hende og den irske regering i min tid som energiminister i Nordirland, og jeg gentager det igen nu. Jeg bifalder den britiske regerings længe ventede beslutning om MOX-anlægget, som sikrer mine vælgeres økonomiske og arbejdsmæssige fremtid. Min besked er således, at man skal holde fingrene fra Sellafield.
Jeg har en kort bemærkning om luftfart. Jeg lykønsker kommissær de Palacio med de tiltag, hun allerede har gjort, men der er tre områder, som bør fremhæves. For det første skal vi beskytte fly på landjorden. Når først man er om bord på flyet, kan man gøre mere skade. For det andet skal vi forny og styrke sikkerhedskontrollen i lufthavnene. For det tredje skal vi hjælpe med at bære omkostningerne til sikkerhed og krigsforsikring. Vi skal genoprette borgernes tillid til luftfarten, og jo før, jo bedre.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg tror, at jeg for mit vedkommende kan glæde mig over, at Kommissionens tiltag, både hvad angår luftfartssikkerhed og sikkerhed på industrielle anlæg og nukleare anlæg, har modtaget stor støtte blandt talerne.
Jeg tillader mig derfor at tilføje, som konklusion, at vi har udarbejdet et interventionsprogram i dybeste respekt for kompetencerne - ikke blot EU-kompetencerne, men også medlemsstaternes kompetencer. Derfor kan jeg garantere Dem, at vi, hvad angår det, der direkte afhænger af Kommissionen, inden for rammerne af traktaterne har truffet alle nødvendige foranstaltninger for at møde den nye situation, der er opstået efter terrorangrebene i USA. Vi fortsætter med at lægge pres på medlemslandene for at få dem til at tage deres del af ansvaret og vedtage de nødvendige foranstaltninger, der henhører under deres kompetencer. Det er tilfældet i et par eksempler, som blev givet på sikkerheden på oparbejdningsanlæggene i Sellafield og la Hague. Jeg vil gerne understrege, at det drejer sig om nationale kompetencer, og at det er de nationale myndigheder, der informerer os om, at de nødvendige foranstaltninger er blevet truffet.
Kommissionen anerkender nødvendigheden af at overveje atomsikkerheden og sikkerheden ved transport af nukleart materiale. Det blev nævnt i min fremlæggelse, og jeg håber, at de overvejelser, som Kommissionen gør sig, snart vil være afsluttet.
Hvad angår luftfartssikkerheden, glæder jeg mig over den meget positive modtagelse, som flere parlamentsmedlemmer har givet vores lovinitiativ, og jeg håber, at vores forslag til forordning kan blive hastebehandlet i Parlamentet. Jeg vil også gerne understrege, at opfølgningen på de foranstaltninger, der er truffet på nationalt niveau, skal forbedres, f.eks. i den ad hoc-gruppe, der har til opgave at vurdere, hvilke konkrete administrative foranstaltninger der skal træffes for at fremme luftfartssikkerheden.
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning. Jeg har henvist til konkurrenceforholdene og til Kommissionens strategi for at undgå konkurrenceforvridning inden for rammerne af den europæisk-amerikanske dialog om sikkerhed. Det var i den kontekst, jeg tog spørgsmålet om konkurrence op. Vi tror, at vi skal finde internationale løsninger og overveje nødvendigheden af at undgå uforholdsmæssige foranstaltninger, der kan skabe konkurrenceforvridning på verdensplan. Det var konteksten for mit indlæg. Jeg har ikke forkyndt andre konkurrencepolitiske tiltag i forbindelse med følgerne af terrorangrebene for luftfartsselskabernes handelsstrategi. Jeg har ikke behandlet konkrete spørgsmål som f.eks. dem, som nogle af parlamentsmedlemmerne har ønsket at stille under forhandlingen. Jeg kan kun henvise Dem, mine damer og herrer, til konklusionerne fra det møde, som min kollega Loyola de Palacio har holdt med repræsentanterne for sammenslutningen af luftfartsselskaber. Jeg har noteret mig, at nogle af Dem fandt Kommissionens forslag utilstrækkelige eller for ideologiske. Jeg har noteret mig Deres bemærkninger. Jeg vil videregive dem til fru de Palacio, men jeg gentager, at dette for øjeblikket er Kommissionens officielle holdning.

Formanden
 Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg giver ordet til hr. Fitzsimons, som har et indlæg til forretningsordenen.

Fitzsimons
Det er ikke første gang, jeg hørt kommissærer fortælle Parlamentet, at de ingen forpligtelser har med hensyn til atomkraftværker, og at dette er et anliggende for medlemsstaterne. Men Europa-Kommissionen bør og skal helt klart foretage en uafhængig vurdering af alle miljømæssige og folkesundhedsmæssige risici, ikke blot i Irland og hele Det Forenede Kongerige, men overalt i EU. Man har i mange år undgået at tage stilling til det, men det er på høje tid, at Kommissionen tager sig sammen.

Formanden
Ved denne type spørgsmål kan De kontakte kommissæren direkte.

Ahern
Jeg vil blot kort sige, at jeg tilslutter mig min kollegas, hr. Fitzsimons, bemærkning. Jeg står med en undersøgelse fra Parlamentet udarbejdet af STOA.

Formanden
Fru Ahern, jeg gentager, hvad jeg sagde til hr. Fitzsimons: Det er ikke et indlæg til forretningsordenen.

Europæisk civilretligt område/SIS II
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0339/2001 af von Boetticher for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om fastlæggelse af en generel ramme for Fællesskabets aktiviteter med henblik på at fremme gennemførelsen af et europæisk civilretligt område (KOM(2001) 221 - C5-0254/2001 - 2001/0109(CNS));
A5-0333/2001 af von Boetticher for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Belgien og Kongeriget Sverige med henblik på vedtagelse af
I. Rådets forordning om udviklingen af den anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (9844/2001 - C5-0315/2001 - 2001/0818(CNS));
II. Rådets forordning om udviklingen af den anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (9845/2001 - C5-0316/2001 - 2001/0819(CNS)).

Von Boetticher
Hr. formand, kære kolleger, i dag går en lille drøm i opfyldelse. Jeg har nemlig fået 10 minutters taletid, og det er ellers kun gruppeformænd, der får så lang taletid. Men det skyldes, at to betænkninger er slået sammen, selv om de egentlig slet ikke hører sammen. Derfor vil jeg også holde dem adskilt i min tale.
Først vil jeg gerne tale om det civilretlige område. Da Maastricht-traktaten trådte i kraft i 1993, blev det civilretlige samarbejde et fælles anliggende for medlemsstaterne. Med Amsterdam-traktaten overgik dette samarbejde fra tredje til første søjle på baggrund af artikel 65 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Siden traktaten trådte i kraft, har der været en aktiv europæisk lovgivning. Der er sket en tilpasning af bestemmelserne om lov- og kompetencekonflikter, der er truffet afgørelse om Rådets forordning om insolvensprocedure og om fremsendelse af dokumenter i sager om civile og kommercielle spørgsmål, og der er stillet forslag til Rådet om forordninger om bevisoptagelse og samværsret.
Med ikrafttrædelsen af Nice-traktaten blev det endelig vedtaget, at Rådet skal træffe afgørelse om spørgsmål, som henhører under det civilretlige samarbejdsområde, med kvalificeret flertal efter proceduren med fælles beslutningstagning. Som De ser, er der virkelig sket en imponerende udvikling på dette område. Medlemsstaterne alene er dog ansvarlige for indhold og udformning af uddannelsen af aktørerne inden for retsvæsenet. Men det er Fællesskabets opgave at hjælpe medlemsstaterne, hvad enten det handler om at fjerne hindringer ved anvendelsen af fællesskabsretten, eller det handler om samarbejdet mellem retsmyndighederne.
Der findes ikke noget andet europæisk retsområde, hvor videreuddannelse af erhvervsgrupper er så nødvendig som inden for det harmoniserede civile retsområde, hvor der allerede er sket store fremskridt. Straffe- og forvaltningsretten befinder sig stadig på begynderstadiet i den europæiske udvikling. Tidligere støttede Unionen denne videreuddannelse med to programmer. Grotius, det fælles tilskyndelses- og udvekslingsprogram for aktører inden for retsvæsenet, udløb i 2000. Støtten blev udelukkende opretholdt gennem det etårige opfølgningsprogram, Grotius-civilret. I år udløb også det treårige Robert Schuman-handlingsprogram til forbedring af juristers indsigt i fællesskabsretten.
Kommissionens forslag, der foreligger i dag, udgør nu retsgrundlaget for en yderligere finansiering af aktiviteter inden for det civilretlige samarbejdsområde. Samtidig skal det retlige samarbejde fremmes, og kendskabet til de andre medlemsstaters juridiske systemer forbedres, ligesom der skal træffes foranstaltninger, der sikrer gennemførelse og anvendelse af EU-bestemmelserne på dette område og forbedrer informationen til offentligheden. Ud over finansiering af specifikke projekter er der for første gang også udsigt til finansiel støtte til driftsudgifter for europæiske ikke-statslige organisationer. Dette støtter jeg eftertrykkeligt.
Det skal især hilses velkomment, at det også er muligt at inddrage ansøgerlandene. Selv om der principielt er grund til at glæde sig over målsætningen i dette forslag, der udvides endnu mere på grund af den storslåede finansieringsramme på 14,5 millioner euro i perioden frem til 2006, er der stadig nogle kritiske punkter. Kravet om, at ikke-statslige organisationer kun kan søge om støtte, hvis to tredjedele af medlemsstaterne er inddraget i disse organisationer, kan på nuværende tidspunkt ikke anses for realistisk. På baggrund af den forestående udvidelse vil det derfor være mest hensigtsmæssigt at reducere dette krav til en tredjedel. Ellers vil det gode initiativ i forordningen med det samme blive kvalt i fødselen.
Jeg spørger også mig selv, hvorfor Kommissionen i modsætning til tidligere praksis undlader at give en nøje beskrivelse af ansøgerne - i dette tilfælde altså aktørerne på retsområdet - sådan som det var kutyme med Grotius-programmet. Netop debatten om direktivet om hvidvaskning af penge har vist, hvor nødvendigt det er med definitioner på dette område. Støtten til europæiske bevillinger må ikke blive gjort til et definitionsspørgsmål i medlemsstaterne. Jeg har derfor foreslået, at vi overtager den tidligere definition fra Grotius-civilretsprogrammet.
Jeg har endnu en bemærkning til dette punkt. Det ville have glædet mig, hvis EU også fremover ville støtte projekterne med op til 80% af udgifterne og ikke reducere denne andel til 50%. Desværre har man ikke vist sig villig til dette i det ansvarlige udvalg. Men jeg mener, at EU stadig har et stort ansvar for videreudviklingen af det retlige samarbejde. Dette ansvar vil ikke blive mindre fremover, men snarere større, og her skal vi også fortsat være drivkraften.
Det var redegørelsen til den første del - det civilretlige område. Nu kommer jeg til diskussionen om Schengen-informationssystemet.
Schengen-informationssystemet blev oprettet i 1995 i henhold til bestemmelserne i Schengen-gennemførelseskonventionen af 1990. Som et grænseoverskridende edb-støttet politieftersøgningssystem giver det mulighed for onlineadgang til mere end 8 millioner eftersøgningsoplysninger og er dermed den mest omfattende database i Europa. Ud over de 13 EU-medlemsstater benytter Island og Norge også systemet. SIS er således et vellykket element i en ny europæisk politik for indre sikkerhed, der er nødvendig som følge af, at de indre grænser nedbrydes, og kontrollen dermed ophæves.
I dag er der to problemer, der optager os. For det første den tekniske udvikling. Schengen-informationssystemet, sådan som vi kender det i dag, blev oprindeligt udformet med henblik på 18 medlemsstater. Da alle de nuværende ansøgerlande også vil deltage i SIS, når de tiltræder, er det absolut nødvendigt, at vi tænker over, hvordan et opfølgningssystem skal se ud. Også på det teknologiske udviklingsområde er der i mellemtiden sket fremskridt. Derfor skal initiativet fra Belgien og Sverige om udviklingen af SIS II hilses meget velkomment.
Da det forberedende arbejde til udvikling af SIS II er fastsat til at vare over tre år, skaber disse initiativer det nødvendige budgetmæssige retsgrundlag. Ganske vist har initiativtagerne skudt lidt over målet. For at sikre sig mest mulig indflydelse på den tekniske udvikling skal inddragelse af medlemsstatene ske i en kombination af forvaltnings- og forskriftsudvalg i komitologiproceduren. Således bliver der også fastsat et maksimum for bureaukratiske udgifter.
Jeg synes ikke, det er hensigtsmæssigt, at medlemsstaterne skal medvirke og være med til at træffe beslutninger om hver eneste detalje, når vi befinder os på et udviklingsstadium, hvor der kun diskuteres tekniske aspekter. Forslaget om at oprette et forskriftsudvalg for alle systemets arkitekturspørgsmål og databeskyttelsestekniske aspekter er også i modstrid med Rådets afgørelse 468/99. Ifølge den skal forskriftsproceduren kun følges for generelle foranstaltninger, der har til formål at gennemføre væsentlige bestemmelser i basisretsakter. Men dette er tydeligvis ikke tilfældet her.
Her vil jeg også gerne påpege over for Rådets repræsentanter, at der f.eks. ved oprettelsen af Eurodac bevidst blev givet afkald på en officiel inddragelsesprocedure, og at medlemsstaterne udelukkende fik indflydelse gennem et uformelt net af teknikere. På den måde kunne vi alle spare både tid og penge og alligevel nå til et effektivt resultat. Samtidig har jeg tillid til Kommissionens faglige knowhow på dette område, der som den ansvarlige skal tage sig af udviklingen.
Jeg vil derfor foreslå medlemsstaterne, at de erstatter den unødige bureaukratiske kombination af forvaltnings- og forskriftsprocedure med en kombination af forvaltnings- og rådgivningsprocedure. Mindre kan ofte føre til mere!
Det andet problem er den retlige udvikling. Ganske vist besluttede medlemsstaterne allerede på regeringskonferencen i Amsterdam at integrere Schengen-konventionen i EU-lovgivningen, men fordi der ikke er enighed, er Schengen-informationssystemet omfattet af den tredje søjle. Men dataoplysninger om personer, der har indrejseforbud, hører uden tvivl under den første søjle. Dette er også årsagen til, at der i dag foreligger to initiativer fra det belgiske formandskab og Sverige.
Som Europa-Parlament tilstræber vi så vidt muligt at integrere Schengen og Schengen-informationssystemet som en helhed i den første søjle. Kun på den måde kan der sikres en hensigtsmæssig parlamentarisk kontrol. Jeg bifalder derfor meget det fremskridt, at udviklingen af Schengen II fra 2002 bliver finansieret over fællesskabsbudgettet. Men desværre undlader man i initiativet at nævne, at Kommissionens halvårlige situationsrapporter om udviklingen også skal forelægges Parlamentet. Det er vel ikke rimeligt, at EU's budgetprocedurer anvendes til finansiering af Schengen II, men samtidig bliver budgetlovgiveren, nemlig Parlamentet, ikke informeret om udviklingen. Selv om der er enighed om indholdet, skal der helt klart ske en forbedring på dette område. Ellers kan jeg kun støtte alle forslagene fuldt ud. Jeg vil gerne undskylde, at jeg er nødt til at gå om ca. 15 minutter - det er der også andre kolleger, der er - men der er møde i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Der skal vi også holde afstemning. Det er for så vidt ikke mangel på respekt over for Parlamentet!

Formanden
Mange tak, hr. ordfører. Vi kender godt til problemet med ophobning af møder og især det nævnte konkrete problem i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke Christian von Boetticher for hans indsats med de to betænkninger, som han har fremlagt. Jeg vil her gerne koncentrere mig om den anden, den, der vedrører Schengen-informationssystemet, som Europa-Parlamentet har fået i hænde, ikke fordi det afspejler nogen klar politisk vilje, men fordi der ikke kunne opnås enighed i Rådet om at bibeholde den mellemstatslige finansieringsform, og der derfor skulle findes en finansieringskilde i EU's budget. Dette er ikke atypisk for EU's institutioner, hvor tilfældigheder og ad hoc-løsninger i for høj grad sætter sit præg på vores arbejde.
Jeg vil gerne sige, at dette forslag om udviklingen af den anden generation af Schengen-informationssystemet, SIS II, kun bør accepteres som en indledende forberedelsesfase til den egentlige udvikling af systemet. En EU-finansiering vil ikke løse de problemer, der skiller os, hvad angår SIS' virksomhed. Ud over EU-finansiering er det, som jeg i september gjorde opmærksom på, da jeg her i Parlamentet forelagde min betænkning om Schengen, ganske afgørende, at Schengen-informationssystemet fra at være hemmeligt og mellemstatsligt bliver forvaltet under EU af et særligt organ. Der må samtidig oprettes ét samlet EU-informationssystem for de data, som de tre konventioner, Schengen, Europol og Customs, begrunder registrering af, idet de respektive data skal holdes klart adskilt. Kun på den måde kan vi sikre, at der forefindes den nødvendige beskyttelse af personoplysninger, på et rimeligt niveau og ens for alle borgere, og som overholder bestemmelserne herom i chartret om grundlæggende rettigheder.
Jeg vil sluttelig gerne nævne det forhold, at vi jo ved, at SIS kun er konciperet for maksimalt 18 medlemsstater, hvilket betyder, at det ikke kan overleve EU's kommende udvidelse, så vi derfor også af den grund er nødt til hurtigt at ændre systemet. Jeg håber da, at de fem år, som vi nu har foran os, vil være nok til at fremlægge et afbalanceret forslag efter de retningslinjer, som Europa-Parlamentet har stillet op.

Marinho
Hr. formand, Belgiens og Sveriges initiativ om udviklingen af den anden generation af SIS-systemet - der fordeler sig over to retsgrundlag, det ene EU-traktatens bestemmelser og det andet EF-traktatens forordning - vedrører de formål, som dette system skal tjene dels under den tredje søjles politisamarbejde og retlige samarbejde i kriminalsager og dels under den første søjle, hvad angår visum, asyl, indvandring og andre politikker i forbindelse med den frie bevægelighed for personer. Disse initiativer udgør de egentlige forudsætninger for den forberedende indsats, der er nødvendig for at skabe et nyt SIS II-system, og de skyldes, som det allerede er blevet pointeret, at visse medlemsstater har afvist den mellemstatslige finansiering, hvor så Kommissionen har vist sig villig til at påtage sig det politiske ansvar for at udvikle dette nye informationssystem i de kommende år.
SIS, der jo kun har været et fællesskabsanliggende siden 1999, er hurtigt blevet forældet. Det blev udarbejdet for 12 medlemsstater, men fungerer med 13 plus Island og Norge, og nu banker også Storbritannien og Irland på døren. I den foreliggende historiske sammenhæng er det et afgørende instrument til oplysninger om tredjelandsborgere og forsvundne eller stjålne genstande med henblik på kontrol ved de ydre grænser og andre steder på medlemsstaternes område. Med den forestående udvidelse og stående over for de udfordringer, som tilpasningen til nye teknologier udgør, samt de nye behov, som alle kan ane eksistensen af, må det nuværende system videreudvikles og dets modernisering finansieres af Fællesskabet. Den såkaldte anden generation af SIS-systemet viser sig nødvendig for at kunne afsløre trusler fra tredjelandsborgere, midlertidigt fængsle personer eftersøgt med henblik på udlevering, opspore forsvundne personer og rapportere om deres færden, overvåge farlige personer samt finde og tilbagelevere stjålne genstande. Jeg glæder mig over støtten fra ordføreren, Christian von Boetticher, der har udført et fremragende arbejde, og jeg tror, at afstemningen i morgen vil resultere i en tekst, hvor der vil være større enighed om Parlamentets holdning i denne sag. Hr. formand, kun finansiering via EU's budget kan give Schengen-reglernes nye status af fællesskabsanliggende den nødvendige sammenhæng, hvori det nuværende og fremtidige informationssystem indgår. Derudover vil de nye former for informationsudveksling og retssamarbejde online og in tempo kunne styrke EU-borgernes sikkerhed. Derfor, hr. formand, mener jeg, at vi ikke bør fortabe os i regnskabstekniske eller juridiske detaljer. Det er vigtigt, at SIS kommer videre, til gavn for borgerne i EU.

Watson
Hr. formand, vil også gerne lykønske ordføreren. Han har udarbejdet to fremragende betænkninger og yder et førsteklasses bidrag til arbejdet i det udvalg, som jeg har den ære at være formand for.
Jeg vil gerne ganske kort tale om den første af disse betænkninger, som omhandler den frie bevægelighed for personer. Det er meget vigtigt, at vi har et fælleseuropæisk retsområde, og at vi bestræber os på at udvikle det med samarbejde på det civilretlige område. Ordføreren påpeger korrekt problemerne på dette område og erkender, at udviklingen af et fælleseuropæisk retsområde forudsætter en høj grad af standardisering, der omfatter tilnærmelse og gensidig anerkendelse, hvilket også gjaldt det indre marked.
I den anden betænkning ser ordføreren på de problemer, der er opstået som følge af Schengen-informationssystemet, og på muligheden for at udvikle den anden generation af det, hvilket med al tydelighed er en forudsætning for udvidelsen. Det centrale Schengen-computersystem her i Strasbourg er den mest omfattende database i Europa og skal finansieres via budgettet. Desværre viser de belgiske og svenske initiativer, der foreslår en forordning om elementerne under den første søjle og en beslutning om elementerne under den tredje søjle, hvor tåbeligt det er stadig at operere med disse to søjler.
Især artikel 96, som omhandler data for personer med indrejseforbud, skal falde ind under første søjle. Den indeholder personlige oplysninger om 1,3 millioner mennesker og kommer til at indeholde langt mere med udvidelsen af EU.
Jeg vil afslutningsvis gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på Retsudvalgets betænkning sidste år, hvor der blev konstateret markante mangler i databeskyttelsen, data af ringe kvalitet og hindringer for personer, der ønsker at rette op på fejl. Det skal vi tage med i betragtning.

Kaufmann
Hr. formand, i stedet for at tale om godkendelse af en ny generation af Schengen-informationssystemet SIS II skulle vi hellere tale om de katastrofale virkninger ved det allerede eksisterende informationssystem. Jeg mener, det er en skandale, at et overvejende flertal af de personer, der er registreret i SIS, ikke bliver sigtet for at have overtrådt loven. På grundlag af en anmodning om anholdelse for at opnå udlevering er navnene på kun 11.000 personer gemt i disse computere. Men 780.000 indberetninger vedrører personer, der er blevet nægtet indrejse i samtlige EU-medlemsstater.
I henhold til artikel 99 i Schengen-gennemførelseskonventionen af 1990 kan SIS også benyttes til - som det hedder - at fremskaffe oplysninger, der er nødvendige for at forebygge en alvorlig trussel fra den pågældendes side eller andre alvorlige trusler. På grund af denne bestemmelse findes der navne på absolut hæderlige mennesker i SIS-computerne. På baggrund af disse oplysninger er der f.eks. udstedt uberettigede indrejseforbud for demonstranter i anledning af topmødet i Genova. Så længe det fungerer på denne måde, kan vi i hvert fald ikke gå ind for en videreudvikling af Schengen-informationssystemet.

Turco
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. von Boetticher for hans arbejde, men jeg vil også takke de kolleger, der talte efter ham, for deres indlæg. Jeg vil gerne takke ordføreren for det, som det er lykkedes os at opnå ved hjælp af Parlamentets arbejde. Efter vores mening mangler der dog en væsentlig ting, nemlig den demokratiske kontrol. Endnu en gang skal vi stille os tilfredse med at tage en fællesskabsfinansiering i brug - sådan som hr. Marinho sagde - for også at have mulighed for at udtale os. Vi er til gengæld af den opfattelse, at det arbejde, som Det Europæiske Råd bliver ved med at udføre, er et dårligt stykke arbejde, og det er desuden et arbejde, som dels består af en forøgelse af databaserne og dels af en forøgelse af informationerne. Foruden SIS har vi som bekendt Europols database, Eurodacs database - der ganske vist er revideret - og sådan fortsætter det lige indtil den næste database, som kommer til at indeholde strafferegistrene til brug for Eurojust.
SIS har hidtil været en stor beholder af informationer og meddelelser om personer og ting. Systemet indeholder oplysninger, som hver enkelt medlemsstat har indført på baggrund af love og forskellige kriterier, og brugen heraf var mulig på flere ansvarsniveauer. Blandt de mulige fejl, der allerede er sket, behøver man blot at nævne tilfældet med den amerikanske statsborger, der blev anholdt i Belgien, fordi han havde mistet sit pas, men som i SIS-systemet blev anset for at være pastyv. Man nævnte også hændelserne i Genova. Tusindvis af mennesker var blevet registreret i SIS efter begivenhederne i Göteborg, men det fik det italienske politi ingen glæde af.
Vi mener i bund og grund, at der ikke alene bliver flere stater, som lægger oplysninger ind i denne database, men at der rent faktisk også bliver flere oplysninger. Endelig er vi af den opfattelse, at en fuldstændig kontrol er forenelig med retsstatsprincippet, sådan som det allerede er blevet sagt.

Keßler
Hr. formand, jeg vil gerne ønske min kollega, hr. von Boetticher, tillykke! Jeg taler om det europæiske civilretlige område. Da Amsterdam-traktaten trådte i kraft, overgik det civilretlige samarbejde fra den tredje til første søjle. Siden da har De Europæiske Fællesskaber udarbejdet et ambitiøst arbejdsprogram inden for det civilretlige samarbejde. En grundig undersøgelse af Grotius-programmet har vist, at der er behov for en yderligere generel ramme for aktiviteter på dette område. Den nye ramme gør det muligt at videreføre de aktioner, der allerede finansieres via Grotius-programmet.
Jeg bifalder meget Kommissionens forordningsforslag, der skal skabe et retsgrundlag for finansiering af aktiviteter inden for det civilretlige samarbejdsområde over EU's budget. For første gang vil aktivitetsrammen give mulighed for også at yde økonomisk støtte til europæiske ikke-statslige organisationer, forudsat at der er tale om almennyttige organisationer, som har til formål at fremme det retlige samarbejde.
Det skal hilses meget velkomment, at alle disse aktiviteter vil være tilgængelige for ansøgerlandene og tredjelande. Ordføreren har foreslået, at kravet reduceres til en tredjedel af medlemsstaterne, hvilket udvalget har godkendt, og det er realistisk og fremsynet, navnlig på baggrund af den forestående udvidelse i perioden frem til 2006. Den foreliggende forordning gælder ikke i Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige. Aktører inden for retsvæsenet fra disse lande kan dog foruden aktører fra ansøgerlandene og andre lande deltage i projekterne.
Begrebet "aktørerne inden for retsvæsenet" har en helt anden betydning i denne forordning end i direktivet om hvidvaskning af penge. For så vidt vil en definition i henhold til en endelig liste, som ordføreren har foreslået, i dette tilfælde hæmme den fremtidige fleksibilitet i forbindelse med bestemmelsen og begrænse dens anvendelsesområde. Dette gælder navnlig, fordi det er vanskeligt at lave korrekte oversættelser til alle Fællesskabets sprog, uden at begreberne for det pågældende retsvæsen får en anden betydning, især da der fremover kan forekomme varianter af begreberne inden for retsområdet i visse medlemsstater, som så vil være udelukket fra at deltage. Derfor går jeg ikke ind for, at der skal være en liste over disse aktører.

Schröder, Ilka
Hr. formand, kære kolleger, hvad er det nu, der skal opnås med Schengen-informationssystemet? Målsætningerne er et forbedret samarbejde på politiområdet inden for strafferet, en harmonisering af migrations- og visumpolitikken og kontrol med den frie bevægelighed for personer. Men denne kontrol retter sig i særlig grad mod migranter, der slet ikke har nogen - eller så godt som ingen - muligheder for at rejse legalt ind i EU, og desuden flygter mange i stort antal fra situationer, som EU om end ikke alene så dog har været med til at skabe. Men som mange allerede har nævnt i dag, er systemet rettet mod borgere, der ikke er velsete, fordi de f.eks. i anledning af topmøder har ønsket at give udtryk for deres utilfredshed med EU's politik, der er præget af lockout og kapitalisering af væsentlige dele af tilværelsen.
Dermed fremgår det også tydeligt, hvad denne ajourføring af Schengen-informationssystemet går ud på. Det handler på den ene side om en effektiv udnyttelse af de teknisk og geografisk set mulige overvågningsmodeller. Samtidig vil EU - netop fordi mulighederne er til stede - naturligvis også sørge for, at de kan udnyttes. Men for det andet handler den tekniske ændring i disse forslag også om at gøre den hidtidige overvågningsstruktur perfekt, og derfor er finansieringen af denne perfektionering også nødvendig. Og her - på det punkt må jeg modsige min kollega hr. Turco - ville en demokratisk kontrol efter min mening slet ikke ændre noget ved dette projekt.
Jeg mener ikke, at man ud fra et venstreorienteret synspunkt kan støtte dette forslag. De grundlæggende frihedsrettigheder opfylder nogle helt forskellige funktioner inden for kapitalismen. Men pragmatisk set sikrer de et minimum af beskyttelse for borgerne over for staten. I den nuværende situation er det sådan, at de fleste begrænsninger af de grundlæggende rettigheder ...
(Formanden afbrød taleren)

Karamanou
Hr. formand, som bekendt har det nuværende Schengen-informationssystem fungeret siden 1995, mens det først blev et fællesskabsinstrument i 1999 som et resultat af en integrering af det daværende Schengen-system i EU gennem Amsterdam-traktaten. Dets identitet med Fællesskabet betyder derfor, at enhver foreslået udvidelse af det skal grundfæstes gennem de samme lovbestemmelser, som regulerer dets oprettelse og funktion, og det gælder også enhver udvidelse af dets beføjelser, så det bliver underlagt fuld, demokratisk kontrol af de ansvarlige organer, sådan som også mine kolleger gav udtryk for før.
Den nuværende situation, der kræver, at man træffer yderligere foranstaltninger for at sikre borgerne, og det nuværende informationssystems tilsvarende svagheder må ikke føre til, at man indfører potentielle, ulovlige undtagelser eller udvidelser af dets beføjelser. Det er nødvendigt, at den foreslåede lovramme afklarer visse kritiske spørgsmål.
Den fælles kontrolmyndighed, der blev oprettet gennem Schengen-konventionen, skal bidrage til at sikre fysiske personer mod registreringen af data af privat karakter. Det er blevet pålagt denne myndighed hvert år at udarbejde en rapport om det eksisterende systems arbejde. Den skal bl.a. også indeholde en systematisk undersøgelse og analyse af de nye data, der skal oprettes i forbindelse med udviklingen af det nye system. Samtidig bør Europa-Parlamentet intensivere sit arbejde med et effektivt tilsyn med systemets nye funktioner og kræve at modtage regelmæssig information om den udvikling, det gennemgår. Det skal i den forbindelse betones, at Rådet kun en enkelt gang har orienteret Europa-Parlamentet om den bredere anvendelsesramme for Schengen-konventionen med det resultat, at sidstnævnte ikke har fået noget kendskab til spørgsmål, der direkte vedrører borgernes frie og uhindrede mobilitet eller den måde, kontrollen af Unionens grænser udføres på.
Endelig skal jeg også nævne behovet for, at der oprettes et fælles informationssystem, som skal bestå af et samlet elektronisk netværk, så man opnår åbenhed omkring lagring, forvaltning og anvendelse af oplysningerne.

Alyssandrakis
Hr. formand, Schengen-informationssystemet, der har fungeret siden 1995, er blevet anvendt og anvendes stadig sammen med Europol som et instrument til at lette euroundertrykkelsen, til at opbygge en overvågning af mistænkelige personer, bekæmpe modstandsbevægelser og politisk ulydige og udradere indvandrere, der kommer til Europa for at finde en plads i solen. Det er blevet anvendt intenst, hver gang der har været organiserede folkelige aktioner mod de valg, der kun tjener EU's interesser, i Nice, Göteborg og Genova.
For en måned siden drøftede Europa-Parlamentet en interessant betænkning, hvor ordføreren omtalte meget afslørende oplysninger om den vilkårlighed og utroværdighed, hvormed man behandler de personlige data, der er registreret. Nogle få dage efter skyndte EU sig at stille disse oplysninger til rådighed for USA for at lette dets arbejde med at kvæle enhver modstandsstemme over hele jorden og starte en ny, imperialistisk krig under påskud af at ville bekæmpe terrorisme. Og som om det ikke var nok, så gav De 15 i EU ved det sidste ekstraordinære europæiske topmøde USA hæmningsløs adgang til alle de europæiske kilder og arkiver.
Schengen-systemet - hvad enten det er førstegenerations- eller andengenerationsudgaven, vi forhandler i dag - er en del af repressionsmekanismen og følgelig er dets afskaffelse et objekt for de folkelige bevægelsers kamp.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil begynde med den første von Boetticher-betænkning om et civilretligt samarbejde.
Faktisk har vi siden Amsterdam-traktatens ikrafttræden haft en yderst ambitiøs dagsorden for civilretligt samarbejde. F.eks. vil jeg sige, at Rådet inden for de sidste to år allerede har godkendt fem forordninger på dette område, og at to andre forslag er under forhandling. To nye lovforslag er i øjeblikket under udarbejdelse i Kommissionen.
Målet med dette forslag er at bidrage til skabelsen af et europæisk civilretligt område. Det drejer sig ikke om at foreslå et nyt handlingsprogram, men om at bidrage til en succesfuld iværksættelse af de eksisterende handlingsplaner på området, især af Tampere-konklusionerne.
Derfor sigter den støtte, som vi foreslår, ikke blot mod samfinansiering af projekter, der gennemføres af institutioner og offentlige og private organisationer i medlemsstaterne, men også mod finansiering af Kommissionens aktioner som f.eks. aktioner til sikring af en ordentlig gennemførelse af fællesskabsretten på det civile område, som jeg er overbevist om, at borgerne vil nyde godt af.
Jeg er meget tilfreds med hr. von Boettichers positive modtagelse af vores forslag, og jeg ønsker ham tillykke med hans fortrinlige betænkning.
Hvad angår ændringsforslagene, godkender Kommissionen fire af de seks forslag til ændringer. Jeg taler om ændringsforslagene til de to nye punkter, der er foreslået af Budgetudvalget, det punkt, der er foreslået af Retsudvalget, og ændringsforslaget om introduktion af en definition på begrebet "aktører inden for retsvæsenet".
Hvad angår ændringsforslaget om de særlige målsætninger for rammeprogrammet, foretrækker jeg at bibeholde Kommissionens oprindelige forslag, fordi det ligger tættere op ad de målsætninger, som er fastlagt i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere.
Hvad angår ændringsforslag 5, forstår jeg godt ordførerens argument, men jeg tror, at det at fastsætte en krævende grænse for ikke-statslige organisationer også er en metode til at skabe sande europæiske organisationer på området. Og jeg tror, at den grænse, vi har foreslået, er en grænse, der bliver ved med at være realistisk, også med henblik på EU-udvidelsen. I øvrigt har flere ikke-statslige organisationer allerede en ret betydelig størrelse og omfatter et meget stort antal ansøgerlande.
Hr. formand, hvad angår den anden betænkning om Schengen-informationssystemet, tror jeg, at den er et nøgleelement i Schengen-områdets funktion. Nødvendigheden af at udvikle et andengenerations-SIS er allerede blevet accepteret for flere år siden. Denne nødvendighed hænger frem for alt sammen med begrænsningerne i det nuværende SIS. Systemet er kun bygget til at integrere 18 lande. Derfor kræver Unionens udvidelsesperspektiv, at man udvikler et andengenerations-SIS, der gør det muligt at opnå fuld integration af nye medlemsstater. Uden SIS II får vi ikke de rette betingelser for at fjerne kontrollen ved de indre grænser i de nuværende EU-ansøgerlande.
De to initiativer, som De i dag skal stemme om, bekræfter, at Europa-Parlamentet og Kommissionen fremover har en skærpet rolle i forhold til udviklingen af SIS II, hvad enten det er i denne indledende finansieringsfase eller i fastlæggelsen af systemets fremtidige opbygning og konkrete funktion.
Disse to initiativer placerer sig i lige linje med konklusionerne fra RIA-Rådet sidst i maj i år om en finansiering af udviklingen af SIS II over fællesskabsbudgettet fra 2002.
I henhold til de to initiativer, der sigter mod at nedsætte et udvalg, som skal hjælpe Kommissionen med udviklingen af SIS II, vil Europa-Parlamentet blive holdt systematisk informeret om de igangværende projekter via Parlamentets institutionaliserede informationsmekanismer inden for rammerne af komitologien.
Jeg vil gerne understrege, at der på Kommissionens opfordring er medtaget et beløb til udvikling af SIS II i budgetforslaget for 2001 som en forberedende aktion. Eftersom det drejer sig om en udvikling af den forberedende aktion og i henhold til reglerne for budgetforvaltning, har Kommissionen ikke rigtigt brug for et retsgrundlag for sine foreløbige udgifter, men Kommissionen er helt bevidst om, at den ikke kan udvikle SIS II uden at gøre brug af medlemsstaternes erfaring med det nuværende SIS, og hvordan det fungerer. Denne erfaring er virkelig uomgængelig, og fastlæggelsen af en komitologi bringer en strukturel og veletableret løsning, der skal hjælpe Kommissionen i dens nye ansvarsområder i forbindelse med udviklingen af SIS II.
Men selv om princippet om nedsættelse af et udvalg, der skal hjælpe Kommissionen, er acceptabelt, ville vi have foretrukket et komitologisystem, der er baseret på nedsættelse af et rådgivende udvalg og et forvaltningsudvalg.
Kommissionen glæder sig over hr. von Boettichers ændringsforslag på dette område, og jeg håber, at de vil blive godkendt på plenarmødet.
Kommissionen er ligeledes klar til at støtte Europa-Parlamentets ændringsforslag om fremsendelse af Kommissionens halvårlige beretning om SIS II-udviklingsprojekterne ikke blot til Rådet, men også til Europa-Parlamentet. Det er ikke kun gennemsigtighedsprincippet, der taler til fordel for dette, men også den rolle, som Europa-Parlamentet bliver bedt om at spille inden for rammerne af de lovgivende foranstaltninger, der er nødvendige for udviklingen af SIS II, og som kræver, at Europa-Parlamentet er fuldt informeret om de igangværende projekter. For i realiteten omhandler de to initiativer, som er genstand for vores meningsudvekslinger i dag, først og fremmest de tekniske opgaver med henblik på fastlæggelsen af SIS II. Denne fastlæggelse kræver ligeledes, når tiden er inde, vedtagelse af lovgivende foranstaltninger baseret på de rette retsgrundlag i traktaterne, hvilket vil blive genstand for en høring i Europa-Parlamentet. Disse lovgivende foranstaltninger bør definere alle de centrale elementer i SIS II, det vil sige f.eks. systemets formålsbestemthed, hvilke datakategorier der skal medtages, databeskyttelse inklusive kontrol via en fælles kontrolmyndighed og forvaltningen af det fremtidige operationelle SIS II, herunder hr. Coelhos spørgsmål om, hvorvidt man skal skabe et agentur eller ej.
De punkter, jeg lige har understreget, vil, når tiden er inde, blive genstand for en anden forhandling, som baseres på resultaterne af en gennemførlighedsundersøgelse, som Kommissionen vil iværksætte i begyndelsen af 2002.
Det er således ikke, fordi Kommissionen er uenig i indholdet af ændringsforslagene om disse punkter, at den ikke kan stemme for dem i dag, men det forekommer mig blot at være forhastet at behandle dem inden for rammerne af to initiativer, der udelukkende sigter mod at finansiere udviklingen af SIS II. Vi får lejlighed til at drøfte disse temaer senere og, når tiden er inde, træffe afgørelsen på basis af lovforslag.
Tillad mig at slutte af med følgende positive konstatering: Udviklingen af SIS II er et arbejde, der vil optage os i de kommende år, og som skal afsluttes inden for en rimelig frist for at give de nye medlemsstater mulighed for at blive indlemmet i det og således skabe betingelserne for deres deltagelse i vores fælles område uden grænser.
Vedtagelsen af Deres udtalelse i dag inden for tre måneder efter fremsendelsen af de to initiativer beviser Europa-Parlamentets, Retsudvalgets og ordførerens vilje og evne til at bidrage til den hurtigst mulige gennemførelse af SIS II. Det glæder mig.

Offentlig deltagelse i forbindelse med miljøprogrammer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0321/2001) af Korhola for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF (KOM(2000) 839 - C5-0027/2001 - 2000/0331(COD)).

Korhola
Hr. formand, det forelagte direktiv handler om direktiv om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet. Det er den anden søjle i lovgivningen med henblik på Fællesskabets ratificering af Århus-konventionen af 1998. Jeg vil gerne sige tak for, at mit betænkningsudkast er modtaget med stor og enstemmig støtte på mange vigtige punkter. Betænkningen har imidlertid også vækket politisk entusiasme. Ved hjælp af den skal vi finde en balance på mellem den ene side at sikre muligheden for bred offentlig deltagelse og på den anden side at undgå chikane for at forhale sagen. Opgaven er ikke nem, specielt når Kommissionens grundlæggende forslag har en meget indviklet struktur.
Afstemningen i forrige uge i Udvalget om Miljø, Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik førte til et ærgerlig ulogisk slutresultat, som nu ved plenarmødet skal ændres for at rette op på forlegenheden, hvad Parlamentets rygte angår. Den betænkning, der blev vedtaget i udvalget, indeholder virkeligt anstødelige elementer. Jeg føler selv, at udgangspunktet foreslået af mig og dets praktiske følger ikke er nået at blive tilstrækkelig forhandlet og forstået. Jeg foreslog, at adgang til informationer og offentlig høring gælder al offentlighed, men jeg begrænsede retssikkerheden efter beslutningstagning til kun at gælde den del af offentligheden, hvis rettigheder den vedtagne beslutning krænker. Det var kun på dette punkt, at støtten fra Parlamentets større grupper, som jeg havde ønsket, udeblev. Jeg ville gerne indlede en høringsfase for offentligheden, fordi det logisk er besynderligt, at en myndighed i forvejen bliver nødt til at udelukke den del af offentligheden, som sagen drejer sig om. Hvordan kan myndigheden vide, hvem og hvorledes sagen rammer, før den har hørt offentligheden om dette? Og hvis myndigheden ved det, er det helt unødvendigt at høre offentligheden. Den form for udelukkelsesmetode er besynderlig med henblik på den offentlige deltagelse i beslutningstagningen, og der spildes også unødvendig tid og energi hos selve myndigheden.
Fordi kollegerne har været bange for, at mit udgangspunkt betyder, at enhver kan sagsøge myndigheden, vil jeg påpege, at sagen netop er omvendt. Det sker navnlig i Kommissionens version, hvor myndigheden pålægges krævende pligter. I mit forslag gives kun ret til appel til dem, hvis rettigheder beslutningen krænker, så retten til appel bevidst ikke bliver udnyttet til chikane. At have mulighed for at kommentere sagen medfører ikke automatisk ret til appel.
Kommissionens forslag begrænser muligheden for offentlig deltagelse i alle faser for offentligheden, som berøres af sagen. Jeg mener stadig, at Kommissionens forslag desangående er uheldigt, fordi det i praksis vil medføre, at myndighedernes arbejde vanskeliggøres. Det er meget besværligt for myndighederne at redegøre for, hvem sagen berører, inklusive alle ngo'er, der ifølge Kommissionens forslag altid er parter i sagen. At mislykkes med eller forsømme dette giver altid grund til sagsøgning. I den af Kommissionen foreslåede form kan reglerne misbruges - også til at forhale projektet.
Mit forslag er usædvanligt på den måde, at det samtidig giver mulighed for, at både interesserede borgere og berørte myndigheder og de parter, som projektet drejer sig om, retsindigt kan tage del i sagen. Det kan være, at der endnu rettes op på den, når medlemsstaterne skal spekulere nærmere over, hvordan den skal håndhæves i praksis. Jeg synes, at det, som jeg lige har forklaret, er vigtigt for alle parter, der har noget med direktivet at gøre.
Heldigvis er mange anliggender, der er vigtige for Århus-konventionen, blevet positivt modtaget. Jeg har først og fremmest ønsket en strømlinet praksis ved at harmonisere procesbestemmelser i forskellige direktiver. Således bliver det nemmere for borgerne at vide, hvordan proceduren er, og det er mindre besværligt for myndighederne at rådgive borgerne. Procedurerne i kommissionsforslaget er en smule varierende, og derfor er det svært at vide, hvad man skal foretage sig i de enkelte tilfælde.
Desuden har jeg indført nogle formål, som er i overensstemmelse med Århus-konventionen, og som Kommissionen har udeladt eller glemt i sit forslag. På den måde overholder betænkningen bedre konventionens ånd og formål. I særdeleshed drejer det sig om Århus-konventionens artikel 6, punkt 5, og artikel 8, de vigtige principper i aftalen er specielt angivet i artikel 8. Jeg vil også gerne takke for udtalelserne fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik og Udvalget om Andragender. De var opmuntrede og bakkede op om mit arbejde i Miljøudvalget. Ligeledes har samarbejdet med Kommissionen og ikke mindst Rådet været konstruktivt og lover godt med hensyn til andenbehandlingen af betænkningen.

Lambert
Hr. formand, vi vil gerne takke fru Korhola for hendes arbejde med dette komplekse dokument. I Udvalget for Andragender vedrører en lang række andragender netop de direktiver, som er angivet i denne vigtige betænkning. Det står klart, at offentligheden ønsker deltagelse, de vil informeres, og de vil have information i god tid om særlige forslag. Vi modtager ofte klager fra offentligheden over manglen på information, at den kommer sent, den er ufuldstændig, og den er svær at forstå. Vi har ofte i kraft af de andragender konstateret, at der er en række medlemsstater, som har været meget dårlige til at omsætte de direktiver, der nævnes her, og vi har som følge heraf oplevet retssager.
Udvalget var overhovedet ikke i tvivl. Vi ønsker den bredest mulige definition af "offentlig". På baggrund af de sager, vi modtager, kan vi konstatere, at det ikke kun omfatter miljøorganisationer eller de mennesker, der bor i et direkte berørt område. Det er bl.a. små virksomheder og fiskere, der har ment, at særlige ordninger berører dem, og de er derfor interesserede parter.
Vi finder det også vigtigt, at der ses på det politiske område, da et af de spørgsmål, vi ofte bliver stillet, er: "Hvad er omfanget af foreslåede udviklingsplaner i en bredere kontekst?", især når de er tilknyttet EU-politikken, f.eks. udgifter i forbindelse med den fælles landbrugspolitik og strukturfondene. Vi mener også, at folk ønsker adgang til ressourcer for at kunne forstå den information, de modtager. Udvalget modtager med mellemrum klager, som skal resultere i en vurdering af indvirkningen på miljøet, da organisationerne mangler ressourcer til fuldt ud at deltage i planlægningen, og det er vigtigt, at vi ser på det, især i medlemsstaterne.

Sacconi
Hr. formand, vi er enige om, at offentlighedens fulde og effektive deltagelse i beslutningsprocessen på miljøområdet er nødvendig. Den gør det muligt for borgerne at give udtryk for synspunkter og bekymringer, der kan være vigtige for de beslutninger, der skal træffes, og den gør det muligt for beslutningstagerne at tage højde for disse synspunkter og bekymringer. Dette har igen den virkning, at det øger beslutningsprocessens ansvar og gennemsigtighed, og at det er med til at gøre offentligheden lydhør over for miljøspørgsmålene.
Sådan som det blev sagt, blev betydningen af, at man i højere grad fremmer offentlighedens deltagelse, allerede anerkendt på internationalt plan med Århus-konventionen. Det direktiv, vi skal stemme om i morgen, tager sigte på at tilpasse fællesskabsretten til bestemmelserne i denne konvention og bane vejen for dens ratificering i Fællesskabet. Man sikrer borgernes fulde deltagelse lige fra de første faser i beslutningsprocessen, ikke mindst når det gælder udarbejdelsen af planer og programmer, den procedure, der er forbundet med vurderingen af indvirkningen på miljøet, forebyggelsen og den fuldstændige reduktion af forureningen.
I den forbindelse vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med, at Miljøudvalget har medtaget nogle nye bestemmelser med klare henvisninger til, at informationen også skal udbredes via internettet. Et aspekt af afgørende vigtighed er, at udelukkende den berørte offentlighed og de berørte borgere eller grupper, herunder ngo'erne, har ret til at fremsætte betragtninger og afgive udtalelse, og de har endda mulighed for at klage til en retsinstans.
Selv om jeg bifalder nogle af ordførerens andre ændringer af teksten, er jeg ikke enig i hendes forslag om at udvide denne deltagelsesret til at omfatte alle borgerne uden begrænsninger. En udvidet og forvirret definition af borgerne risikerer at give anledning til misfortolkninger og hindre den korrekte gennemførelse af et projekt. Jeg støtter derimod definitionerne i udvalgets forslag, hvor begrebet "berørt offentlighed" klart defineres som den eneste offentlighed, der har ret til at fremsætte betragtninger og afgive udtalelse til den kompetente myndighed, før der træffes en beslutning på de områder, der falder ind under dette direktiv, og som den eneste offentlighed, der har ret til eventuelt at klage.

Paulsen
Hr. formand, ærede kolleger, allerede for nogle måneder siden behandlede vi en aldeles udmærket betænkning af Korhola, som handlede om offentlig adgang til miljøinformation. Denne gang beskæftiger vi os med emnet offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet.
Fælles for disse betænkninger er, at Kommissionens forslag er baseret på den såkaldte Århus-konvention. I henhold til artikel 8 i denne konvention skal hvert land tilstræbe, at offentligheden på et tidspunkt, hvor det stadig er muligt at påvirke beslutningerne, skal have en effektiv mulighed for at deltage i offentlige myndigheders arbejde med sådanne regler.
I henhold til artikel 9 i samme konvention forpligter landene sig - hvilket jeg vil understrege - til inden for rammerne af hvert lands nationale lovgivning at give den berørte offentlighed mulighed for at få gyldigheden af myndighedernes beslutninger prøvet ved en domstol.
For mig som liberal er det en selvfølge, at de beslutninger, som træffes, og de forslag, som udarbejdes af de offentlige myndigheder, i størst mulig udstrækning skal gøres tilgængelige for enhver, som er interesseret og berørt. Alt andet ville være utænkeligt i et demokrati.

Evans, Jillian
Jeg vil gerne lykønske ordføreren med denne vigtige betænkning, hvor et afgørende element er definitionen af deltagelse, som sikrer, at folk kan have indflydelse på planer og programmer på forskellige stadier i processen og modtage ordentlig feedback, så de ved, at de spørgsmål, de rejser, undergår en seriøs behandling. Det er vigtigt, at høringen ikke begrænses på en måde, der i praksis gør den betydningsløs - eller med andre ord, at myndighederne kan definere de mennesker, som berøres, og at de er de eneste, som høres.
Der er en sag i Swansea i min valgkreds, hvor en lokal myndighed opfører en forbrændingsanstalt på grænsen mellem to amter og har afholdt en høring af borgerne i det ene amt, men ikke af borgerne i det andet, der bor tættere på, og som vil være mere berørt. De protesterer derfor kraftigt mod planerne. Denne lovgivning kan hindre, at sådanne situationer opstår, og den giver lige så vigtigt offentligheden adgang til en ajourføringsprocedure. Jeg anmoder derfor om, at min gruppes ændringsforslag, som styrker betænkningen i overensstemmelse med Århus-konventionen, støttes.

Bernié
Hr. formand, at slå til lyd for gennemsigtighed og offentlighedens deltagelse i udviklingen af visse miljøplaner og -programmer er en prisværdig målsætning, som vi tilslutter os fuldt ud. Derimod rejser betænkningen nogle realitetsproblemer, nemlig først og fremmest den eventuelle overlapning af tekster, der lægger op til offentlighedens deltagelse, herunder især direktiverne om miljøpåvirkningsundersøgelserne, forebyggelse og reducering af forureningen, og for det andet ratificeringen af Århus-konventionen. Sidstnævnte blev underskrevet af Fællesskabet og samtlige medlemsstater, men er kun blevet ratificeret af Italien og Danmark. Den gælder derfor ikke! Betænkningen skal ikke være Unionens mulighed for via et direktiv at træde i stedet for medlemsstaternes vilje til at være forbundet gennem en international aftale.
I øvrigt forekommer tilføjelsen af miljøpolitikker til planer og programmer mig at være forhastet på dette stadium, hvor vi netop venter på ratificeringen af Århus-konventionen.
Der er også begrebet "den berørte offentlighed", som vi stiller os positivt over for for ikke at udvide tekstens anvendelsesområde uforholdsmæssigt. Ikke desto mindre bør de to begreber "offentlighed" og "den berørte offentlighed" kunne fungere sammen, således at det er op til medlemsstaterne at beslutte, hvilket høringsniveau de finder mest passende. I tilfælde af f.eks. grænseoverskridende projekter ville det være fornuftigt at udvide høringen til hele offentligheden.
Vi støtter ændringsforslag 30, 31 og 32.
Endelig mener vi ligesom Kommissionen, at det ville være på sin plads at definere de nødvendige minimumsbetingelser for at sikre en effektiv deltagelse af offentligheden og overlade det til medlemsstaterne i overensstemmelse med nærhedsprincippet at fastlægge detaljerne i de praktiske bestemmelser.

Moreira Da Silva
Hr. formand, kære kolleger, et af de almindeligst fremførte klagemål fra borgernes side skyldes deres beskedne rolle i det repræsentative demokrati. Borgerne beklager sig over, at de nok har ret til at stemme med jævne mellemrum, men at de ikke har en tilsvarende ret til at deltage i de institutioners daglige virksomhed, som de vælger, og dét såvel på europæisk, nationalt, regionalt som på lokalt plan. Det er netop på miljøområdet, hvor den folkelige utilfredshed mest er kommet til udtryk, eftersom de borgere, der - ofte med rette - er uenige i de trufne beslutninger, ikke har andre muligheder for at vise dette end at demonstrere i gaderne eller henvende sig til domstolene.
Denne utilfredshed vokser eksponentielt, når mange af de projekter, der har uheldige følger for miljøet, finansieres af den fælles landbrugspolitik eller strukturfondene. Det er derfor meget vigtigt, at Kommissionen efter Århus-konventionen har lovgivet om offentlig adgang til miljøoplysninger, deltagelse i visse planer og domstolsadgang. En større offentlig deltagelse vil ikke blot øge legitimiteten i de beslutninger, som vores institutioner træffer, men også deres kvalitet.
Hvad angår dette forslag om offentlig deltagelse i udarbejdelsen af planer og programmer på miljøområdet, takker jeg ordføreren for det arbejde, som hun har udført, og især for, at hun gennem diverse ændringsforslag har søgt at udvide borgernes rettigheder og fjerne nogle uklarheder. Der er imidlertid et punkt, hvor jeg ikke er enig med fru Korhola, idet høring af offentligheden kun lader sig gøre, hvis begrebet offentlighed ikke er for vagt. Jeg foretrækker derfor Kommissionens tekst, der definerer den af et givet projekt berørte offentlighed som den, der skal høres, og ikke ordførerens bredere og derfor også vagere definition af offentlighed.

Blokland
Hr. formand, ligesom Kommissionen mener jeg, at virkelig offentlig deltagelse i beslutningsprocesser om miljø har fordele. Offentligheden får nemlig lejlighed til at give udtryk for sin mening og eventuelle bekymring. Beslutningstagerne sættes i stand til at tage hensyn hertil, når de træffer beslutninger. Kort sagt vil det medvirke til, at beslutningsprocessen gøres gennemsigtig, og at resultatet, nemlig planerne og programmerne, accepteres.
Udvidelsen til også at omfatte politikker, således som ordføreren foreslår, går imidlertid et skridt for langt, i betragtning af at dette er utilstrækkeligt konkret for offentlig deltagelse. Samtidig falder området "politik" ikke ind under det nuværende direktivs anvendelsesområde, "vurdering af indvirkningen på miljøet". Det foreliggende direktiv opstiller som mål, at de grundlæggende procedurer vedrørende offentlig deltagelse er konsistente i alle medlemsstater og anvendes på samme måde inden for Fællesskabet. Det er imidlertid også en minimumsforpligtelse. Ved gennemførelsen vil det vise sig, at der alligevel er forskelle mellem medlemsstaterne.

Santini
Hr. formand, sådan som mange af talerne allerede har sagt, ligger der nogle yderst prisværdige hensigter bag denne betænkning, og det gælder navnlig hensigten om at give borgerne mulighed for at komme til orde i miljøbestemmelsernes udarbejdelsesproces. Dette emne blev allerede drøftet på plenarmødet i marts, og allerede dengang viste det sig, at lydhørheden over for metoderne og over for denne deltagelses betydning var forskellig på medlemsstaternes forskellige breddegrader, om man så må sige. De nordiske lande er nemlig anderledes lydhøre over for denne form for inddragelse og mulighed for deltagelse end de central- og sydeuropæiske lande.
Ordføreren - som naturligvis er vant til forholdene i sit land, der måske er længere fremme i sin demokratiske udvikling end andre lande - foreslår en deltagelse, der viser sig at være alt for ufleksibel og streng, og som i den sidste ende risikerer at forsinke eller ligefrem hindre og lamme visse beslutningsprocesser, hvor der aldrig vil være fuldstændig konvergens mellem det direkte demokratiske grundlag og den såkaldte myndighed, det vil sige den forvaltning, der skal administrere disse problematikker. Denne myndighed skal således klart tage højde for alle kravene og alle bemærkningerne, også fra dem, der ønsker at bygge, drive handel og iværksætte turisme-, sports- og kulturforanstaltninger - det vil sige fritidsforanstaltninger - i miljøet.
Eftersom denne anden forhandling omfatter spørgsmål og emner, der vedrører lovmæssigheden og adgangen til retsorganer, også i tilfælde af eventuelle klager, er det nødvendigt at gøre det meget klart og utvetydigt, hvilken betydning de forskellige roller har, og således hvem aktørerne er, og hvilke muligheder de har for at udtale sig. Man nævnte Århus-konventionen, som vi alle er enige i, men den er ikke nogen bibel. Selv med Århus-konventionen skal der nemlig tages højde for en sund subsidiaritet og for skikkene, vanerne og det direkte demokratis deltagelsesniveau i de forskellige lande.
Jeg vil dog gerne rose ordføreren, som har lagt sin sjæl i dette arbejde, men som jeg sagde i starten, er det måske nødvendigt med nogle få tilpasninger til de forskellige breddegradder.

Bolkestein
Hr. formand, lad mig starte med at sige, at dette forslag omhandler anden søjle i denne konvention, som indebærer offentlig deltagelse i beslutningsprocesser på miljøområdet. Ud over dette forslag om adgang til miljøoplysninger inkorporerer andre dele af fællesskabslovgivningen allerede princippet i Århus-konventionen. Kommissionen sikrer, at elementerne i Århus-konventionen indarbejdes i alle fremtidige forslag. Offentlig deltagelse skal være en fuldstændig integreret del af beslutningsprocesser, der vedrører miljøområdet. For at nå det mål skal vores forslag være nemme at omsætte i praksis, så de nemt kan gennemføres i de forskellige administrative systemer i medlemsstaterne.
Spørgsmålet om, hvorvidt deltagelse i beslutningsprocessen bør være rettet mod offentligheden som helhed eller "den berørte offentlighed", er et centralt punkt og er blevet nævnt af flere medlemmer. Kommissionen foreslår i overensstemmelse med Århus-konventionen at sikre, at offentligheden som helhed informeres fuldt ud om udviklingsplaner, der kan berøre dem, samtidig med at de, der har en interesse i eller sandsynligvis berøres af udviklingen, det vil sige "den berørte offentlighed", får ret til at deltage i beslutningsprocessen. Nogle af ændringsforslagene og afgjort noget af det, medlemmerne netop har sagt, synes at antyde, at både konventionen og Kommissionen bevidst begrænser borgernes rettigheder ved at bruge definitionen "den berørte offentlighed", men lad mig påpege, at det bestemt ikke er tilfældet. Det er ikke korrekt. Forslaget skal øge borgernes rettigheder. Der er ikke tale om at begrænse dem.
Med definitionen "den berørte offentlighed" fokuserer vi på, at de kompetente myndigheder skal være opmærksomme på, at de skal tage hensyn til de borgere, som er mest berørt. Definitionen bekræfter både retten til at give sin mening til kende og retten til at blive hørt. Definitionen "den berørte offentlighed" er tilstrækkeligt detaljeret til at sikre, at der ikke hersker tvivl om, hvem der skal involveres. Offentligheden kunne derfor argumentere for, at de uberettiget var blevet udelukket. Det ville være vanskeligt med en mere overordnet definition af offentligheden. Medtagelsen af ngo'er i definitionen "den berørte offentlighed" sikrer, at der tages et mere generelt offentligt synspunkt i betragtning.
På et mere praktisk plan er definitionen "den berørte offentlighed" i en årrække blevet brugt uden større problemer i den eksisterende lovgivning, f.eks. i direktivet om vurderingen af indvirkningen på miljøet. Der har ikke været problemer som følge af, at folk har været udelukket ved brug af den definition, i det mindste ikke store problemer. Kort sagt giver denne fremgangsmåde de mennesker, der er berørt af ny udvikling, ret til at indvirke på beslutninger, der ikke kun påvirker deres miljø, men også deres økonomiske og sociale forhold. Kommissionen kan derfor desværre ikke støtte de ændringsforslag, der søger at udskifte begrebet "den berørte offentlighed".
Ændringsforslag 26 søger at udvide omfanget af artikel 1 betydeligt, så ikke kun planer og programmer på miljøområdet, men også i andre sektorer er omfattet. Kommissionen mener, at dette bevirker, at omfanget af forslaget bliver mindre veldefineret, og at de foreslåede foranstaltninger fører til juridisk forvirring. Det ville i realiteten være en gentagelse af foranstaltninger på forskellige lovgivningsområder, som hver især søger at gøre det samme, men på en inkonsekvent måde. Direktiv 2001/42 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet indarbejder allerede især planer og programmer i andre sektorer, som kan have stor indvirkning på miljøet. Direktivet foreskriver, at der integreres miljøvurderinger af relevante planer og programmer i mange sektorer og forudser offentlig deltagelse helt i overensstemmelse med kravene i Århus-konventionen.
Ændringsforslag 6 og 12 stræber efter at overholde en klausul om bedste bestræbelser i henhold til Århus-konventionen og er formuleret på en ikke-bindende måde. Ændringsforslag 9 indfører i overskriften offentlig deltagelse i politikker, men teksten indeholder ikke bestemmelser vedrørende dette i praksis. Da Kommissionen udformede dette forslag, var målet at indarbejde de bindende bestemmelser i Århus-konventionen. Kommissionen mener ikke, at der er en merværdi i at antage de bestemmelser, der har karakter af "soft law". Ikke blot Fællesskabet, men samtlige medlemsstater har undertegnet Århus-konventionen og skal derfor allerede tage de bestemmelser, der har karakter af "soft law", i betragning.
Kommissionen kan desværre ikke acceptere ændringsforslag 7 og 11, som giver offentligheden adgang til klage og domstolsprøvelse vedrørende offentlig deltagelse i planer og programmer. Århus-konventionen stiller ikke udtrykkeligt krav om dette, og det samme gælder direktivet om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet. Kommissionen overvejer dog eventuelle yderligere lovforslag i forbindelse med den tredje søjle i Århus-konventionen om adgang til klage og domstolsprøvelse.
Jeg kan afslutningsvis bekræfte Kommissionens holdning til ændringsforslagene. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 15, 18, 25, 28 og 29. Desuden kan ændringsforslag 9, 13, 14, 23 og 27 delvis accepteres, og ændringsforslag 4, 5, 10 og 17 kan principielt accepteres. Kommissionen kan ikke acceptere 1, 16, 20, 21 og 22.
Endelig vil jeg gerne understrege, at det er i vores fælles interesse, som trods alt er den europæiske borgers interesse, at lade dette forslag træde i kraft hurtigt. Først når rammerne er fastlagt, kan offentlig deltagelse i beslutningsprocesserne blive en fuldt integreret administrativ praksis.

Korhola
Den engelske tolk kunne ikke følge med mig, og derfor var alle de øvrige sprog, som var baseret på den tolkning ufuldstændige. Det beklager jeg. Det er sket mange gange, så jeg tilskynder Dem til at sikre, at kvaliteten af tolkningen forbedres hurtigst muligt.

Formanden
Fru Korhola, det er taget til efterretning. Vi ved, at relætolkningen nogle gange kan være et problem. Vi tager det til efterretning, så det ikke sker igen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kollektiv investering i værdipapirer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0324/2001) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af
I. Rådets direktiv 85/611/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), med hensyn til investeringsinstitutters investeringer (7551/2001 - C5-0296/2001 - 1998/0243(COD)) (Ordfører: Schmidt);
II. Rådets direktiv 85/611/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) med henblik på en regulering af administrationsselskaber og forenklede prospekter (7550/2001 - C5-0295/2001 - 1998/0242(COD)) (Ordfører: Schmidt).

Schmidt, Olle
Hr. formand, lad det være slut med 12 års behandling af de såkaldte UCITS-direktiver! I februar forrige år havde vi den første forhandling. I juli, halvandet år senere, kom den fælles holdning endelig, og nu er det vores tur.
Det første forslag handler, som De ved, om selve investeringsinstituttet og om, hvilke investeringer der skal gennemføres. Det andet forslag ajourfører og udvider bestemmelserne om den konkrete forvaltning af fondene. Begge forslag fik bred opbakning i Parlamentet under førstebehandlingen. I alt blev der vedtaget 37 ændringsforslag til de to forslag. Af disse er 30 helt eller delvist blevet vedtaget af Rådet. Hvad angår UCITS-1, har Rådet helt eller delvist vedtaget 20 af Parlamentets 24 ændringsforslag. Desuden har Rådet selv foretaget en del ændringer. Den vigtigste handler om OTC-derivater. Kommissionen var fra begyndelsen modstander heraf. Parlamentet mente derimod, at OTC-derivater kunne anvendes bredere, men med strengere krav. Rådet lå på samme linje. I flere tilfælde indtog Rådet en endnu mere forsigtig holdning end Parlamentet i spørgsmålet om OTC-derivater og mente, at investeringer i OTC skulle opfylde strengere kvalitetskrav.
Hvad angår komitologien, indeholder den fælles holdning ganske vist komitologibestemmelser inden for finansielle tjenester, men jeg vil understrege, at der ikke er nogen åbenlys forbindelse til de forslag, som Lamfalussy-gruppen har stillet senere.
Ved direktiv af 1985 nedsattes det såkaldte kontaktudvalg, som skulle bistå Kommissionen med råd. I Kommissionens oprindelige forslag, som vi behandler i dag, foreslås det, at udvalgets beføjelser skal udvides. Kommissionen foreslår her, at udvalget skal have nye beføjelser. Parlamentet accepterer dele af forslaget, dog ikke den del, som handler om tilpasning af grænseværdierne, hvilket blev accepteret af Rådet. På samme måde accepterede både Kommissionen og Rådet Parlamentets krav om en begrænsning af de beføjelser, som udvalget har fået overdraget. Parlamentet har dermed, efter min mening, accepteret anvendelsen af komitologien og desuden med held ændret opfattelse af beføjelserne. Jeg ser derfor ingen anledning til at genoptage dette spørgsmål netop nu.
Der er dog et ændringsforslag af Goebbels, Jonckheer og Herzog. Skulle det blive vedtaget, er jeg bange for, at vi står over for et forlig, som vi ikke ved, hvor skal slutte. Lamfalussy-aftalen risikerer at blive forsinket og at stoppe UCITS-direktiverne. Det er der ingen, der ønsker! Jeg håber, at hr. Goebbels deler min opfattelse.
I UCITS-2 har Rådet for størstedelen taget Parlamentets kommentarer fra førstebehandlingen til sig. 10 af Parlamentets 13 ændringsforslag er helt eller delvist blevet overtaget. Det mest kontroversielle spørgsmål angik kapitalkrav for administrationsselskaber. Rådets endelige kompromis ligger i princippet på linje med Parlamentets holdning. Med tanke på, hvor komplicerede disse to direktiver er, og hvor hurtigt markederne udvikler sig, foreslår udvalget, at der gennemføres en revision af reglerne inden tre år. Det er der to grunde til. For det første er Rådets kompromis meget skrøbeligt, og det er ikke i nogens interesse at åbne Pandoras æske ved at stille detaljerede, tekniske eller politisk følsomme ændringsforslag. Et forlig vil kunne forsinke den revision, som der allerede er behov for, og det kan måske også stoppe lovgivningen. For det andet er der en god balance mellem beskyttelse af investorerer og investeringsfrihed i de to fælles holdninger. Flertallet af de ændringer, som vi foreslog forrige gang, er som sagt blevet gennemført.
Der er dog visse ubesvarede spørgsmål. Disse kan efter min mening løses mere smidigt i en bredere sammenhæng. Udvalget var så venligt at følge mine anbefalinger. Der er derfor kun ét ændringsforslag til UCITS-1 med retningslinjer for en fremtidig revision. Det foreslås også, at eksisterende fonde ikke behøver at opfylde den nye lovgivning i en overgangsperiode, en såkaldt grandfather-klausul. Der er et ændringsforslag til UCITS-2 om at samordne perioderne for revision af kapitalkrav og den generelle revision.
Efter udvalgets behandling har jeg haft kontakt med Rådet, så sent som for nogle timer siden, og med Kommissionen. Jeg præsenterer derfor sammen med hr. Goebbels et nyt ændringsforslag, hvor overgangsperioden reduceres. Det bliver på den måde muligt at indføre UCITS-direktiverne for medlemslandene indtil 2005, det vil sige det år, hvor den finansielle handlingsplan skal være gennemført. Dette sker for at undgå forlig.
Arbejdet med at forny den lovgivningsmæssige ramme for fonde har stået på i hele 12 år og er et tydeligt eksempel på, at beslutningstagningen på dette område skal reformeres. Skal Europa have en chance i konkurrencen med f.eks. den amerikanske økonomi, skal forandringer af mere teknisk karakter kunne foregå på en betydeligt enklere og hurtigere måde. Der er nu en god balance mellem et velfungerende marked og en rimelig sikker beskyttelse af forbrugerne.
Parlamentet har presset på og vist sin evne til at handle hurtigt og gå på kompromis, når det virkelig gælder. Lad os fortsætte ad den vej! Gennemtænkt, hurtig og effektiv lovgivning - det er det, Europa har brug for!
Jeg vil slutte med at takke alle dem, der har været med: kommissæren, hans dygtige og venlige medarbejdere, mine kolleger, som alle virkelig har bakket op i denne svære periode. Jeg håber dermed, at vi i morgen kan sætte punktum for 12 års arbejde til glæde for Europas forbrugere og investorer.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, idet jeg tager tråden op fra ordførerens afsluttende ord, vil jeg gerne takke alle dem, der har deltaget, og især Kommissionens personale for den hjælp, de har ydet os. Det emne, som vi behandler, er, selv om det er nok så teknisk, af overordentlig stor politisk og samfundsmæssig betydning, fordi det er velkendt, at de kollektive investeringsinstitutter for værdipapirer sammen med pensionsfondene for øjeblikket er den opsparingsmetode, som de fleste borgere foretrækker.
Det første problem, som vi stødte på, var, at der var to direktiver, et såkaldt "produktdirektiv", som gjorde det muligt for disse institutter at investere i produkter, som de hidtil ikke havde kunnet investere i, og et andet, hvori der blev foreslået en væsentlig stigning i kapitaltallene. Kommissionen og Europa-Parlamentet var fristet til straks at godkende det såkaldte "produktdirektiv" og udskyde vedtagelsen af det såkaldte "administrationsdirektiv". Europa-Parlamentet advarede om, at det var farligt at give disse kollektive investeringsinstitutter for værdipapirer - det vil jeg gerne understrege - kanaliserer borgernes opsparing - mulighed for at bevæge sig ud på dybere vand uden at sikre os, at deres udstyr var forberedt på en mere vovet sejlads, end de hidtil havde foretaget.
Som ordføreren påpegede, drejede den første drøftelse - og jeg taler nu om produktdirektivet - sig om, hvad de kunne investere i. Han henviste til derivater omsat i uregulerede værdipapirer, indeksfondene, kumulationsfænomenet osv., tekniske problemer, som jeg ikke vil gentage her. Jeg vil dog sige, at der efter min gruppes opfattelse har været ligevægt mellem forøgelsen af administrationsorganernes og dermed investorernes muligheder og beskyttelsen, forsigtigheden, som skal eksistere i et så ømtåligt emne.
Parlamentet har villet sende Kommissionen et signal. Ligesom ved tidligere lejligheder ønsker Parlamentet at smidiggøre vedtagelsen af direktiver under handlingsplanen for finansielle tjenester. Vi ønsker en hurtig vedtagelse af dette direktiv, og vi ønsker derfor, at det ikke skal i samråd. Derfor har vi begrænset vores ændringsforslag til ét - som jeg personligt ikke bryder mig om, selv om jeg vil stemme for det - som består af etableringen af en grandfather-klausul, altså etableringen af en overgangsordning, for at de eksisterende institutter kan få en yderligere periode til tilpasning af deres kapital.
Der blev også henvist til et andet ændringsforslag af hr. Goebbels, som han vil trække tilbage, men som jeg finder overordentligt intelligent, og som udgør endnu et signal fra Parlamentet til Kommissionen. Det første er som sagt ikke at stille ændringsforslag, som ikke kan accepteres af Rådet og Kommissionen. Det andet - og selv om vi ikke er i Lamfalussy-proceduren - er at advare om, at der altid vil være behov for en smidiggørelse, at vi altid vil være villige til at smidiggøre lovgivningsproceduren, men at vi ikke vil være villige til at afgive kompetence med hensyn til den fælles beslutningsprocedure, som Parlamentet har været så længe om at igangsætte.

Goebbels
Hr. formand, jeg vil forsøge at indhente den tid, som hr. García-Margallo har brugt, jeg vil blot gerne på vegne af min gruppe give vores støtte til Olle Schmidts forslag og lykønske ham med resultatet af hans brydsomme arbejde som ordfører for Europa-Parlamentet. Vi støtter de to ændringsforslag, som han har stillet. Jeg har personligt stillet endnu et ændringsforslag sammen med et par kolleger. Vi vil højst sandsynligt trække denne aftale tilbage, det afhænger af de svar, som kommissær Bolkestein giver os om lidt. Vi er mange, der vurderer, og jeg tror godt, at jeg kan tale på vegne af hr. García-Margallo og andre, at balancen mellem Rådet og Europa-Parlamentet som medlovgiver blev forstyrret i Stockholm. Det er nødvendigt, at Kommissionen genopretter denne balance. Vi afventer nogle konkrete forslag fra kommissæren.

Huhne
Jeg ønsker blot på vegne af Den Liberale Gruppe at sige, at jeg sandelig håber, at hr. Goebbels og hans kolleger trækker deres ændringsforslag tilbage. Vi mener ikke, at ændringsforslaget, som insisterer på call back, er hensigtsmæssigt for denne særlige lovgivning, som min kollega Olle Schmidt har beskrevet som meget omhyggeligt afbalanceret i forhold til Rådets fælles holdning. Det er heller ikke hensigtsmæssigt i forbindelse med de igangværende Lamfalussy-drøftelser. Jeg vil endda gå så vidt som til at sige, at vi risikerer at sætte spørgsmålstegn ved den gode tro i de langvarige forhandlinger, som nogle af os har haft med hr. Bolkestein, ved at insistere på call back, et udtryk, der ikke var at finde i Parlamentets anden beslutning om dette emne efter Rådets møde i Stockholm.
Jeg håber derfor meget, at de mennesker, der har stillet dette ændringsforslag, trækker det tilbage, og at drøftelserne foregår i det rette forum. Vi bør ikke forsøge at sætte spørgsmålstegn ved denne lovgivning. Jeg mener, at den bør gennemføres, som den er.

Villiers
Jeg håber også meget, at hr. Goebbels trækker ændringsforslag 4 tilbage. De ønsker call back, hr. Goebbels, jeg ønsker call back, og det samme gælder hr. Bolkestein. Men faktum er, at det ikke er muligt at have en lovlig call back-funktion inden for traktatens bestemmelser. Det er derfor op til os at opnå politisk enighed og finde en ordlyd, som kan gå an indtil 2004, hvor vi kan gennemgå hele spørgsmålet. Jeg mener faktisk, at Kommissionen er forpligtet til at foretage en sådan gennemgang. Det er meget vigtigt, at vi opnår denne enighed.
Hvad angår hr. Schmidts betænkning, er det udmærket at se ajourføringen af rammerne for investeringsinstitutterne i kraft af medtagelsen af derivater og OTC-derivater. Parlamentet baner vejen i denne henseende, og hr. Schmidt har på denne måde spillet en meget vellykket rolle i forbindelse med ajourføringen af direktiverne og i høj grad ført an i forbindelse med spørgsmålet om derivater.
Jeg er ked af kapitalkravenes nuværende form. Jeg mener, at lederne af investeringsinstitutterne bør være underlagt kapitalkrav, men jeg mener ikke, at kravene i direktivet er tilstrækkeligt risikoafdækkede. Jeg mener ikke, at de er i overensstemmelse med de overordnede rammer, som vi håber at få gennemført. Jeg mener ikke, at en vurdering af den forvaltede kapital i forhold til risiko afspejler den risiko, der løbes. Jeg er også bekymret for, at denne formulering i direktivet medfører en ulige åbning af markedet, som efterlader det lukket i én medlemsstat og åbent i de andre 14. Men ordføreren og vores højt agtede skyggeordfører har overtalt mig til ikke at stille ændringsforslag om disse mangler, da vi er meget ivrige efter at ophæve disse to direktiver til lov for at ajourføre rammerne for investeringsfonde og investeringsinstitutter i EU. Jeg anbefaler Parlamentet direktivet.

Purvis
Hr. formand, jeg henviser til den fælles holdning om direktiv 1998/242 og de kapitalkrav, som den pålægger investeringsvirksomhederne. Der er i Skotland mangeårig tradition for, at investeringsforvaltningen stammer tilbage fra åbningen af Vesten i USA i det 19. århundrede. Disse investeringsvirksomheder var sædvanligvis advokatfirmaer eller interessentselskaber, som forvaltede deres klienters aktiver med stor succes. Der er den dag i dag firmaer af denne type, interessentselskaber, enkeltmandsvirksomheder m.fl. med begrænset kapital. Klienternes interesser er beskyttet fuldt ud, da deres aktiver forvaltes af uafhængige og fuldstændigt kapitaliserede og regulerede depoter.
Det er stort set irrelevant at fastlægge kapitalkrav til investeringsvirksomheder. Det glæder mig, at Rådet har slækket lidt på Parlamentets kapitalkrav ved førstebehandlingen og har sat en øvre grænse på 10 millioner euro. Men det er stadig meget for interessentselskaberne og enkeltmandsvirksomhederne. De største og mest succesrige firmaer i USA og resten af verden er tilfældigvis - Fidelity er et godt eksempel - netop af denne type.
Kravene til denne type bliver en hindring for nye foretagsomme konkurrenter i en sektor, som regelmæssigt kræver nyt blod. Det bør i det mindste sørge for, at denne kapital er tilgængelig i form af bankgarantier eller forsikringspolicer til dækning af den professionelle og driftsmæssige risiko. Men den fælles holdning begrænser af en eller anden uklar årsag denne dækning til kun 50% af kravet. Hvorfor? Den fælles holdning foreskriver, at Kommissionen skal aflægge rapport om dette spørgsmål inden for fem år efter direktivets ikrafttrædelse. Jeg vil gerne nu have anført en anmodning om, at man i en sådan rapport specifikt overvejer, hvorvidt det overhovedet er nødvendigt med kapitalkrav til investeringsselskaber, og at det bestemt bør mindskes betydeligt.

Lulling
Hr. formand, på trods af at den europæiske lovgivning, som vi producerer her, på mange områder ofte kritiseres åbenlyst - og med rette - må man erkende, at direktivet fra 1985 om de kollektive investeringsinstitutter for værdipapirer (UCITS) var - en gang er ingen gang - et mesterværk. Den succes, som direktivet oplevede i investeringsfondsektoren som hos kunderne i disse fonde, er bevis herfor. Det blev endda et lovgivningseksempel på verdensplan. Siden deres ikrafttræden i 1989 har UCITS-aktiverne ikke blot oplevet en svimlende vækst, men den grænseoverskridende markedsføring af dem har også undergået en meget stærk udvikling. Direktivet har altså nået de mål, som var udgangspunktet for dets udarbejdelse.
Imidlertid er jeg, selv om dette direktiv efter 10 år har brug for et løft for at tilpasse sig markedernes udvikling og det mere og mere sofistikerede udbud af finansielle produkter, stadig optaget af, hvilken skæbne der venter de gamle fonde, som ikke lever op til de nye krav. Det er grunden til, at jeg talte for en ubegrænset såkaldt grandfather-klausul for disse fonde. Også på dette område er der faktisk nogle velerhvervede rettigheder, som det er uretfærdigt at ændre med tilbagevirkende kraft. I mangel på en sådan klausul er der en ikke ubetydelig risiko for usikkerhed på markedet med skæbnesvangre konsekvenser for fondenes ydelser, som vil straffe ikke blot industrien, men også investorerne. Og især vil de svageste forbrugere, der ikke følger den finansielle øjeblikssituation på nært hold og derfor reagerer endnu mere forsinket, blive værst ramt.
Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har endelig udtalt sig til fordel for en tidsbegrænset klausul. Det er et mindre onde, selv om denne klausul kan have negative konsekvenser for de gamle UCITS'ers konkurrenceevne, eftersom de sandsynligvis ikke alle vil kunne tilpasse sig direktivets nye bestemmelser på de bedste operationelle eller finansielle betingelser.
Hr. formand, jeg håber således, at denne begrænsede klausul vil blive vedtaget. Tillad mig at sige, at jeg selvfølgelig også er imod hr. Goebbels' ændringsforslag, der ville udsætte eller ofre det ændrede direktiv, som vi trods visse mangler kan leve med - men det drejede sig tilsyneladende om en sag, der var tabt på forhånd. Hr. Goebbels ville i mine øjne gøre klogt i at trække sit ændringsforslag tilbage. Han kan lægge det på køl i forventning om en bedre lejlighed til at genstille det.

Bolkestein
Lad mig på vegne af Kommissionen starte med at takke ordføreren, hr. Schmidt. På vegne af mit personale, som hr. Schmidt omtalte meget rosende, takker jeg også ordføreren og medlemmerne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for deres særdeles konstruktive fremgangsmåde i forbindelse med disse vigtige spørgsmål. De fælles holdninger har afgørende betydning for, at handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser afleveres til tiden, med andre ord i 2003 i forbindelse med integrationen af EU's marked for værdipapirer og overordnet set i 2005. Forslagene repræsenterer som helhed et særdeles følsomt og komplekst kompromis, som Kommissionen støtter fuldt ud, og det samme gør industrien i EU. Det er en vigtig detalje at huske på.
I lyset af kapitaliseringen af markedet for investeringsinstitutter - næsten 4 trillioner euro - er de forventede fordele store. For det første udvider forslagene rækken af finansielle instrumenter i investeringsinstitutternes porteføljer, mens kravene til risikostyring strammes. Det vil således skabe større finansiel spredning, samtidig med at det oprindelige koncept om risikospredning og størst mulig beskyttelse af investorerne fastholdes.
For det andet nyder administrationsselskaberne, som sædvanligvis administrerer opsparingsordningerne, fordel af et europæisk pas og får mulighed for at tilbyde yderligere tjenesteydelser til kunder, som f.eks. anmoder om individuel håndtering af aktiver. Dette skal dog være i overensstemmelse med et omfattende sæt krav og regler.
For det tredje forbedres investoroplysningerne væsentligt i kraft af detaljeret orientering om risikoanalyser og fuldt harmoniserede og forenklede prospekter, der skal fungere som ét investeringsvenligt fælleseuropæisk markedsføringsredskab.
Og så til ændringsforslagene. Jeg vil gerne understrege, at bestemmelserne i de tre første ændringsforslag, nemlig bestemmelserne om "twin review clauses" og indførelsen af en grandfather-klausul skaber problemer. Ikke på grund af indholdet, men på grund af tidsrammerne. Vi foretrækker klart én fælles deadline, det vil sige 2005, som er datoen for afslutningen af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, som vi synes er mere logisk.
Efter 12 års forhandlinger og i anerkendelse af Parlamentets indsats samt ordførerens sidste ændringsforslag, som forkorter perioden for den såkaldte grandfather-klausul i ændringsforslag 1, er Kommissionen indstillet på at nå frem til et kompromis og støtter derfor alligevel ændringsforslag 1, 2 og 3.
Jeg vil nu tage fat på ændringsforslag 4, der indfører en såkaldt call back-klausul vedrørende Kontaktudvalget for Investeringsinstitutter. Jeg vil gerne gøre det klart, at Kommissionen ikke kan acceptere dette, og vi mener heller ikke, at Rådet kan acceptere det. For det første kan Kommissionen ikke acceptere det, fordi klausulen ikke er i overensstemmelse med traktatens artikel 202, hvilket hr. Goebbels udmærket er klar over. Det er også i strid med de gældende komitologibestemmelser, og der er hr. Goebbels også bekendt med.
(Hr. Goebbels afbrød taleren) Ikke før 2004, hr. Goebbels, som jeg har forklaret adskillige gange på vegne af Kommissionen.
For det andet kan Kommissionen ikke acceptere forslaget, fordi Parlamentet drøftede mandatet for Kontaktudvalget for Investeringsinstitutter ved førstebehandlingen. Parlamentet gav derefter sin fulde støtte til mandatet for Kontaktudvalget for Investeringsinstitutter. Den første fælles holdning inkorporerede jo fuldt ud Parlamentets ønsker. Jeg foreslår derfor, at hr. Goebbels ikke trækker i land med hensyn til det, Parlamentet tidligere har aftalt.
For det tredje kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslaget, fordi dette vil medføre en institutionel tvist i mæglingen og være et alvorligt slag mod vedtagelsen af begge direktiver. Det er det sidste, Kommissionen ønsker, og jeg formoder, at det samme gælder Parlamentet.
Lad os derfor enes om ændringsforslag 1, 2 og 3. Jeg vil særligt rette følgende bemærkninger til hr. Purvis, der henviste til systemet i USA, der er forskelligt fra det europæiske: Deponering er et grundlæggende element i det europæiske system. Vi overvejer en ajourføring efter Økofin-Rådet i december, da de europæiske investeringsinstitutter har brug for kapital, fordi de ikke må stifte gæld for at skaffe arbejdskapital. Det er muligt i USA. Derfor er behovet for at forsyne disse foretagender i USA med kapital mindre end i EU. De europæiske foretagender må ikke stifte gæld for at skaffe arbejdskapital og må derfor selv skaffe kapital.
Jeg er overbevist om, at afstemningen finder sted i morgen, og jeg håber, at vi kan nå til enighed om ændringsforslag 1, 2 og 3 og om forslagene generelt. Det giver os mulighed for at fortsætte konstruktivt til gavn for de europæiske investorer, den europæiske industri og den europæiske økonomi. Jeg håber, at forslagene efter 12 års forhandlinger endelig kan blive optaget i retsakterne.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Bolkestein!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.

Det internationale monetære system
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0302/2001) af Goebbels for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om det internationale monetære system - forbedringer med henblik på at undgå kriser fremover.

Goebbels
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, ifølge Den Internationale Valutafond har der været 120 valutakriser i verden mellem 1975 og 2000. En valutakrise er defineret som en forringelse af en valutas værdi med mere end 25% på et år. Der er en realøkonomisk pris for økonomisk ustabilitet. Mindre vækst, mindre beskæftigelse og mere elendighed følger med finansielle kriser. Derfor bør nødvendigheden af økonomisk stabilitet ses som et offentligt gode. De offentlige myndigheder har ansvaret for at forebygge eller på bedst mulig måde at styre alle kriser. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål tildelte mig denne initiativbetænkning. Jeg har haft nogle ærgrelser med hensyn til de regler, som Europa-Parlamentets Præsidium har vedtaget. Min betænkning var for lang, som om man kan redegøre for de komplekse internationale valutaforhold på fem sider. Meltzer-rapporten fra den amerikanske Kongres var på ca. 100 sider. Meltzer-kommissionen, der bestod af parlamentsmedlemmer, videnskabsfolk, bankfolk og fagforeningsfolk, gav anledning til en stor international debat. Min beskedne betænkning og den foreslåede beslutning giver helt sikkert ikke anledning til den samme debat. Europa-Parlamentet burde for at opveje dette have gjort noget lignende det, den amerikanske Kongres gjorde, det vil sige give sig selv midler til en fælles betænkning med detaljerede forslag. Beslutningsforslaget er begrænset til nogle få væsentlige spørgsmål. Kernen i min betænkning er begreberne om gennemsigtighed og ansvarlighed, regulering og solidaritet. I 2000 overførte den private sektor ca. 20 gange så mange ressourcer til udviklingslandene som Verdensbanken og andre multilaterale banker. De åbne finansmarkeder fører på lang sigt til en mere effektiv international økonomi, under forudsætning af at der tilvejebringes bedre rammebetingelser. De internationale finansinstitutioner bør blive virkelig universelle. Valutafondene bør blive mere demokratiske. Princippet om supermajoritet på 95% for alle væsentlige beslutninger skal afskaffes. Dette giver en vetoret til USA og til Unionen, hvis det lykkedes for den også at stå sammen i Den Internationale Valutafond. Det er nødvendigt med en reel forøgelse af kvoter og af udstedelser inden for de særlige trækningsrettigheder, i takt med at verdenshandlen vokser. Det er nødvendigt, at man på internationalt plan anvender fælles normer og standarder. Det er nødvendigt med en retlig og juridisk ramme for hurtigere at kunne standse insolvenskriser. Den private sektor skal deltage i krisestyringen, navnlig ved indføjelse af kollektive klausuler. Denne deltagelse skal kunne bestå i en indefrysning af betaling af renter og afdrag. Dette kan begrænse de moralske usikkerhedsmomenter og nedsætte udgifterne til omstruktureringsprogrammerne. En forbedret kriseforebyggelse kan ikke ske uden større overvågning af transaktioner uden for regnskabet. Det er særlig nødvendigt at styrke sikkerhedskravene for tilsyn med banker, som er involveret i risikofonde (hedge funds). Europa skal være mere aktiv i de forskellige internationale organisationer. I denne forbindelse bør ECB i højere grad involveres. Det Europæiske System af Centralbanker skal gøres til et egentligt koordineringsorgan for Unionens kontrol- og tilsynsorganer.
En af min betænknings konklusioner er, at Tobin-skatten ikke virker. Den har endda haft uheldige økonomiske konsekvenser. Hvorfor straffe transaktioner mellem stærke valutaer, som udgør mere end 95% af de internationale valutavekslinger, under påskud af at ville forhindre spekulation mod valutaen i udvekslingslandene? Et bedre resultat kan opnås med den chilenske encaja. Jeg glæder mig dog over Økofin-Rådets beslutning om at opfordre Kommissionen til at udarbejde en rapport i denne forbindelse, som jeg håber vil gøre beslutningen endnu mere objektiv.
I min betænkning insisteres der kraftigt på nødvendigheden af hurtigst muligt at løse problemet med den tredje verdens gæld. En del af denne gæld bør slettes, og en del bør refinansieres på en måde, så udviklingslandene kan tilbagebetale det resterende beløb med op til 5% af værdien af deres eksport på årsbasis. London-aftalen fra 1953 havde fastlagt sådanne betingelser til Tysklands fordel. Det tyske økonomiske efterkrigsmirakel byggede på dette. Det kunne ligeledes være basis for et nyt økonomisk partnerskab mellem alle nationer og være indledningen til en egentlig globalisering. En løsning på problemet med den tredje verdens gæld vil gøre en potentiel udvikling i disse lande mulig og vil være grundlaget for sejr over fattigdom og uvidenhed og også over intolerance og terrorisme.

Langen
Hr. formand, et ordsprog siger, at det, der har varet længe, bliver godt til sidst, og det passer på hr. Goebbels' betænkning! Det er en initiativbetænkning, der går helt tilbage til 1999. Udgangspunktet var dengang krisen i Asien og kriserne i Rusland og Brasilien. I mellemtiden har der været en række andre mindre kriser, og vi er kommet videre med vores arbejde.
Vores gruppe støtter fuldt ud den linje, som ordføreren fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har lagt. Vi gør det ikke mindst, fordi De har givet udtryk for en klar holdning til Tobin-skatten. Det internationale monetære system er under forandring. Det fremgår af Deres betænkning. Vi vil gerne stille forslag til denne forandringsproces. Men vi kan også konstatere, at euroen siden 1999 er fast etableret og fuldt ud har vist sig som en stabilitetsfaktor i verdensøkonomien.
Det er allerede et vigtigt bidrag, som Europa har ydet for at stabilisere det internationale monetære system. Hr. Goebbels har gjort et solidt arbejde, og det vil jeg også gerne understrege her. Derfor er vi overvejende enige med ham i de punkter, han foreslår, nemlig en forbedring af tilsyn med banker, overvågning af internationale finansielle aktiviteter og en mere effektiv kriseforvaltning i de internationale organisationer som IMF og Verdensbanken. De har netop sagt, at IMF skal være mere demokratisk. Frem for alt må det i den samlede struktur se sådan ud, at den ikke bliver gjort til bussemand, når det handler om kriseforvaltning. Her skal medlemsstaterne naturligvis arbejde med, for det er ikke muligt at forvalte kriser ved kun at anvende finansielle midler.
Vi støtter, at der bliver et tættere samarbejde på internationalt plan mellem de nationale tilsyns- og kontrolmyndigheder, og at Den Europæiske Centralbank får en stærkere koordineringsrolle - et punkt, der stadig ikke er helt afklaret, og som vi rykker for - og vi støtter oprettelsen af et overvågningsorgan for systematisk risikostyring, som er knyttet til BIS, banken for internationalt samarbejde, samt en videreførelse af reformarbejdet af det internationale monetære system. I modsætning til de ændringsforslag, der er stillet af kolleger fra De Grønne, mener vi ligesom hr. Goebbels, at Tobin-skatten ikke hører hjemme i denne betænkning. Jeg har gennemgået forslagene og kan konstatere, at også Den Socialdemokratiske Gruppe ønsker denne undersøgelse, som det fremgår af ændringsforslag 10, hvis der også tages hensyn til en beslutning fra Økofin-Rådet. På det punkt har vi en helt anden holdning. Vi går ind for den linje, som De har lagt, og vi vil anmode om en særskilt afstemning om dette emne.
Kapitaloverførsel og dermed også fordelene ved en arbejdsdeling på verdensplan, investeringer og arbejdspladser ville være truet, hvis der blev indført en sådan skat, hvor de tekniske problemer jo alligevel ikke er til at løse. Derfor er vi imod denne skat, men i øvrigt stemmer vi for Deres betænkning, hvis Tobin-skatten udelades, men ikke hvis den medtages.

Randzio-Plath
Hr. formand, mange tak, fordi De sent på aftenen vil unde os en sådan glæde. På vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg ønske ordføreren tillykke med betænkningen. Vi støtter denne betænkning, fordi den giver de rigtige svar både med hensyn til den nye finansielle arkitektur, der skal skitseres, og til reformen generelt samt kriseforvaltning, og der bliver i helt konkrete vendinger talt om behovene i kriseområder og behovene på de internationale finansielle markeder samt om det meget vigtige behov, som alle selskaber har, nemlig stabilitet på det finansielle marked. Jeg vil endnu en gang understrege, at jeg betragter finansiel stabilitet som en fordel for hele samfundet og noget, som alle borgere har krav på.
Hvis vi lige holder os udgangssituationen for øje, kan jeg ikke lade være med at komme med en bemærkning. De internationale finansielle aktiviteter på valutamarkederne er nemlig dagligt reduceret med ca. 1.200 milliarder dollars, og det skyldes oprettelsen af Den Monetære Union, fordi det naturligvis er en af årsagerne til, at det kvantitativt næppe er muligt at kontrollere kapitalstrømmene. Men samtidig må vi bemærke, at vi i løbet af 1990'erne i derivathandler som swaps, optioner osv. havde at gøre med 25 gange så stor en omsætning. Vi ved, at ikke engang 3% af transaktionerne længere har noget at gøre med den reelle omsætning af varer og tjenesteydelser. Jeg mener, det er vigtigt, at vi netop i takt med globaliseringen på den ene side betragter kapitalstrømmene på baggrund af de institutionelle investorers gevinst og den økonomiske og sociale situation, men på den anden side også set fra de kapitalimporterende landes side.
Her må vi huske på, at 75% af den investerede kapital kun strømmer til 12 stater, og kun 1% af den investerede kapital strømmer til det sorte Afrika. Ordføreren kræver altså med rette, at vi her må konsolidere situationen, og det kan kun lade sig gøre, hvis vi også får en større eftergivelse af gælden end hidtil.
Velfungerende globaliserede finansielle markeder er helt sikkert en fordel. De yder et bidrag til vækst og beskæftigelse, forudsat at der er en stabil udvikling. Men til trods for det er der underskud i den økonomiske og samfundsmæssige politik samt kontrol- og tilsynsunderskud. Det bliver påpeget i betænkningen. Bekymringerne for spekulative engagementer til skade for den virkelige økonomi, men også ustabiliteten på markederne på grund af den enorme stigning i omfanget af transaktioner i forbindelse med diverse finansielle produkter gør det mere nødvendigt end hidtil at reformere den internationale finansielle arkitektur.
Vi har gennemlevet 120 valutakriser, og dem kan man ikke afskaffe. Det er endnu ikke lykkedes os at udvikle et velfungerende system af tidlige varslingsindikatorer, at mobilisere gennemsigtighed for informationer og udvikle en adfærdskodeks, der har en virkning for alle, og vi har endnu ikke løst problemet lejlighedsmoral. Jeg mener derfor, at det er meget vigtigt, at kravene i denne betænkning også kommer med i forhandlingerne i EU, der i øvrigt på internationalt plan også skal tale med én stemme. Det handler ikke kun om, at vi skal have en monetær zone, men på internationalt plan skal vi også tale med én stemme i den finansielle markedspolitik og i spørgsmålet om den finansielle arkitektur på verdensplan. Indførelsen af euroen er et bidrag til den finansielle stabilitet, og vores finansielle system er bedre beskyttet mod eksterne chok, men vi må stadig sørge for at komme videre, for Den Monetære Union er kun et bidrag til stabilitet i Europa og på verdensplan.

Huhne
Hr. formand, lad mig lykønske ordføreren med betænkningen. Den Liberale Gruppe bifalder gennemslagskraften i betænkningen, fordi den tager fat om de væsentlige emner og undgår den form for populistiske løsninger, som jeg mener, at Parlamentet desværre ser alt for mange af i de stillede ændringsforslag. Her tænker jeg især på Tobin-skatten. Det er sandt, at ingen, og især ikke liberale, der går ind for uafhængige undersøgelser, har noget at indvende mod Kommissionens undersøgelse af sagen. Dog mener jeg, at dette er et falsk løfte, som i virkeligheden giver meget få praktiske fordele til de lande, som vi alle, håber jeg, forsøger at hjælpe.
I stedet definerer betænkningen ganske rigtigt det chilenske indskudsssystem som en mulig model, der giver investorerne incitament til at foretage langsigtede investeringer i udviklingsmarkeder i stedet for at satse på værdipapirer med kort løbetid, fordi dette indebærer langsigtede investeringer for investorer. Det er den rette vej at gå, og jeg lykønsker derfor ordføreren og håber, at vi ikke støtter ændringsforslagene til den fremragende betænkning.

Jonckheer
Hr. formand, jeg vil på min gruppes vegne takke hr. Goebbels for al den energi og de intellektuelle bestræbelser, som han har lagt i denne betænkning. Vi beklager, at det beslutningsforslag, som vi har fået fremlagt, i sidste ende står tilbage for den begrundelse, som han har udarbejdet, og derfor mener vi, at det er belejligt at komme med nogle ændringsforslag, der kan styrke det politiske budskab i betænkningen.
Den første kategori af ændringsforslag drejer sig om det organisatoriske aspekt i Den Internationale Valutafond, hvor vi mener, at den nuværende situation er uacceptabel. Derfor har vi gentaget en fremsynet idé af Jacques Delors, i dette tilfælde idéen om et råd for økonomisk og social sikkerhed inden for FN. Vi ønsker, at Kommissionen og Rådet udtaler sig om dette på det rådsmøde, der finder sted næste forår i Barcelona. Vi mener ligeledes, at beslutningsprocessen og sammensætningen af Den Internationale Valutafonds bestyrelse i det store og hele bør gennemgås.
Det andet store område, som vi vil ind på, handler om det nødvendige i at bekæmpe terrorismen, som indeholder et meget omfattende finansielt aspekt. Derfor mener vi, at det er endnu en grund til at gøre GAFI's anbefalinger bindende og udvide dets mandat, som Det Europæiske Råd i Gent desuden anmodede om. Jeg mener, at det vil fuldende betænkningen.
Til sidst, angående kapitalbevægelserne - og mere præcist valutavekslingerne - taler jeg personligt ikke længere om Tobin-skatten, men jeg efterspørger dog stadig en indgående drøftelse om de skatter, der ville kunne afskrække de spekulative angreb mod valutaerne i en række lande. Jeg mener, at der ud fra dette synspunkt er interessante forslag, som vi bør støtte.

Bordes
Hr. formand, på trods af denne betænknings prætentiøse titel "forbedringer med henblik på at undgå kriser fremover" - er det helt sikkert ikke disse vage fremgangsmåder, der gør, at kriserne undgås fremover.
Betænkningen er indholdsløs, hvis det ikke var, fordi den forsvarede et økonomisk system, der er såvel irrationelt og anarkistisk som socialt uretfærdigt.
De - kapitalismens forsvarere - er fuldstændig ude af stand til at regulere denne økonomi, der er baseret på en stræben efter profit og konkurrence. For den kan ikke reguleres. Den eneste forståelige regulering er den, som de stærkeste påtvinger de andre, men de gør det til deres egen fordel. Derfor er ønsket om at demokratisere IMF, som er i USA's hule hånd, latterligt.
Ordføreren erkender, at risikoen for finansiel ustabilitet er konstant til stede i den måde, økonomien fungerer på. For Deres kapitalistiske økonomi er det ubestrideligt, men bemægtigelsen fra et begrænset antal finans- og industrikoncerner af den sociale rigdom og af midlerne til at producere den, deres rivalisering og deres valutaspekulationer vil få en ende.
Deres økonomis enorme ødselhed og patenterede dumhed vil for fremtidige generationer være tegn på, at menneskeheden, hvad angår styringen af dens eget sociale liv, endnu ikke var trådt ud af barbariet.

Blokland
Hr. formand, ordføreren fortjener støtte til sine bestræbelser på at skabe større finansiel stabilitet. Med rette forlanger han en forbedring af tilsynet, selv om dette ikke udelukker en krise. Det er interessant, at der i Den Internationale Valutafonds strategi viser sig en forskydning i retning af mere målrettet støtte. Denne katalysatorrolle i vækststadierne kan forhindre negative virkninger af politikken såsom en øget gældsbyrde for vækstlande.
Ordførerens opfordring til, at en række ting koordineres på europæisk plan, er forståelig. Hvis disse ikke sker i forlængelse af de globale politikker, ville vores egen europæiske politik underminere systemets handlekraft som helhed.
Endelig ser jeg ingen rolle for Den Europæiske Centralbank ved global krisebekæmpelse. ECB blev for nogle måneder siden bedt om at råde bod på forsinkelsen i væksten, selv om der inden for Europa ikke var nogen grund til rentenedsættelse. At manøvrere mellem europæisk politik og globale ønsker vil ikke gavne den internationale stabilitet.

Ilgenfritz
Hr. formand, de mange valutakriser og de dermed forbundne negative følger for hele verdensøkonomien forudsætter, at vi handler i fællesskab. Mange tror, at indførelsen af en skat på globale finansielle transaktioner vil kunne forhindre finansielle kriser fremover. Personligt glæder det mig, at der er mange i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, der har en anden mening. Indførelsen af Tobin-skatten kan efter min mening ikke forhindre finansielle kriser. Kapitalen skal ledes i den retning, hvor den gør mest nytte, det vil sige, den skal investeres i nye markeder, udviklingslande osv. På den måde skal der skabes vækst. Hvis vi nu gør kapitalen dyrere og begrænser og regulerer den, vil vi kun modarbejde den. En indførelse af Tobin-skatten ville også kun give mening, hvis vi kunne gennemføre den fuldstændigt på internationalt plan. Dette synes ikke at være muligt, da den kun vil medføre yderligere byrder, bureaukrati osv., og det egentlige mål, nemlig at begrænse finansielle kriser, vil ikke kunne opnås.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne ønske ordføreren tillykke! Det er der allerede flere, der har gjort. Der er fire områder, som jeg kort vil komme ind på. For det første vil vi gøre det internationale monetære system mere stabilt, fordi den finansielle stabilitet bl.a. er til fordel for hele samfundet, den er en grundlæggende økonomisk forudsætning for vækst og beskæftigelse samt en social retfærdighed, det vil sige en moralsk forpligtelse.
For det andet kræver vi ikke blot en reform af IMF, vi kræver også en moralsk forpligtelse fra de offentlige myndigheder til at skabe optimal ligevægt mellem frit fungerende markeder og deres nødvendige regulering som defineret i det grundlæggende princip om den økosociale markedsøkonomi, samt i forbindelse med statslige redningsaktioner i tilfælde af kriser at sikre ligevægt mellem den offentlige og private sektor. Vi kræver, at medlemsstaterne fører en økonomisk politik, der er orienteret mod vækst og beskæftigelse, og at de får afskrevet deres gæld på nogle vilkår, der er rimelige for den økonomiske politik.
For det tredje skal vi begynde hos os selv. Euroen er en stabilitetsvaluta, også på verdensplan. FED's og ECB's svar efter den 11. september var et stabilitetssvar på krisen. Stabilitets- og vækstpagten er et europæisk svar. Kommissionen og Europa-Parlamentet udtaler sig i overvejende grad mod Tobin-skatten, og beslutningerne fra Liège omfatter foranstaltninger, der skal afhjælpe globalisering.
For det fjerde er vi imod foranstaltninger, der nedsætter tempoet i den økonomiske udvikling, og som gør aktørerne på markedet usikre på grund af ideologisk motiverede forsøg på at løse op for stabilitetspagten eller indføre Tobin-skatten. Derfor beklager jeg også, at der i Socialdemokraternes ændringsforslag 10 er sket en omfortolkning af den rigtige beslutning fra Liège ved at indføje Tobin-skatten. Vær venlig at fjerne denne omfortolkning, vi ses i Liège!

Van den Burg
Hr. formand, jeg har med forbavselse læst Parlamentets pressetjenestes præsentation af Goebbels-betænkningen i "Næste Samling". Heri står der, at i et beslutningsforslag om den måde, hvorpå det internationale monetære system fungerer, tager Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål afstand fra tanken om at indføre en skat på valutatransaktioner, den såkaldte Tobin-skat". Tilsyneladende er det den overskrift, som skal tiltrække mediernes opmærksomhed, og tilsyneladende er det stadig det emne, som forhandlingerne her koncentrerer sig om.
Efter min opfattelse øver dette absolut ingen retfærdighed mod hr. Goebbels' afbalancerede og fortræffelige betænkning. Allerførst udtaler beslutningsforslaget sig slet ikke for eller imod Tobin-skatten. Der fremsættes dog nogle kommentarer i den udførlige begrundelse, men hvad der er vigtigere, er, at der deri også skitseres mange andre muligheder for at gennemføre de to målsætninger, som tilhængerne af en Tobin-skat stræber efter at nå.
Kapitalbevægelser og valutamarkeder skal have mere forbindelse med den reelle økonomiske virkelighed og styres i retning af langfristede investeringer og finansiel stabilitet gennem en række foranstaltninger, men også gennem en mere fleksibel holdning til udviklingslande. Disse skal have eftergivelse af gæld og en tilpasset refinansieringsmåde, for at de kan få en ny chance.
Faktisk kunne man sige, at denne betænkning egentlig passer glimrende til disse handlingspunkter vedrørende Tobin-skatten. Jeg synes, det ville være ærgerligt, hvis man anså betænkningen for at være imod den, for jeg tror, at den er et godt supplement.
I et ændringsforslag fra min gruppe formuleres det på en meget neutral måde, hvad der også er formuleret i Økofin-Rådet. I dette ændringsforslag udtrykkes der tilfredshed med Økofin-Rådets plan om at gennemføre en sådan undersøgelse og en yderligere analyse. Det forekommer mig meget mere frugtbart end en ny polarisering vedrørende metoden, Tobin-skat eller ej. Tilhængerne af Tobin-skatten kan således på ny tilslutte sig de målsætninger, som nu virkelig står på dagsordenen, og modstanderne kan være glade for, at der på en neutral måde kan gennemføres en undersøgelse, og at målsætningerne, nemlig en bedre styring af kapitalbevægelser og bedre chancer for udviklingslande, kan nås.

Solbes
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske hr. Goebbels med betænkningen. Det er en betænkning, som man læser med interesse, og som går i dybden i forsøget på at skabe fremskridt inden for de forskellige områder, som den behandler. Jeg tror, at dens beslutning er oplyst og velafbalanceret. Efter vores mening udgør den et konstruktivt bidrag i en grundlæggende politisk debat, og så kommer den endvidere på et godt tidspunkt.
Forhandlingen om, hvordan vi opnår et bedre fungerende internationalt monetært og finansielt system, står i centrum for vores svar på globaliseringen.
De private kapitalstrømme - og denne vision er også medtaget i betænkningen - er den primære kilde til vækst, fremgang og produktivitet. Hvis vores mål er, at landene, både de industrialiserede og udviklingslandene, fuldt ud skal dele globaliseringens fordele, ser jeg intet bedre alternativ end en integration af finansmarkederne og deres funktion. Brede, dybtgående og likvide finansmarkeder vil medføre større smidighed i finansieringen af investeringerne, og dette vil give de økonomiske aktører mulighed for bedre at sprede risikoen.
En sådan situation vil være fordelagtig for de transaktioner, som ellers ville være for risikofyldte for de internationale investorer, og dette vil være til fordel ikke kun for udviklingslandene, men også for de små og mellemstore virksomheder i vores lande.
Den finansielle globaliserings økonomiske fordele er resultatet af en intensivering af de internationale bånd mellem markeder og aktører. På grund af disse bånds egenskaber sker de omvæltninger, som en moderne økonomi udsættes for som følge af denne globaliseringsproces, hurtigere, netop fordi de grænser, der eksisterede for 20 år siden, er forsvundet. Det er sandt, at blandt de risici, som vi vil stå over for, vil der være finansmarkeder med meget flygtige kurser og priser på aktiver. Der kan opstå spredning mellem nogle lande, og der er mulighed for udsving i kapitalstrømmene.
Det er sandt, at vi inden for Den Økonomiske og Monetære Union har stimuleret stabiliteten og væksten gennem makroøkonomiske politikker og strukturreformer, som er grundlæggende elementer til at styrke økonomien og forhindre denne økonomiske turbulens eller rettere bekæmpe den.
Den Økonomiske og Monetære Union bidrager således til at styrke den internationale stabilitet i vores område. Men det er sandt, at der har været foreslået forskellige andre alternativer på verdensplan. Jeg er enig i teorien i hr. Goebbels' betænkning. Jeg tror ikke, der findes noget universalmiddel i udfordringen med at konsolidere det globale finanssystem. Dette punkt står meget klart i betænkningen, og jeg håber, at beslutningen vil blive læst ikke kun af dem, som dette dokument officielt er henvendt til, og som beskæftiger sig med disse emner professionelt, men også af dem, som - med berettigelse - er urolige over den retning, som følges af den internationale økonomiske og finansielle integrationsproces.
De problemer og udfordringer, som integrationen af finansmarkederne medfører, bør tackles i en mere omfattende kontekst, således som det gøres i betænkningen, og således som vi set fra Kommissionens synspunkt forsøger at gøre i den undersøgelse, som er blevet os pålagt af Økofin-Rådet i Liège om svarene på globaliseringsudfordringerne, og som vi vil fremlægge i februar.
Hvad er der sket i de seneste år? Jeg tror, at der siden kriserne i Asien er sket betydelige fremskridt. Der er gjort en stor indsats for at forbedre de makroøkonomiske forhold. Økonomierne er i dag mere modstandsdygtige over for ekstern turbulens. Stadig flere lande tilslutter sig på eget initiativ de internationalt vedtagne kodekser og standarder for at få større gennemskuelighed i deres økonomi. G7-ministrene og Valutafonden har gjort fremskridt på nogle vigtige områder, f.eks. de internationale finansinstitutter, som i dag også optræder meget mere gennemskueligt. Valutafonden har selv styrket sin kapacitet og er ved at justere sine instrumenter med henblik på mere effektiv analyse, evaluering og overvågning af finanssystemets stabilitet. Og jeg tror også, at koordinationen mellem de forskellige nationale tilsynsorganer er blevet væsentligt forbedret.
Det er sandt, at vi ikke bør stille os tilfredse med alt dette. Jeg mener, at der stadig er meget, som skal gøres, og Parlamentet peger i den rigtige retning med sin betænkning. Fra Kommissionens synspunkt er opfattelsen af, at vi bør sikre os, at den private sektor deltager fuldt ud i beslutningen og styringen af de økonomiske kriser, absolut acceptabel. Det er ikke kun et spørgsmål om retfærdig fordeling af ansvaret i krisetider, men også et spørgsmål om den private sektors relevante og systematiske deltagelse, som er altafgørende for effektivt at forebygge kriserne og forhindre ophobning af farlige risikosituationer, som i sidste ende er uholdbare.
I denne forbindelse hæfter jeg mig ved Deres opfordring til, at Kommissionen overvejer gennemførligheden af kollektive klausuler, der forpligter til handling, om økonomiske instrumenter som obligationer. De ved som jeg, at denne holdning ikke deles fuldt ud af alle medlemsstater, men det er et synspunkt, som Kommissionen går ind for, ligesom vi går ind for alle henvisninger til bekæmpelse af finansieringen af terrorismen.
Attentaterne den 11. september har bragt terroristernes misbrug af finanssystemet frem i første række. Kommissionen har allerede truffet nogle foranstaltninger. De har selv samarbejdet effektivt ved afslutningen af den fælles beslutningsprocedure af det andet direktiv om hvidvaskning af penge. Imidlertid mener jeg, at vi må fortsætte fremad. Vi befinder os i starten af en proces, som vil blive lang, og vi må fortsætte med at arbejde os frem i denne retning i de næste måneder. Det er vigtigt at handle hurtigt i forbindelse med hvert eneste af de forslag, som indeholder nyttige instrumenter til bekæmpelse af finansieringen af terrorismen.
Jeg vil gerne komme med en kort bemærkning til et punkt, som altid er genstand for en vis frustration hos os, nemlig EU's eksterne repræsentation. I beslutningsforslagets begrundelse henvises der til Europas påfaldende fravær i debatten om den nye finansielle arkitektur. De kritiserer, at enkelte staters isolerede initiativer ikke udmøntes i en europæisk politik. Fra Kommissionens side deler vi fuldt ud Deres diagnose. Hvad er svaret? Hvad kan vi gøre? Hvordan kan vi forbedre situationen? Jeg tror ikke, det kun drejer sig om at forbedre koordinationen og tale med én stemme. Det er sandt, at lanceringen af Den Økonomiske og Monetære Union har ændret fundamenterne for de finansielle og monetære forbindelser på verdensplan, men den måde, hvorpå vi tackler disse spørgsmål i de store organisationer, herunder Valutafonden og G7, er stadig i stor udstrækning baseret på en helt igennem national opfattelse.
Derfor kan jeg kun være enig i, at det er nødvendigt at skabe fremskridt. Jeg tror, det bliver meget vanskeligt at formulere en virkelig politik på dette område, hvis vi ikke klart giver udtryk for vores europæiske holdninger som sådan på internationalt plan. Og dette indebærer en ekstern repræsentation af vores interesser på en mere korrekt og veldefineret måde. Jeg er dog klar over, at det vil blive meget vanskeligt at skabe fremskridt i denne retning, hvis vi ikke forinden skaber fremskridt i sagens kerne. Jeg tror ikke, det er så vigtigt at koncentrere kampen udelukkende omkring vores eksterne repræsentation som at definere vores egne holdninger og skabe koordinerede eksterne politikker. Disse to skridt bør tages i samme retning og parallelt. Og på disse punkter kan Parlamentet altid regne med Kommissionens støtte til fortsat fremskridt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Solbes!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.
(Mødet hævet kl. 20.47)

