Situationen i Georgien (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Georgien.
Jeg vil gerne byde den franske udenrigsminister, formand for Rådet og tidligere medlem af Europa-Parlamentet, hr. Kouchner, velkommen. Ligeledes vil jeg gerne byde ministeren for europæiske anliggender, Jean-Pierre Jouyet, velkommen. Især vil jeg gerne byde den ansvarlige kommissær, Benita Ferrero-Waldner, velkommen. Jeg byder endvidere Jacques Barrot velkommen, men han forlader os desværre.
(EN) Det Europæiske Råd er netop slut, men Bernard Kouchner vil utvivlsomt selv aflægge udførlig beretning om det.
Bernard Kouchner
Hr. formand, mine damer og herrer! De har været så venlige at vente på, at Det Europæiske Råds ekstraordinære møde skulle slutte, så jeg har skyndt mig hertil for at forelægge Dem mødets resultater. Vi, det franske formandskab, ønskede at underrette Dem øjeblikkeligt om de trufne beslutninger. Ikke blot fordi vi hele tiden ønsker at holde Dem ajour med vores arbejde, men også fordi Europa-Parlamentet de seneste måneder har vist sig at være ekstremt aktivt med hensyn til Georgienspørgsmålet. Tak, fru kommissær.
Vi vil gerne takke Dem for denne interesse og underrette Dem om, hvad der skete i Rådet den 13. august og på mødet i Udenrigsudvalget den 20. august, fra hvilket Jean-Pierre Jouyet vil forelægge vores midlertidige konklusioner.
Jeg skal minde Dem om, at konflikten startede for 20 år siden, i 1991/1992, men den seneste fase i konflikten brød ud natten mellem den 7. og 8. august. Det vil være hensigtsmæssigt at kigge nærmere på netop dette pludselige udbrud. Journalister og historikere må studere begivenhederne og se, hvordan de udviklede sig i Ossetien, nærmere betegnet i Tskhinvali, Sydossetiens hovedstad.
Kampene hærgede hele natten og derefter den 9. og 10. august. Vi besluttede sammen med min kollega, Alexander Stubb, den finske udenrigsminister, som også er formand for OSCE, at rejse til Tbilisi søndag den 10. august. Vi foreslog præsident Saakashvili en våbenhvileaftale, som han accepterede.
Da det er vigtigt, vil jeg hurtigt gennemgå, hvad vi fandt derovre, hvad vi så i Gori og på vejene under denne smertelige episode, hvor de russiske tropper kom ind i landet og hurtigt rykkede fremad. Det første, jeg vil sige, er, at vi frygtede, at de russiske tropper skulle komme til Tbilisi. Tropperne var i Gori, kun 45 eller 50 km fra Tbilisi. Vejene var lige, og der var meget få forhindringer. Vi troede derfor med ret god grund, at de russiske troppers mål var, som de havde sagt, at besvare provokationen og befri Sydossetien, men også at komme til Tbilisi og gennemtvinge et regeringsskifte.
Det var derfor absolut afgørende, eller det var i hvert fald det, vi troede, at få tropperne standset og få våbenhvilen gennemført så hurtigt som muligt. Vores mål var våbenhvile så hurtigt som muligt.
Jeg mødtes med præsident Sarkozy i Moskva dagen efter, men før det, efter at jeg havde talt med flygtninge på georgisk side og ofre, som jeg mødte på hospitalet i Gori, ville jeg og det franske formandskab gerne ud og lytte til flygtningenes historier på den anden side, i Nordossetien, som var kommet fra Sydossetien efter bombeangrebet på Tskhinvali natten mellem den 7. og 8. august. Jeg hørte historier, som desværre lignede hinanden meget med hensyn til lidelserne, men som klart afslørede meget forskellige fortolkninger.
Vi mødtes med præsident Sarkozy i Moskva, hvor der blev afholdt lange forhandlinger, som varede fem timer, mellem præsident Medvedev, premierminister Putin, udenrigsminister Sergei Lavrov, præsident Sarkozy og jeg selv.
Efter disse ret hårde forhandlinger blev der afholdt en pressekonference, hvor præsident Sarkozy og præsident Medvedev opsummerede de seks punkter i den franske aftale, som derefter skulle tilbage til Tbilisi for godkendelse, da der var kommet ændringer til mellem vores første rejse til Tbilisi og det, der skulle vise sig at være vores sidste ophold i Tbilisi, dagen efter.
Præsident Medvedev accepterede to ændringer, navnlig et punkt vedrørende den endelige status, som vi forstår, han ikke ville have med i teksten.
Præsident Saakashvili accepterede våbenhvileaftalen takket være denne mægling, og selv om den ikke var perfekt - for intet er perfekt i sådanne situationer - må De erkende, at det gik hurtigt. Denne mægling muliggjorde således en effektiv våbenhvile bortset fra et par uheldige undtagelser. I området begyndte de russiske tropper at trække sig tilbage den 21. august - dette var det andet af de seks punkter i dokumentet - selv om det næsten var otte dage senere. Der var dog bevægelser, der blev fortolket forskelligt, som det altid er tilfældet, fordi nogle tanks kørte i den ene retning og derefter i den anden retning.
Denne tilbagetrækning er endnu ikke afsluttet. Faktisk er jeg ikke sikker på, om den er blevet afsluttet, men den er i hvert fald ikke fuldstændig. Krigen endte ret hurtigt, eftersom de primære krigsoperationer blev afsluttet den 10. og 11. august, i hvert fald i henhold til visse observatører, herunder vores franske ambassadør, Eric Fournier, som er til stede her. Men det, der ikke endte - og det forårsagede store ødelæggelser - var det ossetiske og abkhasiske militærs aktioner, som, mens de fulgte efter de russiske tropper, var ansvarlige for udplyndringer og nogle gange drab. Jeg må dog sige, men med den allerstørste forsigtighed, at skaderne ikke var omfattende. Jeg må også sige, at bombeskaderne ikke var omfattende. Enhver skade er selvfølgelig altid meget alvorlig og for meget og giver altid alt for mange ofre, men sammenlignet med det, man havde beskrevet for os, var skaderne ikke så omfattende, som vi havde frygtet, hvilket bestemt er positivt.
Det, vi ikke så, og som vi bør se i lyset af, at redegørelserne har været meget forudindtagede, er det, der skete i Ossetien. Mens det ret hurtigt var muligt at se situationen i Georgien, var det ikke muligt, eller i hvert fald ikke nemt, at komme ind i Ossetien, og det er kun lykkedes få at komme ind i landet. Deres redegørelser er alle ret forskellige.
Våbenhvilen, som var det første af de seks punkter, var derfor øjeblikkelig og effektiv. Der var en midlertidig våbenhvile og en endelig våbenhvile. Det andet punkt vedrørte tilbagetrækningen af tropperne. Det var angivet, at tilbagetrækning for de georgiske tropper betød tilbagetrækning til deres kaserne og for de russiske tropper betød tilbagetrækning til bag de linjer, tropperne befandt sig på før krisen. Der var også flere andre punkter, herunder adgang til humanitær bistand for alle ofre. De specifikke punkter, der var problemer med, var punkt 5 og 6. Under vores forhandlinger blev der etableret en zone langs med grænsen mellem Sydossetien og Georgien, hvor russiske patruljer ville blive tolereret midlertidigt, mens de ventede på observatørerne fra OSCE eller EU. Derefter var der brug for en forklarende skrivelse fra præsident Sarkozy, som blev offentliggjort efter aftale med præsident Saakashvili, og som specificerede, at dette betød lige op ad grænsen. Eftersom denne grænse nogle steder kun ligger 2 km fra den hovedvej, der løber gennem Georgien, var dette ikke så ligetil. Der var derfor flere punkter, som man var enige om - og dette var klart angivet i teksten - at lade vente, indtil de internationale observatører var ankommet. Ordet "observatører” blev anvendt i stedet for "fredsbevarere”.
Alt dette skulle være meget præcist. Punkt 6, som på en måde var det vigtigste punkt, vedrørte den politiske aftale og de internationale drøftelser eller forhandlinger, som skulle udmønte sig i denne politiske aftale. Denne aftale blev underskrevet af præsident Saakashvili med hjælp fra Condoleezza Rice, idet det første dokument var underskrevet, men efterfølgende var blevet ændret. Derefter var der det dokument, hr. Medvedev var enig i, og endelig et tredje og sidste dokument, som præsident Saakashvili var enig i, men som vi ikke kunne få ham til at underskrive. Omkring midnat eller kl. 1 om morgenen var der en stor magtdemonstration. Da alt kom til alt, var vi ude af stand til at få ham til at underskrive dokumentet, så vi var nødt til at få ham til at underskrive dette, efter et par rettelser, med hjælp fra Condoleezza Rice, som, da hun kom igennem Paris, kom og besøgte os, og som vi betroede dokumentet til, så dette - hvis jeg tør sige det, det endelige sekspunktsdokument - kunne blive underskrevet af præsident Saakashvili. Det øjeblikkelige resultat var våbenhvilen. Det mindre øjeblikkelige resultat, selv om det gik meget hurtigt, var den ufuldstændige tilbagetrækning af de russiske tropper. Vi vil nu overvåge de andre punkter nøje, os, de 27 lande, der tilsammen udgør EU, og især dette Parlament, da dokumentet netop er blevet accepteret. Jeg vil gerne minde Dem om, at konklusionerne fra det første ekstraordinære møde i Rådet (udenrigsministrene) allerede var blevet accepteret af de 27 medlemsstater og indeholdt bestemmelser om EU's fysiske tilstedeværelse i området. Vi har siden betroet Javier Solana at føre denne del af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik videre. Der er allerede blevet udsendt to eller fire franske observatører under OSCE, som allerede var til stede. Vi håber, at der vil blive accepteret flere observatører, eftersom præsident Medvedev i går under en samtale med præsident Sarkozy nævnte, at han ville acceptere og endda ønskede at få udsendt observatører fra EU. Det arbejder vi på for øjeblikket. Der blev således nået et ekstremt hurtigt resultat. På tre dage blev der indført våbenhvile, og de tropper, der havde truet Tbilisi, blev stoppet. Derefter, et par dage senere, det var faktisk otte dage, med et par bevægelser før afslutningen på disse otte dage, trak disse russiske tropper sig tilbage til Ossetien og Abkhasien.
Jeg er nu helt klar til at besvare alle Deres spørgsmål, som jeg er sikker på, der er mange af, heldigvis, som vil holde os fast her meget længe. Jeg har dog glemt at sige et par ord om det dokument, der nu er blevet accepteret. Jeg vil gerne minde Dem om, at dette ekstraordinære møde i Rådet har et klart fortilfælde, som der blev indkaldt til i august 2003 vedrørende situationen i Irak. På dette ekstraordinære møde blev EU's enhed svækket, hvilket er det mindste, man kan sige. Nu i 2008 var det enheden, der sejrede, og det var ikke så vanskeligt, som vi havde troet, at foreslå en tekst og få den accepteret af dem, der ubetinget ville have sanktioner - hvilke sanktioner? Hvorfor? - og dem, der ubetinget ville bevare dialogen med Rusland, uden sanktioner. De vil få at se, at denne tekst er urokkelig i sine fordømmelser, men at den lader døren stå åben, da vi ikke ville indlede en kold krig, som nogle foreslog. Vi ville bevare forbindelserne, så de politiske forhandlinger, der efter vores opfattelse er vigtige, kunne fortsættes.
Vi indkaldte til dette møde i Det Europæiske Råd, fordi den franske præsident i sin egenskab af formand for Rådet for Den Europæiske Union, mente, at krisen i Georgien var alvorlig og direkte påvirkede alle europæere. Hverken Georgien eller Ukraine er selvfølgelig med i EU, men også flere medlemsstater ønskede dette møde, som det var op til os at arrangere. Jeg mener virkelig, vi var inspirerede, for ingen andre uden for EU kunne efter vores opfattelse have gjort dette. Det var EU, der måtte tage sig af hele denne sag. Det betyder ikke, at vi stod alene - for det var slet ikke tilfældet - men at det var op til os at tage initiativ, det var op til os at vise, at EU er reaktiv, især i en situation, hvor de institutionelle problemer endnu ikke er løst. EU har således bevist på højeste plan, at det nyder enhed, og at det ønsker at påtage sig sit ansvar fuldt ud. Jeg mener, at dette sammenlignet med 2003 er et reelt fremskridt.
Hvad var de væsentligste resultater af dette møde i Rådet? De kan klart ud af teksten se vores fordømmelse af de militære aktioner og Ruslands uforholdsmæssige reaktion. Nogle ønskede at fordømme den række provokationer, der formodentlig gik forud for bombningen af Tskhinvali. Det ville være meget let at fordømme den ene og den anden side, men det, der virkelig tæller, når man prøver at udføre en fredsmission, er, at begge sider enes om at indstille kampene. Derfor blev Ruslands uforholdsmæssige reaktion understreget. Endnu en gang har vi brug for, at folkene i området fortæller os, hvad der rent faktisk skete. Det er rigtigt, at dette ikke var en succes for Georgien, som flere gange, navnlig af amerikanerne, var blevet advaret mod at fremprovokere denne reaktion, selv om Georgien selv blev provokeret, da reaktionen ville være velforberedt, hvilket jeg overhovedet ikke var klar over. Da jeg rejste over for at besøge de russiske flygtninge på den anden side, i Nordossetien, så jeg enorme konvojer af tanks og militærvogne, som var på vej mod græsen. Var de klar og forberedt eller ej? Det vil jeg lade være op til Dem selv at finde ud af, selv om det unægteligt ser ud til, at de ikke var langt væk.
De kan således i teksten se vores fordømmelse af de militære aktioner og den uforholdsmæssige reaktion, de 27 medlemsstaters stats- og regeringschefers enstemmige fordømmelse af anerkendelsen af Abkhasiens og Sydossetiens uafhængighed og påmindelsen om, at EU lægger stor vægt på Georgiens uafhængighed, suverænitet og territoriale integritet, som knæsættes i folkeretten og FN's Sikkerhedsråds resolutioner. De kan som det centrale dokument, eftersom der ikke er andre, se bekræftelsen af den sekspunktsaftale, der blev indgået den 12. august, og som Det Europæiske Råd har sagt skal gennemføres fuldt ud. De kan se den urokkelige forpligtelse, vi har påtaget os med henblik på at få iværksat denne køreplan. De kan se, at EU er klar til at deltage i den internationale overvågningsmekanisme, som fremgår af aftalens punkt 5, hvilket jeg allerede har nævnt, både gennem en OSCE-mission og en forpligtelse i medfør af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Betingelserne for denne deltagelse er endnu ikke blevet fastlagt, men de er ved at blive fastlagt, og ikke nok med det, jeg synes, at tingene går hurtigt fremad.
Jeg skal ikke forklare alle de forskellige holdninger i detaljer, men jeg vil gentage, at de ikke var grundlæggende forskellige. Det handler alt sammen om nuancer. Er påmindelsen om folkeretten og forbuddet mod at ændre grænserne i et naboland med magt en sanktion? Nej, det er ikke nogen sanktion. Det er et grundlæggende krav. Der var således ikke ret mange forskellige holdninger. Der var krav om, at denne påmindelse blev indlemmet, hvilket vi i sidste ende accepterede, og vi indlemmede den, for, som De ved, vil der den 9. september blive afholdt et møde mellem EU og Ukraine. Og den 8. september rejser vi tilbage til Moskva sammen med hr. Barroso, Javier Solana og præsident Sarkozy. Vi har derfor arrangeret et møde den 8. september i Moskva og den 8. september i Tbilisi - så først Moskva og derefter Tbilisi - for at konstatere, og det håber vi, vi kommer til at kunne konstatere, at de russiske tropper har trukket sig tilbage bag de linjer, de har fået besked på, med andre ord bag grænsen mellem Ossetien og Georgien. Vi håber også, at vi kan konstatere, at de resterende kontrolsteder omkring havnen i Poti og de resterende kontrolsteder langs grænsen mellem Ossetien og Georgien, men på georgisk territorium, er blevet erstattet eller umiddelbart vil kunne erstattes med internationale observatører. Det er, hvad vi forventer.
Alle er blevet enige om dette møde, som derfor vil fuldende gennemførelsen af aftalens seks punkter. Det er på dette grundlag, vi vil bedømme den venskabelige instilling og politiske opfølgning, afhængig af hvilken vi evt. vil foreslå en konference. Dette bliver en international konference med deltagelse - og hvorfor ikke, for gennem knap 20 år har FN været involveret i denne sag, dog mere i Abkhasien end i Ossetien - af en række partnere, så de politiske forhandlinger kan blive indledt. Hr. Medvedev har også indvilget i, hvilket er rigtig godt, at flygtningene må vende tilbage, og ikke kun de flygtninge, der har forladt landet på grund af de seneste begivenheder, dvs. i den seneste måned, men de flygtninge, der har forladt landet siden 1990'erne. De vil sige, at dette faktisk er ganske diskuktabelt, for hvor er de, kan de vende tilbage, har de behov for at vende tilbage, har de lyst til at vende tilbage osv. Men hvis vi taler om folks ret til selvbestemmelse, bør vi bemærke, at alle disse flygtninge kom fra enten Abkhasien eller Ossetien. Det er blevet accepteret, og vi skal vente og se, i hvor vid udstrækning denne aftale kan gennemføres.
Jeg vil nu rejse nogle punkter, som jeg synes, vi kan drøfte. Jeg nævner de punkter, der er blevet ændret eller lettere omskrevet, for de andre kan De selv se, f.eks. "gravely concerned by the open conflict ...” (alvorligt bekymret over den åbne konflikt) osv. I teksten hedder det, at Det Europæiske Råd på det kraftigste fordømmer Ruslands ensidige beslutning om at anerkende Abkhasiens og Sydossetiens uafhængighed. Beslutningen er uacceptabel, og Det Europæiske Råd opfordrer andre stater til ikke at anerkende denne proklamerede uafhængighed og opfordrer Kommissionen til at undersøge de praktiske konsekvenser, der skal drages. Der mindes om, at en fredelig og varig løsning på konflikten i Georgien skal baseres på fuldstændig respekt for principperne om uafhængighed, suverænitet og territorial integritet, som er anerkendt i folkeretten, slutakten fra Helsinkikonferencen om Sikkerhed og Samarbejde i Europa og FN's Sikkerhedsråds tre resolutioner. Der lægges vægt på, at alle europæiske stater har ret til frit at bestemme deres udenrigspolitik og alliancer osv. Det Europæiske Råd glæder sig over, at den sekspunktsaftale, der blev indgået den 12. august takket være EU's mæglingaktiviteter, har medført våbenhvile, forbedret ydelse af humanitær bistand til ofrene og omfattende tilbagetrækning af de russiske militære styrker. Gennemførelsen af denne plan skal være fuldstændig osv. Det er ikke blevet drøftet.
Jean-Pierre! De sagde noget til mig om den engelske ændring vedrørende Georgien. Jeg havde, EU har allerede ydet nødhjælp. EU er klar til at yde hjælp til genopbygningen i Georgien, herunder i områderne Sydossetien og Abkhasien. Det er klar til at støtte tillidsfremmende foranstaltninger og udviklingen af det regionale samarbejde. Det har endvidere besluttet at intensivere forbindelserne med Georgien, herunder visumlempelsesforanstaltninger og den mulige oprettelse af et fuldstændigt og vidtrækkende frihandelsområde, så snart betingelserne herfor overholdes. Det vil inden for kort tid tage initiativ til at afholde en international konference med henblik på at støtte genopbygningen i Georgien og opfordrer Rådet og Kommissionen til at indlede forberedelserne til denne konference. Et andet punkt er den indvirkning, den nuværende krise har på hele området og det regionale samarbejde. Hvad angår punkt 8, hvori det hedder, at Det Europæiske Råd beslutter, at der skal udpeges en særlig EU-repræsentant for krisen i Georgien, og opfordrer Rådet til at træffe de nødvendige foranstaltninger, vil vi tilføje, at nylige begivenheder illustrerer behovet for, at Europa intensiverer sin indsats med hensyn til energiforsyningssikkerheden. Det Europæiske Råd opfordrer Rådet til sammen med Kommissionen at undersøge, hvilke initiativer der kan iværksættes i denne henseende, navnlig med hensyn til diversificeringen af energikilder og forsyningsveje. Endelig hedder det i afslutningen efter anmodning fra Tyskland, Polen og en række andre lande, at vi opfordrer Rusland til at slutte sig til os med henblik på at sikre, at dette grundlæggende valg er til fordel for vores fælles interesser, forståelse og samarbejde. Vi er overbevist om, at det er i Ruslands egen interesse ikke at isolere sig fra Europa. EU har for sin del vist sig villig til at indgå i et partnerskab og samarbejde i henhold til de principper og værdier, EU er baseret på. Vi forventer, at Rusland opfører sig ansvarligt og opfylder alle sine forpligtelser. Unionen forbliver årvågen. Det Europæiske Råd opfordrer Rådet til sammen med Kommissionen at foretage en omhyggelig, tilbundsgående undersøgelse af situationen og af de forskellige aspekter af forbindelserne mellem EU og Rusland. Denne evaluering skal indledes nu og fortsættes. Det Europæiske Råd bemyndiger sin formand til at fortsætte drøftelserne med henblik på fuldstændig gennemførelse af sekspunktsaftalen. I denne henseende rejser formanden for Det Europæiske Råd sammen med Kommissionens formand og den højtstående repræsentant til Moskva den 8. september. Indtil tropperne har trukket sig tilbage til de positioner, de indtog før den 7. august, vil møderne om forhandlingen af partnerskabsaftalen blive udsat. Der er en lille tilføjelse til punkt 3, idet Rådet afventer resultaterne af det forestående topmøde mellem EU og Ukraine. Mens vi venter på resultaterne af dette topmøde, vil vores institutionelle samarbejde med Ukraine blive intensiveret og sat i vejret.
(Bifald)
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Jeg vil allerførst takke for Europa-Parlamentets politiske engagement over for Georgien. Jeg vil også gerne lægge ud med at takke det franske formandskab for sin indsats, navnlig den fart, hvormed foranstaltningerne blev iværksat, da krisen brød ud.
Det er rigtigt, at EU gennem forhandlingen af en våbenhvile og den omgående ydelse af humanitær bistand, navnlig fra Kommissionens side, har bevist sin effektivitet. Mødet i Det Europæiske Råd i dag var efter min mening meget vigtigt, og i lyset af kompleksiteten af de spørgsmål, konflikten har rejst, skal og skulle EU reagere kollektivt og efter gensidig aftale fastlægge en passende respons. Jeg skal gøre det kort, for der er allerede blevet sagt meget.
Jeg mener, at vi på vores møde i dag sendte et meget klart budskab om Georgien til både Georgien og Rusland med hensyn til vores evne til at reagere i krisesituationer og EU's enhed. Det er dét, vi altid har villet.
For det andet kommer vores enhed også til udtryk gennem beskyttelsen af vores værdier. Siden krisen startede, har Kommissionen, som jeg allerede har sagt, bidraget til EU's indsats, som er rettet mod at stabilisere den humanitære og sikkerhedsmæssige situation i Georgien på en, mener jeg, ganske væsentlig måde.
Hvad angår den humanitære bistand, stillede vi omgående 6 millioner euro til rådighed, som skulle sikre, at behovene hos den del af den civile befolkning, der var ramt af krisen, blev tilfredsstillet. Dertil skal der lægges knap 9 millioner euro, som i mellemtiden er blevet stillet til rådighed af medlemsstaterne. Det er derfor lykkedes os at dække alle de øjeblikkelige humanitære behov.
Hvad angår støtten til genopbygning, udsendte vi i sidste uge en ekspertmission fra Kommissionen, som skal foretage en indledende vurdering af behovene, og, som Bernard Kouchner allerede har sagt, skaderne på fast ejendom er ifølge vores indledende evalueringer, der ikke omfatter områderne under russisk kontrol, langt mindre end forventet. Der vil være behov for omkring 15 millioner euro til genopbygning og reparationer. Det mest presserende behov vedrører imidlertid de 22.000 mennesker, der for nylig er blevet fordrevet som følge af konflikten. Der vil være brug for omkring 110 millioner euro til at opfylde deres behov.
Det er vigtigt, at EU viser, at det er klar til at yde Georgien reel støtte som bevis for vores politiske beslutsomhed med hensyn til at styrke vores forbindelser. For det første har Rådet besluttet at planlægge en væsentlig stigning i vores økonomiske støtte til Georgien, navnlig til genopbygning, som jeg netop nævnte, og til flygtningene.
Vi er for øjeblikket i færd med at vurdere, hvilke reserver der hurtigt kan mobiliseres fra 2008-bevillingerne. Der er imidlertid ingen tvivl om, at vi ikke vil være i stand til at mobilisere de nødvendige midler uden en ekstraordinær budgetbevilling. Jeg glæder mig allerede nu over den generelle politiske støtte, vi i dag fik fra formand Pöttering i denne henseende. Der vil endvidere være behov for en konference for internationale donorer for at udsende et kraftigt signal om tillid til investorerne.
Det er ligeledes efter min mening vigtigere end nogensinde før at styrke de naboskabspolitiske instrumenter for at stabilisere Georgien. Med udgangspunkt i Det Europæiske Råds konklusioner vil vi intensivere vores indsats for at forberede - og når betingelserne er opfyldt for at skabe - et frihandelsområde og lette spørgsmålet om korttidsvisum.
Sidstnævnte aftale vil naturligvis også blive knyttet til en tilbagetagelsesaftale, og det er fortsat vigtigt, at Georgien opmuntres til at respektere sine forpligtelser med hensyn til demokrati, retsstatsprincipper og ytringsfrihed. Det er afgørende, at hastigheden i forbindelse med de demokratiske reformer og den politiske pluralisme sættes i vejret.
Med hensyn til at stabilisere sikkerheden og gennemføre våbenhvileaftalen sætter vi vores lid til den civile observationsmission, der som allerede nævnt udsendes i henhold til den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Den skal hænge tæt sammen med andre EU-foranstaltninger såsom genopbygning.
Nu et par bemærkninger om forbindelserne med Rusland.
(EN) Hr. fformand! Ruslands handlinger giver anledning til spørgsmål i bred forstand om vores forbindelser på både kort og lang sigt. Dets manglende overholdelse indtil nu af den sekspunktsplan, formandskabet har formidlet, og dets beslutning om at anerkende Abkhasien og Sydossetien er imod de grundlæggende principper, som understøtter internationale forbindelser.
Vi har søgt at omarbejde vores forbindelser til et moderne partnerskab som en afspejling af vores voksende, økonomiske integration. Jeg mener, at det er grundlæggende, fælles interesser, der er på spil - gensidig økonomisk afhængighed, behov for at finde fælles holdninger til ikkespredning eller bekæmpelse af terrorisme eller mange andre, internationale spørgsmål - så det var, og er, afgørende at holde kommunikationskanalerne med Rusland åbne.
I lyset af de nylige begivenheder kan forbindelserne med Rusland imidlertid ikke forblive, som de plejer. Det var derfor vigtigt at ramme den rigtige balance mellem at opretholde kommunikationskanalerne og sende et klart signal til Rusland. Jeg mener, vi gør rigtigt i at fortsætte vores fælles arbejde og dialoger, men at nye initiativer skal stilles i bero. Kommissionen vil derfor nu gennemgå alle nye initiativer, der er beregnet på at forstærke vores forbindelser, hvorefter Rådet så vil kunne drage sine konklusioner forud for topmødet i Nice i november.
Med hensyn til de langsigtede konsekvenser vil de nylige begivenheder være af ny betydning for nogle politiske områder. Vores forpligtelse fra juni til at udvikle et østligt partnerskab og en europæisk naboskabspolitik viser reelt EU's legitime interesser i regionen. Disse politikker understreger, at vi ikke vil acceptere nye linjer, der opdeler Europa, og at partnere som Georgien, Ukraine og Moldova kan regne med vores opbakning om deres territoriale integritet og selvbestemmelse. Vi er parate til at fremskynde og også hurtigst muligt stille nye forslag om et nyt, østligt partnerskab, i hvert fald før udgangen af året, men måske allerede sidst på efteråret.
For det andet - og dette er mit sidste punkt - er energi centralt i vores forbindelser med Rusland. Det, vi gør vedrørende energi i EU, vil bidrage direkte til at forme vores forbindelser med Rusland, så vi skal opretholde drivkraften med hensyn til at udvikle en sammenhængende og strategisk energipolitik i EU. Sammenfattende udgør de nylige begivenheder en virkelig udfordring for EU. I de kommende måneder mener jeg, at vi vil være nødt til at vise, at vi kan stå sammen om de opgaver, der forestår.
Dagen i dag har været en meget væsentlig markør. Kun med en sammenhængende strategi, fælles holdninger og samlet handling kan vi forsvare EU's interesser og værdier. Jeg bifalder Parlamentets engagement og har tillid til, at vi alle vil spille vores roller for at sikre, at Unionen opretholder en stærk og samlet front.
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru Ferrero-Waldner, mine damer og herrer! Den situation, der har udviklet sig i Georgien siden sommeren, er uacceptabel og intolerabel og fortjener en urokkelig og beslutsom reaktion fra EU's side.
Rusland har de samme rettigheder og forpligtelser som alle andre stater i det internationale samfund. En af disse forpligtelser er at respektere bestemmelserne om suverænitet og territorial integritet og især ikke at krænke internationalt anerkendte grænser. Ved at invadere og besætte det georgiske territorium og ved at anerkende uafhængigheden af de georgiske udbryderprovinser Sydossetien og Abkhasien har de russiske myndigheder et efter et udvist foragt for alle folkerettens tre grundlæggende principper.
EU skal deltage aktivt i løsningen af denne konflikt, og jeg vil gerne takke det franske formandskab for dets proaktive indstilling. Vi skal vise, at vi er i stand til at efterkomme forhåbningerne hos de tusindvis af georgiere, som proklamerer deres ulykke i Tbilisis gader.
Min gruppe opfordrer Kommissionen, Rådet og alle medlemsstater til at give udtryk for både deres enhed og deres beslutsomhed med hensyn til vores russiske nabo. EU kan ikke stille sig tilfreds med at fordømme disse systematiske krænkelser af folkeretten verbalt. Vores gruppe mener, at Europa skal anvende de midler, det har til rådighed, og især dets politiske og økonomiske værktøjer, til at lægge pres på Rusland og få landet til at respektere de aftaler, det har underskrevet. Vi opfordrer Rusland til at overholde alle de forpligtelser, landet har påtaget sig ved at underskrive våbenhvileaftalen, startende med fuldstændig og øjeblikkelig tilbagetrækning af de russiske tropper fra georgisk territorium og reduktion af det russiske militærs tilstedeværelse i Sydossetien og Abkhasien. Vi fordømmer endvidere de russiske invasionsstyrkers og de ledsagende lejesoldaters udplyndringer, som De så rigtigt sagde, hr. Kouchner.
Vi er ekstremt bekymrede for de georgiske befolkninger i Sydossetien, som er blevet fordrevet med magt, også efter at våbenhvileaftalen var blevet underskrevet. Vi opfordrer på det kraftigste de russiske og sydabkhasiske myndigheder til at garantere, at disse mennesker kan vende tilbage til deres hjem. Vi opfordrer Rådet og Kommissionen til at revidere deres politik over for Rusland, herunder forhandlingerne om partnerskabsaftalen, hvis ikke landet overholder dets forpligtelser med hensyn til våbenhvilen. Vi opfordrer endvidere Rådet og Kommissionen til at bidrage positivt til de internationale mekanismer, der vil blive indført for at løse konflikten, herunder gennem en feltmission under den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
Denne krise har påvist EU's sårbarhed inden for flere følsomme områder. For det første vores energiforsyning. Mere end nogensinde før skal vi garantere sikkerheden af Europas energiforsyning. Vi skal udvikle og beskytte alternativer til de russiske energitransportinfrastrukturer. Derudover synes det iøjnefaldende, at EU kunne spille en langt større rolle i forbindelse med håndteringen af denne krise, hvis den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik blev styrket. Lissabontraktaten åbner mulighederne for en sådan styrkelse. Vi opfordrer derfor de medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret denne traktat, til at gøre det hurtigst muligt. Vores gruppe mener, at den eneste måde, hvorpå man kan sikre stabilitet og sikkerhed på begge sider af Atlanten, er ved at udvikle samarbejdet på et lige grundlag mellem EU og USA.
Endelig vil vi påpege, at Georgien på sigt ønsker at blive medlem af NATO. Dette er et afgørende øjeblik, og EU må ikke gå glip af denne mulighed for at vise, at det er urokkeligt og beslutsomt med hensyn til Den Russiske Føderation, uanset hvor stor og magtfuld sidstnævnte måtte være. Det er EU's troværdighed, stabiliteten i hele området og beskyttelsen af vores nærmeste naboer og endda Unionens medlemsstater, der står på spil. Hr. formand for Rådet! Jeg opfordrer Dem også til at sikre, at forbindelserne med Ukraine også genoptages hurtigst muligt. Tak for Deres opmærksomhed. Stå fast!
Hannes Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær! I flere dage har man kunnet se annoncer i forskellige aviser med følgende tekst: "Lenin. Stalin. Putin. Give in?” Budskabet er lidt forenklet, for Sydossetien blev faktisk en del af Georgien under Lenin. I den proces mistede ca. 18.000 livet, og ca. 50.000 blev fordrevet. Abkhasien blev en del af Georgien under Stalin. Her er det vigtigt at holde sig til sandheden og tage hensyn til alle parters synspunkter. Sviad Gamsakhurdia, der var Georgiens første præsident, og som er kommet meget på mode igen, har beskrevet det ossetiske folk som "skarn, der skal fejes ud gennem Roki-tunnellen”. Vi må også huske på dette aspekt af georgisk nationalisme.
Men intet af det - og lad mig gøre det helt klart, som hr. Schulz har gjort det ved mange lejligheder - intet af det retfærdiggør den russiske intervention, som jo har stået på i årevis. Den er udtryk for en imperialistisk adfærd, og vi har gentagne gange set Rusland udnytte de eksisterende mindretalskonflikter. Vi har været vidne til gentagne trusler og boykotter, som vi absolut ikke kan acceptere. Jeg skal ikke benægte, at der er blevet begået fejl af Vesten og af præsident Mikhail Saakasjvili, men i forhold til sine naboer har Rusland gang på gang forsøgt at udnytte interne konflikter til egen fordel.
Anerkendelsen af Kosovo retfærdiggør heller ikke denne handling. For EU har altid gjort klare og tydelige forsøg på at opnå en international multilateral løsning. Rusland har ikke gjort sådanne forsøg. EU har også ydet klar og tydelig støtte til det serbiske mindretal i Kosovo og vil fortsætte med at gøre det. Hvad har Rusland gjort? Det har set til, mens georgiere blev fordrevet fra Sydossetien og Abkhasien, og jeg håber, at hr. Kouchner har ret, når han siger, at der nu vil blive ført en anden politik.
EU bør nu fokusere på at støtte og bakke vores naboer op. Vi har gennem nogen tid foreslået en Sortehavsunion. Uanset hvad vi måtte vælge at kalde en sådan konstruktion, så står det klart, at den nuværende naboskabspolitik skal styrkes og forstærkes, og at vi må invitere alle i regionen, som har en interesse i regionens integritet og stabilitet, fra Tyrkiet til Kasakhstan, til at være med.
Hvis Rusland er indstillet på at vende tilbage til en politik baseret på samarbejde og respekt over for sine naboer, så vil Rusland også blive inviteret til at deltage. Rusland føler sig stærk for øjeblikket på grund af de høje energipriser, men vi ved alle, at det ikke er noget sundt økonomisk fundament for Rusland, og at landet kan profitere meget af et partnerskab og et samarbejde med Europa. I mellemtiden må vi fokusere på at give vores klare støtte til vores naboer. For så vidt, hr. rådsformand, vil jeg gerne sige, at konklusionerne, som De vedtog på dagens topmøde, er gode konklusioner, som danner et godt grundlag at komme videre på, for de er et klart udtryk for, hvad der er realistisk og bæredygtigt. Jeg håber, at Parlamentet vil nå frem til en lignende klar konsensusløsning som Rådet, så EU kan tale med én - og en stærkere - stemme.
(Bifald)
Graham Watson
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg er lidt overrasket over formandens tale i aften, som jeg også er det over, at den blev holdt fra ærespodiet.
Konflikten i Kaukasus må begge sider tage ansvaret for, sådan som De har sagt det, hr. rådsformand. Så hvorfor afspejler Rådets konklusioner ikke dette?
Præsident Saakashvili kan ikke have troet, at et militært indgreb ikke ville fremkalde en reaktion fra Rusland, og Ruslands reaktion var i lige så høj grad ude af proportioner.
De sagde, at ødelæggelserne ikke har været omfattende, og alligevel har kommissær Ferrero Waldner givet os tallene, og Parlamentet vil blive opfordret til at acceptere at betale regningen!
Én ting er vi enige med Dem i: Vi må og skal fordømme Ruslands handlinger, for de kan ikke forsvares, men vi får ikke den russiske bjørn fra det ved at trænge Medvedev op i en krog. Dialog og engagement vil snarere end isolation bidrage til at gøre spændingerne mindre brandfarlige. Det er læren fra den kolde krig, og Unionen har her, som ved Helsinkiprocessen, en central rolle at spille.
Med denne konflikt understreges vores behov for at opbygge en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Og selv om medlemsstaterne har forskellige opfattelser af Rusland, var Deres formandskab hurtigt til at forhandle sin sekspunktsplan, og det bør anerkendes.
Planen er måske ikke perfekt, men den har bragt volden til ophør, og den bør gennemføres i fuldt omfang, herunder med russisk tilbagetrækning fra havnebyen Poti ved Sortehavet.
Men hvilke skridt bør Unionen tage nu? Rådet gør ret i at blive enige om at oprette en krisestyrings- og rekonstruktionsfond og hurtigt yde humanitær bistand. Nu skal det udpege en EU-repræsentant, som kan få begge sider til at lytte.
Unionen gør det rette ved at sende observatører, men de skal erstatte russiske fredsbevarende styrker, hvilket vil betyde engagement fra de medlemsstater, der ikke allerede er spændt for i militær henseende på andre fronter.
EU bør indkalde til en transkaukasisk fredskonference og samle alle parter i et forsøg på at bilægge uløste konflikter.
Men Unionen bør begynde på et område med iøjnefaldende uoverensstemmelser, der ikke kræver andet end en ministeriel befaling at ordne. Bring den skævhed til ophør, hvor georgiske statsborgere med russiske pas har friere adgang til EU, for det opmuntrer dem til at tage russisk statsborgerskab. Georgiere bør have samme adgang til EU som russere, selv om dette kunne opnås ved at fastfryse aftalen med Rusland om visumlempelser.
Når vi vil styrke vores naboskabspolitik, hvordan kan vi da sikre et fortsat samarbejde med Rusland, når vi samtidig viser, at et fuldt strategisk partnerskab ikke længere er troværdigt? Hvad mere kan vi gøre for at begrænse Europas afhængighed af russiske energiforsyninger? Det var godt, at De styrkede ordlyden i Deres konklusioner i den henseende. Rusland skal selvfølgelig tage konsekvenserne af sine ulovlige handlinger, herunder måske drøfte fremtidsudsigterne for vinter-OL i Sochi, bare 40 km fra grænsen.
Kan Ruslands opførsel betragtes som værende i den olympiske ånd? Nej. En løsning på disse problemer kræver beslutsomhed, forudseenhed og tålmodighed. Det er en udfordring, som denne Union skal klare, og jeg er bange for, hr. rådsformand, at vi er nødt til at klare den, før vi kan tilbyde Dem Deres vin d'honneur.
Formanden
Jeg vil gerne sige til den næste taler, at vi vil se på rækkefølgen af de politiske grupper på den næste Formandskonference, da der allerede er blevet fremsat en indvending. Hvad dagen i dag angår, vil jeg give ordet til hr. Szymański for Gruppen Union for Nationernes Europa. Vi vil se på sagen på torsdag, da ingen kan forklare mig, hvorfor rækkefølgen er, som den er. Det er et spørgsmål, der kræver en systematisk afklaring.
Konrad Szymański
for UEN-Gruppen. - (PL) Fru kommissær, hr. formand, hr. minister! Rusland opfylder ikke tre ud af seks punkter i den aftale, som præsident Sarkozy har fremforhandlet på vores vegne. På denne måde har Rusland mistet retten til at være Europas partner. Det handler derfor i dag også om EU's troværdighed.
Humanitær hjælp, genopbygning af Georgien, visum- og handelsaftaler - det er for lidt. Rusland skal tydeligt mærke, hvad selvisolering betyder. Ellers giver vi ikke landet en chance for at revidere dets politik. Ellers bekræfter vi blot landet i, at det må gøre alt. En følelse af stadig større politisk og økonomisk isolation er den eneste mulighed for at skabe tvivl og splittelse i den ledende lejr i Moskva, når man tager det næste præsidentvalg i 2012 i betragtning. Aggression må ikke kunne lønne sig for Moskva.
Vi må revidere vores energipolitik. Afhængigheden af Rusland begrænser fortsat det europæiske manøvrerum. Ønsker vi at styrke denne proces? Medlemsstaterne skal hurtigst muligt indstille bygningen af den nordlige og sydlige gasledning. Hvis vi ikke drager disse langsigtede konklusioner, risikerer vi at blive marginaliseret og til grin.
Daniel Cohn-Bendit
for Verts/ALE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg mener, vi i den nuværende situation må tale om, hvad vi gør her og nu. Jeg tror, at det, Rådet har besluttet, og det, der er gjort, svarer til det mulige, og det kan så altid diskuteres, om der ikke straks burde være indkaldt til ekstraordinært rådsmøde, et ekstraordinært topmøde mellem regeringscheferne, for at vise, at vi står sammen, men nuvel.
Jeg tror, at der nu skal stilles nogle grundlæggende spørgsmål, nemlig om vores holdning til Rusland, vores samarbejde med Rusland, og hvordan vi vil løse disse problemer i Kaukasus. For der er også Nagorno-Karabakh. Vi vil fremover ustandselig opleve konflikter, og rådsformand Sarkozy vil hele tiden stå over for den slags problemer - han kunne flytte ind i Kreml og blive der i al evighed, det er jo også en mulighed.
Jeg synes for det første, hr. Daul, at hvis der er noget, vi ikke skal tale om, så er det Georgiens og Ukraines optagelse i NATO. Det er det tåbeligste på nuværende tidspunkt, fordi det betyder, at vi ikke kan nå videre politisk. Vil Georgien og Ukraine blive optaget i NATO, når der gennemføres reformer af NATO? Måske, det aner jeg ikke. Men det er virkelig ikke det, det handler om i dag.
Hvis Georgien havde være i NATO, tror De så, at artikel 5 ville være blevet gjort gældende? Selvfølgelig ikke! Så lad os holde os fra den slags vrøvl. På den anden side - og jeg er enig med hr. Watson - hvordan kan man kontrollere handlinger som præsident Saakashvilis, for vi er enige om, at Ruslands handling er uacceptabel, men det er også uacceptabelt, at en georgisk præsident beslutter at bombardere en by, uanset begrundelsen! Hvis man bliver provokeret, reagerer man på en anden måde, man bombarderer ikke.
Det er altså virkelig et politisk problem. Vi foreslår, at dette politiske problem gribes an med et tilbud til Georgien og et tilbud til Ukraine om et privilegeret partnerskab som første skridt mod en eventuel integration. Denne integration kan finde sted, hvis der gennemføres en gennemgribende reform af EU osv. Men vi må have politiske og ikke kun økonomiske og sociale instrumenter til at lægge pres på de politiske klasser. En fremtid i det europæiske rum betyder netop en fremtid, hvor disse lande bliver renset for nationalisme.
Jeg vil citere François Mitterrand, som sagde, at nationalisme fører til krig. Georgisk nationalisme, russisk nationalisme, abkhasisk nationalisme og sydossetisk nationalisme fører krig! Og vi må i EU svare igen med, at vores vision går ud på at overvinde nationalisme. Derfor vil vores tilbud om en europæisk vision også være et tilbud om at sætte de europæiske værdier i højsædet, for hvis nationalismen bliver ved med at herske i disse regioner, vil vi aldrig finde en løsning.
Francis Wurtz
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær! Hvis vi indtager en progeorgisk eller en prorussisk holdning til krisen i Kaukasus, ender vi uundgåeligt i en blindgyde. Det er slående indlysende efter Sovjetunionens opløsning for 17 år siden i denne region med tilbagevendende spændinger og omstridte grænsedragninger, hvor den kollektive erindring plages af den traumatiske arv efter vekslende krige og voldshandlinger, hvor etnisk og religiøs brogethed, opsparet nag og ophobede ydmygelser giver farlig grobund for nationalisme. I denne situation kommer politisk uansvarlighed dyrt at stå, og det gælder alle. Det gælder den georgiske præsident, som, siden han blev valgt i 2004, ustandselig har kildret hævnlysten over for løsrivelsesregionerne. Han har drevet sin bekendelse til Bushregeringen og konfrontationspolitikken i regionen stadig videre. Han iværksatte et angreb på Sydossetien, hvortil en af ordførerne i Europarådets Parlamentariske Forsamling, hr. Van den Brande, der varetager opfølgningen af problemerne i denne region, erklærede, at han var chokeret over flygtningenes beretninger om intensive beskydninger og bombardementer i blinde af Tskhinvali og om ødelæggelse af boligkvarterer. Denne strategi er katastrofal for Georgien, for Kaukasus og for Europa.
Det bliver også en lærestreg for de russiske ledere. Det voldsomme modangreb, også på civilbefolkningen, forlængelsen af besættelsen af strategiske sektorer på georgisk grund, udvisningen af georgiske befolkninger af Sydossetien og den ensidige anerkendelse af de to løsrivelsesregioners selvstændighed nedbryder den interesse, som den nye præsidents første internationale skridt vakte i flere europæiske lande. Rusland sætter alt overstyr ved en tilbagevenden til en periode med politisk isolation i Europa og resten verden.
Endelig ville Vesten gøre klogt i at måle de uhørte skader, den amerikanske eventyrpolitik og det europæiske medløberi allerede har forrettet i den del af kontinentet. NATO's ubegrænsede udvidelsesstrategi, bombardementet af Serbien og efterfølgende anerkendelsen af Kosovos selvproklamerede selvstændighed, støtten til opførelse af missilskjoldet på europæisk jord, for slet ikke at tale om den overdrevne forherligelse af visse af regionens ledere - der ellers betragtes som upålidelige - når de erklærer sig antirussiske og provestlige. Alle disse valg vidner om en kortsigtet politik, som passer fint på den nugældende linje i Det Hvide Hus, men som er en europæisk sikkerhedspolitik uværdig. Denne synsvinkel, som går ud på at gøre internationale forbindelser til et militært anliggende og bygger på politisk konfrontation, har spillet fallit i vores påsyn. Derfor burde EU ud over at sende europæiske observatører i OSCE-regi til området sætte alt ind på at bremse optrapningen og hurtigst muligt i al beskedenhed udforske mulighederne for en ny paneuropæisk traktat om sikkerhed og samarbejde. Denne traktat skal være juridisk bindende og omfatte alle de åbne spørgsmål lige fra territorial integritet, grænsernes ukrænkelighed, de fastlåste konflikters skæbne, ikkeanvendelse af våbenmagt og nedrustning til energiforsyningssikkerhed. Denne udfordring er ganske vist endnu sværere at tackle nu en tidligere, men uden denne tilgang frygter jeg, at det værste er i vente. Når vi vedtager vores holdning, må vi ikke glemme, at denne første september er international fredsdag.
(Bifald)
Bernard Wojciechowski
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg kommer fra et land, hvis historie er præget af krig og lidelse. Polen støtter fredsbestræbelser overalt. Det er bydende nødvendigt, at dette mål nås.
De østeuropæiske lande, de såkaldte baltiske stater, ønsker med inspiration fra deres ledere, at EU viser, at Rusland skal betale en eller anden uspecificeret pris for sit militære indgreb i Georgien. Det kan fremstilles som et klassisk eksempel på politisk ortodoksi, hvor man antager, at Rusland ikke forfølger andet end imperialistiske mål.
Denne traditionelle, tanketomme holdning til Rusland, der er fuld af tomme floskler, synes ydmygende, fordi den f.eks. af Rusland kan opfattes som et klinisk eksempel på en udmelding fra nogle få ubesindige politikere.
EU har brug for Rusland, i lige så høj grad som det har brug for Georgien, om ikke mere. Det er derfor bydende nødvendigt, at EU ikke bliver part i konflikten eller stiller sig på enten Ruslands eller Georgiens side. EU skal vise verden, at dets politik er uafhængig af USA og samtidig er en venlig politik, der er baseret på fuldt partnerskab.
Rusland er EU's tredjestørste handelspartner, der aftager europæiske varer for 0,5 billion amerikanske dollars. Har vi råd til at risikere et sådant forhold?
Der hersker ikke tvivl om, at Parlamentet er en ægte medlovgiver sammen med Rådet under den fælles beslutningsprocedure. Men er det virkelig en ligestillet partner, når det gælder EU's udenrigsanliggender?
Hr. minister! De har talt til os, efter at alt synes at være besluttet vedrørende Georgien. Lad mig da spørge: Betyder Parlamentets stemme da intet? Hvad skal denne forhandling til for, hvis alt er arrangeret og sket?
Sylwester Chruszcz
for NI-Gruppen. - (PL) Fru kommissær! Udbruddet af kampe i Kaukasus er tæt forbundet med Kosovospørgsmålet. Modstandere af Serbiens deling, herunder mig selv, har lige fra starten gjort opmærksom på, at kosovoalbanernes ensidige beslutning, som møder opbakning i Washington og mange af de europæiske hovedstader, åbner Pandoras æske og opliver mange lignende konflikter i verden. Det gælder f.eks. den i Georgien, hvor civile blev angrebet i Ossetien som følge af præsident Saakashvilis beslutning. Men abkhaserne og osseterne er jo nationer, der gennem århundreder har levet på deres egne territorier, de har deres egen kultur og nationale identitet, og de har gang på gang kæmpet for den selvstændighed, som Stalin tog bort fra dem før anden verdenskrig.
Serbien og Georgien er de bedste eksempler på, at der gøres forskel på lande i det internationale forum, og at den internationale ret fortolkes af de vigtigste allierede. Den europæiske orden er blevet ødelagt, hvilket er sket med mange af de tilstedeværende parlamentsmedlemmers opbakning. Vi skal genindføre fred i Europa, orden i den internationale ret. Lad os genindføre denne orden. De stater, der har støttet Serbiens deling, skal undlade at anerkende Kosovo, og Rusland skal undlade at anerkende Ossetien og Abkhasien. Hvis Serbiens deling, der er støttet af USA og en stor del af EU, opfattes som god, hvorfor er den tilsvarende handling i Georgien så dårlig? Man får lyst til at sige: Mindre hykleri, tak!
Bernard Kouchner
Hr. formand! Jeg har forstået, hr. Watson, at det var meget forkert af mig at tage ordet fra denne talerstol. Hvis det er det eneste, De bebrejder mig, går jeg til åben bekendelse, for sidste gang jeg talte fra denne talerstol, var jeg ikke statschef. Man alle kan jo begå en fejl.
Der er en række spørgsmål, som jeg vil forsøge at besvare, og andre, som jeg virkelig ikke kan besvare. Selvfølgelig ønsker vi alle, hr. Daul, endnu stærkere i lyset af denne krise - og det er en af det franske formandskabs prioriteringer - at gennemføre en fælles europæisk forsvarspolitik. Hvad betyder det? I alt fald at den proces, som siden Saint-Malo i det mindste har ført til forståelse, genoptages og derefter udbygges med fælles træning osv. Jeg håber, det vil lykkes. Under alle omstændigheder er det nødvendig, men ikke fordi denne krise krævede en militær reaktion. Tværtimod! Det værst tænkelige svar på russernes invasion af Georgien havde været et militært indgreb. Faktisk synes jeg ikke, at de skibe, der blev sendt til Sortehavet, var den rigtige reaktion, for nogle af dem fører missiler osv. Efter min opfattelse var det ikke det, der skulle gøres, men det mente det franske formandskab. Til gengæld kræver oparbejdelsen af et solidt europæisk forsvar, som vi virkelig har behov for, at Lissabontraktaten bliver accepteret, og det fører os tilbage til vores institutionelle vanskeligheder. Ja, vi må absolut finde en vej ud af denne institutionelle krise.
NATO tror jeg ærlig talt ikke er svaret på nuværende tidspunkt. Det er en skinløsning, eftersom det, hvis vi virkelig havde vedtaget medlemskabshandlingsplanen (MAP) i Bukarest, ikke havde gjort nogen forskel, for jeg tror ikke, nogen var indstillet på at gå i krig for Georgien, og det siger jeg ikke af kynisme. Jeg siger det, fordi det var den tankegang, der virkelig herskede enighed om, og som var udgangspunktet for alle vores møder og samtaler. Det betyder som sagt ikke, at hverken Georgien eller Ukraine har ret til at blive medlem af NATO.
Men der er endnu en ting, som skal tages i betragtning. Det er svært at sige det nu, så jeg vil være yderst forsigtig, men der er et land, Rusland, som har følt sig dårligt behandlet i 20 år. Jeg tror personligt, at der specielt her fra EU's side er noget om snakken. Vi har ikke evnet at finde den rette tone over for Rusland. Det var måske ikke lykkedes, men jeg tror ikke, vi lagde tilstrækkeligt mærke til forandringerne, for når alt kommer til alt, var Georgien for 20 år siden også med i sovjetkredsen, det var også et kommunistisk land. På begge sider er der virkelig ufuldkomne bestræbelser på at udøve demokrati. Jeg tror, at problemet som i alle lande vil melde sig senere for Ukraines og for Georgiens vedkommende, men jeg mener oprigtigt talt ikke, det havde været løsningen.
Men De har ret, vores forbindelser med Ukraine bør styrkes, sådan som der står i dette dokument, og det samme gælder for øvrigt Georgien. Vi skal tale om privilegeret partnerskab om lidt.
Til hr. Swoboda vil jeg sige - og det er en anekdote - at jeg ønskede at se Stalins hus i Gori, fordi det er der, huset ligger. Han er født der. Så man kan sige, at han tegnede små røde cirkler på kortet for at vise steder, hvor det var muligt med selvstyre, og i alt fald samfund, hvor det ikke var muligt. Han kendte regionen godt, og allerede dengang kunne hverken Ossetien eller Abkhasien komme overens med georgierne eller med resten af regionen. Længe før denne krise vidste vi, at der var konflikter. Hvad er værre en Balkan? Kaukasus. Hvad er værre en Kaukasus? Balkan. Jeg ved det ikke, men det, der foregår der, er faktisk ret uhyrligt, og hvis man går en lille smule længere tilbage og tænker på, hvad der skete i Tjetjenien, hvilket jeg i højeste grad misbilliger, viser det sig, at tjetjenernes forbundsfæller mod Georgien var abkhaserne.
Men lad nu fortiden hvile, selv om det måske bliver nødvendigt at tage det op igen. Jeg er enig med Dem i, at intet berettiger en sådan reaktion. Intet. Men vi må alligevel se på, hvordan denne række provokationer gik for sig, for ærlig talt er beretningerne så modstridende, at det virker yderst forvirrende. Da vi var i Moskva og forhandlede om denne sag, spurgte russerne, om de skulle have ladet deres egne dø og fundet sig i bombardementerne. Glem ikke de første tal. Jeg vil ikke diskutere dem, for jeg har virkelig ingen mulighed for at tjekke dem, men russerne talte umiddelbart om 1.000-2.000 dræbte, hvilket sikkert ikke passer, fordi de eneste, som var på stedet, nemlig Human Rights Watch, talte om nogle hundrede. De berettede om et par hundrede, tilmed et tocifret tal. Jeg er ikke sikker. Under alle omstændigheder blev reaktionen i teorien retfærdiggjort med de mange ofre. Som sagt var jeg i Nordossetien og hørte forfærdelige beretninger. Granaterne i kældrene, hvor børn havde søgt tilflugt, er ikke noget, jeg har fundet på. Det passer måske ikke, men alligevel er der et tonefald, som ikke lyver. Jeg har set mange flygtninge i mit liv, og de her var skræmt fra vid og sans. De havde været to dage om at gå gennem den tunnel. Det må også undersøges nærmere.
De har fuldstændig ret i, at det kræver en naboskabspolitik. Det er netop, hvad tyrkerne forsøger at få iværksat nu. Tyrkerne har oprettet noget, de kalder en regional platform, og vil have Rusland, som allerede har indvilliget, Aserbajdsjan, Armenien - de tager sig selv af det - Georgien naturligvis og Tyrkiet til at tale sammen. Jeg synes, det er en god idé, og har på formandskabets vegne sagt ja til et møde med dem snarest. For øvrigt skal vi sammen med hr. Babachan, som skulle være til stede her i dag, finde ud af, hvordan vi kan udveksle vores erfaringer, men jeg er helt enig i Deres vurdering af naboskabspolitikkens nødvendighed. Det vil Benita Ferrero-Waldner sikkert også bifalde. Det er det, der skal til. Rusland er vores store nabo. Og hvis vi ikke kan få en dialog med Rusland i gang, kommer vi i store vanskeligheder, for som De hørte hr. Medvedev sige i går, kan sanktionerne bruges begge veje, og at han også vidste, hvordan det skulle gøres. Når man på den ene side leverer gas, og på den anden side ikke ønsker at modtage den, er sanktionerne ikke helt de samme. Derfor må vi se realistisk på tingene. Han kan lukke for gassen, det kan vi ikke.
Med hensyn til de tal, De nævnte, hr. Watson, bifalder jeg Deres anskuelse. Hvad gjorde hr. Saakashvili? Jeg mødte ham to gange, og under vores drøftelser sagde han - men lad os ikke komme ind på det, for jeg vil sandsynligvis være partisk, og jeg har ikke informationer nok - men han sagde, at han havde været nødt til at svare igen på provokationerne. Han så de andre overfor gøre batterierne klar, bl.a. Gradraketterne. De kom og tog opstilling i de georgiske landsbyer omkring Ossetiens hovedstad. Hvem skal man tro? Jeg aner det ikke. I hvert fald har visse rådgivere sagt, at det overhovedet ikke foregik sådan, som den internationale presse påstår. Der er virkelig ikke ret mange troværdige i denne sag. Som observatør ved vi, at problemet ikke er løst. Vi har forsøgt. Javier Solana siger, at de skal benævnes observatører, derfor kalder vi dem observatører, og i denne tekst står der observatører. Peace keepers er noget andet, fordi det forudsætter, at russerne trækker alle dem, der har deltaget i kampen, ud. I beslutningerne om både Abkhasien og Ossetien står der rundt regnet to tredjedele/en tredjedel. To tredjedele er russiske officerer med ansvar for fredsbevarelsen og resten georgier. De anklager nu hinanden og beskylder de fredsbevarende styrker indsat af OSCE og FN for at have deltaget i begge lejre lige siden kampens begyndelse. Jeg mener derfor ikke, det kan blive ved på den måde, og indsættelse af peace keepers er en større operation, som vi naturligvis vil forsøge at få op at stå, men i øjeblikket kan det ikke lade sig gøre. Der skal arrangeres en international konference for at løse de fastlåste konflikter. Lad os først forsøge at holder en konference om Ossetien, som haster mest, og derefter om Abkhasien.
Jeg ved ikke, hvem der rejste spørgsmålet om passene. Ja, der udstedes, blev udstedt virkelig mange pas, og de mennesker, jeg mødte, de ossetiske flygtninge, følte sig altså som russiske borgere, hvilket naturligvis er meget underligt. De følte sig som russiske borgere, blev modtaget i Rusland og forsvaret som russiske borgere. Når man ved, at der åbenbart sker det samme på Krim, bliver man stærkt foruroliget. Altså skal dette problem gribes meget behændigt og samtidig beslutsomt an over for russerne. De udsteder pas til befolkninger, de betragter som russere. Men i denne sammenhæng må man ikke glemme, at Ruslands grænser jo blev afstukket ret vilkårligt af Gorbatjov og Jeltsin i alt hast og uden at tage historiske hensyn. Så jeg vil ikke komme nærmere ind på dette problem, jeg vil ikke dvæle ved, at Kijev engang var Ruslands hovedstad, og at Krim er adgangsvej til alverdens have. Men hvis nogen troede, at russerne ville opgive den eneste tunnel, der går fra Nordossetien til Sydossetien, dvs. tværs igennem Kaukasus, må de tro om igen. Vi må prøve at forstå disse historiske modsigelser og også de geografiske modsigelser, men ikke for at give den ene eller den anden medhold. EU's formandskab har ikke fældet nogen moralsk dom over den ene eller den anden part, men sagt, at det var en overdrevet reaktion, at det ikke var den måde, problemet skulle løses på, at det var forkert at bombardere denne by om natten, og at der ikke var nogen grund til et så massivt modangreb. Men som sagt må vi have lidt flere oplysninger om, hvordan det gik til.
De sagde kun tre punkter, hr. Szymański. Det er da ikke så ringe, i betragtning af at ingen har forsøgt at gennemføre et eneste bortset fra os. Der er altså tre punkter - og de tre vigtigste: våbenstilstand, tilbagetrækning af tropperne og adgang for humanitær bistand. Hvis vi blot har opnået det, behøver vi ikke skamme os. Jeg mener, det var meget vigtigt at starte med det. Med hensyn til de tre andre punkter venter vi til den 8. september naturligvis, for efter den dato gælder alle pressionsmidler. Vi vil i fællesskab beslutte, hvad der skal gøres, dvs. de 27 lande i Rådet og også Parlamentet, som vi i mellemtiden har gjort os til en vane at høre. Jean-Pierre og jeg har i øvrigt fået for vane hele tiden at høre Deres mening og drøfte med Dem. Intet er vundet på forhånd. Hvis vi den 8. september konstaterer, at der næsten er kommet skred i tingene, så okay. Men hvis der ikke er sket noget, må vi tage situationen op til fornyet overvejelse. Det står helt klart. Aggression må ikke belønnes. Naturligvis må det ikke det, men hvem skal betale? Jeg holder meget af de belærende pegefingre, som i forbindelse med den russiske hær siger: Hvad venter I på? Men hvad skulle vi gøre? Jeg noterer mig, at de mest resolutte og en række af dem, der nu - eller rettere i morgen - besøger Georgien, og som var fast besluttet på at tage lynhurtigt til genmæle, slet ikke vil gøre noget. Og jeg mener som Francis Wurtz, at Georgien i lang tid er blevet tilskyndet til at vise - hvordan skal jeg udtrykke det - styrke og handlekraft. Jeg synes ikke, det var noget godt råd, for det er efter min mening ikke godt at tilskynde et land til at opføre sig hævnlystent eller i alt fald modstandslystent, når man ikke giver det midlerne til det. Jeg fornemmede på den georgiske regering, at de ikke alene naturligvis følte sig meget fortvivlede, fordi der var ofre, og georgierne stod uden tag over hovedet og ikke vidste, hvad de skulle gribe til, men også at de på en eller anden måde følte sig svigtet. De var blevet lovet så meget, de var blevet lovet mangt og meget, og så lidt er blevet holdt.
Hvad Nabuccogasledningen angår, er der naturligvis den slags forklaringer. Det er for resten olie, der løber i den, ikke gas. Selvfølgelig skal alt dette tages i betragtning både den ene og den anden vej. Desuden fører det os tilbage til det, De sagde. Jeg vil påpege, hr. Daul, at det faktisk ikke er det franske formandskabs eneste prioritet, der er også energi, og dette er således en måde, hvorpå vi virkelig kan rette - det står i teksten - øget opmærksomhed mod energi, altså vedvarende energikilder.
De spørger om, hvad vi gør her og nu, hr. Cohn-Bendit. Vi har gjort, hvad vi kunne, dvs. forsøgt at stoppe krigen. Det var måske ikke fuldkomment, dokumentet er absolut ikke fuldkomment, det var tilmed skrevet i al hast, og der måtte kæmpes med de to delegationer for at nå frem til en eller anden form for overensstemmelse. Den er slet ikke fuldkommen. Men det har virket ind til videre. Det er ikke tilstrækkeligt, men det virkede. Altså er jeg helt enig i, at der er andre problemfyldte steder bl.a. Nagorno-Karabakh, Nachichevan. Der er masser af steder - og jeg mener i øvrigt ikke, russerne er lige så interesserede i dem, f.eks. i Nagorno-Karabakh - men sikkert andre steder og navnlig på Krim. Det er der uden tvivl. Og det er ingen fornærmelse mod russerne, at vi følger udviklingen der opmærksomt. Det er sandelig vores pligt.
Om NATO vil jeg igen forsøge at sige noget meget forsigtigt. Da vi, Fællesskabets seks første medlemsstater og grundlæggere, stemte imod MAP på topmødet i Bukarest - men faktisk var der ingen afstemning, for der krævedes enstemmighed, så der skulle ikke stemmes - var det virkelig meget svært at forklare. De seks grundlæggere tænkte, at det var vores nabo, at vi ikke havde formået at bevare eller opbygge et tilstrækkelig godt forhold til dette store land, og at vi ikke måtte give det følelsen af at være belejret, i en eller anden vedvarende belejringstilstand. Og jeg tror, de havde ret. Nu taler vi om missilskjold, som skal opstilles i Polen og også i Den Tjekkiske Republik. Det er da heller ikke nogen god måde at føre en dialog på, selv om det ikke er rettet mod Rusland, men snarere - og det er vigtigt - formentlig mod Iran, og vores politik over for Iran, dvs. de seks stormagters fælles optræden, skal føres sammen med Rusland, og det er meget vigtigt, fordi jeg tror, vi vil sætte meget overstyr, hvis vi ikke bevarer disse partnerskabskanaler.
Hvordan kan man kontrollere hr. Saakashvilis handlinger? Jeg ved det ikke, men man bombarderer altså ikke en by om natten. Jeg synes ikke, man kan bombardere en by om natten. Som sagt kender jeg ikke bombardementets omfang, men hvordan kunne man forvente en anden reaktion fra Ruslands side, når den slags havde fundet sted? Jeg forstår det ikke.
Jeg vil blot komme med en lille bemærkning om citatet af François Mitterrand. François Mitterrand sagde, at lidt nationalisme hører med til kulturen og skaber en nation, men for meget nationalisme fører til krig. Det ville jeg lige berigtige.
I forbindelse med Francis Wurtz' indlæg vil jeg gerne vende tilbage til udtrykket "kold krig”, som han ikke brugte, men antydede som skræmmebillede, for vi hører tit og ofte: "Er vi tilbage i den kolde krig?” Men vi kan ikke vende tilbage til den kolde krig, for det første fordi de historiske omstændigheder er helt anderledes. Der kan opstå forbitrelse og nag, men jeg går afgjort ind for at forkaste det udtryk. Til gengæld er vi ofte blevet foreholdt, at det er nødvendigt - ikke at tale om - men at genopbygge to modstillede blokke. Og det tænkte en del af parlamentsmedlemmerne her, i hvert fald deres lande. Vi skulle tilbage til dette frontalsammenstød. Det er jeg bestemt ikke enig i. Det er lige præcis det modsatte af, hvad der bør gøres, og det ville klart ligne kold krig på nær ideologien. Det er ikke ensbetydende med, at vi nødvendigvis skal acceptere alle de hypernationalistiske tilkendegivelser, sådan som vi har gjort. Vi må finde en måde at tale sammen på og fastholde disse kanaler. Det er det, vi bestræber os på.
Jeg vil minde Francis om, at flere af forslagene er hr. Medvedevs forslag i den traktat om sikkerhed, du nævnte, selv om det ikke ser ud til, at han vil gennemføre dem lige med det samme. Det gør han måske senere. Han foreslog det den 5. juni over for alle her. Der blev svaret, at det lød interessant, og at man burde tage ham på ordet. Men vi blev dog straks grebet af en lille panikbølge.
Unionen burde føre en politik uafhængig af USA, som er et stort uafhængigt land. Det har vi gjort, hr. Wojciechowski. EU skal føre en politik, der er uafhængig af USA, uafhængig af Rusland, en EU-politik. Det er det, vi har bestræbt os på. Vores amerikanske venners første reaktion, da vi besluttede at mægle, var ikke særlig elskværdig. De syntes ikke, vi skulle gøre det, men meget hurtigt gik det op for dem - eftersom de er meget pragmatiske - at det tværtimod var det rigtige. Derefter blev de - det var jo Condoleezza Rice, der fik sekspunktaftalen underskrevet - lad os sige, samarbejdsvillige. Senere blev de særdeles betænkelige, ikke ved sekspunktaftalen, men ved, at russerne ikke havde overholdt den. Det forstår jeg godt. Vi var også betænkelige.
Det sidste punkt er Pandoras æske og Kosovo. Det ville jeg netop tale om. Jeg synes, der er en intellektuel tilbøjelighed til at sammenligne Kosovo med Ossetien, og denne intellektuel tilbøjelighed billiger jeg virkelig ikke. Man kan ikke sige, det er det samme, når et lille folk gribes af en eller anden nationalistisk kløe og føler trang til at frigøre sig. Nej! For det første har folk i Kaukasus i århundreder haft for vane at rives særdeles voldsomt med en ret udbredt forkærlighed for mord. Det var slet ikke tilfældet i forholdet mellem Kosovo og Serbien, men forskellen i Kosovo og Serbien var en gruppes enstemmighed, 98 % af kosovoerne, og især den internationale beslutning. Det var ikke, fordi vi bombarderede Serbien sammen med NATO. Det skete efter to års arbejde i Kontaktgruppen, som bl.a. Rusland sad i, og en konference i Rambouillet, der varede over en måned, og hvor alle var enige undtagen hr. Milošević. Det, der udløste det hele - og jeg runder af - var jo hr. Miloševićs beslutning i 1999 og erklæring på Solsortesletten ved Obilić om at afskaffe selvstyret, smide kosovoerne ud af forvaltningen og sende serbere fra Beograd til at overtage stillingerne. Følgen var, at Ibrahim Rugovar fra Kosovos Demokratiske Forbund måtte indrette skoler under jorden og hemmelige hospitaler. Det er sandelig ikke det samme. Processen blev anerkendt af den internationale opinion, fordi det havde været bearbejdet på internationalt plan. Den finske præsident, Martti Ahtisaari, udfærdigede et dokument, som alle godkendte i FN, hvori det hed: "De kan ikke komme overens.” Og jeg slutter af med, at sommetider kan hadet ikke overvindes. Og desværre mærkede jeg - jeg passer meget på, hvad jeg siger - i osseternes holdning til georgierne noget, der ligner dette uudslettelige had, som bygger på årtiers og formentlig århundreders modstand. Det vil ikke sige, at det ikke lykkes en dag, men det vil tage tid og flere generationer, tror jeg.
Elmar Brok
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær! "Le nationalisme, c'est la guerre!” Det er et nøjagtigt og uforkortet citat fra François Mitterrands tale til Europa-Parlamentet. Det tror jeg, vi kan lære af, og det, vi kan lære, hedder europæisk integration. Dvs., at man ikke længere forsøger at afgøre tidligere tiders mellemværender, men starter på en frisk for at gøre krig og diktatur i Europa en umulighed en gang for alle.
Jeg vil gerne rette en varm tak til det franske formandskab for dets hurtige indgriben for at bringe krigen til afslutning og for at have tilvejebragt en beslutning i Det Europæiske Råd i dag, som er udtryk for enhed. Enhed er det vigtigste signal, vi kan sende. Det er et signal om, at vi ikke vil acceptere brud på folkeretten, at vi ikke vil acceptere krig og at man invaderer fremmede lande, at vi ikke vil acceptere, at demokratisk valgte regeringer bliver destabiliseret eller at man invaderer et andet land og besætter det. Det er derfor vigtigt at gøre det klart, at der ikke vil blive ført forhandlinger om partnerskabs- og samarbejdsaftalen, før punkt 5 i våbenstilstandsaftalen er opfyldt - nemlig tilbagetrækning til placeringerne før den 7. august 2008 - og at der nu skal påbegyndes en evaluering af, om alle seks punkter i våbenstilstandsaftalen er opfyldt, idet denne evaluering skal fortsætte frem til topmødet i november.
Det er vigtigt, at vi gør det klart, at visse ting ikke vil blive accepteret, men det er også vigtigt - så vi ikke kommer ind i en eskalationsspiral - at gøre det klart, at kommunikationslinjerne skal holdes åbne. Vi må frem for alt styrke os selv, og det indebærer, at vi også styrker vores venner. Det indebærer, at der skal ydes omgående og ubureaukratisk infrastrukturbistand til Georgien. Det indebærer, at der skal tages del i fredsmissioner i Georgien og i initiativer udgået fra OSCE og FN. Vi må gøre det klart, at forhandlinger om en frihandelsaftale er den rette vej at gå, hvilket de forslag, vi er kommet med i Parlamentet i overensstemmelse med det polsk-svenske forslag, og vores forslag til et "EØS plus” også er.
Dette gælder ikke kun for Georgien, men også for lande som Moldova og især Ukraine. Jeg synes, at det er klare signaler, som gør, at vi kan komme videre på en positiv måde. Hvis vi derved kunne erkende, at vi kunne gøre det langt bedre, hvis vi ikke altid skulle rage kastanjerne ud af ilden for andre, hvis blot vi havde en europæisk udenrigspolitik, som ville give os de rette mekanismer og en præventiv styrke under Lissabontraktaten, så en sådan situation slet ikke ville opstå, så ville det være en politik, vi burde følge. Denne krise bør gøre det klart for os, at EU må styrke sin egen kapacitet, hvis vi ønsker at forhindre krig og gå en positiv fremtid i møde.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Hr. formand! Jeg tilslutter mig det, som mange kolleger har sagt, nemlig at det europæiske topmødes reaktion i dag på begivenhederne i den forløbne måned er rigtig. Vi har talt med én stemme og samtidig bevaret fatningen. Men EU - og det fremgår også af erklæringen i dag - har med tydelige ord vist, at det, som er sket der, navnlig Ruslands reaktion, ikke er acceptabelt, og at Ruslands uforholdsmæssige reaktion på de militære udviklinger i Georgien skal fordømmes.
Samtidig siger alle parter, at anvendelsen af militær vold ikke er den rette løsning, og jeg betragter også dette som en implicit kritik af den georgiske regerings handlemåde, idet denne begyndte med de militære aktiviteter. Af denne reaktion fremgår det også, at vi ikke tror, og med rette, at vi kan løse problemerne i Europa på den måde, og at det ikke er i overensstemmelse med de sikkerhedsaftaler, som vi har, og som tidligere er indgået, hvad angår problemerne med Sydossetien og Abkhasien i Georgien.
Jeg tager også afstand fra den russiske udenrigsminister Lavrovs udtalelser om, at den måde, hvorpå Rusland har reageret, angiver tonen for Ruslands nye udenrigspolitik i regionen omkring Rusland. Jeg synes, at EU skal gøre alt for at overbevise hr. Lavrov og den russiske regering om, at det ikke er på den måde, vi i Europa forsøger at løse problemer eller gennemtvinge vores interesser. Samarbejde er parolen, ikke ensidige handlinger.
Jeg kan huske de forløbne års diskussioner om Bush-regeringens optræden. Jeg håber ikke, at vi ender med at have samme diskussion med Rusland. Derfor er det også meget vigtigt, at Rådet i dag under den franske formands ledelse endnu en gang har gjort opmærksom på sagen og fremhævet sekspunktsplanen, især vores tilbagevenden til den tidligere militære status quo. Dermed skaber han et grundlag for en international ordning for at bevare freden og især også for en international diskussion om Sydossetiens og Abkhasiens fremtidige status, og han tager med rette afstand fra Ruslands anerkendelse af disse to separatistiske regioners uafhængighed.
Det er også hele idéen med en delegation til Moskva, som finder sted på højeste plan i næste uge, og som endnu en gang skal lægge pres på Moskva for at få gennemført disse seks punkter. Under disse omstændigheder er det også logisk, at vi siger, at så længe der ikke er klarhed om denne aftale og om gennemførelsen af den, taler vi ikke mere om den nye partnerskabsaftale.
Denne krise stiller høje krav til EU. Med rette går vi i spidsen, når der søges løsninger. Der er ikke noget alternativ. NATO kan ikke gøre det, OSCE er for svag, USA har ikke den stilling, som vi har, og FN kan ikke spille en mæglende rolle på grund af blokaderne i Sikkerhedsrådet. Topmødet i dag var enigt, lad det fortsat være sådan.
Marco Cappato
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi skal faktisk kommentere nogle beslutninger, der allerede er taget, og i betragtning af de mange forskellige informationer om dødsofre, forbrydelser og eventuelle krigsforbrydelser bør EU efter min mening foreslå, at det bliver en international undersøgelse, der om nødvendigt inddrager Den Internationale Straffedomstol.
Bortset fra det - og hvad angår årsagerne til, at vi er nået til dette punkt - sagde hr. Kouchner, at nogle mennesker i alt for høj grad havde opmuntret Georgien til at spille med musklerne og hæve stemmen. Det er utvivlsomt rigtigt, men så skal vi også huske, at der var andre, som frarådede georgierne at føle sig europæiske, og det var os selv i EU, for Georgiens og det georgiske folks europæiske følelse er en kendsgerning, som vi har ignoreret. Hundredvis af dem underskrev en appel fra Det Radikale Parti i slutningen af 1990'erne om en europæisk fremtid for Georgien, og den har vi nægtet dem.
Derfor vil jeg slutte af med at sige, at den internationale konference, som man taler om, skal omfatte de ikkerepræsenterede befolkninger i hele dette område og dreje sig om områdets europæiske udsigter, både de politiske og de strategiske.
Inese Vaidere
- (LV) Hr. formand, mine damer og herrer! På dagens topmøde fokuseres der på at tilbyde bistand til Georgien. Det er nødvendigt, men det er også Ruslands pligt at bidrage økonomisk til Georgiens genopbygning. Hvad mere skal der ske, så EU rigtigt kan bedømme Ruslands rolle i begivenhederne og reagere for at sikre, at intet tilsvarende nogensinde gentages? For det første skal det erkendes, at dette var et planlagt angreb fra Ruslands side, og at det begyndte med en systematisk provokation af Georgien i månedsvis. Hvis Ruslands angreb og anerkendelse af de separatistiske regioners uafhængighed ikke imødegås med en passende reaktion, vil det være et klart signal til, at det kan opføre sig på samme måde igen fremover. Når alt kommer til alt, er der i EU-staterne også mange russiske statsborgere, som EU er villig til at beskytte. Der er mange ting, Rusland har brug for fra os, men vi mister konsekvent initiativet. For det første bør vi fastfryse aftalen med Rusland om visumlempelser. Samtidig bør en sådan aftale indgås med Georgien. For det andet skal partnerskabs- og samarbejdsaftalen suspenderes, indtil Rusland har befriet de besatte territorier i fuldt omfang. For det tredje skal de såkaldte russiske fredsbevarende styrker erstattes med internationale fredsbevarende styrker, idet Georgiens territoriale integritet respekteres. Jeg foreslår også, at Den Internationale Olympiske Komité opfordres til at offentliggøre en ny konkurrence om afholdelse af vinter-OL i 2014, eftersom det kun vil medføre problemer at afholde legene i en totalitær stat. Vi bør ikke være bekymrede over eller frygte at suspendere den såkaldte dialog. I øjeblikket er dialogen blevet til ensidede tilbud fra vores side og krænkelser af reglerne fra russisk side. Vi er nødt til at forstå, at kun kraftfuld handling kan få Rusland til at vælge en indstilling, der er en stat i det 21. århundrede værdig. Rusland er blot en stat. Det er ikke noget særligt.
Marie Anne Isler Béguin
- (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg repræsenterede Parlamentet, da jeg på opfordring af vores formand rejste til Georgien fra den 12. til den 17. august. Jeg overbragte det georgiske folk vores støtte og forsikrede dem om, at EU ikke ville svigte dem. Derfor vil jeg takke formandskabet for dets bestræbelser på at handle hurtigt i Georgien.
Afviklingen af konflikten er som bekendt en test for EU, der langt om længe reagerede. Det siger jeg, fordi det har haft omkostninger. Endnu en gang er det gået ud over uskyldige borgere, for det var egentlig forudsigeligt. Hvor længe har flere af os prædiket for døve ører? Selv dem, der i dag siger, at vi skal hen mod integration og stille tiltrædelse af EU i udsigt, svarede førhen, at vi ikke måtte forhaste os. Nu står vi med denne krig, krig mellem Rusland og Georgien. Da vi sagde, det ikke var en konflikt mellem Georgien og Abkhasien og Sydossetien, men en konflikt mellem Rusland og Georgien, ville ingen høre på os. Og nu har vi en krig bag os. Det var altså forudsigeligt, for historien startede ikke blot et par begivenheder eller et par timer før den 11. Vi skal tilbage til 2005, da Rusland forlangte at få grænsevagter på den russisk-georgiske grænse. Ingen tog til genmæle, og selv Frankrig - undskyld hr. rådsformand - sagde nej, da vi anmodede om at sende OSCE-styrker til grænsen. Ingen reagerede. Da russerne krænkede Georgiens luftrum, reagerede vi igen ikke, og optrapningen forstærkedes. Nu har denne ulykkelige krig fundet sted, og der skal genopbygges. Der skal genopbygges, men konflikten skal også løses. Ja til en genopbygningskonference, men som samtidig er en konference om at løse konflikten. Jeg vil måske bede Dem bruge samme model som i Kosovo, dvs. indsættelse af en international civilforvaltning. Og fredsstyrker. Vil nogen georgisk borger kunne finde sig i, at den russiske hær optræder som politibetjent?
(Formanden fratog taleren ordet)
Tobias Pflüger
(DE) Hr. formand! Jeg vil starte med at takke for en objektiv debat, som bestemt er mere objektiv end det ekstraordinære møde i Udenrigsudvalget den 20. august 2008. Lad os bare sige det rent ud. Den georgiske præsident Saakasjvili beordrede en militær offensiv. Det var det, der startede krigen og udløste en voldsspiral. Hvis vi ignorerer det faktum, så fornægter vi den egentlige årsag til krigen. Angrebene, især på civilbefolkningen i Tskhinvali, må klart fordømmes, og det må den militære reaktion, især fra russisk side, og angrebene på civilbefolkningen, særligt i byen Gori, også. Begge parter har også gjort brug af klyngebomber i denne konflikt, hvilket er uacceptabelt. Den humanitære folkeret og krigsretten er helt klart blevet overtrådt af begge parter i denne konflikt.
Men jeg har meget ofte hørt, at Rusland er eneansvarlig for den nuværende situation. Det er ikke tilfældet, og det glæder mig, at det franske formandskab har indtaget en mere afbalanceret holdning på det punkt. Og min egen holdning er uændret: Anerkendelsen af Sydossetien og Abkhasien kan folkeretligt set sammenlignes med anerkendelsen af Kosovo. De vestlige lande anerkendte Kosovo og åbnede dermed Pandoras æske. Vesten, NATO og EU er meget stærkt involveret i optrapningen af denne konflikt og i krigen i Georgien. USA har flyttet georgiske styrker fra Irak til Georgien, og en række vestlige lande - NATO-lande, EU-lande - har været med til at forsyne Georgien med våben. Selv Israel har bidraget i den forbindelse, og NATO-krigsskibes ankomst til Sortehavet er ikke nødvendigvis et tegn på fred. Vi ved, at der også står geopolitiske interesser på spil i denne krig. Jeg behøver i den forbindelse kun at nævne olierørledningerne.
Konflikten må ikke bruges som påskud til at fremme en militarisering af EU. EU har haft succes som civil aktør. Hvis vi nu vælger side, vil EU miste troværdighed som mægler. Vi står på tærskelen til en kold krig, og det kan gå i begge retninger. I dag er det den 1. september 2008, og den 1. september bliver fejret som antikrigsdag. Det bør vi huske på, for krig er uacceptabelt og må aldrig støttes, hverken direkte eller indirekte, af lande i EU.
Bastiaan Belder
(NL) Hr. formand! Den utilslørede russiske magtdemonstration på georgisk territorium i øjeblikket forsøger at legitimere en dobbelt etnisk udrensning, i Abkhasien i de tidlige 1990'ere og i Sydossetien i august i år, og den baserer sig også på en massiv uddeling af russiske pas i de nævnte områder. Hvad kan og skal EU gøre ved denne brutale genopståen af de imperialistiske idéer i Kremls politik? Et dybere og kraftigere europæisk ja, en transatlantisk forpligtelse, over for vores naboer mod øst i overensstemmelse med det svensk-polske forslag om østligt partnerskab. Jeg er kommissær Ferrero-Waldner taknemmelig for, at hun talte tydeligt om dette.
Desuden tilskynder den nuværende georgiske situation medlemsstaterne til akut virkelig at gøre alvor af en fælles international energipolitik, med energidiversificering, hurtigst muligt. Dertil hører selvfølgelig rørledninger, som uden trusler kontrolleres af de suveræne stater, som de passerer gennem.
Jim Allister
- (EN) Hr. formand! Det er svært at undgå at konkludere, at EU har været kraftesløs over for det russiske angreb. Selv om Ruslands effektive annektering af dele af den suveræne stat Georgien er blevet mødt med fordømmelse, har selv tonen inden for EU varieret.
Beskeden om denne vaklen er ikke spildt på Moskva, der næppe ryster i bukserne over den splittede mumlen i EU.
Uden et robust svar på det russiske angreb frygter jeg, at det ikke slutter med Georgien. Bliver det Ukraine næste gang? Og nu, hvor EU bevidst har gjort sig så afhængig af russisk energi, hvad vil der da skulle til, for at man senere hen kan reagere effektivt?
Hvis de seneste uger har vist noget som helst, så er det anskuelsesundervisningen i, at en fælles udenrigspolitik her i EU ikke kan fungere. Den har blot medført lammelse...
(Formanden afbrød taleren.)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Hr. formand! Europarådet har mødtes her til morgen for at fastsætte dets holdning i forbindelse med tre udfordringer, hvilket hr. Kouchner har forklaret for os. For det første er der den uforholdsmæssige reaktion, overtrædelse af folkeretten, invasion og besættelse, som stadig pågår, af en suveræn stat, for det andet er der ukendskabet til den fredsplan, der er blevet underskrevet takket været EU-formandskabets fornuft, og for det tredje er der anerkendelsen af Sydottesien og Abkhasien, der pudsigt nok, og fordi de har påberåbt sig fortilfældet med Kosovo, hurtigt er blevet anerkendt af Venezuela, Belarus og Hamas: "Sig mig, hvem du omgås, og jeg skal sige dig, hvem du er.”
På baggrund af disse udfordringer har Europarådets svar i dag været meget klart: Vi står ved en korsvej med hensyn til forbindelserne med Rusland. Vi er nødt til at være seriøse, og vi kan ikke fortsætte på denne måde. EU's prestige og troværdighed står på spil, og EU kan ikke begrænse sig til at underskrive checken for disse store samtidsdramaer.
Til trods for kommissæren, fru Ferrero-Waldners fremragende indsats, skal vi fra EU's side ikke blot betale de skader og ødelæggelser, som russerne har forvoldt i Georgien, eller dem, som israelerne forvolder i Palæstina: Vi skal have en reel udenrigspolitik.
Jeg vil gerne bede Dem om, hr. Jouyet, at formanden for EU, hr. Sarkozy, når han besøger Moskva den 8. september, overbringer - og ikke kun af hensyn til sammenhængen mellem de principper, vi udøver og ønsker i EU - et klart og troværdigt budskab om, at det ikke er uden omkostninger at se stort på reglerne og folkeretten og krænke en suveræn stats territoriale integritet. Dette er vigtigt, og det skal have konsekvenser, og der er meget, der afhænger af det.
Véronique De Keyser
- (FR) Hr. formand! I sommer er der et eller andet sted gjort forsøg på at presse os fra begge sider. Ud over den dramatiske tragedie er der to umiddelbare konsekvenser. For det første er Polens næsten omgående indvilligelse i missilskjoldet problematisk, selv om det er vendt mod Iran. For det andet har EU givet tilsagn om at finansiere genopbygningen af Georgien, selv om vi udmærket ved, at udenrigsbudgettet ikke kan bære det, som De sagde, fru kommissær, da det er alvorligt underfinansieret. Jeg støtter Deres krav om at finde andre finansieringskilder, for ellers kan vi ikke opfylde vores forpligtelser.
Jeg mener altså, at vi må stoppe den optrapning, og min gruppe og jeg går ind for en utvetydig, endog fast linje over for Rusland, bl.a. med hensyn til energi, menneskerettigheder og folkeret, men ikke for en tilbagevenden til den kolde krig.
Jeg vil også advare mod, at lande, som endnu ikke frembyder tilstrækkelige garantier, optages forhastet i NATO og EU. Jeg opfordrer det franske formandskab, hvis hurtige indsats her i sommer jeg bifalder, til at overveje oprettelsen af en Sortehavsunion i lighed med Middelhavsunionen.
Endelig vil jeg sige til mine kolleger østfra og specielt balterne, at vi ikke længere befinder os i 1938, men i 2008, og at vi ikke vil lade historien gentage sig.
(Formanden fratog taleren ordet)
Lydie Polfer
- (FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! I januar i år gjorde jeg som ordfører om Sydkaukasus opmærksom på faren for et hæmningsløst våbenkapløb og fremhævede, hvor vigtigt det var at finde fredelige løsninger på de nedarvede konflikter fra sovjettiden. Vi foreslog, at der blev oprettet en 3+3 konference, dvs. omfattende de tre lande i Kaukasus plus EU, Rusland og USA. Siden har vi, som fru Isler nævnte, foreslået at give georgierne samme rettigheder som abkhasierne med hensyn til lettere opnåelse af visum. I mellemtiden har vi som bekendt været vidner til en militær aktion, et uforholdsmæssigt modadgreb, men fakta er, at to lande, som via deres medlemskab af Europarådet havde tilkendegivet, at de ønskede at tilslutte sig de europæiske værdier, har ladet hånt om disse principper og anvendt vold. Det er uacceptabelt og bør fordømmes, og det vil ikke blive glemt foreløbig.
Europa, som har omfattende forbindelser med begge, bør spille en afmålt og afbalanceret rolle for at få dem til at vende tilbage til en mere fornuftig politik. Derfor var det vigtigt at tale med en stemme, og det glæder mig meget, at det var muligt selv uden Lissabontraktaten ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Formanden
Mine damer og herrer! Jeg vil gerne minde om, at det er de politiske grupper, der har fastsat den tildelte tid. De har selv valgt at acceptere indlæggene af et minuts varighed, hvilket kræver stor taledisciplin. Jeg vil derfor gerne bede om forståelse, når jeg afbryder indlæggene.
Vittorio Agnoletto
(IT) Hr. formand! Ossetien og Abkhasien er i dag, hvad Kosovo var i går. Ingen af de mange regeringer, der i dag kræver fred i Georgien, kan fralægge sig deres ansvar. Ved at anerkende Kosovo skabte USA og de fleste europæiske lande en præcedens, som var dømt til at destabilisere Kaukasusområdet. Som følge af NATO's udvidelse indtil Ruslands grænser har USA ikke bare et militært, men også et politisk ansvar for at have skubbet Georgien ud i det kup, der fandt sted natten mellem den 7. og den 8. august. Da Tblisi angreb Sydossetien, troede de faktisk, at de kunne regne med USA's beskyttelse, herunder militær beskyttelse.
Det var et uretfærdigt angreb, som ramte civile og knuste de i forvejen meget skrøbelige aftaler. Russernes reaktion havde været planlagt længe, og de ventede kun på en lejlighed til at slippe alle deres kræfter løs. Ingen regeringer er uskyldige i dette spørgsmål! De eneste ofre er civilbefolkningerne, som uanset deres tilhørsforhold blev tvunget til at forlade deres huse og blev udsat for alle former for overgreb.
Vi er vidner til en krig, hvor der foruden de lokale lederes nationalistiske ønsker eksisterer en konflikt mellem stormagterne, som vil have kontrol over energiressourcerne. Gas- og olierørledningerne fra Centralasien til Vesten er nemlig den egentlige årsag til konflikten. I Kaukasusområdet løber både de ledninger, der går igennem Tyrkiet og til Middelhavet, og Georgiens ledninger, som går igennem Ukraine og ender i Polen. Det er ikke tilfældigt, at USA netop har bedt Polen om at måtte opstille de amerikanske missiler, der peger mod Øst.
Europa skal arbejde for en fredelig løsning og bede om såvel en tilbagetrækning af de russiske tropper fra georgisk område og befolkningernes ret til selvstyre. EU skal ikke mindst hjælpe flygtningene og undgå en hvilken som helst politisk handling, der kan forværre situationen yderligere. Vi skal sige klart nej til Georgiens optagelse i NATO, USA's flåde skal anmodes om at trække sig tilbage fra Sortehavet, og Polen skal anmodes om at sige nej til opstillingen af amerikanske missiler. Vi skal være sikre på, at vores støtte ikke bliver brugt til at købe våben, og at flygtningene ikke bliver brugt som krigsinstrument af de stridende parter!
Bruno Gollnisch
- (FR) Hr. formand! Mange af talerne, først og fremmest rådsformand Bernard Kouchner, beklager, at Rusland har anerkendt Abkhasiens og Sydossetiens uafhængighed. Denne beslutning har visselig alvorlige konsekvenser for landene i Kaukasus og for Europa, og den kan også få det for Rusland selv i fremtiden. For en beslutning om Abkhasiens og Sydossetiens uafhængighed kan tænkes at inspirere Nordossetien, Tjetjenien, Ingusjetien, Dagestan og andre, som hører med i Den Russiske Føderation.
Hvad enten det er i Kaukasus, Tibet, Afrika eller andre steder, består en af vor tids udfordringer i at finde en balance mellem visse folkeslags stræben efter selvstyre på den ene side og grænsernes ukrænkelighed på den anden. Hvis ukrænkeligheden ikke respekteres, vil det være en alvorlig trussel mod den fred, som alle sande patrioter higer efter.
Men vi europæere er ikke dadelfrie. Vi taler om respekt for internationale grænser, men vi har skabt præcedens i Kosovo, hvad enten hr. Kouchner kan lide det eller ej. At sige, at der var en international beslutning om Kosovo, er en dårlig spøg, for FN har aldrig sagt god for krigen mod Serbien.
Rusland har trukket sig tilbage fra Østeuropa, som for ikke så lang tid siden var trælbundet af det ubønhørlige kommunistiske diktatur, det har trukket sig tilbage fra Baltikum, Ukraine, republikkerne i Centralasien. Jo mere det trak sig tilbage, jo mere indesluttede vi det. Warszawapagten er forsvundet, men vi har ikke fundet noget bedre svar end at udvide Den Atlantiske Alliance i det uendelige. Det høster vi nu frugterne af!
Jacek Saryusz-Wolski
- (FR) Hr. formand! Jeg vil først gerne ønske det franske formandskab tillykke med denne fuldbyrdelse. Jeg synes, vi er nået langt siden Europas holdning over for Irak til dets optræden i dag i Kaukasuskrisen. Tillykke. Unionen har takket være sit formandskab været mere effektiv og hurtigere end Washington. Det er alt sammen positivt, men en række spørgsmål står tilbage. For det første hvordan kan vi formindske befolkningens lidelser? For det andet hvordan kan vi sikre, at russerne overholder reglerne, og hvilken strategi skal vi følge over for Rusland på længere sigt?
(EN) Hr. formand! Jeg bifalder Rådets foranstaltninger og tekst med moderat optimisme og tilfredshed. Det indeholder alle de væsentlige elementer med hensyn til fordømmelse og handling, herunder det mere generøse tilbud om bistand fra Fællesskabet og en mulig ESFP-mission. Men jeg vil gerne sige til formandskabet, at det blot er en hors d'oeuvre.
(FR) Det er kun en hors d'œuvre, en appetitvækker. Vi venter på hovedretten, som skal bestå af fred og stabilitet i regionen og EU's strategi på længere sigt i denne del af Kaukasus.
(EN) Hr. formand! Vi har brug for at sætte alle kræfter ind på at få Rusland til at forstå, at det har et valg: Enten at samarbejde med EU som ansvarlig partner, der påtager sig sine forpligtelser og fuldt ud respekterer Sarkozys sekspunktsplan, eller at udsætte sig selv for det internationale samfunds fordømmelse, hvilket kan udvikle sig til boykotning og i sidste ende isolation, omfattende et passende sæt foranstaltninger, der skal træffes, hvis behovet opstår.
I Unionen har vi også et valg - enten at være tilfredse med vores verbale aktioner og undgå tiltag, som Rusland ville kunne forstå, eller om nødvendigt at ændre vores politik i forhold til Rusland og gøre det klart, at vi kan være både assertive og respektfulde, hvis Rusland ikke overholder de regler, som vi forventer...
(Formanden afbrød taleren.)
Dariusz Rosati
(PL) Hr. formand, fru kommissær, hr. minister! Ruslands handlinger er dybest set udtryk for et forsøg på at vende tilbage til Sovjetunionens imperiale politik. Det er et forsøg på at påtvinge et selvstændigt land Ruslands egen politiske vision. Hvordan skal Europa reagere på disse handlinger?
Jeg synes for det første, at vi klart, entydigt og enstemmigt skal lade Rusland forstå, at det ikke er muligt at vende tilbage til en politik med interessesfærer. Man kan ikke vende tilbage til den imperiale politik, man kan ikke gentage tidligere handlinger, man kan ikke vende tilbage til anvendelse af militær kraft i internationale forhold. Denne besked skal sendes på en klar, entydig og enstemmig måde. Vi skal klart fortælle Rusland: Aggression kan ikke betale sig.
EU skal for det andet iværksætte langsigtede tiltag på to områder. Vi skal for det første begrænse vores energiafhængighed af Rusland betydeligt. Jeg ønsker ikke at blive afpresset af Rusland med gas eller olie, og jeg tror det gælder for alle tilstedeværende parlamentsmedlemmer. Jeg ønsker ikke, at vores politiske handlinger, at forsvaret af vores principper og værdier, skal afhænge af gas- eller olieforsyningerne.
Det andet strategiske handleområde udgøres af et europæisk tilbud til alle postsovjetiske stater. Det vedrører ikke alene Georgien, men først og fremmest Ukraine. Det vedrører dog også andre stater. Vi har et tilbud, der er betydelige mere attraktivt end den civilisatoriske model, som Rusland foreslår. Jeg er meget tilfreds med, at disse konklusioner er del af beslutningerne fra dagens topmøde, og jeg synes, det er den rette måde at handle på i fremtiden.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Hr. formand! Vi har alle drømt om, at Rusland kunne udvikle sig til et demokratisk land, der respekterede visse regler, som EU også er baseret på. Vi må stille denne drøm i bero. I øjeblikket ser situationen helt anderledes ud, og jeg er glad for meddelelsen om, at samtalerne om partnerskab samt topmødet indstilles, indtil Rusland opfylder forpligtelserne i de underskrevne dokumenter. Men jeg tror, denne pause skal være længere, at vi internt i EU skal overveje, hvilke relationer vi ønsker at have med Rusland. Kan vi fortsat tale om, at vi har et fælles sikkerhedsområde med Rusland? Kan vi kalde Rusland vores strategiske partner, når denne partner respekterer helt andre værdier?
Jeg vil sluttelig gerne berøre et andet forhold, nemlig vores energisikkerhed. Vi gentager hele tiden mantraet om, at bl.a. nabuccorørledningen er utrolig vigtig. Det skal ikke alene støttes med ord. Vi skal også støtte dette projekt finansielt.
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Det var helt rigtigt af Rådet at sende et meget klart signal til Moskva, nemlig at vi europæere forsvarer vores befolkningers rettigheder, og at vi ikke ofrer dem på aftalernes eller de geopolitiske fordeles alter. Desuden er det vores moralske pligt over for vores befolkninger - navnlig dem, der i mange årtier var undertrykt af den sovjetiske imperialisme - at forsvare disse frihedsprincipper.
Det var dog også rigtigt at gøre det, som f.eks. Italiens premierminister Berlusconi gjorde, nemlig at holde en dialog åben med Moskva for at forklare dem, hvordan Europa ser på tingene, og for at advare mod, at der igen opstår et klima som under den kolde krig - ikke bare ud fra et politisk og økonomisk synspunkt, men også og ikke mindst ud fra et historisk synspunkt - eftersom der med tiden naturligvis er udsigt til, at Europa kommer til at omfatte Rusland eller kan udelukke det én gang for alle.
Derfor er det meget vigtigt, at vi indleder og fastholder en dialog. Europa og de europæiske befolkninger ønsker ikke en kold krig, for den kolde krig minder os om død, forfølgelse ...
(Formanden afbrød taleren)
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Beslutningsforslaget er det mest positive, vi har opnået siden våbenstilstandsaftalen, og det indeholder de fleste af de krav, som hr. Brok og jeg stillede på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater efter vores rejse til Georgien. Men det er ikke nok.
EU har stadigvæk en rolle at spille, og vores troværdighed står på spil. Beslutningsforslaget skal følges op af beslutsomme fælles handlinger, således som kommissær Ferrero-Waldner gjorde det klart med sin opmuntrende tilkendegivelse i dag. Vi må gennemføre dette beslutningsforslag til punkt og prikke, ligesom vi forlanger, at Rusland skal opfylde sekspunktsplanen til punkt og prikke.
Desuden har vi i de seneste uger set, hvor vigtig EU er og kan være, men vi har også set, hvor vores svagheder ligger, og hvor vi må skride til handling - herunder iværksætte forebyggende foranstaltninger - for at råde bod på dem. Jo, vi kan være mæglere, men hvis det er det, vi vil, må vi have en fælles europæisk udenrigspolitik, en proaktiv udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik. I de seneste uger har vi også oplevet en akut mangel på fælles fodslag - ja, faktisk en mangel på politisk vilje til fælles fodslag - og selv nu en mangel på fælles beslutsomhed. Den manglende Lissabontraktat svækker os.
Genopbygning er ikke nok. Vi må investere i disse landes uafhængighed og fjerne grundlaget for nationalisme. EU's engagement er vigtigere end udsigten til et medlemskab af NATO.
Fru kommissær! De har sagt, at der ikke længere kan være tale om "business as usual” over for Rusland, og at vores politik skal tages op til fornyet overvejelse. Vi må investere i økonomisk, demokratisk, social og uddannelsesmæssig stabilitet. Det handler ikke kun om penge. Vi må også udvide naboskabspolitikken og fremlægge konkrete projekter som dem, De har annonceret i dag. Det ser vi frem til.
Adrian Severin
- (EN) Hr. formand! Det hovedproblem, vi står over for, drejer sig ikke om et svar på spørgsmålet om, hvem der har ret, og hvem der har uret, hvem der er aggressor, eller hvem der er offer, hvad der er en suveræn ret, og hvad der er en reaktion ude af proportioner. Det virkelige problem er, at vi ikke har nogen egentlige midler til at pålægge en tidligere status quo eller udøve et tilstrækkeligt pres på et land som Rusland, for at det skal ændre en bestemt politik. Desuden kan vi ikke bede Rusland overholde nogen bestemmelse i international lovgivning, som vi ikke allerede har overtrådt tidligere.
En verden, hvor enhver krise behandles som værende af enestående karakter, er en verden, hvor der ikke hersker orden, men uorden. Det, vi ser rundt omkring os i dag, er ikke begyndelsen på en ny kold krig, men slutningen på en unipolær orden. Det er en geopolitisk konfrontation på globalt niveau, som finder sted i et ureguleret, internationalt miljø, hvor unilateralister støder sammen. Når den unipolære orden er død, og den multipolære orden endnu ikke er født, hersker der måske anarki og magtens lov.
Den eneste fornuftige ting, vi skal gøre, er at indkalde en international konference om sikkerhed og samarbejde, hvor alle de globale og regionale aktører sammen med lokale interessenter bør forhandle om og omdefinere og genopfinde principperne for folkeretten i de internationale forbindelser, de internationale organisationers rolle og beføjelser, proceduren for behandling af lokale kriser og systemet for sikkerhedsgarantier, som skulle kunne imødekomme vor tids specifikke muligheder, udfordringer og risici. I mellemtiden må og skal vi fremskynde processen for økonomisk integration, politisk samarbejde og institutionsmæssig tilnærmelse med vores naboer i øst, som f.eks. Ukraine og Moldova. Lad os håbe, at EU vil kunne indfri disse forventninger.
(Bifald)
Siiri Oviir
- (ET) Hr. formand! Vi har her i dag allerede drøftet behovet for at sende internationale, fredsbevarende og civile missioner til Georgien. Som medlem af den sydkaukasiske delegation går jeg fuldt og helt ind for dette, så meget mere som at jeg først på foråret på netop dette sted gjorde opmærksom på det påtrængende behov for netop disse foranstaltninger.
Historien har gjort mange af vores lande multietniske, herunder Georgien. Jeg er bekymret over den mulige udsigt til et meget barsk scenario. For nogle dage siden anerkendte Rusland netop Abkhasien og Sydossetien. Som forfulgte han dette tema, talte Nordossetiens befolkningsminister om, at Syd- og Nordossetien skulle sammenlægges under russisk lovgivning, med andre ord, Sydossetien skulle blive en del af Rusland.
Efter et antal landes mening er der her tale om et sammenstød mellem to hjørnestene i folkeretten: National selvbestemmelse og territorial integritet. Vi ved, at Helsingforsslutakten må og skal være vores udgangspunkt, men mit spørgsmål til Rådet er: Hvilke skridt bliver der taget for at forhindre, at en suveræn stats territoriale integritet krænkes?
Wojciech Roszkowski
(PL) Hr. formand! Man kan betragte topmødets resultater på samme måde, som man kan betragte et glas som halvtomt eller halvfyldt. Det er vigtigt, at vi har opnået en aftale, at EU taler med én stemme. Det er dog skuffende, at Rådets fælles holdning ikke går tilstrækkelig langt, så langt som de fleste har udtrykt det her i Parlamentet.
I forbindelse med den russiske offensiv i Georgien viste de russiske medier, hvordan præsident Putin havde tid til at rejse til Sibirien og bedøve en tiger, der udgjorde en trussel for den lokale befolkning. Denne illustration er et godt billede på Ruslands handlinger og det europæiske mål for disse handlinger. Men det er ikke alene Moskva, der har brugt bedøvende indsprøjtninger over for den europæiske tiger. Hvordan skal man i denne sammenhæng vurdere Nord Stream- eller South Streamprojektet samt støtten hertil fra nogen EU-lande? Manglende solidaritet og afhængighed af aggressoren vil altid virke opfordrende for aggressoren, især når regningen for nogle partneres komfort betales af andre partnere. EU's verbale enighed over for Rusland, fremhævelsen af østlige partnerskaber og andre beslutninger er opfordrende signaler, men hvis det bliver ved ordene, kan aggressoren atter angribe.
Stefano Zappalà
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil komme ind på et par konkrete punkter fra forhandlingen her i aften. Først vil jeg gerne takke den franske minister for, at han var så modig at komme med nogle meget vigtige udtalelser her i Parlamentet.
Jeg er helt enig i alt det, som den franske minister sagde. Jeg vil ikke gentage noget af det, han sagde, eftersom morgendagens presse i forvejen vil være fuld af alt det, der er blevet sagt her. Jeg vil dog sige, at det var en meget klar og stærk holdning, som EU's formandskab gav udtryk for.
Det, som jeg ønsker at understrege, er, at jeg tror, at EU har foretaget et kvalitetsløft. Vi kan sige, hvad vi vil her i Parlamentet, men det er ikke os, der fastlægger EU's udenrigspolitik, og vi har ikke beføjelse til at gribe ind i den. Det er kun Det Europæiske Råd, som kan gøre dette.
Det Europæiske Råd har vist - så vidt jeg kan bedømme med min korte erfaring her i Parlamentet - at Europa foretager et stort kvalitetsløft. Det Europæiske Råd har i dag virkelig vist, at EU eksisterer, og at EU er i stand til at tage yderst vigtige spørgsmål op, selv om Lissabontraktaten endnu ikke er trådt i kraft.
Jeg vil ligeledes gerne sige, at jeg sætter stor pris på det, som det franske formandskab, nemlig præsident Sarkozy, har gjort, det, som kansler Merkel har gjort, og det, som premierminister Berlusconi har gjort i denne krise. Jeg tror, at vi med det fælles resultat kan se bort fra kommentarerne fra den britiske premierminister, som måske har rettet ind i dag, men hvis tidligere udtalelser til pressen langtfra var velkomne.
Til sidst vil jeg sige, at det store kvalitetsløft netop består i, at EU eksisterer! Lad os gå langsomt frem, når det gælder tiltrædelse af NATO og EU. Vi skal først se, hvordan situationen ser ud. Den franske minister har helt ret.
Libor Rouček
- (CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begynde med at anerkende den fart og effektivitet, hvormed det franske formandskab har mæglet en våbenhvile mellem parterne i konflikten. Der skal nu bringes liv i sekspunktsplanen, herunder selvfølgelig tilbagetrækning af de russiske tropper til deres positioner før konfliktens udbrud. Det georgiske problem er imidlertid ikke et isoleret problem, da der i hele det sydlige Kaukasus er en lang række konflikter og problemer, der er forbundet med hinanden. Det er derfor afgørende for EU at koncentrere sig langt mere effektivt og intensivt end tidligere om hele regionen i det østlige Middelhavsområde og Transkaukasus. Med andre ord er det afgørende at styrke den østlige dimension i vores politikker over for vores naboer gennem reelle foranstaltninger.
Eftersom jeg er medlem fra et land, der endnu ikke har ratificeret Lissabontraktaten, vil jeg gerne invitere regeringerne i Tjekkiet, Sverige og selvfølgelig også Irland til at arbejde hårdt på at få ratificeret dette dokument, for det er en forudsætning for en mere samlet og mere effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvor vi vil være i stand til at klare udfordringerne, herunder de udfordringer, der kommer fra øst og fra Rusland, og løse disse problemer.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Hr. formand! Vi markerer i dag årsdagen for udbruddet af anden verdenskrig. Det var den direkte konsekvens af en hemmelig sovjetisk og tysk aftale, samt de vesteuropæiske staters kompromissøgende politik. I 1939 troede man naivt, at man ville kunne mætte aggressoren ved at ofre udvalgte mindre stater.
Jeg minder om dette i forbindelse med krigen i Georgien, der som det første land har været genstand for et angreb udført med henblik på at genskabe de imperiale tendenser i det nutidige Rusland, Sovjetunionens arvtager. Rusland tester med det georgiske forsøg EU-landenes tålmodighed og forventer at møde passivitet. Europa-Parlamentet må ikke bekræfte Ruslands forventninger til den væbnede konflikt. Vi skal udarbejde en fælles, entydig, fast holdning. Georgien har ret til at regne med vores bistand, både i diplomatisk og materiel forstand. Europa-Parlamentet skal sende egne observatører til Georgien for at undersøge oplysningerne om etniske udrensninger. Vi skal gøre alt for at stoppe ekspansionen og forhindre, at historiens tragiske lære gentager sig.
Tunne Kelam
- (EN) Hr. formand! Vi er vidne til, at paradigmet om "historiens afslutning” kollapser, men det bør også markere en afslutning på ønsketænkningens æra, hvor fred i kraft af ord erstattes af fred i kraft af styrke og solidaritet.
Rusland har placeret sig selv i kategorien af ustabile og uforudsigelige stater. Det kan ikke længere betragtes som en pålidelig partner og deler helt klart ikke vores fælles værdier. Ved at invadere Georgien har det udfordret fundamentet for det internationale sikkerhedssystem og forsøgt at erstatte det med den model, at magt er ret.
Alt afhænger nu af, at EU handler - og ikke blot reagerer. At fortsætte som om, intet var hændt, medfører ikke, at der tages konkrete skridt, og Rusland kan kun forstå det, hvis vi handler.
Jeg foreslår følgende foranstaltninger: For det første en ægte, international fredsbevarende styrke - Rusland kan ikke være både fredsbevarer og angriber på samme tid. For det andet en fastfrysning af forhandlingerne om partnerskab og samarbejde. For det tredje at sætte Nord Stream- og South Stream-projekterne i bero. For det fjerde en fastfrysning af visumlempelserne. For det femte en aflysning af OL i Sochi.
Hvis der ikke gøres noget konkret, vil Rusland ikke blot aldrig sætte Georgien fri af sit greb, det vil også følge det samme mønster andre steder. Det demokratiske samfunds førsteprioritet er at sætte faste grænser. I dag er vi nødt til at besvare den samme, moralske udfordring. Hvis ikke os, hvem så? Hvis ikke nu, hvornår så?
(Bifald)
Katrin Saks
- (ET) Hr. formand! I foråret under det georgiske valg mødte jeg i byen Gori en georgisk kvinde, som 15 år forinden havde været tvunget til at flygte fra Abkhasien. I dag er hun for anden gang flygtning i sit eget land. Hvilken tragedie.
Det er også tragisk, at vi her i Parlamentet i dag har så mange forskellige fortolkninger af, hvad der er sket, og af den grund finder jeg, at det frem for alt er særligt vigtigt at sende en uafhængig undersøgelseskommission, en international kommission, til Georgien for at fastslå, hvad der virkelig er sket.
Denne konflikt er ikke mellem georgiere eller ossetiere, denne konflikt begyndte ikke den 8. august, det er ikke kun Ruslands og Georgiens konflikt, det er en værdiernes konflikt, og den vedkommer os alle.
Christopher Beazley
- (FR) Hr. formand! Jeg synes, det er vigtigt at lykønske det franske formandskab, præsident Sarkozy og udenrigsminister Kouchner, som er til stede her i dag, ikke alene fordi de i denne krise har indtaget en meget fast holdning over for Rusland, men også fordi de har formået at holde Unionen sammen i en fælles optræden, som desværre ikke eksisterede i 2003.
(EN) Hr. formand! Jeg vil tilslutte mig dem, der siger, at dette problem, selv om det er alvorligt, ikke kun drejer sig om Georgien og den ulovlige besættelse af og invasion i landet. Jeg vil gerne sige til kommissæren, at det også drejer sig om EU's forbindelser med Rusland. Det rører ved kernen i det, man engang beskrev som vores fælles værdier. Jeg har personligt meget svært ved at se, hvilke værdier jeg har til fælles med et land, der anvender magt, militær aggression og en propagandakrig for at beskylde det besatte land for at være angriber og aggressor.
Det ser ud til, at samarbejds- og partnerskabsaftalen sandsynligvis vil blive stillet i bero i nogen tid, medmindre Rusland trækker sine tropper tilbage. Der melder sig så det spørgsmål, hvad vi vil gøre, hvis Rusland nægter at trække sine tropper tilbage. Vi får at vide, at en dialog er nødvendig, men hvilken slags dialog kan man have med en partner, som ikke respekterer de værdier, man forsøger at forsvare og støtte?
Set i et historisk perspektiv forekommer det mig, at vi ønsker harmoniske forbindelser med Rusland, men ikke på bekostning af de værdier, vi sætter højt. Jeg er enig med hr. Kelam og andre i, at der allerede viser sig konsekvenser for Rusland, hvor der er massive, negative investeringer på dets markeder, fordi internationale investorer nu betragter Rusland som et meget usikkert sted at foretage investeringer. Men Nord Stream og South Stream skal også undersøges igen. Vi kan simpelthen ikke fortsætte med disse projekter, som om det var helt normalt med et russisk monopol inden for energiforsyning. Vinter-OL i Sochi skal også undersøges igen, for der kan ikke findes en olympisk våbenstilstandsaftale.
Russerne vil erkende konsekvenserne af vores resolutte handling, hvor vi viser, at vi ikke blot følger deres dagsorden.
(Bifald)
Raimon Obiols i Germà
- (ES) Jeg vil gerne sige to ting meget hurtigt. For det første, at jeg mener, at jeg har ret, når jeg siger, at hr. Jouyet tidligere i pressen har beklaget indflydelsen fra USA's konservative sektorer, eller visse konservative sektorer, på "nej'et” ved den irske afstemning. Jeg tror, at vi alle nu beklager den overdrevne lovprisning af de neokonservative politikker i forbindelse med Kaukasuskrisen. I denne forbindelse er der mange, der kan holdes ansvarlige.
Tbilisi er ansvarlig for den uforståelige beslutning om at involvere sig militært. Moskva er ansvarlig for at have besluttet en brutal reaktion, der er ude af proportioner. Washington, hvor præsidenten glæder sig til at trække sig tilbage, er ansvarlige for at have tilskyndet til spændingerne i området i årevis.
For det andet mener jeg, at Europa har et grundlæggende ansvar, som kun kan løses ved at opbygge, ikke blød magt eller hård magt, men politisk magt, hvilket afhænger af, at alle medlemsstaternes regeringer bliver enige.
Árpád Duka-Zólyomi
- (HU) Hr. formand! Tak. Igennem mange år har russernes magtpolitik påvirket spændingerne i Georgien, som har udartet sig til en kort, men destruktiv krig. De russiske militærstyrker har krænket folkeretten og invaderet en selvstændig stats territorium. Kreml har sat kronen på værket ved at anerkende de to udbryderprovinsers uafhængighed. Det har givet den internationale, politiske scene en ny dimension. Det er en farlig situation, dels for de stater, der grænser op til Rusland, dels fordi Putin og hans mænd har skabt en farlig præcedens for sig selv.
Hvorfor er det vigtigt, at det internationale samfund står sammen? Den russiske politik er nu gået i stå og er på vej ind i en blindgyde, så vi skal benytte os mest muligt af denne situation. EU skal presse på for at sende neutrale, internationale fredsbevarende styrker, som kan afløse de fredsbevarende styrker, der nu har mistet deres troværdighed og autoritet. Vores beslutning om visumlempelser for russere bør revurderes, og samtidig bør visumkravene med hensyn til Georgien endelig lempes. Georgien er en integreret del af vores naboskabspolitik, så vi har en forpligtelse til at sikre den maksimale støtte, der er nødvendig for at genopbygge landet.
Giulietto Chiesa
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Sakashvili-historien skyldes en utilgivelig fejlvurdering, nemlig at Rusland ikke ville reagere på et militært angreb. Det, der fandt sted, var nemlig et militært angreb.
Rusland er ikke længere, hvad det var i 2000, og det trækker sig ikke længere tilbage, hverken taktisk eller strategisk. Det første, vi skal gøre, er at være realistiske. Europa og den europæiske enhed har lidt alvorlig skade som følge af denne fejl, så vi må ikke gentage den, og vi må ikke tillade, at andre får os til at gentage den. Nogle mener, at vi nu er nødt til at fremskynde Ukraines og Georgiens optagelse i NATO. Jeg vil bede dem, der har denne holdning, om at gøre sig nogle seriøse overvejelser. En sådan beslutning vil nemlig ikke styrke vores sikkerhed, men tværtimod forværre den. Nu ved vi nemlig, at Rusland vil reagere med måske ikke samme foranstaltninger, men i hvert fald modforanstaltninger. Vi ville hurtigt risikere at få en krise, der er meget større end krisen i august, og det i et land som Ukraine, der ligger centralt i Europa. Fornuften kræver, at vi laver vores beregninger om, eftersom de var forkerte, og at vi sætter os ned ved forhandlingsbordet med Rusland på grundlag af gensidighed og ...
(Formanden afbrød taleren)
Vytautas Landsbergis
- (EN) Hr. formand! I forgårs havde jeg under en middag en lang samtale med et af Europas klogeste hoveder, Otto von Habsburg. Han sagde, på baggrund af sit brede kendskab til tingene, at de europæiske regeringer har været enormt korrupte, ligesom det er velkendt, at Rusland bruger et nyt, hemmeligt våben mod Vesten, nemlig global bestikkelse. Dagens rådsmøde kan måske kaste mere lys over dette mørke hjørne af europæisk politik.
Hvis Rådet og vores Parlament, den politiske samvittigheds sidste bastion i Europa, ikke kræver øjeblikkelig tilbagetrækning af de russiske besættelsesstyrker fra Poti og de bufferzoner, besætteren har oprettet, så ser det ud til, at en politisk katastrofe rejser sig truende over et Europa, der bliver stadigt svagere. Disse zoner har de russiske og ossetiske smuglere i høj grad brug for for at forhindre Georgien i at udøve nogen form for kontrol ved de interne grænser mellem marionetten Ossetien og det endnu uafhængige Georgien. At lade besætteren få tid frem til topmødet mellem EU og Rusland i november til at opbygge befæstninger er helt forkert, og det tyder på, at Otto von Habsburg sandsynligvis har ret.
(Bifald)
Pierre Pribetich
- (FR) Hr. formand! En behændig og bestemt holdning fra vores side imødeses forventningsfuldt. USA kan efter russernes ønske men også på grund af den igangværende valgkamp ikke virke som katalysator for en global politisk situation i EU's naboområde.
Vi, EU, har en enestående historisk chance for at opbygge vores udenrigs- og sikkerhedspolitik, for at styrke Europas fremtoning gennem resultater og beviser. Lad os ikke forspilde den chance. Fordømmelse er nødvendig, men indeholder ingen løsning. Selv om Pandoras æske blev åbnet med Kosovo, med en anerkendelse i strid med folkerettens bestemmelser, må vi igen sætte folkeret og respekt for menneskerettigheder i løsningens centrum.
Lad os handle med fasthed som politiske aktører, lad os vise en klar, fælles og fast holdning over for Rusland, men samtidig en holdning, der sigter mod at finde frem til en løsning, et partnerskab, for klarsyn hører også med til linjen i dagens Rusland.
Lad os foreslå en regional konference i EU-regi om afvikling af krisen og om partnerskabernes fremtid. Hvis EU beslutsomt taler med en stemme, kan vi betvinge nationalismens destruktive galde, som altid og ubønhørligt fører til krig.
Urszula Gacek
(PL) Hr. formand! Rådet har i dag opnået et kompromis om Rusland, og man kan se det som en succes, selv om mange er skuffede over den milde behandling af Rusland. Vi venter nu på Ruslands reaktion. Den russiske presse vil helt sikkert citere de fragmenter af vores forhandling, hvor Rådets repræsentant og parlamentsmedlemmer har bebrejdet Georgien. Moskva vil offentligt kritisere Rådets holdning højlydt, men vil i virkeligheden være tilfreds med den.
Magthavere i Moskva! I skal ikke glæde jer for tidligt! Europa ser jer ikke længere som en troværdig partner, der holder ord og respekterer den internationale ret. Europa overvejer seriøst, om man kan gøre sig uafhængig af den russiske olie og gas. Europa har ikke behandlet jer specielt strengt i dag, men antallet af Ruslands venner er skrumpet betydeligt ind.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Hr. formand! Vi er helt enige i, at vi bør fordømme Rusland for at tildele statsborgerskab, og vi bør fordømme det for den overdrevne, militære rolle, det har påtaget sig, og for at anerkende Abkhasien og Ossetien. Samtidig bør vi også fordømme Georgien, fordi de georgiske ledere burde have vidst, hvori deres egen geostrategiske bevægelsesfrihed bestod. Vi er også enige i, at der bør være fredsbevarende styrker, men vi taler ikke om, hvad der ville være grundlag for en varig løsning, og det ville kun være udstrakt selvbestemmelse for abkhaserne og sydosseterne under Ahtisaariplanen. Vi taler ikke om de berørte mindretal, men vi taler om alt muligt andet, så jeg tror, det ikke kun er konflikten, der er frosset, det er på mange måder også vores tankegang. Vi bør finde en langsigtet løsning på dette problem.
Erik Meijer
(NL) Hr. formand! Der fokuseres mest på den russiske militære optræden i Georgien. Den mulige brug af klyngebomber og besættelsen af en havneby uden for det omstridte område giver med rette anledning til vrede.
Det gælder efter min mening ikke for beskyttelsen af Sydossetien og Abkhasien. Disse to områder har i praksis ikke udgjort en del af Georgien efter Sovjetunionens opløsning. De fleste indbyggere i disse to små lande vil ikke under nogen omstændigheder høre ind under Georgien, ligesom de fleste indbyggere i Kosovo ikke under nogen omstændigheder ønsker at høre ind under Serbien. I disse lande ville de desværre være andenrangsborgere. For disse mennesker er der kun mulighed for ligeberettigelse og demokrati, hvis deres løsrivelse ikke længere er genstand for diskussion, og hvis de får garanti for, at de ikke angribes militært udefra.
Kort sagt er der grund nok til at kritisere Rusland, men ikke fordi Rusland nu omsider anerkender disse to småstaters faktiske uafhængighed. Kosovo kunne ikke være et unikt anliggende ...
(Formanden afbrød taleren)
Zita Pleštinská
- (SK) Hr. formand! Begivenhederne i Georgien fandt paradoksalt nok sted i august, ligesom i det tidligere Tjekkoslovakiet for 40 år siden, da mit land også blev invaderet og besat igennem mange, lange år af den sovjetiske hær.
Vi må ikke glemme, at med sine handlinger har Rusland vist, at det ikke har lagt sin fortid bag sig. Nøjagtig som i 1968 har det ikke tøvet med at sætte tanks ind for at opnå sine politiske mål. Endnu en gang er det militær magt, der destabiliserer lande, som prøver at frigøre sig fra russisk indflydelse. I dag Georgien, i morgen måske Ukraine.
Jeg er overbevist om, at EU skal være endnu mere beslutsomt i sin modstand mod Ruslands indstilling med hensyn til anerkendelse af Abkhasiens og Sydossetiens uafhængighed. Jeg er overbevist om, at EU's svar skal være at intensivere samarbejdet med Georgien og især med Ukraine, og ikke kun i ord, men også i tydelig og meningsfuld gerning.
Ioan Mircea Paşcu
- (EN) Hr. formand! Georgien er ikke blot en episode i international politik. Det er begyndelsen på en kædereaktion med væsentlige konsekvenser.
For det første viser den Ruslands militære comeback, hvilket nødvendigvis må afspejles i den nye sikkerhedsstrategi for EU, der er under udarbejdelse.
For det andet viser denne synlige generobring Ruslands ønske om at bruge sine nys erhvervede kræfter på at genoprette sine tab fra 1990'erne og betale tilbage for deres ydmygende effekt, snarere end vilje til at bidrage til at forme fremtidens verden.
For det tredje fremhæver den EU's svage position som følge af dets stigende afhængighed af energi fra Rusland og forsinkelsen i ratifikationen af Lissabontraktaten.
For det fjerde kan den bidrage til enten at genskabe eller yderligere at skade den transatlantiske enhed.
For det femte viser den, at der er behov for at styrke den internationale lovlighed både i teori og i praksis.
For det sjette gør den det klart, at der er brug for meget større opmærksomhed og engagement fra EU's side i Sortehavsområdet, og at der derfor kræves mere end en simpel synergieffekt.
Charles Tannock
- (EN) Hr. formand! Jeg støtter det demokratiske Georgiens ret til at søge sikkerhed i Vesten, og jeg misbilliger Ruslands aggression, der er ude af proportioner, og dets fortsatte besættelse af landet. EU skal øge sin støtte til genopbygning i Georgien, hurtigt bane vej for en frihandelsaftale med EU og fremskynde visumlempelserne. Georgien bør også få mulighed for at følge vejen mod NATO, mod fuldt medlemskab med tiden. Vi skal bruge denne mulighed nu for gennem EU's fælles, eksterne politik for energisikkerhed at bryde Moskvas jernhånd om Europas olie- og gasforsyninger. Både Tyskland og Italien bygger rørledninger under joint ventures med Gazprom. For at opveje dette bør EU også støtte projektet White Stream, en rørledning, hvorigennem der vil blive transporteret gas fra Det Kaspiske Hav til Europa via Georgien og Ukraine - hvor begge regeringer støtter projektet - hvorved man undgår Rusland. At have Gazproms monopol og Ruslands brug af gasvåbnet som mål for vores langsigtede reaktion vil ramme Rusland hårdt.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil fatte mig i korthed, fordi Bernard Kouchner allerede har talt to gange, og jeg ved, at De også har meget travlt.
Jeg vil først gerne her ved forhandlingens afslutning takke for Deres vedholdende engagement i denne sag. De vedtagne beslutninger, udvalgsformand Saryusz-Wolskis indkaldelse af Udenrigsudvalget den 20. august og fru Isler Béguins rejse til regionen, som hun selv nævnte, og hendes vidnesbyrd, der har gjort stærkt indtryk på Parlamentet og - mere end det - på hele Unionen, har vist, hvor engageret Parlamentet er i denne krise.
Det foranlediger mig til at sige, at visse kommentarer om Unionen har overrasket mig. For det første at den ikke reagerede, for det andet at den var magtesløs, for det tredje at den indtog en eftergivende holdning. Hvis Unionen ikke har haft nogen indflydelse, ikke har spillet nogen rolle i denne sag, hvem har så? Hvem var handlekraftig? Hvem ytrede sig på militært plan eller på andre planer? Jeg har ikke bemærket nogen anden stormagt end EU i denne sammenhæng. Under denne krise har EU måske vist sig fra en ny side og bekræftet sin stilling som partner og som stormagt.
Hver har sit ansvar. EU har et ansvar, der ikke er det samme som NATO's eller USA's. Men Unionen har med sine værdier og sine midler - og det vender jeg tilbage til - fuldt ud levet op til sit ansvar.
Det påstås, at Rusland ikke har samme værdier som EU. Men mellem os sagt er det ikke noget nyt. Det er da ikke noget scoop. Vi ved godt, at Rusland ikke har samme værdier som EU. Hvis det havde samme værdier som EU, ville vi have beskæftiget os med andre spørgsmål i forbindelse med Rusland. Spørgsmålene i forbindelse med Rusland er, hvilket forhold vi ønsker at have til denne nabo, hvilken slags partnerskab vi vil opbygge, hvilken dialog vi bør have, hvordan vi kan få Rusland til at opfylde sine forpligtelser og påtage sig sin del af ansvaret, og hvordan vi kan hjælpe det ind på et spor, som er mere i overensstemmelse med international ret. Det er det, det handler om. Jeg har for mit vedkommende aldrig ment, at vi havde samme værdier uanset, hvor stor respekt jeg end måtte have for Rusland, og det har jeg vidst længe.
Den tredje betragtning, De er fremkommet med, og som alle er fremkommet med, er, at vi ikke kan gå vidt nok, trods en hurtig reaktion, trods det, der er gjort i dag, fordi vi ikke har de nødvendige instrumenter, fordi vi først vil råde over disse instrumenter, når Lissabontraktaten er ratificeret. Denne krise viser tydeligt, i hvor høj grad vi behøver denne traktat, i hvor høj grad vi har behov for at styrke vores udenrigspolitik, i hvor høj grad vi også har behov for at styrke vores forsvarspolitik. Derom kan ingen af os være i tvivl, og det har flere her med rette understreget.
Jeg kommer nu til Rådets rolle. Dagens rådsmøde er et udgangspunkt. Det sammenfatter ikke og skal ikke sammenfatte alle aspekter i EU's håndtering af denne krise og forbindelserne mellem EU og Rusland. I dag skulle der gøres status over situationen i marken, og vi skulle vurdere konsekvenserne for forholdet mellem EU og Rusland. Det drejede sig om at vise, at vi stod sammen, og at vi var aktive i denne konflikt.
Dette rådsmøde har vist, at vi står sammen, at vi har handlet, og at vi har nogle faste holdepunkter, som jeg vil opremse: fordømmelse af Ruslands uforholdsmæssige reaktion, finansiel, humanitær, økonomisk og politisk støtte til Georgien, yderligere styrkelse af forbindelsen mellem EU og Georgien, iværksættelse af sekspunktplanen til løsning af konflikten, herunder - og det har flere af parlamentsmedlemmerne lagt vægt på - indsættelse af en international mekanisme, EU's konkrete engagement med udsendelse af en særlig repræsentant, styrkelse af det østlige partnerskab bl.a. over for Sortehavsområdet og Ukraine - det er blev udtrykkelig fremhævet i konklusionerne fra dagens møde - en mere diversificeret, uafhængig energipolitik, som er bedre organiseret på europæisk plan.
Jeg har noteret mig alt, hvad der er blevet sagt her i aften. Vær forvisset om, at det franske formandskab vil minde alle om, at vi ønsker en langt mere diversificeret, uafhængig og bedre struktureret energipolitik. De kan regne med formandskabet i denne henseende.
Det er et udgangspunkt, fordi det blev vedtaget, at formanden for Rådet, formanden for Kommissionen og den højtstående repræsentant skulle rejse til Moskva og Tbilisi den 8. september, og efter disse vigtige møder må vi afgøre, hvilke skridt der så skal tages.
Endelig er vi blevet enige om at opsætte alle møder om partnerskabsaftalen, til russerne har trukket deres tropper tilbage til deres tidligere stillinger.
Det er altså et udgangspunkt. Vores mål i dag var ikke at løse alle problemerne, men at vise vores enhed og vores beslutsomhed, og dertil har vi brug for Europa-Parlamentets støtte.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Jeg er den sidste taler, så jeg skal prøve at gøre det så kort som muligt. Men da jeg er den sidste taler, vil jeg gerne tage fat i et par hovedpunkter i forhandlingen.
For det første er jeg sikker på, at jeg ikke behøver at minde om, at Anden Verdenskrig startede på denne dato, den 1. september 1939. Og på denne årsdag debatterer vi i dag en ny krig, som er brudt ud, men denne nye krig fik vi - EU - stoppet meget hurtigt. Det er i mine øjne et meget vigtigt punkt. Derfor har det været en lang og vidtfavnende debat, men det har også været en god debat. Vi havde også en god debat i Det Europæiske Råd med gode konklusioner. Her tror jeg, at EU's troværdighed har spillet en nøglerolle: troværdighed og enhed. Som både rådsformanden og jeg har sagt, var det en vigtig test for troværdigheden og enheden i EU, men det er en test, som vi har bestået til ug.
Det er vigtigt at hjælpe Georgien, som vi har hørt. Vi har sagt, at der er behov for humanitær hjælp og genopbygningsbistand, hvor vi vil bede Parlamentet om støtte. Jeg vil gerne takke for støtten allerede nu og vil naturligvis vende tilbage med mere nøjagtige tal. Men jeg tænker frem for alt på visumaftalen. Vi er naturligvis klar over, at der finder diskrimination sted her, da abkhasere og sydossetere, hvoraf mange har russisk pas, er bedre stillet end georgiere, men jeg vil også gerne påpege, at mange af de enkelte medlemsstater har en rolle at spille her, og lad mig understrege, at det samme gør sig gældende i forhold til frihandelsaftalen. Jeg vil gerne minde om, at vi allerede havde identificeret tre punkter med henblik på at styrke EU's naboskabspolitik, men de havde ikke den store effekt i medlemsstaterne dengang. Mobiliteten var et punkt, et andet var spørgsmålet om økonomiske partnerskaber, og et tredje punkt var øget sikkerhed, dvs., at alle konflikter, aktioner og konsekvenser selvfølgelig skal tages op også i tilfældet med Rusland.
Vi befinder os ved en vejforgrening - en skillevej - men det er hovedsagelig Rusland, der bestemmer, hvordan fremtiden kommer til at se ud, for det vil være Rusland, der vil blive draget til ansvar her, nøjagtig som vi har sagt i dag: Der vil ikke blive åbnet op for forhandlinger om den nye aftale, hvis tropperne ikke bliver trukket tilbage. Det er op til Rusland selv at efterkomme det, som vi har sagt i dag. Jeg håber meget, at der vil blive fundet en god løsning den 8. september 2008.
Derudover er der to væsentlige konsekvenser. "Naboskabspolitikken plus”, eller hvad vi måtte vælge at kalde det i fremtiden, skal styrkes på regionalt og bilateralt plan, dvs., at vi ikke må begrænse os til Georgien, men også inddrage Ukraine, Moldova og de andre lande. Det er noget, vi ofte har talt om, men jeg håber, at jeg nu måske kan regne med mere støtte fra de enkelte medlemsstater.
Lad mig afslutningsvis komme med en bemærkning om energipolitikken. Det er en anden ting, som har beskæftiget mig meget i de seneste 18 måneder, og jeg kan forsikre Dem om, at det også fortsat vil være et meget vigtigt punkt for mig personligt i fremtiden.
Det bringer mig frem til afslutningen på min korte sammenfatning af denne lange, men meget vigtige debat.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på onsdag.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Roberta Alma Anastase  
Som ordfører for Sortehavsområdet har jeg altid ihærdigt understreget, at uløste konflikter udgør en stor udfordring for den regionale stabilitet, og at der er behov for, at EU engagerer sig godt og grundigt i det ovennævnte område.
Ruslands handlinger i Georgien er beklagelige, farlige for stabiliteten i regionen og i Europa og kan derfor ikke accepteres af det internationale samfund.
Det er derfor bydende nødvendigt og uopsætteligt, at EU går fra løfter til handling og viser fasthed både i sine handlinger i Georgien og ved at genoverveje sine forbindelser med Rusland.
For at der kan sikres stabilitet i Sortehavsområdet, bør tre hovedprincipper kendetegne EU's handlinger.
Først og fremmest skal alle beslutninger være baseret på overholdelse af Georgiens territoriale integritet og folkeretten.
For det andet skal denne model for konfliktstyring i regionen undersøges igen, for at man kan fremskynde og øge mulighederne for, at konflikterne kan blive helt afsluttet. Dette forudsætter, at EU engagerer sig aktivt i fredsbevarende operationer i Georgien såvel som i at styre og løse de andre konflikter i regionen, dvs. konflikten i Transnistrien.
EU's bestræbelser for at sikre sine energiforsyninger bør også øges maksimalt, herunder ved at udvikle Nabuccoprojektet.
Jean-Pierre Audy  
Jeg vil starte med at takke de kolleger, som lykønskede det franske EU-formandskab og Nicolas Sarkozy for indsatsen i denne vanskelige konflikt mellem Rusland og Georgien.
Vi bliver aldrig færdige med at forvalte Det Østromerske Riges grænser til Balkan og Kosovo mod vest og Kaukasus, Sydossetien og Abkhasien mod nord. Vores optræden som europæere bør styres af respekten for alle folkeslag, og jeg foreslår, at vi alt efter, hvor alvorligt situationen i Georgien udvikler sig, overvejer at afholde et ekstraordinært møde mellem Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters udenrigsudvalg, for som parlamentsmedlemmer repræsenterer vi jo borgerne.
Endelig har det tydeligt vist sig, at det ikke er tilstrækkeligt med Sortehavssynergien alene, som Kommissionen fastlagde i slutningen af 2007. Unionen bør snarest foreslå en rigtig ambitiøs naboskabspolitik for landene omkrig Sortehavet og i første omgang et økonomisk frihandelsområde
Titus Corlăţean  
EU har ikke ret til at lade det georgiske scenario gentage sig også i andre konfliktområder.
Begivenhederne i Georgien er en alvorlig prøve på EU's evne til at reagere og engagere sig i de fastfrosne konfliktområder i det tidligere Sovjetunionen. Det er nødvendigt, at EU undersøger muligheden for at sende en civil EU observatørmission til Georgien for at overvåge, at våbenstilstandsaftalen bliver overholdt.
Ruslands uforholdsmæssigt voldsomme modtræk i Sydossetien har haft en negativ indvirkning på civilbefolkningen såvel som på infrastrukturen, og det var en alvorlig krænkelse af internationale regler. Det viser helt åbenlyst nødvendigheden af at styrke sikkerheden gennem tilstedeværelsen af en multinational og upartisk fredsbevarende styrke.
EU bør også alvorligt overveje en mere konsekvent samarbejdsproces i forhold til Republikken Moldova, samt om det vil være muligt at tilvejebringe meget tydeligere, europæiske udsigter for dette land, under visse forudsætninger, hvad angår Chisinaus garanti for, at der indføres visse demokratiske standarder.
For at styrke de gode forbindelser og undgå konfliktsituationer bør det regionale samarbejde mellem de lande, som grænser op til Sortehavet, udvikle sig til et flerdimensionalt samarbejde, hvor der oprettes institutioner, f.eks. med oprettelse af en union af lande, der grænser op til Sortehavet.
Dragoş Florin David  
Jeg vil gerne kondolere over for både de russiske og de georgiske borgere, som har mistet deres kære i denne dumme konflikt, og jeg udtrykker min medlidenhed med dem. På grund af historien taler jeg nu til Dem som europæisk borger med dybe rødder i både Rusland og Georgien, som en borger, der mere føler sig som en del af den europæiske mangfoldighed end af den europæiske enhed.
I denne konflikt lægger vi vægt på energisituationen i Europa, på Ruslands "imperialistiske” position og på Georgiens nationalisme og mangel på diplomati, men vi glemmer, at mennesker og især håb er døde under denne konflikt. Jeg mener, at vi alle i dag mere end nogensinde har behov for at se os selv som en del af en fordelagtig og konstruktiv enhed, hvor der er diplomatisk og national balance, så vi kan klare de store udfordringer, der er i vente for fremtidens generationer.
Sluttelig beder jeg Ruslands præsident, Georgiens præsident og formanden for Rådet for Den Europæiske Union om at træffe alle nødvendige foranstaltninger, så denne regionale konflikt kan afsluttes hurtigst muligt, og så en åben og afbalanceret samarbejdspolitik kan genoptages til fordel først og fremmest for borgerne.
Hanna Foltyn-Kubicka  
skriftlig. - (PL) Hr. formand! Gennem de seneste uger har vi været vidner til Ruslands angreb på en suveræn og selvstændig stat. Vi observerer besættelse af områder, der er placeret flere hundrede kilometer fra kamphandlingernes skueplads. Vi bevidner også en stadig mere hånlig behandling af de løfter, som Vesten har modtaget.
Jeg er overbevist om, at Ruslands angreb i lige stor grad er fremprovokeret af Georgiens europæiske aspirationer som af ønsket om at kontrollere de energitransportlinjer, der går gennem landet. Det er vores moralske og politiske pligt at støtte georgierne og gøre Rusland bevidst om, at den tid, hvor det kunne gøre, hvad det ville i områder, det har defineret som sin "interessesfære”, endegyldigt er forbi.
De seneste begivenheder har tydeligt vist, at Rusland ikke er en troværdig partner i energirelaterede spørgsmål. Den russiske kontrol over olie- og gasforsyningerne gør os til Kremls gidsler. Den største udfordring, som vi står over for nu, er derfor at gøre os uafhængige af de russiske råstoffer. Det er i øjeblikket et sekundært spørgsmål at definere, hvordan det skal gøres. Hvis vi fortsætter investeringer såsom Nord Stream eller South Stream, giver vi imidlertid de russiske magthavere nye, mægtige redskaber til at få indflydelse på EU. Og russerne vil ikke have de mindste skrupler ved at udnytte dette på et passende tidspunkt.
Roselyne Lefrançois  
skriftlig. - (FR) Jeg vil først gerne takke fru Lambert for det fine stykke arbejde.
Den betænkning, vi skal tage stilling til i morgen, udmærker sig faktisk på to måder, fordi den både indeholder en yderst klarsynet vurdering af Dublinsystemets fejl og mangler og forslag til forbedring af procedurernes effektivitet og asylansøgernes forhold.
Jeg vil personligt gerne fremhæve et par punkter, som jeg finder grundlæggende. Det første er behovet for at styrke asylansøgernes rettigheder og sikre, at de håndhæves ensartet i hele EU. Dernæst billiger jeg bestemmelsen om, at tilbageholdelse af asylansøgere altid bør være den sidste udvej og skal begrundes behørigt. Ligeledes er en bedre fordeling af asylansøgerne tiltrængt, fordi det nuværende system belaster medlemsstaterne ved EU's ydre grænser uforholdsmæssigt. Desuden bør der træffes foranstaltninger over for medlemsstater, som ikke kan garantere en fuldstændig og retfærdig behandling af deres ansøgninger. Endelig skal der lægges vægt på familiesammenføring, og definitionen af et familiemedlem bør udvides til at omfatte alle nære slægtninge.
Marian-Jean Marinescu  
Den store gevinst ved dagens ekstraordinære møde i Rådet er, at medlemsstaterne står sammen.
Vi må ikke igen stå med en koldkrigssituation. Den Russiske Føderation bør modtage et enstemmigt budskab fra EU: Det skal acceptere landes selvbestemmelse og territoriale integritet, trække sine tropper tilbage fra de fastfrosne konfliktområder under overholdelse af de internationale konventioner og traktater, det har underskrevet, og skal undlade at basere sin udenrigspolitik på sin status som energileverandør.
Medlemsstaternes enhed her bør også være synlig i Unionens handlinger fremover: En fælles energipolitik baseret på oprettelse af nye transportveje, så der kan bruges andre kilder end de nuværende, udvikling af et sæt politikker for Sortehavsområdet, så denne regions geostrategiske og sikkerhedsmæssige betydning øges, og aktivt engagement i løsningen af de fastfrosne konflikter i regionen samt fremme af nye mekanismer til dette formål.
I denne sammenhæng er en revurdering af naboskabspolitikken absolut nødvendig. Lande som Ukraine, Moldova, Georgien eller Aserbajdsjan bør være med i en sammenhængende og fremskyndet mekanisme, som, hvis den lever op til de nødvendige krav, kan føre til et fremtidigt medlemskab af EU for disse lande.
Péter Olajos  
skriftlig. - (HU) Georgien - en frihedens illusion?
Vi ved alle, at den georgisk-russiske krig ikke drejer sig om Georgien. Mine kolleger i Parlamentet ved, og stats- og regeringscheferne, der mødes her i Bruxelles i dag, ved, at de drøfter mulige sanktioner.
Midt i vores arbejde for stadig større integration i EU, er den georgisk-russiske konflikt kommet som et lyn fra en klar himmel for at huske os på, at magt aftvinger beslutninger selv i det 21. århundrede.
I de næste syv år vil Rusland bruge måske 190 milliarder amerikanske dollars på våben og udvikling af sin hær. Det vil ikke være bange for at sætte sin hær ind, opdateret som den er med dollars fra olie og gas - det var august 2008 i det mindste et bevis på.
Som ungarer, der engang var tvunget til at være borger i det russiske imperium, er det særligt svært for mig at drage denne konklusion. Den russiske trussel lever og har allerede gennemtrængt vores bevidsthed i dagligdagen, ikke kun på grund af energipriserne, men også med billeder på nethinden af rækker af tanks på vej ind i Georgien.
Samtidig håber jeg, at det står klart for mine kolleger i Parlamentet og for dem, der deltager i EU-topmødet, at det ikke er freden i Georgien, Ukraine eller Vesteuropa, der står på spil i vores aktuelle konflikt med Rusland. Med en fælles og beslutsom reaktion fra Unionens side kan vi fastlægge rammerne for og lægge vægt på en fremtidig dialog - ellers får vi en overdrevent selvsikker russisk udenrigspolitik som sengekammerat.
De medlemsstater i Unionen, som led under den sovjetiske undertrykkelse for 20 år siden, ved, hvad denne fare betyder, uanset hvilken ideologi den måtte iklæde sig. Lederne i de nye medlemsstater har derfor et moralsk ansvar for at beskytte deres vælgere mod den voksende, eksterne trussel.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Det russiske angreb mod Georgien har fået verdensoffentligheden til at sætte spørgsmålstegn ved Den Internationale Olympiske Komités beslutning om at tildele Sochi i Rusland værtsskabet for de olympiske vinterlege i 2014. Sochi ligger på Sortehavskysten kun 20 miles fra grænsen til Den Russiske Føderation og Abkhasien og derfor meget tæt på et konfliktområde.
Men der er et andet aspekt, der også bekymrer mig. Ligesom i Beijing kommer folks huse i vejen for bygning af olympiske faciliteter. F.eks. er det igangværende byggeri ved at udslette en hel landsby kaldet Eesti-Aiake, eller "estisk have”. Den blev grundlagt for 120 år siden af 36 estiske familier, som emigrerede til Kaukasusområdet i det russiske imperium og fik tildelt landområder dér.
De russiske myndigheder bygger stande, som kun skal bruges i 14 dage under OL, hvor den ældste del af landsbyen ligger. Det siges, at den kompensation, familierne vil få udbetalt, er lavere end markedsprisen på grunde i området.
Sådanne oprørende handlinger krænker den naturlige ejendomsret og bør derfor fordømmes.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (EN) Den georgiske præsident, Mikheil Saakashvili, som oppositionen beskylder for omfattende stemmemanipulation og udbredt korruption, kom til magten ved at opildne til ekstrem nationalisme i Georgien og love at tvinge Sydossetien og Abkhasien, der er venligt indstillet over for Rusland, til at blive georgiske.
USA har været Georgiens bedste allierede, men Israel har heller ikke været så ringe for Georgien. USA har sendt 130-170 militærtrænere til landet, Israel over 100. Iike Tomer, et kodenavn, var soldat i en eliteenhed i den israelske hær og var indrulleret som træner af Defensive Shield, et firma, der sælger militærydelser, og som ledes af general Gal Hirsch, antihelten fra den krig, Israel tabte mod Libanon. Han har sagt, at efter israelsk standard var soldaterne nærmest uduelige, officererne var middelmådige, og det var tydeligt, at det var ulogisk at føre denne hær i krig. En offensiv, der var ulogisk og uklog, førte til et totalt nederlag for Saakashvilis hær af klovne.
Soldaterne efterlod deres tunge våbenudstyr i hænderne på de russiske tropper og flygtede under vildt kaos til Tbilisi. Vovelige bedrifter som disse fortjener ikke Parlamentets støtte. De nyder støtte fra USA's neokonservative georgiske lobby, som ledes af Randy Scheunemann, præsidentkandidat John McCains udenrigspolitiske rådgiver. Han har været på både McCains og Saakashvilis lønningsliste på samme tid, og igennem de seneste 18 måneder har han modtaget 290.000 amerikanske dollars i honorar fra Georgien. Jeg er imidlertid enig i, at russerne har reageret for kraftigt.
Csaba Sógor  
Ifølge nogle mennesker startede krisen i Kaukasus med præsident Bushs tale i Riga i 2005, hvor han meddelte, at der var behov for en ny Jaltaaftale. Han kunne lige så godt have sagt en ny Trianontraktat, eftersom mange små folkeslags og landes ulykke ikke begyndte med Anden Verdenskrig, men med Trianonfredstraktaten, der afsluttede Første Verdenskrig. Den daværende amerikanske præsident Wilsons anbefaling vedrørende folkenes selvbestemmelsesret er kun forblevet en drøm.
I forbindelse med krisen i Kaukasus taler folk i dag om stormagters interesser, om olie og om krig, men de siger meget lidt om retten til selvbestemmelse for de folk, der bor der. Den vigtigste opgave for EU i sådanne konfliktsituationer kunne være at foregå med et godt eksempel. Af EU-medlemsstaterne sikrer 11 selvbestemmelse for mindretal under en eller anden form. Det er 41 % af EU-medlemsstaterne.
Målet er en eksemplarisk politik for nationale mindretal i hver eneste medlemsstat i EU: Ikke i 41 %, men i 100 %! Et EU med en eksemplarisk politik for nationale mindretal kunne endda også være mere handlekraftig i Kaukasus.
Daniel Strož  
skriftlig. - (CS) Lige fra begyndelsen på drøftelserne om anerkendelse af Kosovos uafhængighed har vi advaret om, at et sådant skridt ville starte en spiral af begivenheder, hvis negative følger man kun kan gisne om, og med resultater, der er svære at forudsige.
Selv i det tjekkiske parlament har CPBM, Det Kommunistiske Parti i Böhmen-Mähren, udtrykt sin uenighed i Tjekkiets anerkendelse af Kosovo. De, der har leget med ilden, bør nu ikke være overrasket over, at man har brændt fingrene et andet sted på kloden, især når deres partner var en så problematisk person som præsident Mikhail Saakashvili.
Løsningen på den aktuelle situation er at overholde folkeretten, hvilket er særligt vigtigt for så lille en stat som Tjekkiet med dets historiske baggrund. At fremmane nogen form for fobier gennem visse politikker er ganske enkelt forkert og farligt i denne situation.
Reaktionen i nogle NATO-lande og ændringen i forbindelserne med Rusland bør f.eks. holdes op imod Ruslands deltagelse i kampen mod international terrorisme og også imod f.eks. det forhold, at 70 % af de forsyninger, der skal bruges til ekspeditionsstyrkerne i Afghanistan, transporteres gennem Den Russiske Føderations territorium. NATO's hovedkvarter er tydeligvis klar over dette forhold.
Situationen kan ikke løses ved hjælp af stærke ord og armbevægelser, men ved rationelle forhandlinger omkring bordet.
József Szájer  
40 år er der gået, siden Warszawapagttropperne knuste Tjekkoslovakiet og væltede den regering, der havde sat sig selv det mål at gøre det kommunistiske diktatur demokratisk. Desværre påtog det socialistiske Ungarn sig også en skamfuld rolle i operationen, sammen med de andre sovjetiske satellitstater, hvorved det tjente Moskvas rå og imperialistiske voldsherredømme. Vi beder det slovakiske og det tjekkiske folk om at tilgive os dette.
For os ungarere er det særligt smerteligt, fordi sovjetiske tropper 12 år før da, i 1956, simpelthen druknede den ungarske revolution i et blodbad. Ved at knuse foråret i Prag signalerede Moskva, at det kunne gøre hvad som helst inden for sit eget indflydelsesområde, som det havde stjålet fra Europa ved slutningen af Anden Verdenskrig, og at der ingen grænser var for Sovjetruslands imperialistiske skamløshed og hykleri.
Der er kun ét muligt redskab imod dette - det faste og beslutsomme forsvar for borgernes menneskerettigheder og for principperne for demokrati og national selvbestemmelse samt handling imod fredsbrud. Det er der behov for, så det høres, at det demokratiske Europa stadig har et klart budskab i dag!
Andrzej Jan Szejna  
skriftlig. - (PL) Man skal efter min opfattelse være utrolig forsigtig, når man vurderer den georgisk-russiske konflikt.
Der er ikke nogen tvivl om, at Rusland har brudt de internationale retsregler ved at overskride Georgiens territorium. Jeg fordømmer også på det kraftigste Ruslands reaktion, der er ude af proportioner. Man skal samtidig huske på, at den georgiske side ikke er uden skyld, da den startede den militære aktion. Anvendelse af militær kraft løser ikke nogen konflikter.
EU har i denne situation fået den meget vigtige rolle som mægler. Efter min opfattelse har det handlet korrekt ved at fordømme Ruslands anerkendelse af Sydossetiens og Abkhasiens uafhængighed. Georgiens suverænitet og dets territoriale integritet skal respekteres.
I den øjeblikkelige situation synes jeg, det er hensigtsmæssigt, at EU udsender en fredsmission og en overvågende mission til Sydossetien.
Situationen viser, hvor vigtigt det er hele tiden at styrke samarbejdet med de stater, der grænser op til Sortehavsregionen.
Jeg støtter det fælles beslutningsforslag om Georgien og har stemt for det.
Marian Zlotea  
Jeg mener, det er meget vigtigt, at Europa på dette vanskelige tidspunkt viser, at det står sammen og støtter en fælles holdning til konflikten i Georgien.
Ikke desto mindre er vi nødt til at fortsætte med at yde bistand og hjælp til genopbygning af de berørte regioner i Georgien, støtte tillidsskabende foranstaltninger såvel som udvikling af et regionalt samarbejde. Samtidig er det nødvendigt, at Europa fremskynder udviklingen af de europæiske energiprojekter (som f.eks. Nabucco şi P8).
Selv om det meste af opmærksomheden er henledt på Georgien, mener jeg, at vi, idet vi tager Aserbajdsjans geografiske beliggenhed i betragtning, også bør overveje behovet for at etablere et partnerskab mellem EU og Aserbajdsjan som støtte for EU's energiprojekter, så de kan fortsættes.
Jeg vil gerne understrege, at en bilæggelse af de fastfrosne konflikter i Sortehavsområdet kun kan opnås inden for grænserne for og baseret på folkeretten, under overholdelse af landenes territoriale integritet og deres selvbestemmelsesret over hele territoriet, såvel som under overholdelse af principperne for grænsers ukrænkelighed.
Jeg støtter Rådets holdning, ifølge hvilken EU er klar til at forpligte sig, herunder ved fysisk tilstedeværelse, til at støtte alle bestræbelser på at sikre en fredelig og varig løsning på konflikten i Georgien. Jeg mener, at kun gennem dialog og forhandling vil vi kunne opnå de ønskede resultater.
