

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0131/2005) af Isler Béguin for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om det finansielle instrument for miljøet (Life+) (KOM(2004)0621 - C6-0127/2004 - 2004/0218(COD)).
Stavros Dimas,
   Hr. formand, jeg vil takke Europa-Parlamentet, Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og - vigtigst af alle - ordføreren, fru Isler Béguin, for hendes omfattende og konstruktive betænkning. Jeg vil endvidere takke medlemmerne af Budgetudvalget og det midlertidige udvalg om de finansielle overslag for deres bidrag til betænkningen om Life+.
Life+ er det finansielle instrument til gennemførelse af EU's miljøpolitik efter Kommissionens forslag for perioden 2007-2013. Sideløbende med gennemførelsen indgår der i programmet midler til forbedring af miljøbeskyttelse og finansiering af informations- og kommunikationsaktioner.
Ifølge forslaget er der en positiv ordning i relation til miljøstøtte. I henhold til rapporterne udarbejdet af Kommissionen til Rådet vil der med Life+ kunne opnås en gennemsnitlig årlig forøgelse af støtten på 21 % sammenlignet med det nuværende niveau.
Derudover vil der med det nye program være mulighed for at overgå fra en projektbaseret indsats til en indsats med nationale programmer, som sikrer større fleksibilitet for medlemsstaterne, således at de kan tackle de mest presserende miljøproblemer i egne lande.
Denne indsats vil medføre endnu større subsidiaritet end på nuværende tidspunkt. Dermed vil de regionale og lokale faktorer, som ofte baner vejen for gennemførelsen af miljølovgivningen, kunne påvirke planlægningen og gennemførelsen af programmet.
Jeg er bekendt med Parlamentets evaluering af Kommissionens forslag. Kommissionen mener dog, at det er bedre, hvis de fleste udgifter i relation til miljøet finansieres af finansieringsinstitutioner, som er meget stærke økonomisk, og her mener jeg programmerne for strukturfondene og udvikling af landdistrikter.
Indtil nu er der sket en interessant udvikling på tre områder i forbindelse med vores integrationspolitik. For det første blev forordningen om udvikling af landdistrikter vedtaget den 21. juni, for det andet blev der udarbejdet strategiske retningslinjer for udvikling af landdistrikter i forbindelse med forordningen, hvori der henvises specifikt til Natura 2000, og for det tredje vedtog Kommissionen i tirsdags strategiske retningslinjer for regionalpolitik, som vedrører beskyttelsen af naturen og de forskellige dyrearter.
Kommissionen er derfor i færd med at gennemføre integrationspolitikken i miljøsektoren. Life+ vil ikke kunne gennemføre projekter af det omfang, som er muligt i henhold til de pågældende programmer, og derfor er formålet med Life+ at supplere disse programmer ved at fokusere på udviklingen af miljøpolitikken - som Parlamentet ofte har anmodet om - ved at støtte fastlæggelsen af den generelle politik - som Parlamentet ofte har udtrykt interesse for - ved at forbedre miljøforvaltningen med deltagelse fra det civile samfund og formidle oplysninger, således at de europæiske borgere kan forstå formålet med og konsekvenserne af miljølovgivningen.
Parlamentet og derigennem borgerne kan tilslutte sig disse målsætninger, og derfor mener jeg, at Kommissionens forslag er det rigtige forslag. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
   Hr. kommissær, kære kolleger, tillad mig først og fremmest i min egenskab af ordfører at takke hele Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for dets arbejde. Jeg vil også gerne takke dets formand for den støtte, han har givet os i vores bestræbelser, og især skyggeordførerne, som virkelig har hjulpet mig til at finde et kompromis for at kunne foreslå noget rimeligt og fornuftigt. Jeg vil gerne oprigtigt og officielt takke hele Miljøudvalget for at have fulgt min strategi med henblik på at give Unionen de nødvendige midler til at leve op til sine miljøpolitikker. Til sammen tror jeg, det er lykkedes os at få folk til at indse, også uden for vores udvalg, at miljøet ikke længere stiller sig tilfreds med ord, og at det kræver økonomiske midler i lighed med alle de andre politikker. Jeg tror også, at budskabet er gået igennem på dette område.
Jeg vil desuden gerne minde om, at en af Deres kolleger, hr. kommissær, under en forhandling i denne uge mindede os om, at vi ikke måtte miste fokus. Han har helt ret, og vi mister ike fokus, for fokus i dag er virkelig at bevare vores jord, fordi den er enestående, skrøbelig og syg på grund af det pres, vi lægger på den, og det ved vi udmærket godt.
Vi har i dag sammen med EU besluttet at standse blodstyrtningen. Vi skal nemlig redde det, der reddes kan, og genopbygge det, der er ødelagt. EU er bevidst om den udfordring, det har stillet sig selv. Det har allerede udkæmpet og vundet nogle kampe. Det vandt kampen i Kyoto, som først var en kamp om at få underskrevet og derefter ratificeret aftalen. Vi kan nu håbe, at G8 også påtager sig sit ansvar med europæiske lande, som vil lægge pres på for at få truffet nogle foranstaltninger imod klimaændringerne. Og Unionen, hr. kommissær, må ikke svækkes i sit ønske om at bevare miljøet. I den forbindelse har vi været en smule bekymrede siden mandag, siden bemærkningerne fra Deres formand, hr. Barroso, som mener, at miljøet og miljøstrategierne ville være for dyre.
Vi mener virkelig, at det er en forkert vurdering. Vi ved, at nedbrydningen er global. Den er startet, og jo længere vi venter med at gribe ind, jo dyrere vil det blive, det ved vi alle. Så det er nu op til os i Europa-Parlamentet at overbevise Rådet og Kommissionen om, at selv i magre år er det at investere i miljøet på en måde som forstandigt at tegne en forsikring, ja en livsforsikring, imod de trusler, som hviler på miljøet.
Nærværende betænkning om Life+ er uden tvivl meget vigtig, eftersom den angår krigens nerve, nemlig et finansielt instrument. Miljøudvalget støtter Life+, men vi ønsker at forbedre den, og det har vi allerede proklameret. Det tidligere Life-program med dets kapitler om natur, miljø og tredjelande gav mulighed for at komme med innovative politiske impulser og bragte bevis på, at vejen frem var at investere i miljøet inden for rammerne af den bæredygtige udvikling, og at det skabte arbejdspladser.
Med det nye Life-program satser Kommissionen på som De har forklaret at integrere miljøet i de forskellige politikker. Det er godt, det kan ikke nægtes, men vi er ikke overbevist om nødvendigheden af at uddelegere miljøpolitikkerne til medlemsstaterne. Vi ved meget vel, at det vigtigste for medlemsstaterne ofte ikke er miljøet. Det er altså ikke ved at gennationalisere miljøet, at vi opnår resultater.
Til gengæld skal EU støtte ngo'erne, fordi de er absolut uerstattelige, og fordi de skal kunne fortsætte med at udføre deres arbejde, der er i alles interesse, som De talte om.
Endelig mener vi, og det ved De udmærket godt, at det mest forsømte område er Natura 2000. I den forbindelse har vi faktisk besluttet at gøre det klart for alle, at Natura 2000 ganske vist har en pris, men det er ikke et bundløst hul, det er nemlig penge, som er beregnet til oprindelig lokal udvikling, grundlagt på respekt for miljøet og respekt for de mennesker, som arbejder i landbruget.
De har forklaret os, at De har taget det første skridt, og at det er op til de andre politikker og andre fonde at integrere Natura 2000. Vi har netop afventet afslutningen af drøftelserne om strukturfondene og udviklingen af landdistrikterne for at finde ud af, om vi reelt havde alle garantier for, at Natura 2000 ville blive taget i betragtning. Jeg kan fortælle Dem, at glasset er halvt tomt eller halvt fuldt, det afhænger af, hvordan man ser på tingene.
Hvad angår Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne er vi ved godt mod, men vi ved, at det kun drejer sig om erstatninger, hvilket er meget godt, for der er brug for økonomiske erstatninger. Hvad angår strukturfondene, ved vi, at der er tale om investeringer. Vi ved imidlertid meget vel, at investering er noget håndfast, og at vi ikke har brug for nye veje for at gå ud og lede efter biotoper. Der er altså en betragtelig mangel på dette område. Derfor foreslår vi at tage en tredjedel af det beløb, De har fastlagt, dvs. af de 21 milliarder, og lægge den til Life+, således at Natura 2000 kan leve og reelt tjene til at beskytte vores miljø, ganske som vi har forpligtet os til.
Cristina Gutiérrez-Cortines,
   Hr. formand, inden jeg kommer med mine bemærkninger om projektets karakteristika, vil jeg gerne takke såvel fru Isler Béguin som fru Lienemann, de øvrige skyggeordførere og de tjenestemænd og rådgivere, der har gjort en stor indsats for at opnå konsensus om dette projekt. Den enighed, vi har opnået i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, har været enestående, for alle har bidraget med deres synspunkter, og selv om der tilsyneladende ikke er mange ændringsforslag, er der indført en ny ånd, der i samarbejde med Kommissionen har beriget Life-programmet.
Og hvordan er det så blevet beriget? Efter min mening har vi indført adskillige nye aspekter. For det første er der i projektet lagt stor vægt på forvaltningen af naturressourcerne. Projektet har stor pædagogisk betydning med hensyn til at undervise i styring og forvaltning af miljøet. Desuden har vi insisteret på, at institutionerne skal være med, dvs. kommunerne og regionerne, da det er de lokale myndigheder, der netop skal vurdere deres ressourcer. I denne henseende vil jeg også gerne fremhæve et andet element, nemlig indførelsen af bevaringsværdige landskaber, som ikke er medtaget på Natura 2000-listen, f.eks. nogle floder, men som kan være vigtige delte områder.
Der er også en anden nyhed, idet vi har tilføjet begrebet og styrket idéen om internationale projekter og grænseoverskridende projekter. Hvorfor? Fordi naturområderne netop plejer at ligge i grænseområderne og i bjergrige områder. Spørgsmålet om floderne er meget klart: Det ville være logisk en dag at kunne lave et Life-program for floderne, for floderne krydser mange lande.
På den anden side er jeg nødt til at tilføje, at vi har skabt en markedsånd for Natura 2000. Vi mener, at vi i dette tilfælde bør kopiere den nordamerikanske politik ved at oprette banker for vådområder og naturområder, så staterne kan yde ejerne erstatning, og oprette et såkaldt ejendomsudvekslingsområde for Natura 2000-området. På denne måde kan virksomhederne og de mange andre, der skal tage initiativer vedrørerende jorden, bidrage økonomisk til ud fra princippet om, at "forureneren betaler", at betale erstatning for deres passage gennem disse beskyttede områder med aktive og positive miljøbeskyttelsespolitikker, der finansieres af private foretagende og institutioner.
Det er derfor ikke endnu et Life-program, det er et konsensusprojekt, der efter min mening er styret af en stor grad af fornuft. Jeg lykønsker derfor os alle. 
Marie-Noëlle Lienemann,
   Hr. formand, kære kolleger, nu er det min tur til at takke fru Isler Béguin, vores ordfører, samt alle kollegerne fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og skyggeordførerne, som har påtaget sig at fremlægge et synspunkt for Europa-Parlamentet, som min kollega Gutiérrez netop har sagt, der, om jeg så må sige, er enstemmigt eller i hvert fald kan tænkes at samle flest stemmer.
Life+ og Life-programmet udgør et yderst vigtigt element i vores miljøpolitik, fordi det er det eneste budgetværktøj, som EU har skabt til sine miljøpolitikker. Vi bliver imidlertid ofte kritiseret på europæisk niveau af vores medborgere, fordi vi udsteder direktiver, forbud og regler, hvilket er helt i sin orden og skal gøres. Europa har gjort meget for miljøpolitikkerne, men vi får ofte at vide, at "De udsteder forbud, men De afsætter ikke mange midler til at hjælpe os med at iværksætte de pågældende politikker". Der er altså en vis modstand og vanskeligheder, som kræver af Unionen, at den yder finansiel støtte til iværksættelsen.
Der findes ganske vist nogle støtteværktøjer, som f.eks. de integrerede politikker, hvor vi har gjort fremskridt inden for de seneste par år. Jeg vil vende tilbage hertil, når jeg kommer til strukturfondene og landbrugspolitikken. Men vi har også brug for særlige værktøjer. Life-programmet har allerede vist sig effektivt på mange områder. Jeg understreger nødvendigheden af at anvende Life til at få liv i de store rammedirektiver som vanddirektivet eller vores program imod drivhuseffekten. Men fru Isler Béguin har ret i, at den største udfordring i vores forhandling er Natura 2000. Det er en god ting, at vi inden for rammen af ELFUL har opnået, at Natura 2000 er kommet i betragtning. Men i virkeligheden er det sådan, at en lang række udgifter, som er uomgængelige for forvaltningen af det pågældende område og iværksættelsen af direktivet, ikke kan inkluderes i disse udgifter.
Der er to slags, dem, der vedrører driften, og dem, der vedrører visse områder. Jeg tænker især på de områder, som ikke er direkte optaget i landbrugsområderne - vådområder, afsidesliggende områder osv. - og som ikke kan finansieres i henhold til de mekanismer, som er knyttet til regionaludviklingsfonden og fonden for udvikling af landdistrikterne. Vi har derfor brug for et tilskud, og vi har foreslået, at 35 % af det beløb, som De, hr. kommissær, har vurderet til 21 millioner, afsættes inden for rammerne af Life-programmet til forvaltning af Natura 2000. Jeg tror under alle omstændigheder, at det for Europa-Parlamentet er afgørende og essentielt, at der findes et særligt budget for Life.
Og eftersom Kommissionen, siden den blev sammensat på ny, altid har bestræbt sig på at fortælle os, at den ville være meget opmærksom på Parlamentets holdninger, burde den store enighed i Europa-Parlamentet på dette område få Kommissionen til at støtte vores synspunkter.
Frédérique Ries,
   Hr. formand, jeg vil også gerne takke vores ordfører, fru Isler Béguin, for kvaliteten af dette samarbejde og det energiske engagement, hun har udvist for sagen. På plenarmødet i juni sendte Europa-Parlamentet i sin beslutning om den udvidede Unions budgetmæssige udfordringer og midler et meget klart politisk signal om at beskytte jorden, naturen og biodiversiteten. Det er vigtigt at sikre, at Natura 2000-netværket fungerer ordentligt, det er den store udfordring i denne forhandling. Fru Lienemann har netop gentaget dette endnu en gang. Kommissionens eksperter har i øvrigt vurderet Natura 2000's behov til 21 milliarder euro over syv år.
Vi ved godt, at Landbrugsudviklingsfonden og strukturfondene ikke vil dække alle behov. Vi må derfor styrke Life+, der er et finansielt instrument specielt for miljøet, som vi har haft siden 1992.
Jeg vil derfor gerne rette to hovedkritikker til Kommissionen, som jeg deler med vores ordfører. Den første vedrører det oprindelige beløb på 300 millioner euro, som naturligvis er helt utilstrækkeligt. Bag denne kamp om tal står Europas ønske om at tage de store udfordringer som luftkvalitet, vandkvalitet, udvikling af landdistrikter og bæredygtig forvaltning af affald, der er på spil her, op. Mit andet kritikpunkt er, at jeg ikke mener, Kommissionen skal fralægge sig ansvaret på miljøområdet. Strategien med at integrere miljøet i alle Unionens politikker har sine begrænsninger, hr. kommissær. Derfor støtter ALDE-Gruppen ændringsforslag 42, 43 og 44. Europa-Parlamentet vil altid støtte Dem i Deres kamp mod dette miljø-Europa, som i nogle tilfælde er på vej nedad og i alle tilfælde er valgfrit, og som kræves af visse medlemsstater, som synes at have valgt at trække sig ind i sig selv.
Johannes Blokland,
   Hr. formand, allerførst vil også jeg takke ordføreren for alt det arbejde, som hun har gjort i samarbejde med andre medlemmer. Alligevel vil jeg gerne fremsætte nogle kommentarer til det forslag, som vi om lidt stemmer om. Det ser ud, som om en del af medlemmerne forventer temmelig stor støtte fra EU til naturpolitik. Jeg deler denne forhåbning, for også jeg mener, at EU yder et positivt bidrag til vores verdensdel ved at skabe netværk af naturområder. Alligevel må vi ikke sætte al vores lid til Europa, i hvert fald ikke, når det gælder finansiering af disse naturområder. Det er jo de nationale myndigheder, der med støtte fra europæiske eksperter udpeger disse områder. Det er derfor acceptabelt, at en del af udgifterne til bevarelse af disse naturområder finansieres over EU-budgettet.
I sidste instans ligger ansvaret imidlertid primært hos medlemsstaterne. Efter min opfattelse er det meget forståeligt, at finansieringen er mindre end behovet, som det også fremhæves i forskellige ændringsforslag. På EU-plan skal vi kun gøre og finansiere det, som medlemsstaterne ikke selv kan klare. Vi må ikke vende det om ved at ønske at betale det hele og bagefter se, om medlemsstaterne også vil yde et bidrag. Jeg opfordrer derfor til, at medlemsstaternes finansiering skal spille en større rolle, og at vi kun træder til, hvis EU-finansiering virkelig er berettiget.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, G8-lederne i Skotland er bekymrede for verdens bæredygtighed. Hvis de rejste til Cairngorm Mountains og reservatet i Abernethy Forest lidt derfra, ville de se et af Europas Natura 2000-områder, der dækker 13.000 ha med gammel skotsk fyrreskov, hede, søer og bjerge, og som er ynglested for sjældne arter som f.eks. tjuren og urfuglen. Tjuren, som man tidligere troede var den første fugl, der ville uddø i Det Forenede Kongerige inden for de næste 15 år, er nu ved at fordoble sit antal. Reservatet tiltrækker med sit fiskeørnecenter ca. 100.000 besøgende og 1,7 millioner engelske pund om året og beskæftiger 87 personer i en tidligere så fattig landbrugsøkonomi.
Sådanne resultater ser vi over hele Europa, fra Skotland til Spanien til Tyskland. Den iberiske los i Spanien er blevet reddet af Natura 2000. I Brandenburg, hvor den store trappebestand var faldet fra 4.000 i 1930'erne til nogle få hundrede, har 9.500 ha monokultur ændret trappens fremtidsudsigter og samtidig bragt økonomisk fremgang til et økonomisk tilbagestående område.
Vi taler om vores europæiske arv, som vi har pligt til at beskytte. Life+ er det nye finansielle instrument, som sammen med strukturfondene og fonden for udvikling af landdistrikterne vil sikre Natura 2000's fortsatte succes. Den 8. juni stemte Parlamentet for "et betydeligt styrket Life+-program". Jeg ved, at budgettet ikke bliver let i år, men i beslutningen af 8. juni godkender vi forslaget om et øremærket beløb på 21 milliarder euro over syv år. Vi kommer med forslag til, hvordan Life+ kan styrkes betydeligt. Life III, med de tre komponenter natur, miljø og tredjelande, har været en succes på alle områder, men måske især i forbindelse med Natura 2000-områderne under Life Natur.
Med Life+ sikres fortsat fremgang, og denne betænkning vil være et skridt på vejen. Jeg håber, at Kommissionen vil bakke op om den på en konstruktiv og fleksibel måde.
Jutta D. Haug (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, Life+ skal være det eneste finansielle instrument for miljøet fra 2007. Det er ikke nogen dårlig idé at sammenlægge de forskellige programmer, der har støttet foranstaltninger på miljøområdet såsom aktioner inden for Forest Focus-forordningens gyldighedsområde, støtten til ikke-statslige organisationer eller de lokale og regionale myndigheder, i et enkelt instrument for miljøet. Vi kan gå ud fra - og det glæder mig meget, eftersom jeg arbejder med budgetanliggender - at vi kan forvente større effektivitet med en sådan operation.
Vi ved, at en virkningsfuld energipolitik er den politik, der foregår på stedet, overalt i Unionen, overalt på stedet. Derfor kan man egentlig ikke kritisere principperne om subsidiaritet og forholdsmæssighed. Men det er tvingende nødvendigt med en effektiv kontrol med brugen af midler, hvis vi virkelig ønsker at opnå en entydig europæisk merværdi med finansieringen af miljøpolitikken. Denne kontrol omfatter to ting. For det første skal Europa-Parlamentet være med til at træffe beslutning om de flerårige programmer. For det andet skal evalueringen finde sted hyppigere, så tingene om nødvendigt kan korrigeres i tide.
I Kommissionens Life-forslag er Life-Natur-delen så godt som udgået - og dermed også finansieringen af Natura 2000-foranstaltninger. Det kan vi ikke acceptere. Kommissionens forslag om at betale forvaltningen af Natura 2000-områder via fondene, er heller slet ingen dårlig idé, når vi også i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed har set de problemer, der er forbundet med en sådan fremgangsmåde, nemlig konkurrencen i forhold til andre mål, der er fastlagt i forskellige fonde.
Vi er endelig blevet enige om, at vi vil støtte en del, nemlig Natura 2000-områderne, der ikke falder ind under en fond, med Life+. Hvor vi ender med vores fornuftige, realistiske og samtidig solidariske tilgang, må vi se. Under alle omstændigheder slettede vores kolleger, anført af Regionaludviklingsudvalget, i går enhver henvisning til Natura 2000 fra strukturfondsforordningerne. Nu forventer jeg imidlertid et overbevisningsinitiativ eller en overbevisningsoffensiv fra ikke kun udvalgets side, men også fra de ikke-statslige organisationers og Kommissionens side.
Anne Laperrouze (ALDE ).
   - Hr. formand, miljøprogrammet Life+ er uundværligt for at støtte iværksættelsen og udviklingen af miljøpolitikken. Det skal således tjene som impuls til iværksættelse, katalysator for innovation og forandring og på den måde give mulighed for tværgående aktioner på europæisk niveau omkring prioritetsemnerne. På grundlag af vellykkede erfaringer fra det nuværende Life-program skal Life+ fungere som støtte til at vurdere og følge op på bevaringsniveauet, til at udvikle handlingsplaner for genopretning af arter eller til handlinger knyttet til forvaltningen af det europæiske Natura 2000-netværk.
Vi bør fortsætte med at finansiere demonstrationsprojekter vedrørende etablering og beskyttelse af Natura 2000, så længe de skaber europæisk merværdi.
Miljøpolitikken kan imidlertid ikke reduceres til Natura 2000. Derfor er jeg imod ændringsforslag 35, som foreslår at afsætte 90 % af Life+-programmet til finansieringen af Natura 2000. Life+ skal faktisk fordeles jævnt over de fire hovedområder i det sjette handlingsprogram for miljøet, nemlig klimaændringer, bevarelse af biodiversiteten, miljø og sundhed og beskyttelse af naturressourcerne.
Endelig vil jeg gerne sige, at jeg er enig med ordføreren i, at udvælgelsen af projekterne fortsat skal foregå på fællesskabsniveau for at sikre den europæiske merværdi.
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror virkelig, vi skal gå fra ord til handling, for diskurser om jorden, som skal reddes, og om den bæredygtige udvikling, dem hører vi til stadighed i denne sal og udenfor. Og desværre, når det kommer til at afsætte midler til at skride til handling, så er alle gået til frokost. Parlamentet er ikke enigt med Kommissionen, som har truffet nogle valg, vi ikke kan støtte.
Hr. kommissær, vi forstår, at finansieringen af Life+ skal integreres i ELFUL og EFRU. Der er her tale om tværgående projekter, og det kan vi acceptere, selv om vi også kan beklage det. Men vi kender de lokalvalgtes opførsel. Når der skal vælges mellem forskellige prioriteter, økonomiske og miljømæssige prioriteter, ved vi meget vel, at det desværre er miljøet, som lider og er offer for disse valg.
Det er derfor, at Europa for enhver pris må udvise autoritet i sine ønsker, og det er derfor, det er altafgørende at planlægge en særlig finansiering bl.a. i Natura 2000. Natura 2000 er en storslået politik, som Europa ønskede sig, som var vanskelig at få gennemført hos de lokalvalgte ude i felten, og som var vanskelig at forstå og iværksætte. Og det er netop nu, hvor vi skal forvalte Natura 2000-områderne, at Kommissionen slår bak. Det er dog utroligt!
Nu vil Kommissionen ikke længere støtte finansieringen af forvaltningen af disse områder. Visse områder er ikke dækket af ELFUL og EFRU, fordi det hverken er landbrugs- eller skovområder. Og hvad gør vi i disse tilfælde? Jeg vil gerne minde om, at Life+ er et finansielt instrument, og at vi ikke giver os selv midlerne til at forhandle bedst muligt med Rådet. Hr. kommissær, De burde hjælpe Europa-Parlamentet i den økonomiske forhandling med Rådet. Vi har brug for Dem. Vi er ved førstebehandlingen, og vi skal vise, at vi er fast besluttede. Besluttede på at forsvare finansieringerne, som er absolut uundværlige for os. Vi er nået til et meget fint kompromis, og alligevel har vi på fornemmelsen, at Kommissionen lader os i stikken. Det ville virkelig være ærgerligt.
María Isabel Salinas García (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i dag føler min gruppe sig meget stolt og tilfreds over den betænkning, som ordføreren, fru Isler Béguin, har forvaltet så godt, og som så mange har beriget med deres gode indsats.
Den fælles beslutningstagning er vores styrke, og den finder inspiration i behovet for at opfylde de miljømålsætninger, som EU altid har prioriteret højt.
Hvad angår midlerne til Natura 2000, beder vi med denne betænkning ikke om det umulige. Kommissionen er lige så bekendt som Parlamentet med de vanskeligheder, som de finansielle overslag skaber for os, men hvis ret skal være ret, synes jeg, at der findes løsninger, som vi kan nå ved hjælp af god vilje og beslutsomhed som i dette tilfælde. Måske bør en forøgelse i finansieringen af Natura 2000 også ledsages af en bedre omfordeling af de nødvendige midler.
Men, hr. kommissær, folk skal dog ikke betale for andres synder. Vi kan f.eks. ikke blive ved med at bede de andalusiske landbrugere om at spænde livremmen mere ind, såvel med hensyn til vedligeholdelsen af nettet ud fra deres retmæssige ansvar som landmænd, som med hensyn til meget specifikke og nødvendige aktioner som f.eks. bevarelsen af den iberiske los.
Kommissionen husker nok bedre end jeg, med hvilken entusiasme Natura 2000 blev iværksat. Siden da har vi været vidner til en håbefuld proces med lovgivning og programmer, som førte vores miljøprioriteter ud i livet. Hele denne investering i ressourcer og illusioner må ikke falde til jorden nu. Life+ skal være en effektiv garanti for bevarelsen og styrkelsen af det, vi hidtil har bygget op, såvel med hensyn til levestederne som vores arter.
I denne henseende, og uden at betvivle medfinansieringens legitimitet, er der ingen, der kan nægte, at bevarelsen af nettet - og sådan skal det være - betyder høje omkostninger for nogle medlemsstater, i særdeleshed for Spanien. Mit land besidder sammen med Danmark det største beskyttede areal, og desuden befinder 29 % af dette areal sig i min region, Andalusien.
Af og til, hr. kommissær, er det nødvendigt at gøre en indsats, tage stilling og være modige. Jeg opfordrer Dem til fortsat at investere i miljøbeskyttelse. Det er besværet værd. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, siden 1992 har Life - det finansielle instrument for miljøet - været drivkraften bag De Europæiske Fællesskabers miljøpolitik. Det omfatter tre fonde, en for naturen, en for miljøet og en for tredjelande. Det nuværende Life III-program udløber med udgangen af 2006, hvor en ny pakke, Life+, præsenteres i forbindelse med vores nye finansielle overslag, som Rådet endnu ikke har truffet afgørelse om. Men Parlamentet er nødt til at træffe en beslutning nu. Ønsker vi at bevare vores naturarv?
Hvad angår vores fælles miljøarv, skal finansieringen passe til politikken, ikke omvendt. Det er særdeles vanskeligt at opgøre værdien i penge af vores naturlige moseområder, vores naturligt hjemmehørende arter af flora og fauna, vores naturtyper og vores offentlige rekreative områder som parker og skovområder. Dette er fælles goder, som offentligheden benytter og ejer, hvilket er meget vigtigt. Opgaven påhviler os her i Europa-Parlamentet, som er med til at lovgive sammen med Rådet via Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed.
Vi har et lige så stort ansvar for at opretholde og øge indsatsen for at forhindre tab af biodiversitet og miljømæssig nedbrydning. Uden tilstrækkelige midler til Life+ mister vi de fremskridt, vi har gjort med hensyn til at løse disse problemer siden iværksættelsen af det nuværende program i 1992. Vigtige socioøkonomiske fordele ved programmet vil også gå tabt. Op til 125.000 personer er beskæftiget inden for naturbeskyttelsesaktiviteter i EU-15.
Det er en voksende sektor. Hr. Bowis har fortalt os om det skotske eksempel. Det skotske parlament skønner, at landskabsturisme bidrager med 560 millioner euro om året til Skotlands økonomi, for en stor dels vedkommende i økonomisk tilbagestående områder. Han nævnte urfuglen og den iberiske los. Hr. kommissær, må jeg anmode om, at det røde egern om ca. syv år tilføjes på listen over succeshistorier inden for biodiversitet?
Det er ikke kun et spørgsmål om beløbets størrelse. Pengene skal være sikre. Uden faste øremærkede midler, der er afsat specifikt til miljøet, når vi ikke vores miljøpolitiske mål. Kommissionens forslag om en "integreret tilgang" til finansiering af miljøpolitikken, hvor midlerne skal komme fra fonden til udvikling af landdistrikterne og strukturfondene, bekymrer mig meget, og jeg tror simpelthen ikke, det kommer til at fungere. Lad os være realistiske - der vil altid være noget, som umiddelbart er vigtigere end at beskytte miljøet. Hvis Life+ finansieres ordentligt, vil det give os mulighed for at fremme vores særlige fredede områder og dermed fremme biodiversiteten i Europa, som i øjeblikket reduceres i et foruroligende tempo.
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne tilslutte mig lykønskningerne til ordføreren. Hun har med sin betænkning vist det nødvendige engagement, og hun har - som det også fremgår af diskussionen - et overvældende flertal her i Parlamentet bag sig.
Det er vigtigt, at betænkningen bliver vedtaget med stort flertal, fordi den forbedrer de enorme svage punkter i Kommissionens forslag. For mig er det største svage punkt i forslaget, at der finansielt set ikke tages højde for forvaltningen af Natura 2000-nettet i perioden 2007-2013, selv om det sjette miljøhandlingsprogram fastlægger fremme af arternes mangfoldighed og beskyttelse af arterne som et af de primære mål.
Kommissionens plan om at finansiere Natura 2000-nettet via strukturfondene er forbundet med en enorm risiko for, at der i praksis står for få midler til rådighed til finansiering af dette net. Fru Haug har allerede henvist til resultatet af gårsdagens afstemning. Kommissionens tilgang viser også, at den ikke vil påtage sig sit ansvar for gennemførelsen af EU's miljøpolitikker.
Kommissionen har også fuldstændig ignoreret væsentlige forudsætninger for en finansiering via strukturfondene, nemlig at medtage en klausul med henblik på at sikre en passende forvaltning af Natura 2000-nettet. Derfor er det nødvendigt, at vi med overbevisende flertal følger ordførerens tilgang, hvor omkostningerne til gennemførelse af Natura 2000 integreres i Life+-programmet.
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, forslaget om at integrere eksisterende miljøstøtteprogrammer i et finansielt instrument, Life+, er hensigtsmæssigt, da det vil forhindre overlapning af aktioner. Det er endvidere fornuftigt at harmonisere og forenkle principper og procedurer.
Formålet med Life+-programmet er at sikre støtte til aktioner, der ikke vil være støtteberettiget under EU's andre finansielle instrumenter. I lyset af de nuværende udfordringer inden for miljøbeskyttelse er denne fremgangsmåde hensigtsmæssig. Det største problem i forbindelse med Life+-programmet er imidlertid at opfylde kravene til samfinansiering, oprettelse og gennemførelse af Natura 2000-nettet.
I prioriteterne i Life+-programmet er der taget højde for anliggender som beskyttelse af naturen og biodiversitet, herunder Natura 2000-nettet. Samtidig understreges det dog, at samfinansiering i forbindelse med Natura 2000-nettet kun kan være supplerende, hvilket betyder, at støtten kun kan ydes under Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Samhørighedsfonden.
Det giver anledning til bekymring, at der ikke har været nogen opbakning til Natura 2000-nettet i form af en tilstrækkelig garanti for støtte til oprettelse og vedligeholdelse af nettet, selv om konceptet har været under stadig udvikling. Der er ingen klare oplysninger om principperne for opnåelse af støtte til beskyttelsesforanstaltninger i Natura 2000-nettet mellem 2007 og 2013, og det vil utvivlsomt resultere i færre midler til Natura 2000-nettet. Det vil derfor være umuligt at gennemføre mange af de meget nødvendige beskyttelsesforanstaltninger. Hovedparten af Natura 2000-områder i Polen og andre lande, f.eks., dækkes ikke af de nævnte fonde. Disse områder omfatter jord, der indgår i nationale skove eller tørvemoser, sumpe, naturlige græsarealer, klitter og hede- og kratbevoksede områder, og som ikke anvendes til landbrug.
I forbindelse med Kommissionens skrivelse af 6. januar 2005, der indeholder et forslag om en evt. udvidelse af listen over Natura 2000-områder i Polen, som kan medføre, at op imod 20 % af landet vil være dækket af sådanne områder, vil en garanti for separat støtte til oprettelse af Natura 2000-nettet være af endnu større betydning for Polen og andre lande. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
    -  Hr. formand, Life+-forordningen er et enestående stykke lovgivning. Den omstændighed, at det er en forordning, betyder, at den vil være bindende for alle medlemsstater og have meget større gennemslagskraft end de direktiver, som er henvendt til medlemsstaterne.
Dokumentet har dog én alvorlig fejl, og det er, at der kun er en vejledende liste over prioriteter, som ikke giver en klar fornemmelse af omfanget af evt. støtte til de pågældende prioriteter. Det gælder især for Natura 2000, som andre talere allerede har fremhævet. Mit budskab til kommissæren er, at det vil være forkert at tvinge dette program til at konkurrere om støtte under strukturfondene og fondene for udvikling af landdistrikter.
Denne fremgangsmåde vil ikke være hensigtsmæssig, da der vil opstå en ufin konkurrence om, hvis behov der er størst i relation til lokalsamfund, beskyttelse af miljøet, naturtyper, vilde dyr og planter samt de personer, der bor i de pågældende områder. En sådan situation vil være helt uacceptabel.
Jeg vil endvidere nævne et punkt i relation til finansieringen af Natura 2000. Ifølge Kommissionens meddelelse forventes støtten at udgøre 6,1 millioner euro. Jeg er helt klar over, at der ikke er tale om et meget stort beløb, det er faktisk et absolut minimum. Alligevel skal 5 millioner euro ud af de 6,1 millioner øremærkes til de 15 gamle medlemsstater og kun 1 million euro til de 10 nye medlemsstater. Er det et rimeligt forhold? Mener kommissæren ikke, at fordelingen af støtte på denne måde er i strid med princippet om europæisk solidaritet? 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære hr. kommissær Dimas, jeg misunder Dem ikke Deres stilling for øjeblikket. I mandags måtte De stå til regnskab her i Parlamentet på grund af udskydelsen af de tematiske strategier, som Kommissionen har bebudet og nu tilsyneladende ikke vil gennemføre. I dag taler vi om det nye finansielle instrument Life+, og heller ikke her har vi helt samme opfattelse.
Grundlæggende må jeg dog lykønske Kommissionen med, at den med dette Life-instrument, der blev etableret i 1992, har skabt et af de banebrydende EU-miljøprogrammer. Det vigtige i den forbindelse er, at fuglebeskyttelsesdirektivet, habitatdirektivet og flora-fauna-direktivet skulle gennemføres, og at gennemførelsen også fik finansiel støtte. I den forbindelse var den integrerede forvaltningstilgang, som Kommissionen valgte, vigtig, og jeg støtter den også fuldt ud, fordi det er det særlige ved dette program, som andre programmer ikke har.
Nu taler vi om det nye forslag, der dækker perioden 2007-2013, og som også skal støtte målene i EU's sjette miljøhandlingsprogram. Nu da vi taler rigtig meget om Lissabon her i Parlamentet, vil jeg også gerne minde om, at et af målene inden 2010 - Lissabon-året - er at sætte en stopper for nedgangen i biodiversiteten i Europa. Det er et mål i sig selv, der helt klart også har en socioøkonomisk indvirkning. Jeg kommer selv fra en region, hvor turismen spiller en meget vigtig rolle. Vores primære kapital er denne biodiversitet, denne naturrigdom, som vores region har.
Det er vigtigt, at vi fortsat støtter Natura-nettet finansielt med det nye program. Kommissionens tilgang på integrationsbasis i samarbejde med fondene for regional udvikling er helt sikkert den rigtige. Alligevel vil jeg gerne påpege, at vi forfølger forskellige mål her. Vi må og skal løse denne målkonflikt for at finde den nødvendige balance mellem de to dele: en hensigtsmæssig regional udvikling på den ene side og naturbeskyttelse på den anden side.
Andres Tarand (PSE ).
   - Hr. formand, Parlamentets ændringer til Life+ har forbedret udkastet til forordningen betydeligt. En tidobling af budgettet ud over Kommissionens henstilling er et håndgribeligt skridt i retning af at kunne realisere målsætningerne for bæredygtig udvikling og gennemføre EU's strategiske plan med henblik på at bremse nedgangen i den biologiske diversitet inden udgangen af 2010.
Forøgelsen af budgettet gør Life+ til et betydeligt og uafhængigt instrument i EU's miljøpolitik. I sin nuværende form er Life+ kun anvendt til at lukke eksisterende finansielle huller, der opstår mellem strukturfondene og landbrugsfondene. Gennemførelsen af målsætningerne for naturbeskyttelse vil i dette tilfælde afhænge af presserende nationale prioriteter og evt. blive overskygget af samfundsøkonomiske målsætninger.
Både strukturfondene og fonden for udvikling af landdistrikter opererer på grundlag af tildeling af støtte til en specifik ansøger. Det medfører en reel risiko for, at aktiviteter på områder med stor naturværdi ikke støttes på grund af manglende egnede ansøgere eller på grund af afstand. Det vil for Life+programmet være mere relevant at operere på grundlag af den model, som har været anvendt i Estland i mange år, dvs. at støtte til aktiviteter, der er væsentlige for bevaring af naturen, fordeles efter bopælens beliggenhed, dvs. at modtageren af støtten ikke nødvendigvis skal være ejer af jorden, men kan være en person, der gennemfører en aktivitet, som er væsentlig for bevaring af naturen.
Det er vigtigt for medlemsstaterne, at EU udarbejder en troværdig og langsigtet finansieringsstrategi for at sikre, at områderne i Natura 2000-nettet bevares. Hvis beslutningerne skal træffes alene af medlemsstaterne, kan bevaringen af områder med betydelige naturværdier blive overskygget af andre nationale prioriteter. For at undgå dette er det vigtigt at overlade programbeslutningerne til medlemsstaterne, men samtidig fastsætte minimumsniveauer for støtte til Life+-aktiviteter på EU-plan.
Det er helt afgørende, at vi alle støtter Parlamentets ændringsforslag for at kunne kanalisere EU's midler over på bevaring af naturområder af europæisk betydning.
Mange tak. 
Christa Klaß (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg bifalder også Kommissionens forslag om at forenkle finansieringen og forvaltningen af de eksisterende miljøprogrammer og sammenfatte dem alle i et enkelt finansielt instrument, Life+. Jeg går også ind for miljøbeskyttelse og for den nødvendige finansielle udligning. Jeg ville også være lykkelig, hvis vi i dag ville være i stand til at fastlægge nogle storslåede finansielle rammer for naturbeskyttelsen.
Det er dog efter min mening i dag både urealistisk og illusorisk at stille konkrete finansielle krav med henblik på den finansielle planlægning for 2007-2013, der endnu ikke har fundet sted. Vi ved i dag ikke, hvor mange euro det samlede EU-budget kommer til at udgøre. Først skal - det ved alle - hele huset, altså det finansielle stillads, op og stå. Derefter kan man indrette værelserne. Vi har allerede beskrevet konkurrencesituationen mellem strukturfondene og udviklingen af landdistrikter på den ene side og Life+ på den anden side ganske udmærket.
I den nuværende situation må vi spørge os selv, hvilke foranstaltninger det er hensigtsmæssigt at støtte gennem Life+, og hvilke opgaver der fortsat skal overlades til medlemsstaterne. Er det f.eks. ikke bedre at lade medlemsstaterne være ansvarlige og stå for beskyttelsen af skovene? Eller: Hvorfor skal erhvervelse af land finansieres med Life+-penge? Her går man ud fra, at der er tale om miljøbeskyttelse, blot fordi en miljøorganisation erhverver et stykke land. Spørgsmålet er imidlertid ikke, hvem arealet tilhører, men derimod hvordan det forvaltes, dvs. at det skal sikres, at der er tale om forvaltning i henhold til flora-fauna-habitat-direktivet, før der kan modtages støtte. De opgaver og omkostninger, der opstår derved, skal dækkes af Life+. Det er kun den korrekte forvaltning af et areal, der er miljøbeskyttelse, og det er i sidste ende også langt billigere.
Jeg er en klar modstander af institutionel støtte til ikke-statslige organisationer. Life+ må ikke benyttes til finansiering af rent administrative opgaver i den pågældende organisation. I stedet skal der gives støtte til konkrete projekter i miljøets interesse.
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også lykønske ordføreren, fru Béguin, og skyggeordførerne for det fremragende arbejde, som de har udført.
Behovet for at støtte Life+ har en klar europæisk dimension og værdi. Ødelæggelsen af miljøet og de mere og mere presserende miljøspørgsmål, ofte på tværs af grænserne, medfører, at det er nødvendigt at ændre den paneuropæiske og globale fremgangsmåde.
Derfor er det nødvendigt at overvåge alle programmer - samt investeringer i miljøsektoren - både inden for og uden for EU og sikre, at de fungerer optimalt og med koordinerede aktiviteter. Konceptet om naturbevaring og biodiversitet skal indføres som et grundlæggende punkt i tematiske prioriteter i forbindelse med støtte til Life+-programmet og som grundlaget for alle foranstaltninger og aktioner i det nye finansieringsværktøj.
Programmet skal kunne finansiere andre aktioner, f.eks. Natura 2000, som ingen andre programmer dækker. På denne måde vil det også være en forpligtelse for andre finansieringsinstitutioner at opfylde sådanne krav.
Hr. kommissær, jeg mener, at den forøgelse af budgettet, som Parlamentet anmoder om, er et absolut minimum, hvis Life+ skal kunne fungere som et seriøst program, der er rettet imod grundlæggende aspekter af miljøpolitikken, dvs. information, inddragelse af borgerne og - som det vigtigste - overvågning af gennemførelsen af denne politik.
Stavros Dimas,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke talerne for deres konstruktive bemærkninger og deres interesse for især Natura 2000. Kommissionen er af den opfattelse, at de nuværende miljøprogrammer har tjent deres formål. Life Natur og Life Miljø har været glimrende katalysatorer, men de har, som det fremgår af midtvejsevalueringen af Life-programmet, ikke bidraget meget til miljøpolitikkens udvikling.
Det er meningen, at Life+ skal gøre en forskel. Formålet er at tilføre midler til udvikling af politikker, men det vil også give f.eks. lokale og regionale aktører mulighed for at udbrede bedste praksis med hensyn til politikkernes gennemførelse. Udgifter til konkrete miljøinvesteringer lægges bedst ind under de pengestærke fonde, dem inden for udvikling af landdistrikterne og regionaludvikling.
Jeg har allerede nævnt Kommissionens vellykkede integrationspolitik. Den 21. juni vedtog Rådet (landbrug) forordningen om en fond for udvikling af landdistrikterne. Heri fastsættes, at landbrugere og private skovejere har ret til kompensation for ekstraomkostninger og indkomsttab som følge af Natura 2000-foranstaltninger. I henhold til forordningen er investeringer på bedriften, som forøger et Natura 2000-områdes skønheds- og rekreationsværdi for offentligheden, berettiget til støtte, og udarbejdelse af forvaltningsplaner for Natura 2000-områder kan finansieres.
Rådet forventer et budget på 82,75 milliarder euro for forordningen. Mindst 25 % af dette beløb - dvs. 22,2 milliarder euro - afsættes bl.a. til kompensation til landbrugere og private skovejere i forbindelse med Natura 2000. Endvidere står det medlemsstaterne helt frit for at bruge en endnu større andel af deres nationale pulje til finansiering af Natura 2000, hvis de ønsker det. I forgårs vedtog Kommissionen også de strategiske retningslinjer for både udvikling af landdistrikterne og regionaludvikling. Retningslinjerne for udvikling af landdistrikterne vedrører Natura, og de regionale retningslinjer vedrører naturligvis natur- og artsbeskyttelse. Kommissionen opfylder således sit løfte om at integrere miljøområdet i andre politikområder.
Hvad angår Life+ og de foreslåede ændringer, finder Kommissionen det svært at tage hensyn til de fleste af de ændringsforslag, som Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed har stillet til dette forslag. Jeg er bekendt med de 44 ændringsforslag, som udvalget har stillet, og med yderligere fire, som Budgetudvalget har stillet. Jeg vil gerne inddele disse ændringsforslag i tre forskellige blokke.
For det første er der anvendelsesområdet. Desværre søges det med størstedelen af ændringsforslagene at udvide forslagets anvendelsesområde. Det er i modstrid med Kommissionens vedtagne integrerede tilgang. Mange af ændringsforslagene vedrører Natura 2000, andre præciserer det, som teksten allerede handler om, f.eks. overvågning af skove, netværkssamarbejde, øgning af miljøbevidsthed og ngo-finansiering. Desuden er visse aspekter, f.eks. økoinnovation, tydeligvis omfattet af andre programmer, i dette tilfælde programmet for konkurrenceevne og innovation. Hvis de blev medtaget under Life+, ville der være risiko for dobbeltfinansiering af projekter, hvilket Revisionsretten ser meget strengt på.
For det andet er der proceduren. Kommissionen kan i princippet godkende nogle af ændringsforslagene, f.eks. dem, som vedrører vurderingen af programmets konsekvenser. Men andre om vedtagelse af flerårige programmer via den fælles beslutningsprocedure vil hæmme programgennemførelsen. Det er derfor indlysende, at disse ikke kan godkendes. Ligeledes kan Kommissionen ikke godkende de yderligere krav i forbindelse med komitologiproceduren.
Endelig er der budgettet, som er det mest komplekse og vanskelige forslag for Kommissionen at forholde sig til. I betænkningen om Life+ øges det foreslåede budget med 21 milliarder euro, men der er stillet et ændringsforslag om at reducere forslaget til 7,35 milliarder euro. Jeg er dog også klar over, at Budgetudvalget har foreslået et nulbudget for Life+. Det midlertidige udvalg om de finansielle overslag kom heller ikke med et budgettal for Life+.
Hvis Parlamentet skulle vedtage et tillægsbudget på 7,35 milliarder euro for miljøet, ville Kommissionen gøre sit bedste for at sikre, at disse midler blev ordentligt indarbejdet i de relevante strukturprogrammer og dermed støttede Natura 2000. Og GD Miljø ville gøre alt, hvad det kunne, for at sikre, at disse midler blev effektivt anvendt til Natura 2000-anliggender.
Med hensyn til de enkelte ændringsforslag kan Kommissionen i princippet godkende ændringsforslag 9, 32 og 33. Kommissionen kan til dels godkende ændringsforslag 25 som ændret ved ændringsforslag 43. Kommissionen kan ikke godkende de øvrige ændringsforslag.
Til slut vil jeg sige, at Life+-forslaget giver miljøet et fleksibelt finansielt instrument. Jeg håber, vi snart kan finde fælles fodslag, så vi kan komme videre med dette forslag.
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hvis De tillader en kort reaktion, ville jeg gerne spørge Dem, hr. kommissær, i hvilken lejr De befinder Dem? Blev vi ikke alle enige om at nedsætte beløbet på 21 milliarder til 9 milliarder, hvilket virkelig er et minimum? De siger imidlertid, at vi ikke blev enige om noget med hensyn til de finansielle overslag, mens hr. Böge påstod, at Natura 2000 kostede 21 milliarder. Vi skal have garanti for, at disse 21 milliarder faktisk bliver fordelt på budgettet. Vi mener, at landbruget kan tage en tredjedel, og at strukturfondene kan tage en anden tredjedel. Miljøet må således også tage sin tredjedel.
Stavros Dimas,
    De har ret i, at disse 21 milliarder euro kommer fra en undersøgelse, som Kommissionen har foretaget, og den viste, at vi har brug for mindst 6,1 milliarder euro om året til disse programmer. Det blev selvfølgelig også nævnt i hr. Böges betænkning. Beløbet blev ved ændringsforslaget nedsat til 7,35 milliarder euro for den syvårige periode, så faktisk blev der ikke afsat det beløb, De nævnte, i denne betænkning. Igen må jeg sige, at hvis vi havde disse yderligere 7,35 milliarder euro, ville vi sikre, at de blev brugt gennem de relevante fonde på Natura 2000 og de øvrige miljøprogrammer.
Jeg skal understrege, at vi med den integrerede tilgang vil anvende strukturfondene, Samhørighedsfonden og Landbrugsfonden til at få de penge, vi har brug for. De retningslinjer, som vi stemte om i sidste uge og i forgårs, vil være en stor hjælp i denne forbindelse.
Fonden for udvikling af landdistrikterne, og især opgave 2, der handler om arealforvaltning, vil få mindst 25 % af de 22,2 milliarder euro til landdistrikterne. Det vil også være en stor hjælp i forbindelse med programmer, som medlemsstaterne har en interesse i at finansiere, da de er lovmæssigt forpligtet til at finansiere projekter med tilknytning til Natura 2000.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0193/2005) af Saïfi for Udvalget om International Handel om tekstil og beklædning efter 2005 (2004/2265(INI)).
Tokia Saïfi (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, først, hr. kommissær, kan jeg kun, uden at det skal gå ud over Dem, beklage, at hr. Mandelson eller hr. Verheugen ikke er til stede i dag ved forhandlingen om denne betænkning, som har fyldt nyhederne i flere måneder.
Hr. kommissær, den europæiske tekstil- og beklædningsindustri har en fremtid og nogle kommercielle interesser, som skal forsvares. Efter det aftalememorandum, som blev underskrevet i Shanghai den 10. juni 2005 mellem Europa-Kommissionen og den kinesiske regering, og som blev stadfæstet af de 25 medlemsstater, udtaler Europa-Parlamentet sig i dag om fremtiden for den europæiske tekstil- og beklædningssektor. En fremtid, som vi alle ønsker, skal være lovende, på trods af de utallige omvæltninger, som sektoren har været igennem de seneste måneder.
Jeg mener, at denne aftale om lovgivning og liberalisering af handelen skal giver de europæiske tekstilindustrier en vis respit. Jeg tror ikke desto mindre, at Europa-Parlamentet bør være opmærksom på forvaltningen af og opfølgningen på aftalen. Faktisk tror jeg, vi skal være i stand til at bevare visse sikringsforanstaltninger og anvende de kommercielle forsvarsforanstaltninger, som vi råder over inden for WTO, når det viser sig nødvendigt. Samtidig skal EU og de nationale myndigheder på længere sigt bidrage til at udvikle de foranstaltninger, som gør det muligt at omsætte de europæiske industrivirksomheders produktions- og salgspotentiale til kapitalværdi, samt sørge for, at der overholdes ligeværdige og loyale handelsregler på det globale marked for tekstil og beklædning.
Jeg vil derfor minde om den grundsætning, der lyder, at en handelspolitik med resten af verden skal være baseret på to principper, nemlig lighed og gensidighed. I den forbindelse og med den hensigt at bevare konkurrenceevnen i dette nye handelsmiljø er den fri adgang til tredjelandenes markeder af afgørende og uomgængelig offensiv interesse.
Derfor skal Kommissionen opmuntre alle WTO-landene undtagen de mest sårbare udviklingslande til i forbindelse med Doha-forhandlingerne at opnå gensidige betingelser for markedsadgang, som er både ligeværdige og sammenlignelige for de store producenter inden for tekstil- og beklædningssektoren. Det er desuden nødvendigt at bevare en beslutsom holdning over for de lande, som stadig lukker deres grænser for europæerne ved at rejse ikke-toldrelaterede handelsbarrierer. Denne praksis skal bekæmpes ved hjælp af de juridiske instrumenter, Unionen har til sin rådighed.
Seks måneder fra ministermødet i Hongkong insisterer jeg på, hr. kommissær, at afvikling af forhindringerne for markedsadgang for industriprodukter skal være en af Doha-mødets nøglemålsætninger. Det er også absolut nødvendigt, hvilket denne beslutning også gør status over, at beskytte vores europæiske knowhow, vores europæiske merværdi. For at gøre dette skal vi forsvare intellektuelle ejendomsrettigheder og bekæmpe svindel og piratkopiering. Kommissionen skal faktisk indtage en offensiv holdning for at sikre sig, at tredjelandene overholder TRIPs-aftalerne, især hvad angår tekstildesign og -modeller, eftersom det er nødvendigt at etablere en etisk handel, som er baseret på en produktion, som tager hensyn til miljøet, sundheden og arbejdsnormer.
Endelig skal vi for at imødegå nedgangen i den europæiske tekstilindustri og sikre dens fremtid og konkurrenceevne over for de regionale amerikanske og asiatiske sammenslutninger støtte etableringen af et Euro-Middelhavs-område for produktion af tekstiler og beklædning. For at gøre dette skal vi gøre bevægelsen af varer mere flydende ved hurtigst muligt at gennemføre oprindelseskumulationen på tværs af Euro-Middelhavs-området.
Parallelt med disse handelsforanstaltninger skal EU etablere en konkret plan for hjælp i overgangsfasen til omstrukturering og omlægning af hele sektoren for at hjælpe de tekstilproducerende regioner og for at sikre sektorens fremtid og konkurrenceevne på de internationale markeder.
Hr. kommissær, det er nødvendigt, at Kommissionen studerer punkterne i denne beslutning detaljeret, og at den følger op på henstillingerne i den med konkrete handlinger.
Endvidere beder jeg på Europa-Parlamentets vegne om, at Kommissionen foran medlemmerne af denne institution aflægger en kvartårlig beretning om alle de forslag, som er stillet i denne beslutning, og de handlinger, den har indledt.
Endelig kræver det, hvis fremtiden for sektoren skal være virkelig lovende, at vi til stadighed er opmærksomme på dens opbygning. Det er, hvad jeg beder om i dag for tekstil- og beklædningssektoren, som er en nøglesektor for EU.

Louis Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg alligevel gerne sige, at hvis Peter Mandelson ikke er her, er det netop af meget gode grunde, som for øvrigt er knyttet til denne sag. Han var nødt til at deltage i nogle bilaterale møder i Storbritannien, hvor han havde mulighed for at møde en række yderst vigtige ministre, især i forbindelse med de forhandlinger, som finder sted for WTO i Hongkong. Hans fravær fra disse møder ville have frataget os visse muligheder for at forsvare de prioriteter, som De fremlægger her. De ved, at disse forhandlinger er af direkte interesse for tekstilsektoren. Så derfor vil jeg virkelig gerne bede Dem undskylde hans fravær, det er virkelig af nødvendige årsager. Det var virkelig nødvendigt, at han deltog i disse møder.
Når det er sagt, vil jeg gerne takke fru Saïfi for hendes fremragende betænkning, og jeg glæder mig over forslaget til beslutning. Det støtter de bestræbelser, Kommissionen allerede har gjort for at hjælpe den europæiske tekstil- og beklædningssektor med også at løfte de udfordringer, der kom af nedlæggelsen af kontingenterne i januar 2005. Det er klart, at vores mål er at sprede virkningen af en historisk aftale om handelsliberalisering, som blev indgået for præcis 10 år siden. Vi er alle enige om at indrømme, at EU's handelspolitik skal sikre sektoren det bedst mulige miljø og de bedst mulige vilkår for at give den mulighed for at møde konkurrencen på lige fod. De omvæltninger, der er sket på det lovmæssige og kommercielle område, skal få os til offensivt at vende os mod fremtiden, finde nye handelsmuligheder og skabe markeder snarere end at forsøge udelukkende at beskytte os mod konkurrencen på det indre marked.
Jeg vil nu komme ind på de største af de kommercielle spørgsmål, som er rejst i forslaget til beslutning. Hvad angår for det første den kinesiske import, vil jeg tale om aftalen mellem EU og Kina af den 10. juni 2005. Efter måneders forhandlinger er vi glade for at være nået frem til en aftale med Kina, som sikrer en mere moderat vækst i importen inden for de største produktkategorier. Den europæiske industri har således to og et halvt år yderligere til at fortsætte sin omstrukturering og tilpasning.
Den store støtte, medlemsstaterne har ydet til Kommissionens tiltag, indikerer, at en forhandlet aftale var den bedste måde at imødegå den kinesiske importstrøm på, og det af flere årsager. For det første er hovedparten af EU's produkter, dvs. ca. halvdelen af de importerede produkter, som blev liberaliseret i januar 2005, omfattet. For det andet er der kun en minimal forskel mellem de aftalte mængder og det, der ville have udløst en mekanisk anvendelse af sikkerhedsklausulen, hvis den havde været iværksat. Man må forstå, at der ikke rigtigt fandtes andre løsninger. En gennemførelse fra gang til gang af sikkerhedsforanstaltningerne ville have været økonomisk destabiliserende og meget vanskeligt at gennemføre rent politisk. Aftalen bringer mere klarhed, sikkerhed og troværdighed for virksomhederne på begge sider (producenter, eksportører, importører og detailhandlere) og støtter udviklings- og Middelhavslandenes tekstileksport til Europa. Denne aftale tjener således alles interesser.
Spørgsmålet om, hvorvidt vi vil afholde os fra fremtidige sikkerhedsforanstaltninger og med hensyn til andre produkter er så tilbage. EU har ikke givet afkald på sine juridiske rettigheder, men det er klart, at vi er gået ind i en handel. Vi udelukker ikke eventuelle kommende aktioner, hvis de virkelig er berettigede. Vi vil således sørge for nøje opfølgning. Vi må nu koncentrere os om EU's interesser, interesser, som vi vil forsvare offensivt, hvad angår tekstilsektoren, markedsadgang, intellektuelle ejendomsrettigheder, Euro-Middelhavs-området, oprindelsesreglerne og oprindelsesmærkningen.
Handlingsplanen for markedsadgang, som blev drøftet af den højtstående gruppe den 14. juni 2005, skal officielt vedtages og iværksættes med vægt på spørgsmålene om intellektuel ejendomsret. Den voksende konvergens i betingelserne for markedsadgang i tekstil- og beklædningsindustrien er desuden nødvendig. Det ville være tilrådeligt at reducere toldafgifterne inden for WTO. De burde fastlægges på det lavest mulige niveau for de små og mellemstore virksomheder og de sårbare udviklingslande. Vi burde gå effektivt til angreb mod de ikke-toldrelaterede barrierer. Det er nemlig en nøglemålsætning for forhandlingerne i WTO om markedsadgang for ikke-landbrugsprodukter. Det ville være acceptabelt med de afgiftsnedsættelser, som EU har planlagt, hvis et tilstrækkeligt antal lande til i bedste fald at opnå en kritisk masse tilbød tilsvarende modydelser i form af markedsadgang. Kommissionen planlægger at stille forslag om oprindelsesmærkningen og varedeklarationen. Disse forslag giver mulighed for både at yde hensigtsmæssige informationer og garantier om tøjets oprindelse og samtidig undgå at pålægge virksomhederne en unødvendig byrde.
Den nye generelle præferenceordning, som tilbyder preferentiel adgang for udviklingslandene, blev vedtaget den 27. juni og træder i kraft den 1. januar 2006. Der er indført en særlig sikkerhedsklausul for beklædning. Den udelukker de lande, som oplever en årlig vækst i eksporten på mere end 20 %. Denne klausul er det eneste privilegium i en global stabilitetsaftale, som er gældende indtil udgangen af 2008. Kina er blevet udelukket fra den, og der opretholdes status quo for Indien.
Hvad angår reformen af præferenceoprindelsesreglerne, vil Kommissionen foretage en konsekvensundersøgelse i de mest sårbare sektorer og herunder tekstil- og beklædningssektoren. Vi bør måle virkningerne af ændringen på EU's industri og partnerskabsudviklingslandene.
Jeg kommer nu til Euro-Middelhavs-området. Vi deler Deres ønske om at indføre et reelt Euro-Middelhavs-område, hvor varerne kan bevæge sig frit og er fritaget for toldafgifter. Siden 1970'erne er tekstilprodukter kommet afgiftsfrit ind på EU-markedet, og parallelt hermed har Middelhavslandene trinvist afskaffet toldafgifterne på EU's eksport. Tekstilindustrien Euromeds konkurrenceevne afhænger mindre af toldafgifterne end af den asiatiske konkurrence, de præferenceordninger, som EU har tilstået de asiatiske lande gennem GSP, opblødningen af præferenceoprindelsesreglerne og den illoyale konkurrence, som skabes af en lemfældig overholdelse af arbejdsretten i Kina. Selv om oprindelseskumuleringen er forsinket i Rådet, er alt sat i værk for at fremskynde proceduren og sikre, at den træder i kraft i efteråret 2005.
Konklusionen er, at medlemsstaterne massivt har støttet den aftale, der er indgået med Kina, industrien har opnået en ekstra overgangsperiode til at forbedre sin konkurrenceevne såvel på internationalt som på internt niveau, og Kommissionen vil følge regelmæssigt og grundigt op på det program med positive handlinger for at sikre den europæiske tekstil- og beklædningssektors fremtid.
Hvad angår Deres anmodning om regelmæssig information, vil Kommissionen holde Parlamentet regelmæssigt informeret om iværksættelsen af disse initiativer. Når det er sagt, vil jeg ikke gå så langt som til at love en rapport hver tredje måned, men jeg tror faktisk, det ville være fornuftigt med jævne mellemrum at fremlægge en rapport for Parlamentet.
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, importen af tekstilvarer fra Kina er det første tegn på et nyt fænomen, der markerer begyndelsen på en invasion af kinesiske produkter til de europæiske markeder, som ikke lader sig standse. Tekstilvarerne er det første tegn, og alle de andre produkter vil følge trop.
Vi må erkende, at Europa ikke har noget effektivt svar på dette nye fænomen, der er en følge af globaliseringen. Lad os udtrykke det uden omsvøb: Europa skal konkurrere med dem, der producerer til lavere lønninger, men hverken Europa eller nogen andre kan konkurrere med dem, der holder deres valuta kunstigt lav, der ikke skal nedskrive deres investeringer, der ikke betaler for deres energiforbrug, der ikke overholder miljøreglerne, der bruger slave- eller børnearbejdere, og som gør det i samarbejde med de nationale myndigheder.
EU må genoverveje sin tilgang i forhandlingerne om internationale handelsaftaler og presse på for, at virksomhederne påtager sig et større socialt ansvar, og at ILO's regler og konventioner og de internationale miljø- og menneskerettighedskonventioner nøje overholdes. Disse principper skal indgå i EU's bilaterale og multilaterale aftaler.
Jeg frygter også, at importen af tekstilvarer ikke er tilstrækkelig overvåget. De oplysninger, jeg har fra brancheorganisationerne, tyder på, at i juni 2005 er de mængder, der blev forhandlet mellem EU og Kina for i år, allerede for længst overskredet. Jeg håber virkelig, at EU - i skikkelse af Kommissionen - meget hurtigt vil få det efterlevet, der blev aftalt. 
Joan Calabuig Rull (PSE ),
    Hr. formand, jeg takker fru Saïfi for hendes indsats i forbindelse med denne betænkning. Det, vi i dag foreslår plenarforsamlingen, er udtryk for bekymring for den europæiske tekstilindustris vanskelige situation, og det indeholder desuden konkrete foranstaltninger, så den kan tage den enorme udfordring, den står over for, op.
For det første synes vi, at det er absolut nødvendigt at kræve gensidighed. Dvs., at vi ønsker de samme spilleregler for alle, gennemsigtighed i adgangen til markederne og respekt for alle de sociale og miljømæssige rettigheder. Men for det andet beder vi om konkret støtte for at fremme omstruktureringen af virksomhederne, så de bliver mere konkurrencedygtige, og så deres fremtid bliver sikret i den nye globale ramme.
Vi står over for en omstrukturering af sektoren, der bør tilskyndes på alle niveauer, dvs. på europæisk, statsligt og regionalt plan, og som skal bygge på social og institutionel dialog. Vi skal løse to grundlæggende problemer ved hjælp af en moderne industripolitik.
Derfor anmoder vi i dette beslutningsforslag Kommissionen og medlemsstaterne om en europæisk tekstil- og beklædningsstrategi, der skal forbedre de processer, som tilføjer kvalitet, der skal skabe innovative og teknologisk avancerede produkter, der lægger særlig vægt på varemærket, der øger indsatsen på handelsområdet, der indeholder den nye økonomis teknikker, og som satser på fortsat erhvervsuddannelse.
For at opfylde disse mål er der behov for en europæisk tekstilplan, der omhandler omstruktureringsstøtte og særlige midler inden for rammerne af EU's fonde. Der er to instrumenter, der skal bidrage effektivt til sektorens fremtid, nemlig lanceringen af en europæisk teknologiplatform, der gør det muligt at skabe en koordineret strategi på forskningsområdet, og sektorens adgang til det syvende rammeprogram i henhold til dens særlige karakteristika, f.eks. de mange SMV'er.
Europæiske tekstiler er verdenskendte på grund af deres kvalitet og design, og industrien har vist, at den besidder tilpasningsevne, og nu kan vi, hvis den modtager den presserende støtte, den behøver på grund af de omfattende ændringer, den står over for, vise, at den har en fremtid. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Jeg vil gerne fremhæve nogle tanker og forslag i Regionaludviklingsudvalgets udtalelse.
Det første punkt er, at afskaffelse af kvoter i tekstil- og beklædningssektoren kan få fatale følger i EU's ugunstigt stillede regioner. Det er en sektor af strategisk betydning for EU med et stort fremtidspotentiale, der også vil kunne bidrage til at virkeliggøre den økonomiske og sociale samhørighed. EU bør støtte denne sektor som produktionssektor såvel på nationalt plan som i hele EU-området.
Der må opstilles et fællesskabsprogram for denne sektor, der især skal være rettet mod de ugunstigt stillede regioner, der er afhængige af den. Støtten til modernisering og fremme af sektoren skal betragtes som mål, der gælder på tværs af alle EU's politikker. Det er nødvendigt så hurtigt som muligt at benytte de sikkerhedsklausuler, som er fastlagt i handelsaftalerne for at sikre sektorens nuværende og fremtidige eksistens i EU. Allerede nu bør der startes på den "nødprocedure", som er beskrevet i retningslinjerne for anvendelse af sikkerhedsklausulen, idet alle berørte kategorier skal medtages.
I forlængelse af disse punkter vil jeg gerne fremføre nogle yderligere overvejelser. Det såkaldte aftalememorandum, der blev indgået mellem Kommissionen og Kina den 10. juni, er først og fremmest et forsøg på at legitimere den aktuelle situation med dens dramatiske følger for denne sektor især i de lande, der er afhængige af den, som f.eks. Portugal, hvilket ikke er acceptabelt. Som brancheorganisationer påpeger på grundlag af Kommissionens egne oplysninger, har aftalememorandummet åbnet for eksportstigninger på mellem 49 og 318 %, når man sammenligner tallene for 2004 med fremskrivningerne for 2005, hvilket er langt fra de rapporterede 8, 10 og 12,5 %.
Ydermere oversteg den rapporterede eksport af næsten alle varer fra Kina allerede den 20. juni det, der blev aftalt den 10. juni, og besynderligt nok afstår Kommissionen fra sin ret til at benytte sikkerhedsklausulerne og begrænser dermed deres anvendelse. Kommissionen og Rådet har i øvrigt ageret på en måde, der tydeligt viser deres manglende engagement i at forsvare denne europæiske industri. De er derfor hovedansvarlige for den dramatiske situation, som tusindvis af virksomheder står i, og for ødelæggelsen af tusindvis af arbejdspladser, med yderst alvorlige sociale konsekvenser. Derfor de ændringsforslag, som vi har stillet. 
Nicola Zingaretti (PSE ),
    Hr. formand, kære kolleger, det lader til, at en analyse af de færdige forslag samt en europæisk politik og strategi for tekstilindustrien endelig er ved at tage form.
Dette er af afgørende betydning, for i de sidste par uger har millioner af borgere henvendt sig til os og bedt os om at gøre en indsats på disse områder. Vi må ikke se bort fra den irritation og undertiden vrede, der er forbundet med at leve i en tid, hvor globaliseringsfænomenerne i den sidste ende styres af USA og udnyttes af store lande som Indien og Kina, og hvor det er udviklingslandene og Europa, som på forskellige måder betalen prisen.
Derfor slås det i betænkningen fast, at politikkerne og strategierne for tekstilindustrien ikke er ensbetydende med statsstøtte eller protektionisme, men snarere med en fuld accept af markedsreglerne. I betænkningen forlanger vi dog, at reglerne følges af alle, og vi angiver, hvilken vej der skal følges, nemlig en åbning af markederne og konkurrencen som mulighed, men samtidig også en styrkelse af de offentlige foranstaltninger for tekstilindustrien, dens modernisering og omstilling, innovation, forskning og uddannelse af arbejdstagerne.
I betænkningen anmodes Kommissionen desuden om at tage et klart initiativ på tre punkter. For det første skal der føres en politik, som sikrer, at man i producentlandene og navnlig i Kina overholder det frie markeds regler og således reducerer statsstøtten eller de skjulte subsidier til virksomhederne, da dette fordrejer konkurrencen. For det andet beder vi indtrængende om en anerkendelse og stadfæstelse af etiske, sociale og miljømæssige klausuler, der tager sigte på at give arbejdstagerne flere rettigheder og forbedre arbejdsforholdene. Endelig beder vi om en mere effektiv bekæmpelse af kopivarer, svig og forfalskning, der skal forfølges ved hjælp af hårdere sanktioner over for sælgere og købere og ved at indføre et sporbarhedssystem.
Til sidst vil jeg sige, at vi gerne ville have haft større klarhed på flere punkter, f.eks. medtagelsen af en aktiv strategi for et bevidst forbrug og nogle mere præcise ord om en hurtig indførelse - og det er jeg glad for, at kommissæren nævnte - af et oprindelsesmærke for alle tekstil- og beklædningsvarer, netop for at beskytte og fremme et af vores produktions stærke kort. Som det er nu, afhænger det hele dog af politikken og af Europas evne til at blive hørt og respekteret.
Daniel Caspary,
   Hr. formand, mine damer og herrer, for nogle dage siden lykkedes det Kommissionen med vores støtte at indgå en aftale med Kina. Med denne aftale skal den europæiske tekstilindustri beskyttes mod en flodbølge af kinesiske tekstiler.
Det har gode og dårlige sider. Det gode er, at den sydeuropæiske tekstilindustri får et pusterum nu. Men lad os nu se på de dårlige sider ved aftalen: Vi har genindført kvoter. Dermed gør vi nøjagtig det, vi altid kritiserer Kina for: Vi opbygger handelshindringer.
Hvem bestemmer, hvilken importør der får hvilke kvoter tildelt? ? Eller begunstiges de, der allerede har længerevarende leveringsaftaler? Eller er der andre varianter? Med hvilken begrundelse og hvordan vil Kommissionen fastlægge disse ting?
Hvad sker der med varehuse og forhandlere, der har foretaget store bestillinger i Kina i troen på, at kvoterne udløber? Får de deres varer? Bliver der nu tomme hylder? Eller er der nogen, der betaler dem en kompensation, hvis de nu er nødt til at købe dyrere produkter andre steder i verden?
Hvad sker der med de europæiske tekstilvirksomheder, der i troen på, at kvoterne bortfalder, har flyttet produktionen til Kina og samtidig styrket marketing- og distributionstiltagene yderligere i Europa? Kan de få leverancer fra deres egne fabrikker i Kina, eller er det bare ærgerligt for dem, fordi deres grundlag er revet væk under dem, og de må afskedige deres medarbejdere i Europa, fordi kvoterne genindføres?
Hvad sker der med de tekstilproducenter, der har undergået en omstrukturering i de forgangne år for egen regning? Bliver de nu straffet ved, at de virksomheder, der endnu ikke har taget udfordringen op, får penge fra strukturfondene?
Vi giver de virksomheder, der endnu ikke har indstillet sig på den nye situation på verdensmarkederne, en sidste chance for langt om længe at indhente det forsømte. Det er imidlertid ikke en opgave for europæisk protektions- og subventionspolitik at beskytte tekstilindustrien mod fremtiden for altid. Det er virksomhedernes, virksomhedsledernes og medarbejdernes helt særlige opgave. Jeg opfordrer dem derfor til at tage udfordringen op!
Francisco Assis,
   Hr. formand, jeg vil gerne først takke fru Saïfi for hendes fremragende arbejde. Problematikkens kerne er at få udformet og virkeliggjort en handels- og industristrategi, der kan sikre den europæiske tekstil- og beklædningsindustri i forbindelse med den store åbning af de internationale markeder.
En sådan strategi forudsætter to afgørende foranstaltninger, dels defensive foranstaltninger, dels mere offensive foranstaltninger. De defensive foranstaltninger har at gøre med behovet for at regulere den internationale handel i denne sektor, og her må man bifalde alle de initiativer, der har til formål at sikre, at der er gensidig markedsadgang, og at der benyttes etiske, sociale og miljømæssige klausuler, som netop garanterer den rette regulering af de internationale markeder. Det drejer sig ikke om protektionisme, men om at sikre, at den internationale handel i denne sektor foregår på en retfærdig og fair måde.
For det andet må der træffes offensive foranstaltninger, fordi denne industrisektor også har en international konkurrenceevnedimension. Disse offensive foranstaltninger forudsætter en mere aggressiv industripolitik fra EU's side i denne sektor, som er af overordentlig betydning. Her må man også bifalde alle de initiativer, der har til formål at fremme investeringer i forskning og udvikling og befordre innovation og initiativer, der også skal forbedre adgangen til finansiering, som er et centralt problem for disse virksomheder.
Vi taler om en branche, der for 95 % af industriens vedkommende udgøres af små eller mellemstore virksomheder, og et af de alvorligste problemer, som de har, er netop adgang til finansiering. I dette perspektiv mener vi, at det er helt afgørende at fremme teknologiske fremskridt ved fremstillingen af beklædning, udforme tøjdesign og nye tjenester, satse på tekniske tekstiler og ikke-teknologisk innovation samt lancere en europæisk teknologisk platform, der netop skal styrke denne industri.
Derfor er der efter vores opfattelse to komponenter, som der særlig bør fokuseres på, en handelskomponent og en industrikomponent. Hvis de to komponenter virker sammen, vil den europæiske tekstil- og beklædningsindustri kunne sikres. Som afslutning vil jeg gerne gentage, at det er vigtigt, at EU har præcise forslag ved Doha-runden, når vi ønsker regulering af de internationale markeder i denne sektor. Vi siger ikke, at der skal iværksættes protektionistiske foranstaltninger. Det er en sektor, der er nødt til at åbne sig, det er en sektor, der er nødt til styrke sin konkurrenceevne på de internationale markeder. Vi taler kun om regulering af den internationale handel for denne meget specifikke sektor, og det er helt afgørende, at dét sker. 
Sajjad Karim,
   Hr. formand, emnet tekstiler og beklædning efter 2005 markerer på mange måder en ny æra inden for verdenshandelen og den voksende styrke i de nye vækstøkonomier. Den nye æra tilhører det innovative folk, dem med en relevant viden, og dem, der er i stand til at genkende skiftende internationale miljøer og tilpasse sig hertil.
Der er mange velprøvede argumenter, som omhandler de aktuelle vanskeligheder, vi står over for i tekstilsektoren her i EU. Hvad enten det er sådan, at vi simpelthen ikke som kontinent var forberedt på 1. januar 2005, eller den kinesiske stats indblanding i dets producenters produktionsprocesser forvrider den reelle konkurrence på markedet, så er det sikkert, at den erfaring, vi i dag gør os inden for tekstilsektoren, på sigt vil vise sig ikke at blive den eneste. Jeg har faktisk netop læst en rapport i her til morgen, som fremfører detaljer om den første importrunde af 4x4-køretøjer fra Kina til en pris, som jeg ikke kan se, at nogen af de nuværende leverandører nogensinde vil kunne matche i EU. Det er omfanget af den konkurrence, vi nu står over for.
Vi må erkende, at den økonomiske verdensorden nu ændrer sig med en hastighed, vi aldrig tidligere har set. Det skaber mange udfordringer for virksomhedslederne på EU-niveau, og det er her, vi som institution må gøre alt, hvad vi kan for at styrke vores iværksætteres viden, så de fortsat kan konkurrere og føre an inden for vores kompetenceområder.
Vi ønsker ikke igen at opleve en ledelse af den slags, som vi for nylig har skullet lide under gennem vores forhandlinger med kineserne, med nogen af vores konkurrerende partnere. Kommissionen gjorde ret i at tage de forholdsregler, den gjorde, men det er ikke nogen langsigtet løsning. Vores erfaring bør udvide vores synsfelt og styrke vores position, så vi bliver i stand til at gribe de muligheder, som ligger i de ledelsesudfordringer, vi står over for.
Jeg repræsenterer en valgkreds med en lang ledelseshistorie inden for tekstilhandelen. Bomuldsmøllerne i Lancashire var med til at danne rygraden i den industrielle revolution i Det Forenede Kongerige. Meget af det har ændret sig gennem årene. Møller, som engang beskæftigede tusindvis af mennesker, har nu kun nogle få hundrede ansatte. Denne ændring startede i 1980'erne, da ændrede vilkår krævede computerstyrede produktionsprocesser og det udbytte på længere sigt, som de skaber.
Uheldigvis var det sådan i Lancashire, at processen ikke blev ledet fra regeringsplan, og mange værdsatte og dygtige mennesker opdagede pludselig fra den ene dag til den anden, at deres evner var blevet overflødige. Der blev ikke taget hånd om visionen, den manglende tilførsel af viden for at øge modstandskraften og innovationen på nationalt plan. De nye skiftende vilkår, som vi står over for, må ikke få lov at blive en gentagelse af den erfaring, men snarere en mulighed for at udvikle vores industri.
Jeg kan godt anbefale betænkningen til Europa-Parlamentet i den endelige udgave fra Udvalget om International Handel. Jeg ønsker ordføreren tillykke.
Caroline Lucas,
   Hr. formand, jeg takker fru Saïfi for hendes betænkning, som kommer lige i rette tid, og jeg tror, at udløbet af Multifiberaftalen er en meget stor udfordring for mange lande rundt omkring i verden. Verdensbanken og Verdenshandelsorganisationen forudsiger, at Kinas andel af verdenshandelen inden for tekstiler og beklædning vil stige fra 17 % i 2003 til over 50 % i 2010 på grund af ophævelsen af samtlige kvoter.
Nogle hævder, at Kinas import til dags dato mest er vokset på bekostning af import fra andre tredjelande, som har oplevet, at deres EU-markedsandel er faldet, men det står allerede meget klart, at EU's tekstil- og beklædningsindustri oplever et markant pres. Ifølge den europæiske beklædnings- og tekstilorganisation Eurotex kan sektoren risikere at miste 1.000 arbejdspladser om dagen og op til 1 million arbejdspladser inden udgangen af 2006.
Jeg bifalder de skridt, som Kommissionen endelig har taget til at løse problemet, men jeg undrer mig over, hvad det er, der gør dem så overbevist om, at nogle få års pusterum reelt vil gøre en forskel på lang sigt. Eftersom sektoren i EU allerede har haft 10 år til at tilpasse sig den nye virkelighed, hvad mere vil de så gøre i de næste par år, som de ikke allerede har gjort? Min bekymring, når jeg siger dette, er, at Kommissionen undervurderer omfanget af den udfordring, vi står over for.
Dens svar har været at tilskynde de europæiske producenter til at producere højkvalitetsprodukter snarere end at konkurrere med Kina om basisprodukter, men Kinas evne til hurtigt at klatre op ad merværdistigen inden for så mange andre sektorer har vist, hvor lidet formålstjenligt dette råd er.
Det er heller ikke lykkedes Kommissionen at forstå, at denne udfordring er en almen udfordring, ikke en engangsforestilling inden for denne sektor. Tekstilsektoren bliver sandsynligvis bare den første af mange sektorer. Som hr. Karim netop sagde, ved vi allerede, at der er mange andre sektorer, som er ved at skabe bekymring med hensyn til kinesisk konkurrence. Jeg tænker på fodtøj, cykler, maskindele og også højteknologiske produkter. Men hvis virkningen bliver hård for EU, vil den blive altødelæggende i mange dele af udviklingsområderne, særligt for kvinder, som er uforholdsmæssigt repræsenteret i disse sektorer.
I 2000 udgjorde tekstiler og beklædning 95 % af hele Bangladeshs eksport af industrivarer. I Laos udgjorde de 93 %, Cambodja 83 %, Pakistan 73 % osv. osv. Sektoren beskæftigede næsten 2 millioner arbejdere i Bangladesh og 1,4 millioner i Pakistan. I så fald er det ikke så underligt, at flere dusin lande anført af Bangladesh og Mauritius i 11. time appellerede til Verdenshandelsorganisationen om at redde deres tekstilindustrier. Det er meget uheldigt, at deres appel faldt for døve øren, for Kinas deflatoriske pres får allerede lønningerne til at falde og presser globale leverandører til at reducere deres arbejderes rettigheder og vilkår i et forsøg på at bevare konkurrenceevnen.
I Filippinerne, f.eks., har regeringen vedtaget, at dens lov om mindstelønnen ikke længere skal gælde beklædningsindustrien. Bangladeshs regering har for nylig meddelt, at den vil øge antallet af tilladte overtimer og reducere begrænsningen på kvinders natarbejde.
Nu ligger en del af løsningen utvivlsomt i at lægge pres på Kina for at få det til at opfylde sociale og miljømæssige standarder, så dets konkurrencefordel ikke skyldes en rystende udnyttelse af arbejdere eller miljøet. Men det alene er ikke nok. Den kinesiske udfordring rejser nogle grundlæggende spørgsmål om selve frihandelens logik og retning, og det viser den ødelæggelse, der foregår, når et land får ikke kun en komparativ fordel, men en mere eller mindre absolut fordel på så mange områder. De gamle teorier om, at frihandel altid er en -situation, viser sig at være grundlæggende fejlbehæftede, og derfor bliver Kommissionen nødt til hurtigst muligt at foretage mere research for bedre at forstå disse nye trends og udarbejde nogle hensigtsmæssige politikker.
Endelig vil jeg bare sige, at jeg beklager, at to af ændringsforslagene i dag kæder tekstiler og Reach sammen. Jeg mener, at disse ændringsforslag er meget vildledende og lidet formålstjenlige, og desværre vil min gruppe, overvejende på grund af disse ændringsforslag, hverken stemme for eller imod ved den endelige afstemning om betænkningen.
Helmuth Markov,
   Hr. formand, jeg kan ikke forstå det skrig, man kom med i forbindelse med den voldsomme stigning i tekstilimporten fra Kina fra 1. januar 2005. Vi var jo alle klar over, at det var netop det, der ville ske! Når man uden betingelser åbner og liberaliserer markederne, må man ganske enkelt regne med, at andre producenter udnytter mulighederne og fordelene og trænger ind på de åbnede markeder.
Lad os se på, hvad det er, Kina primært importerer i dag: aluminiumssmelteanlæg, støbeanlæg, presser, dybtræksværktøj, valseværker. Dermed ved De, at vi får enorme problemer om fem år, og det i skoindustrien, i cykelindustrien, i bilindustrien, inden for jern- og stålproduktion. Ikke engang den galgenfrist pr. 2008, der er fastsat som en særlig beskyttelsesforanstaltning, vil løse problemet, men kun mildne det lidt. Det er blåøjet at kræve samme konkurrencebetingelser for handelen med Kina som med andre lande. Betyder det, at en arbejdstager i den europæiske tekstilindustri fra 2008 skal have samme løn som sin kinesiske kollega for at være konkurrencedygtig? Det er absurd!
Lige så absurd og skandaløst er det, at EU slår benene væk under sig selv, idet det endda støtter virksomheder, der flytter deres produktion til tredjelande, med subventioner. Den eneste mulighed for at finde en løsning er en fuldstændig ændring af EU's handelspolitik. EU må arbejde for et retfærdigt handelssystem. Det betyder at bryde med den tøjlesløse markedsåbnings- og liberaliseringspolitik. En fair interesseudligning betyder at fremme handel dér, hvor det er hensigtsmæssigt og ikke et mål i sig selv, men samtidig at sikre og fremme den fortsatte eksistens af lokale produktioner og regionale økonomiske kredsløb, og det ikke kun i ens egne regioner, men også i udviklingslandene.
Det betyder også - hvilket min gruppe har krævet - at EU skal arbejde for bedre arbejdsbetingelser og sociale rettigheder for arbejdstagerne og for høje miljøstandarder både inden for sin egen industri og produktionen hos handelspartnerne. Det betyder, at man skal tage højde for udviklingsforskelle hos de forskellige handelspartnere. Desuden er det tvingende nødvendigt at omformulere Kommissionens forhandlingsmandat langt om længe. Det gamle mandat fra 1999 er slået fejl to gange, i Seattle og i Cancún, og det vil også slå fejl i Hongkong! Jeg forstår ikke, hvorfor Kommissionen selv skal udforme sit nye mandat, sådan som det formuleres i den foreliggende betænkning.
Jeg støtter ordføreren i hendes krav om at målrette støtten til forskning og innovation i tekstilindustrien. Her bør der især fokuseres på udvikling af ikke-skadelige, kemikaliefrie tekstiler i form af en konsekvent gennemførelse af substitutionsprincippet, helt i tråd med Reach. Det betyder for mig også at sikre, at forbrugerne ikke bliver gjort til forsøgsdyr for tekstilprodukter fra den brogede nanoteknologi, uden at der er forsket tilstrækkeligt i virkningerne.
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, den globale tekstilsektor har siden afskaffelsen af importkvoter i januar 2005 undergået en drastisk forandring. Den spektakulære vækst i den kinesiske tekstileksport forløber parallelt med den dybe krise i tekstilsektoren inden for EU og i udviklingslande såsom Bangladesh, Cambodja og Laos. Jeg deler ordførerens bekymringer over den stærke vækst i mængden af kinesisk tekstil på det europæiske marked og opfordrer Kommissionen til nøje at følge gennemførelsen af den bilaterale aftale mellem EU og Kina for perioden 2005-2008. Jeg understreger kraftigt, at denne aftale kun er begyndelsen til et ærligt og velfungerende globalt tekstilmarked. Kommissionen skal fortsætte dialogen med Beijing for at tydeliggøre, at et liberaliseret verdensmarked kun fungerer, når der er lige vilkår.
Ulovlig statsstøtte, systematiske eksportsubsidier, krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og en utilstrækkelig åbenhed af et lands eget marked er jo ikke i overensstemmelse med principperne om det frie marked. Der kan ikke være tale om uvidenhed i betragtning af den præcision, hvormed Beijing gør EU opmærksom på dets WTO- forpligtelser. Ordføreren henleder med rette opmærksomheden på, at Kina skal overholde arbejdsdirektiverne. På mange fabrikker må arbejderne, herunder mange børn, arbejde under elendige omstændigheder. Kommissionen skal føre en aktiv politik for at forbedre arbejdssituationen i Kina. Det er ikke blot meget vigtigt for de kinesiske arbejdere, men også for tekstilarbejdere i nabolande. Gennem den kinesiske ekspansion tvinges tekstilvirksomheder i disse lande til at reducere produktionsomkostningerne yderligere for at kunne fortsætte med at være internationalt konkurrencedygtige.
Jeg synes imidlertid, det er skuffende, at ordføreren ensidigt betragter den europæiske tekstilsektors fremtid i lyset af et Euro-Middelhavs-område. Inden for det komplekse globale tekstilmarked må EU ikke primært lægge vægt på samarbejde med én region. Desuden er det utænkeligt, at der indgås en handelsaftale med et land som Syrien i betragtning af den nuværende menneskerettighedssituation.
Kommissionen skal tydeligt kortlægge chancerne og truslerne i den globale tekstilsektor uden importkvoter og formulere en klar politik for den europæiske tekstilsektor efter 2008. Kun en kommerciel og innovativ europæisk tekstilsektor kan beholde en konkurrencedygtig plads på verdensmarkedet. 
Cristiana Muscardini,
    Hr. formand, kære kolleger, den indsats, som EU påbegyndte for et par måneder siden, da det blev hårdt ramt af den uacceptable stigning i importen af tekstiler og beklædning fra Kina, er begyndt at give resultater ved hjælp af aftalememorandummet. Den fuldstændige liberalisering finder dog først sted i 2008.
I fru Saïfis betænkning - og jeg vil gerne rette en varm tak til hende for hendes glimrende arbejde - understreges det med rette, at vi fortsat skal være yderst opmærksomme på, hvorvidt de kinesiske myndigheder har gode intentioner, og på at holde en situation, der hele tiden bliver værre, under kontrol.
Med ændringsforslagene til den endelige tekst ønskede jeg at fremhæve nogle aspekter, der er yderst vigtige for den europæiske tekstilsektor og for forarbejdede varer i det hele taget.
Som det er i dag, er det nødvendigt at sørge for passende sanktioner, f.eks. et forbud mod at handle med EU i en vis periode for alle, der kendes skyldige i illegal import af varer eller import af kopivarer, og som således er involveret i en forbrydelse, hvis alvor skal vurderes ud fra dens konsekvenser for hele det europæiske samfund, ikke blot for producenterne, men også og ikke mindst for forbrugerne.
Vi ønsker en konstant overvågning af de kinesiske myndigheders indsats for at bekæmpe piratkopiering, forfalskning af varemærker og produkter, børnearbejde og respekt for arbejdstagernes rettigheder.
Et af de andre store problemer er, at boomet i tekstileksporten fra Kina har haft ødelæggende konsekvenser i de udviklingslande, for hvem EU - der nu er oversvømmet af kinesiske varer - var det største og vigtigste salgs- og afsætningsmarked. Når vi skaber en balance i sektoren i de kommende år, der vil stå i handelsliberaliseringens tegn, er det også nødvendigt at tage højde for disse landes behov.
Det er Kommissionens ansvar at iværksætte strategier, som giver den nødvendige støtte til moderniseringen, og som gør det muligt for virksomhederne - på en velovervejet måde og med klare perspektiver - at gå en vej, hvor det under alle omstændigheder går op ad bakke, navnlig for de små og mellemstore virksomheders vedkommende.
Der kan ikke finde en liberalisering af det globale marked sted, hvis ikke alle aktører overholder de samme regler og de bestemmelser, der er medtaget i aftalerne. Manglen på regler eller deres manglende overholdelse forhindrer en fair konkurrence og svækker faktisk selve begrebet "det frie marked". Vi beskytter ikke blot en af EU's vigtige produktionssektorer, men også forbrugernes ret til sikre produkter af god kvalitet samt arbejdstagernes ret til at kende deres reelle fremtidsperspektiver og til, at de sociale klausuler bliver anvendt i respekt for menneskerettighederne.
EU skal kraftigt understrege over for resten af verden, at der ikke er noget frit marked uden fair konkurrence, og hvis der skal være fair konkurrence, er det nødvendigt, at de fælles regler bliver overholdt.
Formanden.
   - Der er flere kolleger, der henvender sig til formandskabet på grund af alvorlige begivenheder, som De måske har hørt, der finder sted i dette øjeblik med en række eksplosioner i Londons offentlige transportmidler. Flere undergrundsstationer og flere busser er blevet ramt, med sårede, rapporteres der, måske døde, vi ved ikke mere for øjeblikket.
Jeg forstår, at nogle kolleger ønsker at tale i den forbindelse. Jeg vil blot gerne sige til dem, at formandskabet og hele Parlamentet selvfølgelig er mere end optaget af det, der foregår. Jeg foreslår bare, at vi ikke indleder en forhandling på nuværende tidspunkt. Disse begivenheder finder sted lige nu. Jeg er blevet informeret om det, og jeg har undersøgt sagen. Der har været endnu en eksplosion for bare nogle få minutter siden. Et tredje tilfælde, som briterne kalder det, men det er mere end det, det drejer sig sandsynligvis om et attentat, har fundet sted i en undergrundsstation i London. Jeg tror, vi skal vente lidt, før vi drøfter det, for at finde ud af, hvad der foregår, og få nogle flere informationer. For øjeblikket er Londons undergrund fuldstændig blokeret, lammet, lukket.
I mellemtiden ville jeg gerne meddele Dem, at Europa-Parlamentet naturligvis føler sig mere end berørt af det, der foregår. Jeg foreslår derfor, at vi fortsætter vores forhandling, mens vi afventer flere informationer.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, uanset hvor vigtig denne forhandling er, blegner den dog fuldstændig i forhold til de frygtelige terrorangreb i min hovedstad i dag. Jeg vil også gerne, på vegne af alle her i Parlamentet er jeg sikker på, fordømme disse terrorhandlinger på det kraftigste og kondolere og give udtryk for min medfølelse med dem, der er såret eller dræbt.
Vi lever i en tid, hvor terror ikke synes at kende nogen grænser. Når man kommer fra Nordirland, hvor vi desværre har oplevet meget af den slags, føler man med de mennesker, der er berørt af morgenens forfærdelige hændelser.
Apropos, så kunne Nordirland ligesom mange dele af Europa tidligere prale af en stor og pulserende tekstilindustri. I dag er den reduceret til næsten ingenting, og tusinder af arbejdspladser er gået tabt. Lige siden handelspolitikken så tåbeligt blev lagt ind under EU's enekompetence, har den nøgne sandhed været, at medlemsstaterne står magtesløse, når den billige import hærger deres tekstilindustri.
Den nøgne sandhed er også, er EU har svigtet tekstilindustrien. Afskaffelsen af importkvoter pr. 1. januar 2005 har både i Det Forenede Kongerige og andre steder medført en stærkt stigende import, især fra Kina. Mens vi nægtes importkvoter, nyder Kinas statsejede fabrikker godt af eksporttilskud, statsstøtte og endda gratis elektricitet samt af den kunstigt lave kurs. Intet under, at vi ikke kan konkurrere.
Kommissær Mandelsons beslutning om at lægge antidumpingtold på visse kunststoffer er for så vidt velkommen, men sådanne stoffer videreforarbejdes ofte i Kina, så de tilføres merværdi, hvorved antidumpingtolden undgås. Et kunststof, der risikerer at blive belagt med antidumpingtold, kan f.eks. tilføres merværdi ved at blive omdannet til rullegardin, hvorved det undgår antidumpingtolden og derefter dumpes i EU til latterlige priser. Det smuthul skal lukkes.
Generelt skal Kommissionen indtage en meget strengere holdning over for Kina, end den har gjort hidtil.
Formanden.
   - Hr. Allister, Parlamentet, der, tror jeg, står samlet bag den fordømmelse af terrorismen, som De netop har givet udtryk for, udtrykker også hele sin medfølelse med de sårede, eftersom vi indtil nu endnu ikke er klar over, om der er nogle døde.
Terrorismen, eftersom det tilsyneladende er terrorisme, det drejer sig om, vil altid finde nogle mobiliserede europæere på sin vej, som nægter at give efter. Vi ved, at der fandt flere store begivenheder sted i London i går, en lykkelig begivenhed med valget af London til olympisk by i 2012 og afviklingen af G8-mødet. Det, der er sket, er altså uden tvivl ikke tilfældigt. Derfor skal vi udtrykke vores stærkeste fordømmelse.
Maria Martens (PPE-DE ).
   - Hr. formand, også jeg udtrykker medfølelse med alle ofre. Siden den 1. januar 2005 må WTO-medlemmer ikke længere anvende kvoter for importen af tekstil og beklædning. Konsekvenserne for det europæiske marked viser sig at være enorme, både for importører og producenter. Det er godt, at Kommissionen har søgt en løsning på dette dilemma gennem en dialog. Denne foranstaltning giver den europæiske produktionsindustri et pusterum. Mere er det ikke, og mere kan det ikke være. Det tillader WTO jo ikke, og det kan heller ikke forventes, at dette ændres.
De europæiske producenter er virkelig nødt til nu at tage højde for den nye situation. En strategisk reaktion på problemerne på lang sigt er nødvendig. Den europæiske tekstil- og beklædningssektor, og ikke blot denne sektor, har jo et strukturelt problem. Der er mange produkter, som produceres eller kan produceres billigere i Kina eller måske også i andre lande. Hvad Kina angår, er det et stort problem, at Kina ikke overholder WTO-reglerne, især på områderne intellektuel ejendomsret, arbejdsvilkår, miljø og markedsadgang. Derved kan landet producere billigere, hvilket fører til illoyal konkurrence. Dette skal der virkelig gøres noget ved. Det skal garanteres, at eksisterende regler overholdes. Hvad angår de fattige lande, har mange af disse i de seneste år opbygget en enorm afhængighed af tekstil- og beklædningssektoren. Også de kan vanskeligt konkurrere med Kina og mister job. Det må forhindres, at de mindst udviklede lande bliver de største tabere.
Endvidere tages der for lidt hensyn til de importørers og producenters interesser, som har taget højde for situationen fra 2005 og i mellemtiden har indgået endog store finansielle forpligtelser. De må ikke blive ofre for en redningsaktion for en del af produktionsindustrien. De har ret til forudsigelighed og juridisk sikkerhed.
Endelig må vi naturligvis godt beskytte vores handelsposition, men det skal altid ske i overensstemmelse med WTO, med et ansvar over for fattige lande og med et ansvar for ærlig handel og respekt for menneskerettigheder og miljøet. Det skal i øvrigt gælde for alle WTO-medlemmer. Min kompliment til fru Saïfi. 
Harald Ettl (PSE ).
   - Hr. formand, der er investeret over 20 milliarder amerikanske dollars i Kinas tekstil- og beklædningsindustri alene i de sidste tre år. Også vores industrier har en stor andel heri. Kapaciteten er blevet øget med 50 %. Dermed bliver der årligt produceret 20 milliarder beklædningsgenstande i Kina, dvs. fire genstande pr. menneske på denne planet! Så meget om kapaciteten.
Nu til den sociale del: Kvindelige tekstilarbejdere i Kina befinder sig allernederst på den sociale rangstige. Mange tjener mindre end 1 dollar om dagen og har derudover ingen rettigheder. Men Kinas globale markedsandele i tekstilsektoren stiger voldsomt. De fattigste lande i verden mister nu også tekstilindustrien. Afrika - der er hårdt ramt af aids - mister hver dag tusinder af arbejdspladser. EU mister for øjeblikket tusind arbejdspladser hver dag. På verdensplan er mere end 30 millioner arbejdspladser i fare for at blive flyttet, og dertil kommer 30 millioner arbejdspladser hos underleverandører. Der er tale om mere end grundlæggende forandringer på arbejdsmarkedet. Der er tale om en social katastrofe!
I Kina er det endda sådan, at landet konkurrerer med sig selv. Sociale bestemmelser forringes, og virksomhederne frigøres for sociale byrder. Og vi taler om fair handel og kernearbejdsnormer og giver kapitalen frie tøjler.
Hr. kommissær, jeg beder Dem om at gøre det sociale spørgsmål til et emne under de kommende Hongkong-forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen! Siger man ja til liberalisering, må man også spørge "hvordan?". Det siger jeg til Dem som næstformand for den internationale tekstil-, beklædnings- og læderarbejderforening, der har mere end 10 millioner medlemmer i 110 lande verden over. Vi er rystede over denne katastrofe!
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   - Tekstil- og beklædningssektoren var den første sektor i EU, der blev påvirket af ændringerne på det globale marked. Nye markedsdeltagere er dukket op på tekstil- og beklædningsmarkedet, i særdeleshed Kina og Indien. Det er kedeligt at høre udtalelser fra EU's tjenestemænd om, at ingen havde forudset en sådan vækst i Kina, da man drøftede Kinas medlemskab af Verdenshandelsorganisationen for 10 år siden. Tekstil- og beklædningssektoren og andre sektorer med problemer viser, at det ikke handler om en fælles europæisk stats manglende økonomistyring. Det er et problem for størstedelen af industrisektorer i EU. Selv om EU har en industripolitik, forudser EU faktisk kun den generelle retning for vækst og udvikling. De sektorer, som det kunne være hensigtsmæssigt at udvide, identificeres ikke, det er medlemsstaternes eget ansvar. Til afhjælpning af problemet med Kina foreslår ordføreren at koncentrere tekstilproduktionen i Middelhavsområdet. Det vil imidlertid ikke stoppe udviklingen i Kina, og Europa vil få nye konkurrenter. Der er brug for en analyse af og en langsigtet udviklingsplan for EU's industrisektorer under hensyntagen til nye markedsdeltagere og opdelingen af markeder. Jeg vil derfor anmode Europa-Parlamentet om indtrængende at opfordre Kommissionen til at udarbejde forslag til en ændring af industripolitikken, udarbejde langsigtede planer for den industrielle udvikling indtil 2030-2050 og henstillinger til industrien om fremtidige sektorer, som man bør investere i nu. Hvis vi ikke træffer disse foranstaltninger, vil en kinesisk "tsunami" ødelægge industrien i Europa. 
Formanden.
   - Forhandligen afbrydes nu og genoptages kl. 15.00.

Formanden.
   - Ærede parlamentsmedlemmer, i løbet af den sidste time har jeg modtaget meldinger om, hvad der nu synes at være en række koordinerede angreb på Londons transportsystem. Bomber er blevet bragt til eksplosion i tre busser og ved fire undergrundsstationer. Det er bekræftet, at der er døde, og mange er blevet alvorligt såret. Jeg har endnu ikke specifikke oplysninger, men dødstallet kan være højt. Der meldes fortsat om angreb, og meldingerne kommer med få minutters mellemrum.
På Parlamentets vegne vil jeg gerne kondolere alle, der lider under følgerne af disse barbariske handlinger. Som Parlamentets formand og borger i et land, der så sent som sidste år oplevede rædsler som disse, vil jeg gerne på hele Parlamentets vegne give udtryk for vores solidaritet med det britiske folk. Vi føler med jer i dag. Vi vil aldrig lade terrorens grusomheder fortrænge værdier som fred og demokrati i Europa.
Jeg beder Dem nu iagttage et minuts stilhed.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne udskifte en del af ændringsforslaget, dvs. at vi ønsker at udskifte ordene "vil blive prioriteret" med ordene "Kommissionen vil opmuntre til".


John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, på ordførerens vegne og i henhold til forretningsordenens artikel 53 vil jeg gerne spørge Kommissionen, om den nu er i stand til at godkende Parlamentets ændringsforslag.
Louis Michel,
    Ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen fastholder den holdning, som min kollega kommissær Ferrero-Waldner tilkendegav i går, hvilket betyder, at høringen af Europa-Parlamentet er påkrævet. 
John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, i så fald vil jeg gerne, igen på ordførerens vegne, anmode Parlamentet om at henvise betænkningen til fornyet behandling i udvalget.

Alessandra Mussolini (NI ).
   - Hr. formand, jeg mener, at det er Europa-Parlamentets pligt at respektere de døde. Der har netop fundet en ny række eksplosioner sted i London. Dette er et angreb på hele EU, og derfor bør EU så afgjort sætte sig i kontakt med det fungerende rådsformandskab.

John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg henviser til samme artikel, på vegne af samme ordfører, og stiller samme spørgsmål til Kommissionen. 
Louis Michel,
    Jeg tager naturligvis Parlamentets holdning ad notam, og jeg skal sørge for at meddele den til kollegiet.
John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er et lille skridt i den rigtige retning, men jeg vil stadig gerne have sagen henvist til fornyet behandling i udvalget.


Sophia in 't Veld (ALDE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne præcisere, at vi med denne betænkning anbefaler, at Europa-Parlamentet forkaster aftalen om overførsel af passageroplysninger mellem EU og Canada. Det betyder ikke, at aftalen ikke kan gennemføres, selv om vi stemmer imod den, for vi bliver kun her.
De husker måske, at Europa-Parlamentet sidste år forkastede en lignende aftale med USA af både indholds- og proceduremæssige årsager. Aftalen blev alligevel undertegnet, og Parlamentet trak efterfølgende Kommissionen og Rådet i retten. Sagen verserer stadig, og der forventes at falde dom ved årets udgang.
Jeg skal understrege, at aftalen med Canada er meget bedre rent indholdsmæssigt. Vi anerkender, at Kommissionen har forhandlet sig til et godt resultat. Kommissionen har dog valgt samme procedure som ved aftalen med USA. Både Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter køres effektivt ud på et sidespor. Kommissionen burde i stedet have valgt proceduren med samstemmende udtalelse.
Retsudvalget vedtog enstemmigt, at Kommissionen har valgt det forkerte retsgrundlag. Hvis Parlamentet nu godkendte denne procedure, ville det grundlæggende undergrave den verserende retssag.
Jeg gentager, at Rådet stadig kan gå videre med aftalen, hvis vi stemmer for denne betænkning. Med andre ord skader det ikke på nogen måde aftalen, hvis Europa-Parlamentet forkaster den, men Parlamentet handler i overensstemmelse med sine tidligere holdninger og undergraver ikke retssagen.
Jeg beder Dem derfor venligst om at stemme for betænkningen.

Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ),
   Hr. formand, der er en delt afstemning om ændringsforslag 2 til punkt 26. Den første del går til og med ordet "funktion", og resten af ændringsforslaget skal så slettes, så det fremstår, som det oprindeligt var i udvalget.
Jeg foreslår, at den første del vedtages. Den anden del skal ikke vedtages, men forkastes.

Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ),
   Hr. formand, der er et sprogligt problem i dette ændringsforslag. Jeg vil gerne have ordet "og" ændret til "eller", så det er den mindst vigtige af alle de mulige årsager til, at adgang kan nægtes. "Og" bør således ændres til "eller" i den engelske version - som er den oprindelige - og derefter i alle de andre sprogversioner.

Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.
Francis Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne stille et konkret forslag: Vi har ikke kunnet stemme om fru Saïfis betænkning om tekstiler her til morgen, og jeg ved, at det er planlagt at sætte den til afstemning i eftermiddag. Jeg synes ikke, i betragtning af alt det, der står på spil på tekstilområdet, især for beskæftigelsen, at vi burde stemme så hastigt om et sådant emne i eftermiddag. Jeg foreslår at udsætte afstemningen til næste session.
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes, hr. Wurtz har absolut ret. Det handler heller ikke om, at vi endnu ikke har afsluttet forhandlingen, det er i orden. Det handler om, at vi ikke foretager afstemningen i dag, men først næste mødeuge, dvs. først til september. Jeg tilslutter mig udtrykkeligt forslaget.
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg forstår udmærket mine kollegers argumenter, for det er rigtigt, at tekstilspørgsmålet er et grundlæggende spørgsmål. Jeg ville blot minde om, at plenarmødet i Strasbourg slutter torsdag eftermiddag omkring kl. 17.00, og at parlamentsmedlemmerne bør være til stede. At bede om sådanne udsættelser er i sidste ende at acceptere, at vi ikke arbejder helt til afslutningen på vores plenarmøder, som de er fastlagt. Det beklager jeg sandelig.

Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg bad om ordet allerede før stemmeforklaringerne. Jeg vil gerne spørge Dem direkte, om det virkelig er rimeligt at anmode om udsættelse af en afstemning, før forhandlingen er slut. Det mener jeg ikke! Jeg mener, at man først kan anmode herom, når forhandlingen er slut, eller at vi kunne have stemt her til aften. Jeg vil gerne bede Dem om at undersøge dette til i aften. I så fald vil vi skulle stemme om forslaget om udsættelse endnu en gang i aften ved den endelige afstemning. For efter min mening var der tale om et uretmæssigt votum, midt i forhandlingen.

Claude Moraes (PSE ),
    Jeg stemmer i dag for min betænkning om initiativ fra Storhertugdømmet Luxembourg med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg, fordi vi har fået tilsagn om større ansvarlighed og gennemsigtighed i den måde, hvorpå Europols aktiviteter udføres. Europol er meget vigtig for Europas borgere og Europa-Parlamentet. Europols indsats på områder som narkotikahandel, ulovlig menneskehandel og andre former for organiseret kriminalitet spiller en central rolle, og denne rolle bliver vigtigere for hver udvidelse af EU. I forbindelse med afstemningen om min betænkning har jeg bemærket Europa-Parlamentets høring af Europols nye direktør i juni 2005 og Parlamentets besøg i Europols hovedkvarter i april 2005. Det er vigtigt, at vi støtter Europols arbejde, men at Rådet til gengæld forstår det store behov for ansvarlighed og gennemsigtighed i Europols kerneaktiviteter. På nuværende tidspunkt har vi endnu ikke opnået denne ansvarlighed.

Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne præcisere, at jeg i forbindelse med Béguin-betænkningen har stemt mod ændringsforslag 43 to gange, ikke fordi jeg ignorerer indholdet og forslaget fra Miljøudvalget, men fordi vi bør forholde os til det grundlæggende spørgsmål, om vi nu midt i forhandlingen om de finansielle overslag kan træffe beslutninger i de enkelte udvalg, der er i strid med vores beslutning i Böge-betænkningen.
Vi kan kun indtage en stærk position i forhandlingerne med Rådet, hvis vi undlader at handle i strid med vores eget beslutningsgrundlag, indtil vi har truffet en beslutning om de finansielle overslag, uanset hvor legitime de individuelle holdninger i udvalget er. Derfor har jeg stemt mod begge punkter af hensyn til vores forhandlinger om de finansielle overslag.
Christa Klaß (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har stemt mod Isler Béguin-betænkningen. Jeg vil gerne præcisere, at jeg er tilhænger af miljøbeskyttelse og også af den absolut nødvendige finansielle udligning. Jeg er også tilhænger af, at at vi skal overholde den linje, vi fandt frem til i de finansielle overslag, sådan som det står i Böge-betænkningen. Jeg er imidlertid modstander af institutionel støtte til miljøforeninger og ikke-statslige organisationer og også af en yderligere overdragelse af opgaver til EU.
Subsidiaritetsprincippet skal også gælde inden for miljøbeskyttelsen. Medlemsstaterne har det øverste ansvar. Det gælder for skovpolitikken, men også for opkøb af land med henblik på naturbeskyttelse. Når de finansielle midler er knappe, er vi nødt til at begrænse os til det væsentlige, og det er at støtte en miljøvenlig forvaltning.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Kommissionens forslag om det finansielle instrument for miljøet (Life+) er utilstrækkeligt, hvad angår de finansielle midler, og det er uacceptabelt, at det ikke medtager Natura 2000-komponenten.
Den i dag vedtagne betænkning forbedrer Kommissionens forslag betragteligt ved sammen med en bedre finansiering også at medtage natur- og biodiversitetskomponenten, der dækker etablering, opretholdelse og forvaltning af Natura 2000-områderne (netværket af de vigtigste naturbevarelsesområder i EU), hvilket fremmer målet om at standse nedgangen i biodiversiteten såvel før 2010 som efter.
Ændringerne tydeliggør målet med Life+ og tilføjer f.eks. drastisk reduktion i koncentrationerne af drivhusgasser i atmosfæren, beskyttelse af Europas skovområder som helhed, adgang til flere miljøoplysninger og større inddragelse af de europæiske borgere i opnåelsen af miljømål.
Spørgsmålet er så, om dette ambitiøse projekt lader sig gennemføre med de midler og den politiske vilje, der er til stede. 
David Martin (PSE ),
    Jeg har stemt for denne betænkning. Life+ er det centrale instrument til udvikling, gennemførelse, overvågning, evaluering og formidling af Fællesskabets miljøpolitik og miljølovgivning. Det vil især fremme gennemførelsen af det sjette miljøhandlingsprogram. Vi må sikre, at der udarbejdes et budget for Life+, der står i et rimeligt forhold til dets ambitiøse mål.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    EU's indsats på miljøområdet fortjener alt i alt vores støtte. Vi har ansvar for at videregive en verden til de kommende generationer, hvor de kan leve. Derfor er misbrug af ressourcerne, som om der ikke var nogen dag i morgen, helt utilladeligt. Der bør imidlertid sondres mellem politikker, der bevarer miljøet, og politikker, der gør miljøet til et indsatsområde, som om der ikke var andre. Befolkning, økonomiske behov og udvikling er væsentlige faktorer, som vi bør tage hensyn til.
På denne baggrund støtter jeg principielt de bestræbelser, der gives udtryk for i Europa-Parlamentet, dels i udvalgene, dels i plenarforsamlingen, ikke mindst da der er ræson i det, som der er enighed om. Vi beskytter miljøet, fordi vi sætter mennesket først. Det bør være ledetråden for vores indsats. 

Andreas Mölzer (NI ),
    Mange schweiziske borgere betragter EU med skepsis. De er bekymrede for deres politiske rettigheder og vil ikke lade sig påtvinge noget som helst. Til dato har alpelandet fulgt en klog vej med bilaterale aftaler og har således et privilegeret partnerskab med EU, hvilket helt sikkert også kan anbefales til flere andre lande med henblik på at bevare deres suverænitet og særlige karakteristika.
Den kriseramte Union oplever det ene faux pas efter det andet - senest udløst af den tyske visumaffære, tæt fulgt af et dobbelt forfatningsnej og uløste budgetproblemer. I den forbindelse har afvisningen af forfatningen formentlig gjort det lettere for mange schweizere at træffe en beslutning om Schengen og Dublin, da de bedre kan forlige sig med et løst statsforbund end med en centralistisk enhedsstat.
Set i lyset af den udbredte mistanke virker den tilhyllede Schengen-Dublin-trussel ikke ligefrem tillidsvækkende, og resultatet er, at alle nu ved, hvordan de skal stemme til september med hensyn til udvidelsen af aftalen om de nye EU-stater.
Netop denne ignorering og den alt for åbenlyse tromlen hen over suveræne beslutninger giver anledning til bekymring hos de europæiske borgere. Det kan ikke være rigtigt, at man med støtte i millionklassen og illusoriske løfter skal lokke nye medlemmer til eller knytte lande tættere til EU for derefter at fratage dem muligheden for at gå deres egne veje uden for EU.

Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne på PPE-DE-Gruppens vegne sige, at vi i høj grad bifalder aftalen mellem Europa og Canada om behandling og overførsel af forhåndsinformation om passagerer og passagerlisteoplysninger. Efter vores mening er der tale om en meget afbalanceret aftale. Den udgør et virkelig betydeligt skridt inden for håndteringen af den følsomme globale sikkerhed og bekæmpelsen af den internationale terrorisme, som vi igen i dag måtte opleve på tragisk vis.
PPE-DE-Gruppen har hverken stemt for eller imod i dag, fordi vi på denne måde ønskede at give udtryk for vores protest mod de korte frister over for Rådet. Sådanne korte frister er useriøse og giver ikke mulighed for at føre den nødvendige debat, der bør finde sted her.
Vores protest er udelukkende rettet mod proceduren. Vi ønsker denne aftale, for den er en forudsætning for sikkerheden for de borgere, som vi repræsenterer i Europa-Parlamentet! Det er det, vi ønsker at give udtryk for med vores stemmeafgivelse. Jeg vil gerne rette en stor lykønskning til Kommissionen med både aftalen og forslaget og også lykønske ordføreren.
Carlos Coelho (PPE-DE ),
    Jeg glæder mig over aftalen med Canada om anvendelse af forhåndsinformation om passagerer (API) og passagerlisteoplysninger (PNR) i fly til Canada.
Jeg glæder mig særligt over principperne om ikke-forskelsbehandling og gensidighed, muligheden for fælles evaluering af aftalens gennemførelse og det forhold, at "push-systemet" begrænser dataoverførslen, hvilket kan være et eksempel til efterfølgelse i andre aftaler, navnlig med USA.
Jeg er meget tilfreds med, at Canada i modsætning til USA har en lovgivning om databeskyttelse, herunder kontrol af en uafhængig datatilsynsførende. Desuden giver canadisk lovgivning borgerne ret til at få adgang til, rette og modsætte sig enhver personinformation vedrørende dem selv, og de canadiske forpligtelser udstrækker disse rettigheder til EU-borgere, der ikke befinder sig i Canada.
Jeg støtter Sophia in 't Velds fremragende betænkning og forslag, og jeg er enig i, at vi må afvente Domstolens afgørelse i sagen PNR/USA. 

Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har stemt for forslaget til beslutning om den politiske situation og mediernes uafhængighed i Belarus. Jeg er taknemmelig over for mine kolleger fra de forskellige politiske partier og grupper, som har støttet dette beslutningsforslag. Jeg ser frem til, at Kommissionen med konkrete foranstaltninger hurtigst muligt vil sørge for den nødvendige hjælp til at påbegynde udsendelsen af uafhængige radioprogrammer til Belarus fra udlandet - fra Litauen, Polen og evt. Ukraine.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    En af de direkte følger af EU's seneste udvidelse har været, at både politikere, medier og befolkningen lægger mere mærke til en række lande, der nu er blevet vores nærmeste naboer. Et af de lande, der med god grund påkalder sig opmærksomhed, er Belarus, hvor de senere års hændelser giver anledning til alvorlig bekymring. Som det tydeligt viste sig i Ukraine, har EU faktisk held med at fremme demokratiske forandringer i sit indflydelsesområde. Det er den dybere mening i de bestræbelser, der udtrykkes i den vedtagne beslutning, som jeg helhjertet støtter. 

Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg håber, at vi i Europa aldrig mere kommer til at opleve en krig mod en stats suverænitet. Jeg håber, at det aldrig mere bliver sådan, at en national økonomi bliver knust med Verdensbankens medviden, at der herefter indføres ågerbetingelser, og at offentlige og statsejede virksomheder eksproprieres eller går fuldstændigt fallit. Jeg håber, at alle stadig skammer sig over et af de skændigste kapitler i Europas historie, som forårsagede død, elendighed og ustabilitet på Balkan. Derfor undlod jeg at stemme om den hykleriske beslutning om Srebrenica.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    10 år efter et af de værste øjeblikke i Europas nyere historie bør vi mindes og lære af de frygtelige begivenheder dengang, samtidig med at vi bør forstå to forhold af allerstørste betydning. Dels må vi forstå, at freden, som de fleste af os ser som en selvfølge, er et skrøbeligt gode, dels må vi med tilfredshed konstatere, at de 10 år har gjort store fremskridt mulige. Vores pligt er derfor nu at mindes grusomhederne uden at glemme det ansvar, der hviler på dem, der opmuntrede til og gennemførte massakren, og på de instanser, der svigtede i beskyttelsen af ofrene, ligesom det er vores pligt at lære af de fejl, der blev begået. 
Catherine Stihler (PSE ),
    Vi bør aldrig glemme massakren i Srebrenica, Bosnien, for 10 år siden. I juli 1995 indtog den bosnisk-serbiske hær den lille ferieby, som FN havde erklæret for "sikkert område". Inden for fem dage blev 7.000 mænd og drenge brutalt myrdet. Det er det værste folkedrab i Europa siden Anden Verdenskrig. Her 10 år senere er de mænd, som gav ordre til massakren, stadig på fri fod. EU bør gøre sit yderste for at lægge pres på de relevante myndigheder for at få dem til at fange og retsforfølge dem, som er ansvarlige for denne grusomhed.
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   Kommunistpartiet i Grækenland stemte imod det uacceptable beslutningsforslag om Srebrenica, idet man i beslutningsforslaget forsøger at frakende sig ansvaret for NATO's morderiske krig imod Jugoslavien og retfærdiggøre forbrydelserne imod den jugoslaviske befolkning, der led store tab som følge af de amerikanske og europæiske imperialisters indgriben, som resulterede i intern krig i landet, og derefter angrebet fra NATO. I beslutningsforslaget anvendes Srebrenica til at hvidvaske denne beskidte krig og legalisere kommende bestræbelser på at genopdele Balkan og imperialistiske interventioner planlagt i området.
Der gøres nu en indsats for at retfærdiggøre den amerikansk-inspirerede særlige domstol i Haag, hvis anklage og afgørelse er faldet til jorden.
Hvad angår Srebrenica, ønsker vi at understrege, at:
- årsagerne til den udenlandske imperialistiske intervention ikke kan skjules,
- befolkningen husker, at bomben på markedspladsen i Sarajevo, som forværrede krigen, var resultatet af en aktion af udenlandske efterretningstjenester.
Henvisningen i beslutningsforslaget til Srebrenica som den største forbrydelse i efterkrigstiden er et blindt historisk bedrag, da den største forbrydelse i efterkrigstiden for imperialismen i Europa er nedslagtningen i Jugoslavien.
Rent politisk er det de amerikanske og europæiske imperialister, der har det moralske ansvar for krigen, bombningen af svangerskabsklinikken i Beograd, intensivafdelingen og skolen i Alexinatz, nedslagtningen af den civile befolkning, anvendelsen af klyngebomber og ødelæggelsen af infrastrukturen. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Et af de centrale spørgsmål for vores forhold til Fjernøsten er våbenembargoen over for Kina, som jeg støtter, selv om jeg erkender, at den især har symbolsk værdi, eftersom Kina også uden europæiske våben er en trussel for Taiwan, helt bortset fra, at Kina gør sig skyld i utallige krænkelser af menneskerettighederne.
Kinas magt - både nu og i fremtiden - er ikke kun af militær art. Kina er i dag en voksende økonomisk magt, der forbruger en umådelig masse energi, det er en demografisk magt, og det er en diplomatisk magt alene af den grund, at det har sæde i FN's Sikkerhedsråd, men også via sit diplomati og sin samarbejdspolitik over for udviklingslandene, som det støtter uden nogen krav om demokratiseringsproces, snarere tværtimod. I stedet for blot at diskutere ophævelse af våbenembargoen må EU derfor tænke strategisk. Vores vigtigste mål er, at Kina bliver et demokrati. Et demokrati vil ikke være nogen trussel for os. En militær, diplomatisk og demografisk magt med en enorm økonomisk styrke og uden demokratiske hæmninger kan blive en trussel på mellemlang og lang sigt. 

Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg var ikke i stand til at støtte konklusionerne i beslutningen om landminer, selv om jeg - som involveret i udviklingssamarbejdet - deler bekymringen, og jeg betragter anvendelsen af landminerne i udviklingslandene som en stor tragedie.
Jeg repræsenterer et EU-land, der tager opfyldelsen af sine forpligtelser i henhold til Ottawa-traktaten inden udgangen af 2016 meget alvorligt. Til den tid vil vi have fjernet verdens mest sikre og mindst destruktive miner, som beskytter vores 1.324 km lange fælles grænse med Rusland. Minerne har ikke bare været efterladt i jorden uden overvågning, de opbevares og beskyttes. Da de var anbragt i jorden under krigen, var der udarbejdet præcise kort over minerne, så de kunne inaktiveres senere. Ingen civile kan træde på en finsk mine eller ved et uheld træde på en snubletråd til en inaktiv mine. Billeder af børn med lemlæstede arme og ben gælder ikke for forholdene i Finland. Lande, hvor dette finder sted, bør ikke være en del af Ottawa-traktaten. Vi ved allerede, at vores forsvar er svækket betydeligt. Vi er nødt til at finde et andet system med samme funktion, men med et andet navn. Vores problem er derfor kun et spørgsmål om semantik.
Man kan rejse spørgsmålet om, hvilken logistisk strategi der hænger sammen med et sæt moralbegreber, hvor det er fastsat, at de nuværende personelminer skal ødelægges, men at der skal være et andet system i stedet. Formålet med at holde fjenden på afstand og ødelægge fjenden ændrer ikke på det forhold, at systemet skal erstattes af noget mere moderne, mere omkostningskrævende og mere effektivt. De nye systemer er ikke på nogen måde mindre dødbringende instrumenter end de nuværende landminer. Formålet er at forhindre fjendens indtrængen. For at løse problemet skal vi fokusere mere på anvendelsen af miner som terrorinstrumenter end på selve udstyret. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Antipersonelminer er en af de frygteligste måder at føre krig på, fordi de ofte helt usynligt forlænger konflikternes rædsel ud i fremtiden. Det er derfor kun naturligt, at vi giver udtryk for vores engagement i, at mineforbudstraktaten bliver en succes, og at vi tilslutter os Europa-Parlamentets bestræbelser på dette område. Vores bestræbelser og engagement i denne traktats succes er dog ikke tilstrækkeligt. Lande som EU's medlemsstater må engagere sig i direkte støtte til ofrene, der sædvanligvis er fra lande med yderst alvorlige udviklingsproblemer, f.eks. Angola. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
    PPE-DE-Gruppen stemte hverken for eller imod de andre politiske gruppers forslag til beslutning om personellandminer, hovedsagelig fordi vi ikke støtter de dele af forslaget, der opfordrer til at udvide kampagnen mod personellandminer til at omfatte panserminer og andre former for ammunition, som vores ansvarlige væbnede styrker har brug for i øjeblikket.
Disse våben undersøges under alle omstændigheder i øjeblikket af de parter, der har undertegnet konventionen om visse konventionelle våben - en yderst ansvarlig gruppe, der ser nærmere på aspekter som detektering, detonatordesign og selvødelæggelse med henblik på at minimere bivirkningerne.
Vi lægger vægt på at fastholde bred konsensus om spørgsmålet om personellandminer og således holde fokus rettet mod det, som virkelig er vigtigt - at sikre de områder i mange dele af verden, hvor minerne udgør en trussel mod civilbefolkningen og en hindring for den økonomiske udvikling, og at hjælpe mineofrene.

David Martin (PSE ),
    Den ulovlige og ikke bæredygtige skovhugst har en altødelæggende effekt på både menneskeheden og naturen. I sårbare regioner såsom Amazonområdet, Centralafrika, Sydøstasien og Rusland er over halvdelen af skovhugsten ulovlig. Brasiliens regering meddelte sidste år, at ødelæggelsen af verdens største regnskov, Amazonskoven, fortsætter med rivende fart. I de 12 måneder frem til august sidste år ødelagde landbrug og skovhugst, der for en stor dels vedkommende var ulovlig, 10.000 kvadratmil skov. Det var det største tab på et enkelt år siden 1995, hvor Amazonskoven svandt med ca. 11.000 kvadratmil.
Internationalt har EU forpligtet sig til at beskytte de sidste gamle skove og bekæmpe ulovlig skovhugst og handel med tømmer gennem CITES, WSSD og CBD.
I maj 2003 offentliggjorde Kommissionen handlingsplanen om retshåndhævelse, god forvaltningspraksis og handel på skovbrugsområdet. Jeg opfordrer dem til at sørge for hurtigere gennemførelse af dette vigtige initiativ.

Bairbre de Brún (GUE/NGL ),
    Det var min mening hverken at stemme for eller imod forslaget til beslutning om Kauppi-betænkningen som helhed. 
David Martin (PSE ),
    Jeg glæder mig over denne betænkning, der er et skridt på vejen til at fuldende det indre marked for finansielle tjenesteydelser, især inden for clearing og afvikling af værdipapirtransaktioner.
Der er behov for en fælles lovgivnings- og tilsynsramme for clearing og afvikling, hvis det indre marked for finansielle tjenesteydelser skal integreres yderligere. I denne betænkning beskrives en fornuftig tilgang til udformningen af et sådant system. 

Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil på PPE-DE-Gruppens vegne gerne sige med hensyn til afstemningen om Bulgarien og Rumænien, at det var vores gruppe, der foranledigede forhandlingen i går. Vi vil gerne understrege med al tydelighed, at den hidtidige udvidelse af EU har været en stor succes. Vi ønsker også, at udvidelsen med Bulgarien og Rumænien bliver en stor succes. Ingen gruppe her i Europa-Parlamentet har stemt med så mange stemmer som PPE-DE-Gruppen for optagelsen af Bulgarien og Rumænien. Vi ønsker, at det bliver en succes, og at tiltrædelsestraktaterne også bliver anvendt med hele deres betydning og hele deres indhold.
Nogle havde en anden holdning til observatørerne. På Formandskonferencen den 9. juni blev det besluttet, at observatørerne skulle komme den 26. september. Jeg vil gerne understrege, at idéen om at invitere observatører - for de 10 lande, der nu er medlem - dengang kom fra os. Vi anfægter eftertrykkeligt idéen om, at observatørerne skal komme fra tiltrædelseslandene.
Men vi havde syntes, det var en god idé, hvis observatørerne var kommet her til Europa-Parlamentet et år før tiltrædelsen, sådan som det også var tilfældet med de 10 landes tiltrædelse. Da vi anmodede om forhandlingen i mandags, havde der været lejlighed til at informere Parlamentet om, at Parlamentets formand allerede havde sendt en invitation, hvilket vi ikke vidste. Vi skulle have været underrettet.
I denne situation har vi så trukket vores anmodning og de to afstemningsændringer, som vi anmodede om, tilbage. Det havde været godt, hvis vi havde kunnet finde frem til en fælles holdning. Størstedelen af vores gruppe mente, at vi hverken skulle stemme for eller imod. Derfor har vi ikke stemt for det fælles forslag. Vi respekterer naturligvis det flertal, der er fremkommet her. Vi er demokrater. Vi respekterer det og hilser observatørerne velkommen og ser frem til samarbejdet.
Carlo Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg stemte for beslutningen om, at observatører fra Bulgarien og Rumænien skal have adgang til Europa-Parlamentet. Det er efter min opfattelse et meget vigtigt skridt i retning af den dag, hvor disse to tidligere kommunistiske lande bliver fuldgyldige medlemmer af EU. Jeg mener dog, at de burde have været optaget sammen med de andre otte lande den 1. maj 2004.
I den italienske nationalhymne er der en sætning, der hedder "." Det betyder - og det siger jeg for tolkenes skyld - "lad os alle stå sammen i de kommende kampe." De dårlige nyheder, som vi fik fra London for lidt siden, får mig til at sige, at hvis alle de europæiske lande står sammen, vil vi meget bedre kunne forsvare os mod de vanvittige angreb på demokratiet ligesom dem, der finder sted i London i øjeblikket. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som opfølgning på det, vores gruppeformand sagde, vil jeg gerne sige, at jeg hverken stemte for eller imod beslutningerne om Rumænien og Bulgarien, fordi de to beslutningers forretningsgrundlag faktisk er bortfaldet, eftersom Parlamentets formand allerede fredag skriftligt inviterede observatørerne.
Vi, PPE-DE-Gruppen, har på grund af ændringen af forretningsgrundlaget gjort rigtigt i at trække beslutningen tilbage. Eftersom den anden side ikke har gjort det, og vi ikke var mod indholdet, og beslutningerne allerede var truffet og også fulgt op af handling, var det ikke nødvendigt at træffe en ny beslutning. For jeg har mit faste princip: Hvis man inviterer nogen, skal man ikke fortryde invitationen, hvis grundlaget ikke har ændret sig. De inviterede er hjertelig velkommen, vi glæder os til samarbejdet. Vi mener dog, at det at behandle alle tiltrædelseslande lige, overholde reglerne og tage indholdet alvorligt bør være vigtigere for os end en hvilken som helst dato. For ellers får borgerne følelsen af, at vi ikke behandler alle ens.
Jeg må endnu en gang sige, at Parlamentets formand var forpligtet til at informere os om den aktuelle status for hans handlinger under mandagens forhandling. Så kunne vi have sparet os selv for mangt en beskyldning, følelsesladede debatter og misfortolkninger før og under denne forhandling.
David Martin (PSE ),
    Jeg bifalder kraftigt dette forslag til beslutning om observatører fra Bulgarien og Rumænien.
Disse observatørers tilstedeværelse kan styrke forberedelserne til en vellykket tiltrædelse, og jeg glæder mig til at byde dem velkommen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Ud fra mit kendskab til forhandlingerne om Bulgariens og Rumæniens mulige tiltræden til EU, de vanskeligheder, der fortsat består, samt de seneste tiltrædelsesprocesser, mener jeg, at der, selv om denne proces måske vil tage længere tid, bør gives Bulgarien, herunder også landets parlamentsmedlemmer, de samme vilkår, som andre stater har fået i den tilsvarende fase af processen. Jeg bifalder derfor Formandskonferencens beslutning den 9. juni om at indbyde parlamenterne i Bulgarien og Rumænien til at vælge parlamentariske observatører og byde dem velkommen fra den 26. september 2005 og frem til deres landes formelle tiltrædelse. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
    De Europæiske Demokrater og mange andre i PPE-DE-Gruppen støttede fuldt ud det fælles beslutningsforslag og modsatte sig negative forslag, som så blev trukket tilbage. Vi beklager, at dette emne helt unødvendigt blev forelagt Parlamentet på dette tidspunkt.
Vi bekræfter, at vi går ind for en snarlig udvidelse af EU med Bulgarien og Rumænien og ser frem til at byde parlamentariske observatører fra disse lande velkommen i september. Det er så hurtigt som muligt efter undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten, i overensstemmelse med præcedens.
Vi ved alle, at der stadig forestår et stort arbejde, hvis Bulgarien og Rumænien skal være klar til at tiltræde efter planen. Men på nuværende tidspunkt er det absolut ikke formålstjenligt at tale om forsinkelse eller begynde at rasle med beskyttelsesklausuler. I den forbindelse understreger vi igen behovet for at sikre, at det enkelte land behandles ud fra sine egne forudsætninger.
Valget i Bulgarien den 25. juni gav et uklart resultat. Det er derfor af største betydning, at der snarest muligt dannes en stabil og bredt funderet koalitionsregering med et kraftigt element af kontinuitet, så det nødvendige moderniserings- og reformprogram kan gennemføres hurtigt og effektivt. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A6-0193/2005) af Saïfi for Udvalget om International Handel om tekstil og beklædning efter 2005 (2004/2265(INI)).
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, tillad mig først og fremmest, fordi vi genoptager forhandlingen under meget smertelige omstændigheder, at give udtryk for min store medfølelse med familierne til ofrene for de attentater, som har fundet sted i London, og hvis frygtelige konsekvenser vi hører om minut for minut.
For at vende tilbage til vores forhandling, hvis store betydning vi gav udtryk for her til morgen, har min gruppe understreget via Caroline Lucas' indlæg, i hvor høj grad den tilslutter sig de overgangsforanstaltninger, som er foreslået. Når det er sagt, vil jeg i dag gerne lægge vægt på nogle punkter, som jeg mener, er essentielle. Det første angår to stykker i denne betænkning, som sigter mod at minimere rækkevidden af Reach-direktivet, og som vi finder helt igennem uacceptable. Faktisk foreslår disse to stykker meget tydeligt at begrænse direktivets anvendelsesområde for efter sigende at undgå skæbnesvangre konsekvenser for tekstilindustrien og dens konkurrenceevne. Jeg minder om, at Reach-direktivforslaget, som nu drøftes i Parlamentet, foreslår at registrere, undersøge og kontrollere anvendelsen af kemiske stoffer, som kunne være skæbnesvangre for vores sundhed og vores miljø.
Disse henvisninger er derfor helt igennem uacceptable, for vi mener ikke, at man kan øge vores industris konkurrenceevne på bekostning af sundheden, miljøet og lønmodtagernes arbejdsvilkår. Det er endnu mindre acceptabelt, fordi vi i f.eks. min region, Nord-Pas-de-Calais, som er hårdt ramt af omstruktureringerne, ulykkeligvis kun alt for godt kender til den form for diskurs, som slår til lyd for at moderere miljøkravene for at opretholde beskæftigelsen, som man siger. Det resulterer systematisk i en social og miljømæssig katastrofe. Jeg tænker naturligvis på de mange mange arbejdere, som er ofre for asbesten. Jeg tænker også på Métaleurop-sagen, som var genstand for en stor drøftelse i Europa-Parlamentet, og som endte med, at regionens indbyggere mistede deres job, deres helbred og deres jord, som var ubrugelig i årevis.
Dette angreb på Reach-direktivet er derfor helt igennem malplaceret, ligesom vi regner med, at dets virkninger på tekstil- og kemiindustrien generelt vil fremme og øge evnen til innovation. Vores drøftelse burde i langt højere grad være centreret om den konkurrencefordel, der er resultatet af de lave produktionspriser på tekstilprodukter i Kina. Vi skal imidlertid være klar over, at disse lave produktionsomkostninger skyldes udnyttelsen af de kinesiske arbejdere og den voldelige undertrykkelse af deres krav.
Tillad mig at referere til et uddrag af en forholdsvis ny rapport fra Amnesty International, fra 2002, som meget klart angiver, at overtid i private virksomheder i Kina ikke blot er obligatorisk, men heller ikke aflønnes, at visse fabrikker udsteder bøder til dem, der nægter at arbejde overtid, eller til dem, der kommer for sent på arbejde. De kinesiske arbejdere arbejder mellem 10-12 timer om dagen, og deres bolig- og madudgifter trækkes nogle gange direkte fra deres løn. Det er ikke usædvanligt, at virksomhederne standser lønningerne i nogle gange to måneder, eller at de beholder visse arbejderes identitetskort i flere måneder. Det er kort sagt en kolossal undertrykkelse af fagforeningerne.
Og eftersom vi fører en struktureret dialog med Kina om menneskerettighederne - der var for øvrigt drøftelser i sidste uge - bør vi efter min mening lægge vægt på fagforeningsrettighederne. De utallige fagforeningsfolk, som i dag sidder fængslet i de kinesiske fængsler, burde være genstand for beskyttelsesforanstaltninger, beskyttelsesforanstaltninger, som er fastlagt i EU's retningslinjer for menneskerettighedsforkæmpere. Det er et helt igennem essentielt element i forhandlingen, som efter min mening er blevet holdt uretmæssigt tilbage.
Jacky Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, siden den 1. januar er hundredvis af lønmodtagere i tekstilbranchen blevet kastet på gaden, og dusinvis af små og mellemstore virksomheder og industrivirksomheder er forsvundet med deres knowhow. Det er hårdt at få sagt, men det er ikke de bukser og t-shirts, som importeres fra Kina, vi skal tælle, men de arbejdspladser, som er ødelagt, og de tilværelser, som er knust.
Når man hører Kommissionen og Ministerrådet sige: "Det ved vi ikke, det vidste vi ikke, det kunne vi ikke vide, det er Kinas skyld", kan jeg ikke andet end udbryde: Hvem er det, vi gør nar af? Beslutningen om at afskaffe kvoterne blev truffet for 10 år siden med alle regeringernes samtykke. Kina har været med i WTO i næsten fire år. De to sidste år har Kina købt ni ud af 10 af de tekstilmaskiner, som er blevet produceret. Der er bygget ultramoderne fabrikker takket være direkte eller indirekte kapitaltilførsel, også fra Europa. Alt dette vidste regeringerne og de europæiske institutioner godt, men de har ikke gjort noget eller kun ganske lidt. De er altså fuldt og solidarisk ansvarlige.
Det er ikke den ynkværdige aftale, som kommissær Mandelson har indgået med myndighederne i Beijing, der vil ændre noget. Den unævnelige kommissær Mandelson er som Molières doktor: Han afventer patientens død for at være sikker på, hvad han fejlede. Men kan man forlige generelle europæiske interesser med Citys særinteresser, nemlig at investere i Kina, i Tyrkiet eller andre steder?
I dag taler vi tekstiler, men i morgen bliver det biler eller måske luftfart. For Kina fremstiller allerede Airbus-døre og konstruerer regionalfly, som udkonkurrerer de europæiske, canadiske eller brasilianske produkter. De blev overrasket over, at flertallet af de få befolkninger i Europa, som er kommet til orde, afviste Deres ultraliberale forfatning så instinktivt! Men denne massive afvisning er befolkningens straf for Deres politik, også på tekstilområdet. Borgerne ønsker ikke, at denne politik skal blive Unionens grundlæggende lov.
For at redde og udvikle vores tekstilindustri er det på tide at ændre politik. Efter indførelsen af et moratorium på afskaffelsen af kvoterne er Kommissionen nødt til at fremme og støtte bestræbelserne i denne sektor på forskning og udvikling samt uddannelse. Den Europæiske Centralbank er nødt til at fremme etableringen af lavtforrentede lån til små og mellemstore virksomheder og industrivirksomheder i sektoren til fordel for beskæftigelse, forskning og uddannelse. Unionen skal træffe foranstaltninger, der sigter mod at forbyde import af varer produceret af børn eller tvangsarbejdere eller arbejdere uden fagforeningsrettigheder og mod at beskatte social dumping. Endelig skal vi støtte udviklingen af de indre markeder i de nye vækstlande.
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil starte med at lykønske ordføreren, fru Saïfi, og derefter af hensyn til Kommissionen udtrykke mine synspunkter om og holdninger til bestemte områder inden for den strategisk vigtige europæiske tekstil- og beklædningssektor.
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig åbningen af markederne. Jeg er modstander af neoprotektionisme, men tilhænger af princippet om gensidighed. Jeg går ind for ophævelse af kvoter, men med et samtidigt krav om at gennemføre symmetriske forpligtelser med hensyn til afgiftsrelaterede og tekniske hindringer.
Jeg er tilhænger af international konkurrence, men modstander af alle former for konkurrenceforvridning, tilhænger af en fri, men afbalanceret handel, men modstander af overtrædelser af intellektuelle og industrielle ejendomsrettigheder, modstander af kopiering og piratvirksomhed og modstander af aggressive økonomiske metoder, social og økologisk dumping.
Jeg er tilhænger af aftalte løsninger med Kina og aftaleprotokoller, men jeg er samtidig modstander af fragmentariske tiltag over for den aggressive kinesiske eksport til Europa. Jeg er modstander af det, der stadig i et stort omfang er et lukket og uigennemsigtigt marked i Kina, opretholdelsen af høje importbarrierer, anvendelsen af illoyal praksis og manglen på tilstrækkeligt samarbejde om de grundlæggende undersøgelser af forskellige former for dumping.
Jeg er tilhænger af umiddelbar gennemførelse af Euro-Middelhavs-frihandelsområdet på grundlag af princippet om gensidighed. Jeg går ind for at yde tilstrækkelig EU-støtte til at styrke forskning og innovation, især i de mindre begunstigede områder i EU.
Fordele og ulemper - og jeg har ikke nævnt dem alle - er de helt store udfordringer i forholdet mellem EU og Kina og en udfordring generelt for verdenshandelen.
Jeg vil slutte af med at udtrykke min medfølelse med de pårørende til ofrene i London og understrege over for det britiske formandskab, at jeg tager stærkt afstand til hændelsen. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   - Hr. formand, kære hr. kommissær, ærede kolleger, der har været et presserende behov for handling efter de drastiske virkninger af den seneste liberalisering inden for tekstilsektoren fra den 1. januar 2005, og jeg glæder mig meget over de skridt, Kommissionen har taget. Det er yderst rosværdigt, at der hurtigt er blevet indledt forhandlinger og truffet foranstaltninger. Dog kunne disse foranstaltninger under alle omstændigheder være blevet iværksat mere intensivt og være kommet hurtigere.
I denne forbindelse vil jeg gerne fremhæve Europa-Parlamentets vigtige rolle. Netop på grund af vores tiltag har Kommissionen været endnu mere nødsaget til at træffe disse foranstaltninger. Det havde den måske kun gjort i mindre omfang, hvis den skulle have gjort det af sig selv. Den europæiske politik skal imidlertid reagere på disse udfordringer.
Her i Europa har vi en meget stor fordel, som består i, at forbrugerne - og det glæder mig - helt sikkert hører til de mest myndige i verden. Derfor bør de have mulighed for at træffe deres beslutninger om, hvad og hvordan de køber, på et langt bedre grundlag og lettere. Vi bør overveje, om vi ikke skal indføre en label, hvor der står baseret på visse meget strenge kriterier, der skal overholdes, hvis man vil kunne sætte denne label på. Et af de vigtigste kriterier er naturligvis, at de internationale arbejdsstandarder, de sociale standarder og miljøstandarderne skal overholdes, og at børnearbejde ikke er tilladt.
Skulle noget sådant lykkes, kunne vi også reagere på anden vis på denne udvikling og dermed gøre verden mere social og mere smuk.
Patrizia Toia (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, denne forhandling - hvor der desværre ikke er mange parlamentsmedlemmer til stede i salen - er efter min mening vigtig, eftersom den vedrører en af de mest betydningsfulde sektorer for den europæiske industri og således også for Europas økonomi og borgere.
Det er en sektor, som efterhånden har været i alvorlig krise i flere år, og denne krise er i dag blevet forværret efter indgåelsen af nye handelsaftaler og fjernelsen af en række toldbarrierer. Sektoren har dog i længere tid lidt under store vanskeligheder.
Det er en vigtig sektor målt ud fra omsætning, antal beskæftigede, dens fordeling på de forskellige europæiske lande og dens særlige koncentration i visse regioner. I nogle lokalområder er en krise i denne sektor derfor kort og godt ensbetydende med en krise i økonomien og produktionssystemet.
Som vi allerede har slået fast ved tidligere lejligheder, er også vi af den opfattelse, at Kommissionens indsats kom på et lidt sent tidspunkt, eftersom man allerede i et stykke tid med tallene i hånden havde gjort den opmærksom på, hvad der var ved at ske med importen og dens omfang.
På trods af denne kritik bifalder vi dog kommissær Mandelsons indsats, og vi opfordrer ham til ikke alene at holde øje med den indgåede aftale og dens gennemførelse, men også med det, der sker med andre produktkategorier. Spørgsmålet er nemlig ikke definitivt løst, og det, som vi har gjort for visse produktkategoriers vedkommende, og som på en vis måde har afhjulpet situationen, kunne blive nødvendigt i de kommende måneder for andre produkters vedkommende.
Nu må vi ikke spilde den tid, vi har vundet. Vi skal gøre brug af forslagene fra den højtstående gruppe, samarbejdet med de erhvervsdrivende og arbejdsmarkedets parter samt den igangværende dialog. Der skal træffes foranstaltninger, som fremmer sektorens omstrukturering og omlægning, så vi kan overvinde den dybt strukturelle krise. Her tænker jeg navnlig på beskæftigelse, erhvervsuddannelse, kreditstøtte og alle de former for innovation, som kan hjælpe en sektor, der er så vigtig sektor for Europa, med at blive ved med at være det.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der har hængt mørke skyer over tekstil- og beklædningssektorens fremtid, siden Europa og nationalstaterne blev underlagt Verdenshandelsorganisationens diktatur og blev slaver af det frie marked og af finansernes dominans over økonomi og politik. Derfor har Europa og nationalstaterne samtykket i globaliseringen, som også tit er blevet forherliget her i Parlamentet. Og derfor har de opgivet at beskytte industrien, produktionen og de nationale arbejdspladser.
Som det er nu, er udsigten til at eksportere mange europæiske varer og tjenesteydelser næsten blevet fjernet, fordi det er umuligt at konkurrere med de såkaldte "asiatiske tigre", når det gælder udviklingslandenes markeder. Hertil kommer, at vi på vores hjemmemarkeder er udsat for en konkurrence uden sidestykke, både på grund af importen af produkter fra de nævnte lande og på grund af den djævelske mekanisme, der gør det muligt for de europæiske producenter - som måske endda har modtaget offentlige midler til deres aktiviteter - at flytte produktionen og at importere og markedsføre produkterne i mærkernes oprindelseslande.
I lyset af de forfærdelige prognoser fra industriens foreninger og i betragtning af, at vi uden den nationale suverænitet, som det bureaukratiske Europa har frataget os, ikke kan tage initiativer i de enkelte medlemsstater, er det nødvendigt, at Kommissionen sørger for politikker og direktiver til støtte for de europæiske virksomheder og sektorens arbejdstagere, og at den hindrer markedsføringen i EU-landene af produkter fra de asiatiske tigre, som oversvømmer vores markeder. Der er i øvrigt tale om produkter, som fremstilles uden nogen garantier for forbrugerne, hvad produktionsprocesserne og de anvendte materialer angår, som ofte har en meget stor indvirkning på miljøet, og hvor man heller ikke respekterer de sociale garantier og arbejdstagernes værdighed, hvilket er helt i modstrid med Den Internationale Arbejdsorganisations bestemmelser.
Jean Louis Cottigny (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det, der sker i dag på tekstilområdet i handelen mellem Kina og Europa, er efter vores mening en forløber for, hvad der kommer til at ske på utallige områder i de kommende år. Vi er kun nået til første etape. Derfor vil de svar, vi giver i dag i denne sag, i morgen tjene andre industrisektorer. Vi kan ikke acceptere en deregulering af den internationale handel uden at bekymre os om de menneskelige, økonomiske og miljømæssige konsekvenser heraf. Det ser vi for tekstilområdet, hvor afskaffelsen af kvoterne blev dårligt modtaget, og hvor der har været utallige omstruktureringer af virksomhederne og ligefrem direkte lukninger i de regioner, hvor denne aktivitet stadig er meget nærværende. Vi oplever menneskelige dramaer med en vis form for magtesløshed.
Etableringen af sikkerhedsklausulerne, støtten til forskning og oplysning og bekæmpelsen af svig er gode løsninger, men vi kan ikke stoppe der. Fru Saïfi insisterer i stk. 18 og 24 i sin betænkning med rette på nødvendigheden af at bekæmpe enhver form for moderne slaveri og tvangsarbejde samt børneudnyttelse. Faktisk vil vores moderne økonomi, som bl.a. er baseret på respekt for menneskeværdigheden, aldrig kunne konkurrere med sådanne overgreb. Men fru Saïfis svar på, hvordan vi bekæmper disse plager, er utilstrækkelige, vi må ramme der, hvor det gør ondt.
Derfor har vi sammen med 50 af vores kolleger, som repræsenterer fire politiske grupper, stillet et ændringsforslag, som anmoder Kommissionen om at overveje etableringen af en etisk afgift på de produkter, hvis fremstilling vi kan bevise, er i uoverensstemmelse med alle regler for mennskeværdighed, og især med børneudnyttelse. Det er altafgørende, at en institution som vores tjener mere end en generation og tjener til at skabe håb.
Anne Laperrouze (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg hilser med tilfredshed resultaterne af Kommissionens forhandlinger med de kinesiske myndigheder, som giver de virksomheder, der er berørt af den massive stigning i importen, mulighed for at få udsættelse i denne yderst alvorlige krisesituation for tekstil- og beklædningssektoren. Det er nu nødvendigt at kontrollere iværksættelsen af sikkerhedsklausulerne og evaluere virkningerne af disse foranstaltninger.
Jeg vil gerne stille tre spørgsmål til kommissæren. Hvordan vil De svare på denne beslutning fra Europa-Parlamentet om fremtiden for tekstil- og beklædningssektoren? Hvordan vil De iværksætte alle henstillingerne fra den højtstående gruppe, som blev meget positivt modtaget i Parlamentet? Og hvad regner De med at gøre for at give virksomhederne adgang til markedet? Kunne EU f.eks. støtte nogle handelsstrategier, som er fælles for de små og mellemstore europæiske virksomheder, der ønsker at slå sig sammen i konsortier for at besejre nye markeder som f.eks. Kinas?
Andre kolleger har sagt det før mig: Den nuværende krisesituation i tekstilsektoren var forudsigelig, og der kan forudsiges kriser i andre industrisektorer i forbindelse med en globaliseret økonomi. Vi skal alle bruge vores opfindsomhed og udholdenhed for at redde tekstil-, beklædnings- og skindindustrien, for den lære, vi drager af denne krise, vil på sigt hjælpe os til at bevare og udvikle andre sektorer i den europæiske økonomi.
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, betænkningen om tekstil- og beklædningssektorens fremtid efter 2005 giver så afgjort et komplet billede af den nye økonomiske og handelsmæssige situation på verdensplan. Tekstil- og beklædningssektoren er en nøglesektor for EU, og derfor tilslutter jeg mig fru Saïfis kritik af, at de ansvarlige kommissærer ikke er til stede her i Parlamentet.
Denne sektor, der hovedsagelig består af små og mellemstore virksomheder, befinder sig i dag i meget store vanskeligheder på grund af de kinesiske produkter, som fremstilles og sælges meget billigt, og som har oversvømmet vores marked. Importen fra Kina er steget bekymrende meget, navnlig efter den endelige afskaffelse af importkvoter i januar 2005. Det lægger et hidtil uset pres på EU's tekstil- og beklædningssektor. Vores fabrikker bliver i stadig større grad nødt til at lukke, og tusinder af arbejdstagere står uden arbejde. I Italien har vi mistet 24.000 arbejdspladser i 2004 og over 66.000 arbejdspladser i de sidste tre år.
Det skal understreges, at dette problem også berører alle de udviklingslande, som eksporterede deres produkter til Europa, og som ikke er i stand til at konkurrere med Kina. Derfor er det ikke kun fabrikkerne i Europa, som lukker, men også fabrikkerne i Sri Lanka, Pakistan, Marokko og hele Middelhavsområdet.
Hvad kan vi gøre? På den internationale handelsscene er der dukket nye og aggressive op, navnlig Kina og Indien, og det gør det nødvendigt at tage EU's handelspolitiks traditionelle målsætninger op til fornyet overvejelse, eftersom disse målsætninger er kendetegnet af den størst mulige åbning af markederne for at fremme den europæiske industri på verdensplan. Den aktuelle situation og dens sandsynlige udvikling kræver dog en mere forsigtig indfaldsvinkel, hvor vi beskytter den europæiske industri mod unfair og ødelæggende konkurrence.
Det er tvingende nødvendigt, at vi træffer følgende foranstaltninger: Vi skal straks - sådan som kommissær Michel sagde her i Parlamentet i morges - vedtage forslaget til forordning om obligatorisk oprindelsesmærkning af produkter, der importeres i EU; vi skal fastlægge industripolitikker, der tager sigte på at støtte de sektorer, som er mest udsat for den internationale konkurrence, og det skal også ske ved hjælp af strukturfondene; vi skal styrke de handelsforsvarsinstrumenter, som de europæiske virksomheder har til rådighed, herunder antidumpingforanstaltninger - sådan som vi har gjort for læderskos vedkommende - og antisubsidieforanstaltninger samt beskyttelsesklausuler; vi skal gøre bekæmpelsen af forfalskning til en europæisk prioritet ved at støtte kommissær Frattinis initiativer; og vi skal styre Kommissionens valg i retning af bilaterale aftaler. Hvis Hongkong bliver en fiasko ligesom Cancún, bliver der ikke tid til at genoptage de multilaterale forhandlinger.
Til sidst vil jeg opfordre til, at holdningen til den nye politik for kemiske stoffer - Reach-direktivet - tages op til fornyet overvejelse, ikke mindst for at sikre de små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne. 
Anna Záborská (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne rette en varm tak til vores kollega, fru Saïfi, for hendes glimrende initiativ og hendes betænkning.
Jeg vil gerne understrege dette spørgsmåls betydning. Et europæisk fællesmarked har brug for fælles regler. De samme konkurrenceregler bør gælde for alle deltagerne på tekstilmarkedet i Europa. Det hører også med til respekten for konkurrencen. Kina repræsenterer de statsejede virksomheders ideologi. Ingen vil kunne acceptere, at der gives fordele til de kinesiske virksomheder. Vores nationale regeringer har ikke ret til at give fordele til de nationale virksomheder. Det ville Kommissionen straks nedlægge forbud imod. Men det ville være en fejltagelse, hvis vores nationale industrier ikke reagerede over for Kina. Derfor går jeg ind for anvendelsen af princippet om gensidig handel, som alle kan nyde godt af. Det er således af største vigtighed at sørge for en korrekt anvendelse af den højtstående gruppes anbefalinger og en korrekt gennemførelse af Shanghai-aftalerne. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, den nyligt indgåede aftale mellem EU og Kina er udtryk for en positiv udvikling, og vi skal anerkende kommissær Mandelsons store indsats i opnåelsen af det endelige resultat. Aftalen giver den europæiske tekstilindustri noget råderum, men endnu vigtigere giver aftalen mulighed for at træffe afgørende strategiske beslutninger - selv nu - om omgruppering og modernisering af tekstilsektoren i Europa.
I dag tvinger den internationale udvikling i forbindelse med konkurrence virksomhederne til at gøre store fremskridt inden for teknologisk udvikling, innovation, forskning, teknologi og livslang læring. Derfor skal EU udvikle strukturpolitikker og strukturfonde for tekstilindustrien, udvikle det syvende rammeprogram for forskning og udvikling, oprette et specifikt program for udviklingen af tekstil- og beklædningssektorerne, udvikle de institutionelle muligheder, som WTO tilbyder for at bekæmpe Kinas sociale og miljømæssige dumping, samt løse problemet med børnearbejde gennem specifikke beskyttelsesforanstaltninger i relation til handel, hvor det er nødvendigt, sikre og forsvare fri og lige adgang til tredjelandenes markeder og loyal konkurrence for europæiske produkter, beskytte forbrugernes rettigheder, bekæmpe piratvirksomhed og kopiering, beskytte de intellektuelle ejendomsrettigheder og tage initiativ til en ny integreret samarbejdsaftale med Kina til erstatning af samarbejdsaftalen fra 1985, som grundlæggende er overhalet af den internationale udvikling.
Jeg vil benytte mig af kommissær Michels tilstedeværelse i dag og slutte af med at sige, at Kommissionen også skal fremskynde undersøgelsen af den ukontrollerede import af sko fra Kina, som har skabt store problemer i europæiske lande som f.eks. Grækenland. 
Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne på Kommissionens og egne vegne give udtryk for vores dybe medfølelse med ofrene og ofrenes familier efter de grusomme og barbariske handlinger, der fandt sted i London. Jeg vil ligeledes gerne give udtryk for min fuldstændige solidaritet med de britiske myndigheder.
Mine damer og herrer, jeg kan konstatere, at når man ser bort fra et par uundgåelige og uden tvivl nødvendige kritiske bemærkninger, er den generelle tone i talerne relativt positiv over for Kommissionens indfaldsvinkel. Dette er allerede tilfældet i forslaget til beslutning, selv om nogle mener, at man kunne gå endnu længere, f.eks. når det gælder de sociale bestemmelser og beskyttelsen mod Kina eller den industrielle omstrukturering.
Jeg vil dog gerne vende tilbage til nogle af de bekymringer, der blev givet udtryk for. Aftalen med Kina bekymrer bl.a. hr. Silva Peneda, hr. Guerrero, hr. Caspary, hr. Allister og fru Martens. Jeg tror, at fru Martens brugte de rette ord i den forbindelse. Hun mener ligesom flertallet af dem, der følger med i disse spørgsmål, at aftalen med kineserne giver den europæiske industri mulighed for at trække vejret indtil 2008, og at denne aftale således er en god ting i sig selv. Jeg vil desuden gerne understrege, at denne aftale skal overholdes nøje, og at der bliver ført nøje regnskab med de importerede mængder inden for rammerne af egentlige selvbegrænsende kvoter.
Hvad angår de beskyttelsesklausuler, der tages højde for i akten om Kinas tiltrædelse af WTO, skal det pointeres, at EU formelt ikke har givet afkald på sådanne klausuler, men aftalen med kineserne er naturligvis global, og den tager netop sigte på at undgå en konfliktfyldt administration af sektoren som følge af de strenge foranstaltninger, som disse klausuler udgør. Klausulerne vil således kun blive anvendt, hvis det virkelig er berettiget, hvilket ikke forekommer mig at være tilfældet, eftersom aftalen med Kina dækker de mest følsomme varer, dvs. næsten halvdelen af den kinesiske tekstilsektor, der blev liberaliseret i januar 2005. Hr. Allister - som jeg kunne se generelt var positivt stillet over denne aftale - vil sikkert forstå, at de dermed fastlagte rammer for den kinesiske handel ikke længere nødvendiggør de antidumpingforanstaltninger, som han anbefalede.
Endelig kan jeg forsikre hr. Caspar for, at aftalen med Kina gør det muligt at stabilisere mængderne med en rimelig årlig forøgelsessats på 8-12 %. Den beskytter således de europæiske producenter, men gør også importørernes lagre stabile indtil 2008. I forbindelse med de igangværende forhandlinger med kineserne overvejes det at indføre fleksibilitetsklausuler for at lempe begrænsningerne lidt til gavn for importørerne.
Jeg vil gerne sige et par ord om respekten for de sociale bestemmelser i udviklingslandene. Som svar til hr. Silva Peneda vil jeg sige, at selv om EU og Kommissionen gør en aktiv indsats på området, bliver vi kritiseret af udviklingslandene, da de betragter vores krav som en form for skjult protektionisme. Tingene er således ikke altid så enkle, som de ser ud. Udviklingslandene udgør langt størstedelen af ILO's medlemmer og siger nej til en forbindelse mellem handel og sociale bestemmelser. Kommissionen giver dog ikke op, og den foreslår, at der i alle forhandlinger om frihandelspræferenceaftaler indføres en klausul om, at præferencen bortfalder, såfremt bestemmelserne ikke overholdes. Den går med andre ord frem på en positiv måde. F.eks. fulgte Rådet Kommissionens tankegang den 27. juni, da vi foreslog at give nye handelsindrømmelser til Sri Lanka, fordi landet netop havde ratificeret ILO's otte grundlæggende konventioner. Politikken er ret klar, nemlig at forbyde børnearbejde til gengæld for afskaffelsen af told på eksport til EU. Det gælder om at skabe en forbindelse mellem de multilaterale handelsforhandlinger og de sociale bestemmelser. Vi kan ikke sige noget om, hvad der bliver besluttet i Hongkong i december, men vi kan allerede nu understrege, at Kommissionen lægger meget stor vægt på denne forbindelse. Min kollega Peter Mandelson, der har handelen som ansvarsområde, ville sikkert have fortalt - hvis han havde haft mulighed for at være til stede her til morgen - at han den 26. maj i Torino gjorde sig til fortaler for en sådan forbindelse på et møde, der blev afholdt sammen med ILO. Både på dette område og på andre områder er det muligt at træffe mange konkrete foranstaltninger. F.eks. overvejer man alvorligt et partnerskab og en social dialog med Kina på tekstilområdet.
Jeg vil nu komme ind på EU's handelspolitiske prioriteringer, og her vil jeg bl.a. svare hr. Belder. I forslaget til beslutning står der implicit, at der kan gives prioritet til Euro-Middelhavs-området, navnlig i forhold til Asien. Kommissionen deler i høj grad dette synspunkt. At fremme handelen mellem Middelhavets to bredder burde bidrage til udviklingen i dette område og delvist løse de alvorlige problemer, som områdets nordlige og sydlige del er fælles om - f.eks. indvandringen - og som ikke blot omfatter tekstilproblemerne.
Der er andre prioriteringer, nemlig Afrika - og her henviser jeg til G8-mødet i dag i Skotland - de mindst udviklede lande og de fattige lande i Asien. Kommissionen er således enig med fru Saïfi på dette punkt, dvs. at vi skal bevare et vist antal komparative fordele for dem, som EU ønsker at privilegere. Derfor går den f.eks. meget stærkt ind for indførelsen af den oprindelseskumulation for Euro-Middelhavs-området, som Rådet sandsynligvis vedtager til efteråret. Jeg vil i øvrigt benytte lejligheden til at opfordre Parlamentet til at hjælpe Kommissionen med at lægge pres på Rådet, så vedtagelsen af de pågældende protokoller fremskyndes.
Endelig skal det med hensyn til handelspræferencer bemærkes, at EU fra i år har trukket størstedelen af sine handelspræferencer til Kina tilbage. Denne negative prioritering er helt i tråd med tankegangen i forslaget til beslutning.
Navnlig hr. Zingaretti nævnte handelsbeskyttelsesforanstaltningerne. Hvis tredjelandene støtter deres egen eksport, er der flere løsninger på dette. EU råder faktisk over et helt arsenal af løsninger. Der er antidumpingtold eller antisubsidieforanstaltninger. F.eks. indledte Kommissionen for en uge siden en antidumpingundersøgelse for visse typer kinesiske og indiske sko. Det har vi talt om, og her drejer det sig ikke om fromme ønsker. Jeg kan forsikre Dem for, at disse foranstaltninger tages meget seriøst af de to lande.
Når det gælder forfalskning, som bekymrer fru Muscardini - og Kommissionen deler denne bekymring - har EU gjort fremskridt. Siden juli 2004 gælder der en ny foranstaltning, som giver virksomhederne mulighed for at bede toldmyndighederne om at tilbageholde varer, der mistænkes for at være forfalskede. Der er tale om en harmoniseret fællesskabsprocedure, som er gratis og simpel, eftersom den også delvist er rettet mod de små tekstilvirksomheder, der -sådan som et af parlamentsmedlemmerne så rigtigt sagde - udgør 90% af sektoren. Men kræver en større effektivitet ikke en større integration af de europæiske toldmyndigheder? Der har eksisteret en EF-toldkodeks siden 1992, men den anvendes af 25 nationale toldmyndigheder, som det ofte er vanskeligt at koordinere. Svindlere er ofte dygtige til at udnytte denne situation. Der skal således stadig gøres meget op dette område.
Hvad angår den intellektuelle ejendomsret, som er et meget delikat spørgsmål i tekstilsektoren, er der sket en sand eksplosion i statistikkerne i de senere år.
Jeg vil gerne minde om, at Kinas tiltrædelse af WTO nu giver landet nogle forpligtelser, og det giver ligeledes EU større sanktionsmuligheder, hvis Kina ikke overholder sine forpligtelser som følge af tiltrædelsen. Derfor vil jeg sige til repræsentanterne for den europæiske venstrefløj, som ikke ønsker, at EU finansierer virksomhedsflytninger, at vi er helt enige. Det skal blot understreges, at der ikke er nogen klausul i den retning i nogen af handelspræferenceaftalerne. Jeg mener ikke, at vi bør foreslå eller sige ting, som ikke er rigtige.
Hr. Rull og også hr. Karim talte om den industrielle omstrukturering i tekstilsektoren. Jeg tror, at hr. Karim har ret, nemlig at den europæiske industri har ventet på et tvingende nødvendigt mirakel fra Kommissionens side lige siden starten af 2005 og liberaliseringen af den kinesiske tekstilsektor. Det er allerede blevet sagt, men jeg vil gerne understrege, at liberaliseringen blev besluttet for 10 år siden, dvs. i 1994. Nogle af medlemsstaterne har i øvrigt været i stand til at forberede sig på den. Krisen i tekstilsektoren er således ikke europæisk, men berører kun de medlemsstater, der er uforberedte.
Det skal også pointeres, at de industrielle omstruktureringsforanstaltninger for en stor dels vedkommende henhører under medlemsstaternes kompetence. Inden for sit eget kompetenceområde har Kommissionen foreslået, at en del af strukturfondene reserveres til sektorer under industriel omstilling som følge af krisesituationer, sådan som det netop er tilfældet med krisen i tekstilsektoren. Dette bliver i øjeblikket drøftet i Rådet.
I december 2004 bebudede Kommissionen - nærmere betegnet kommissær Potocnik - og Euratex (dvs. den europæiske beklædnings- og tekstilorganisation) et initiativ, som er kendt under betegnelsen "en europæisk platform for tekstilteknologi", og som bl.a. har til formål at fremme teknologisk innovation for at tilskynde til fremstillingen af flere kvalitetsprodukter i betragtning af den kinesiske konkurrence. Det er korrekt, at de sande ofre for tekstilsektorens liberalisering er de fattigste lande og de mindst udviklede lande, sådan som fru Lucas så rigtigt sagde. Og det er netop, fordi de fremstiller produkter med ringe teknologisk indhold, f.eks. bomulds-t-shirts. Europa har midlerne til at fremstille kvalitetsprodukter og specialisere sig inden for tekstilsektorerne. Her tænker jeg på stoffer med et meget stort teknologisk indhold, hvor den kinesiske konkurrence er mere begrænset. Det er naturligvis nødvendigt med en midlertidig beskyttelse, men er innovation ikke den egentlige løsning?
Jeg er ked af, at beslutningen ikke bliver vedtaget allerede i dag, for på Kommissionens vegne er jeg i stor udstrækning enig i den indfaldsvinkel, der foreslås i den. Jeg har et par bemærkninger mere. Hr. Leichtfried og fru Toia siger, at foranstaltningerne er fornuftige, men at Kommissionen kunne have reageret hurtigere. Kommissionen reagerede efter fem måneder, da den havde konstateret, at der rent faktisk var tale om en skadelig situation. Når det gælder kineserne, kan der ikke fastlægges kvoter uden videre.
Hr. Romagnoli, jeg vil gerne gentage, hvad jeg sagde lige før. Kan De fortælle, med hvilken præcis mekanisme Kommissionen opfordrer til virksomhedsflytninger? Det er ikke rigtigt, at den gør dette.
Fru Laperrouze bifalder aftalen, og jeg mener, at hun har ret. Hvad den højtstående gruppe angår, forelagde Kommissionen den højtstående gruppe en identikationsplan for handelsrestriktioner den 14. juni. Den blev forelagt af flere kommissærer, nemlig hr. Mandelson og hr. Verheugen, og fru Saïfi var i øvrigt til stede.
Med hensyn til hr. Tajanis tale, hvor han kom ind på oprindelsesmærkning, er Kommissionen ved at udarbejde et forslag til forordning for at gøre denne mærkning obligatorisk ved import. De skal dog vide, at medlemsstaterne er delt i dette spørgsmål, hvilket naturligvis gør det svært at nå videre på dette område.
Hvad angår gensidigheden, der blev nævnt i fru Lienemanns tale, er jeg enig, men det er noget, som skal drøftes i WTO.
Jeg vil slutte af med et par små bemærkninger, der ikke er helt irrelevante. En Airbus svarer til 20 millioner kinesiske skjorter. Det bør man lige tænke over, og man skal huske, at handelen ikke er unilateral. Handelen går i alle retninger, og hvis man fokuserer for meget på et produkt, kan man nogle gange miste meget på andre produkter. Det er værd at gentage.
Jeg vil også gerne komme med en kommentar til den meget ideologiske kritik af det liberale Europa, som man siger så meget dårligt om. Jeg vil blot minde om, at det var det liberale Europa, der gjorde freden mulig, og som sørgede for, at den velstand, der blev skabt, blev bedre fordelt, og den blev utvivlsomt bedre fordelt i Europa end nogen andre steder. Det kollektivistiske eller marxistiske Europa, som nogle tydeligvis savner, har efter min opfattelse absolut ikke nået de samme resultater som det såkaldte liberale Europa.
Når det gælder fagforeningsfriheden - som der blev talt om i samme åndedræt - er den sikret overalt i de liberale stater. Jeg har endnu ikke set, at den reelt er blevet sikret i de totalitære stater, heller ikke de venstreorienterede af slagsen. Det siger jeg simpelthen, fordi jeg selv er liberal, og fordi det er værd at gentage fra tid til anden. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i september.
Bogdan Golik (PSE ).
    -  I lyset af de indhug, som Kina har gjort på det europæiske marked, er betænkningen ikke omfattende nok og kommer derudover for sent. Fremtiden for 170.000 virksomheder og 2,5 millioner arbejdstagere i Europa er på spil ligesom et marked, der er 185 milliarder euro værd. Man behøver bare at se på USA for at finde et godt eksempel på, hvordan man ikke skal træffe beslutninger på dette område. Inden for to år efter ophævelsen af kvoterne i 2002 har Kina vundet en markedsandel på 65 % på det amerikanske marked. Det kinesiske problem er ikke kun import af billig beklædning, men også illoyal praksis, f.eks. statsstøtte, skattelempelser, fordeling af jord og støtte til energi og transport. Hvis vi ønsker at stoppe Kina og beholde vores arbejdspladser i Europa, skal vi indkalde til et møde i WTO for at drøfte foranstaltninger til forhindring af en enkelt leverandørs dominans på markedet. Samtidig skal vi indlede nødprocedurer i henhold til retningslinjerne for at iværksætte beskyttelsesklausulerne og oprette et nyt program for at sikre støtte til regioner, hvor sektorerne tilbyder arbejdspladser til arbejdstagere, der ellers ville være arbejdsløse, og for at sikre, at kvinder ikke tvinges til mindre attraktivt arbejde. Vi skal også støtte omstrukturering i henhold til de nye finansielle overslag og nye løsninger og gennemførelsen af forskningsresultater inden for sektoren for små og mellemstore virksomheder under det syvende rammeprogram. EU-politikkerne skal være rettet imod modernisering af industrien, ellers vil værktøjet til elektronisk indgivelse af forslag ikke være andet end en dødssejler. Regeringerne i de meget industrialiserede medlemsstater bør også fritages fra forbudet mod støtte, og der bør foretages en indvirkningsvurdering af Reach for at sikre, at programmet ikke virker hæmmende for den europæiske industris konkurrenceevne. Der bør etableres et konsolideret marked under Euro-Middelhavs-aftalerne og en lignende platform i de baltiske lande. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0195/2005) af Freitas for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger på landbrugsområdet til fordel for EU's fjernområder (KOM(2004)0687 - C6-0201/2004 - 2004/0247(CNS)).
Louis Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og navnlig ordføreren, hr. Freitas, samt medlemmerne af og ordførerne for Budgetudvalget, Udvalget om International Handel og Regionaludviklingsudvalget for alt det arbejde, de har udført i forbindelse med denne betænkning.
Rådet vedtog den 28. juni 2001 en reform af landbrugsstøtteordningen i EU's fjernområder. Disse foranstaltninger går tilbage til 1991 og 1992, og de har vist deres effektivitet, når det gælder om at fremme landbruget og disse områders forsyning med landbrugsprodukter. Forvaltningen af dem har dog givet en række problemer. De to dele af Posei-ordningen, som er de lokale producenters specifikke forsynings- og støtteordning, er kendetegnet ved deres ufleksible forvaltning. Hvad den specifikke forsyningsordning angår, skal Kommissionen lovgive om nogle undertiden beskedne variationer i de produktmængder, der skal leveres i fjernområderne. Det er ikke en effektiv forvaltningsramme. Støtteordningerne til den lokale produktion er spredt over 56 mikroforanstaltninger, som er fastlagt i Rådets forordninger. Det er ikke muligt at tilpasse disse foranstaltninger uden interinstitutionelle lovgivningsprocedurer, hvilket hindrer en hurtig indsats fra EU's side, når det gælder om at tilpasse støtteforanstaltningerne til de specifikke situationer.
Derfor foreslår Kommissionen, at vi ændrer vores filosofi for støtten til disse områder, og at der indføres en beslutningstagningsmetode, som involverer aktiv deltagelse. Det nye system muliggør ligeledes en hurtig tilpasning af foranstaltningerne, idet der tages hensyn til disse områders særpræg. I forslaget til forordning tages der højde for udarbejdelsen af et program for hvert fjernområde i de berørte medlemsstater. Disse programmer vil omfatte to sektioner, nemlig en sektion for den specifikke forsyningsordning for landbrugsprodukter - rå- og hjælpestoffer eller produkter, der er beregnet på forarbejdning - som er væsentlige til fødevareformål i det pågældende fjernområde, og en sektion for støtte til den lokale produktion.
Hvad finansieringen angår, ændrer forordningen ikke finansieringskilderne eller fællesskabsstøttens omfang. EU vil finansiere programmet under EUGFL's garantisektion med op til 100 % inden for et årligt loft, der fastsættes i Rådets forordning. En del af denne støtte vil obligatorisk være forbeholdt støtte til den lokale landbrugsproduktion. Beløbene beregnes ud fra gennemsnittet af de beløb, der blev brugt til finansieringen af den specifikke forsyningsordning i referenceperioden 2001-2003, og ud fra de udgiftslofter, der er gældende for støtten til den lokale produktion. En del af de subventionerede beløb bliver medtaget i de direkte betalinger under forordning 1782/2003. De hører med til de lofter, som er omhandlet i forordningens bilag 8.
Jeg vil nu komme ind på sukkerreformen og fjernområderne. Selv om de ikke er medtaget i Kommissionens forslag, vil jeg gerne fremsætte et par bemærkninger til reformen af sukkerordningen og fjernområderne. Kommissionen er helt klar over, at sukkerproduktionens karakteristika i EU's fjernområder adskiller sig betydeligt fra karakteristikaene i de andre områder. Derfor bør der gives finansiel støtte til denne sektor i form af subsidier til landmændene i fjernområderne.
Finansieringen af omstruktureringsordningen sikres ved at udtage et specifikt beløb fra alle de kvoter, der gælder for sødemidler. Sukkervirksomhederne i fjernområderne kommer ikke til at høre ind under denne ordning. Det vil ligestille disse områder med AVS-landene, hvad priserne angår. Det er en indfaldsvinkel, der efter Kommissionens mening er fornuftig.
Desuden vil de franske fjernområder - som var de eneste, der fik afsætningsstøtte - modtage et ekstra beløb på 15 millioner euro svarende til de nuværende afsætningsforanstaltninger for referenceperioden. De direkte betalinger til fjernområderne bliver medtaget i den fælles ramme for Posei-programmet, som vi drøfter nu, og som følge heraf hører de ikke med under den fælles betalingsordning. De franske og portugisiske fjernområder har ligesom de andre medlemsstater nydt godt af samme forhøjelse af beløbet på de direkte betalinger, der svarer til reduktionen i supplerende priser. Hvad de franske fjernområder angår, stiger beløbet fra 39 til 44 millioner euro, og for de portugisiske fjernområders vedkommende stiger beløbet til lidt over 1 million euro.
Jeg kommer nu til Kommissionens holdning til ændringsforslagene. I betragtning af det, jeg lige har sagt, kan Kommissionen godkende ændringsforslag 1, 8, 9, 18, 23, 24, 27, 28 og 32, og den kan delvist godkende ændringsforslag 35. Kommissionen ønsker ikke og er desværre ikke i stand til at godkende de andre ændringsforslag, der er stillet. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Øgrupperne Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer samt de franske oversøiske departementer udgør EU's såkaldte fjernområder, regioner i den yderste periferi, der er kendetegnet ved fjern beliggenhed, status som øsamfund, lille areal, vanskelige topografiske og klimatiske forhold samt økonomisk afhængighed af nogle få produkter. Dette begreb blev indført i EU's primære lovgivning i form af EF-traktatens artikel 299, stk. 2, der udgør retsgrundlaget for, at Rådet på forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet kan vedtage særlige foranstaltninger, der finder anvendelse på disse regioner i den yderste periferi.
Som Kommissæren nævnte, har fjernområderne været genstand for særlige programmer, som stammer tilbage fra 1991 og 1992, for at råde bod på de omtalte forhold. Disse programmer har omfattet to typer foranstaltninger: dels en særlig forsyningsordning som støtte til regionernes forsyning med landbrugsprodukter til levnedsmidler og dyrefoder, til forarbejdning i den lokale industri og som rå- og hjælpestoffer, dels støtte til den lokale produktion. Virkningen af disse foranstaltninger har været stor og har haft positiv indflydelse på udviklingen af fjernområdernes økonomi. Imidlertid har de erfaringer, der er indhøstet i årenes løb, vist, at der er behov for at indføre større fleksibilitet i forvaltningen af disse to ordninger.
Det foreliggende forslag fastholder de hidtidige programmer, men ændrer ganske ordningen, således at den letter forvaltningen af programmerne og flytter beslutningsprocessen tættere på de nærmest berørte, nemlig fjernområderne, samtidig med at den opretholder det hidtidige støtteniveau. Kommissionens hensigt om at decentralisere beslutningstagningen og forenkle forvaltningsbestemmelserne er meget positiv, da formålet er at inddrage flere i beslutningsprocessen og give mulighed for hurtige ændringer af foranstaltningerne for at tage højde for disse områders særlige situation. Selv om jeg tilslutter mig de fleste af Kommissionens forslag, mener jeg, at de på visse punkter bør forbedres, hvorfor jeg har stillet nogle ændringsforslag, der er blevet vedtaget og indgår i min betænkning.
For det første mener jeg, at muligheden for at eksportere eller genudføre forarbejdede produkter, som er blevet indført under den særlige forsyningsordning, ikke bør begrænses, eftersom der ikke findes eksportrestitutioner. Det skyldes, at produktionens og markedets størrelse i fjernområderne ofte i sig selv ikke kan sikre de lokale forarbejdningsindustriers overleven, der er vigtig for bevarelse af visse landbrugskulturer og for at muliggøre en vis grad af diversifikation. Derfor har disse industrier i visse tilfælde brug for at supplere deres forsyninger ved at skaffe råvarer udefra og ved at eksportere eller udføre deres produkter for at sikre deres overleven. Idet jeg udtrykker min tilfredshed med de foranstaltninger, som Kommissionen tilsigter for fjernområderne i forslaget til reform af den fælles markedsordning for sukker, må jeg dog sige, at de ikke løser et specifikt spørgsmål i forbindelse med roeproduktionen på Azorerne, hvor virksomheden SINAGA hverken med den gældende forordning eller med Kommissionens forslag vil kunne overleve.
For det andet mener jeg, at det i betragtning af de frister, der i forslaget til forordning er fastsat for forelæggelse af programmerne og deres godkendelse, er nødvendigt at gøre den planlagte dato for forordningens anvendelse mere fleksibel, så den situation ikke opstår, at den nuværende forordning ophører, før de programmer, der følger af den nye lovgivning, kan sættes i gang.
For det tredje finder jeg det også vigtigt, at det bliver muligt at indføre undtagelser for fjernområderne, hvad angår programmerne til udvikling af landdistrikter, da der må tages hensyn til fjernområdernes særlige forhold, hvilket også vil være i forlængelse af den nugældende ordning.
For det fjerde mener jeg, hvad angår finansieringslofterne, at perioden 2001-2003 ikke bør tages som udgangspunkt for at fastsætte beløbet til forsyningsordningen, fordi det ikke tager hensyn til virkningen af de ændringer i ordningen, der blev indført med reformen i 2001. Ud over det, som jeg allerede har nævnt, foreslår jeg derfor i min betænkning, at beregningen af finansieringslofterne også tager hensyn til de beløb, der er ydet afgiftsfritagelse for i den særlige forsyningsordning. En sådan tilgang er mere retfærdig for fjernområderne og puster heller ikke de til disse regioner aktuelt bevilgede støttebeløb op.
Til slut vil jeg gerne takke mine kolleger i Landbrugsudvalget for den støtte, de har givet mig, og ikke mindst medlemmerne fra fjernområderne for den store indsats, som de har ydet i denne sag. Jeg vil også gerne takke de lokale politikere og repræsentanterne for socioøkonomiske sektorer i disse regioner for deres engagement og støtte, da jeg udarbejdede min betænkning.
Denne betænkning, hr. kommissær, er blevet enstemmigt vedtaget i Landbrugsudvalget. Jeg tillader mig at henlede Deres opmærksomhed herpå, men også på Europa-Parlamentets endelige stillingtagen i denne sag, således som den vil komme til udtryk ved afstemningen. Jeg håber, at Kommissionen forstår, hvor overordentlig stor betydning disse spørgsmål har for fjernområderne, hvorfor jeg selvfølgelig også beder medlemmerne om at stemme for betænkningen. 
Paulo Casaca (PSE ),
   Jeg vil gerne takke ordføreren og alle kollegerne (og det var mange) fra fjernområderne og andre steder, der har bistået ved udarbejdelsen af denne udtalelse.
Til Kommissionen vil jeg gerne sige, at vi jo over de seneste år allerede har nået mange positive resultater ved forbedringer af forordningen på punkter som f.eks. den aromatiske vin kendt som og de særlige mælkekvoter for Azorerne, som det også er lykkedes for os at hindre den portugisiske regering i at overflytte til fastlandet. Vi ser også begyndelsen på en forståelse i et yderst vanskeligt spørgsmål, som ordføreren har været inde på, nemlig raffineringen af roe- og rørsukkeret på Azorerne.
Jeg vil dog gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på det problematiske i artikel 4's forbud mod det, der i visse sprogversioner hedder "forarbejde produkter", i andre "produkter, der indeholder produkter importeret under denne ordning". Det er et spørgsmål, der har fået en særdeles dårlig behandling i Kommissionens forslag; det er ekstremt teknisk, men har overordentlig stor betydning.
Jeg vil derfor gerne opfordre Kommissionen til at gøre det, som den har gjort på andre områder, og se ganske nøje på denne problematik, høre, hvad vi har at sige om det, og undersøge, hvad den i praksis indebærer i fjernområderne. Hvis Kommissionen gør det, kan vi også nå et positivt resultat her.
Som afslutning vil jeg gerne rette en særlig tak til kollegerne i Budgetudvalget, der har støttet en meget vigtig styrkelse af dette program på en måde, som Budgetudvalget ikke altid er villig til, men som viser, at udvalget er meget opmærksomt på fjernområdernes særlige forhold. Jeg takker derfor alle. Lad os håbe, at de sidste problemer også kan blive klaret. 

Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   Jeg vil gerne først takke ordføreren, Duarte Freitas, for hans glimrende betænkning og ganske særligt for hans engagement og imødekommenhed over for ændringer og forslag fra andre - alle - udvalg, herunder fra Regionaludviklingsudvalget, hvor jeg har været ordfører. Jeg vil også gerne takke ham for den måde, hvorpå han har modtaget forslagene fra fjernområdernes medlemmer, der har ydet en stor indsats for at bidrage til løsningen af disse spørgsmål, der berører alle.
Selv om Kommissionen har udarbejdet et godt forslag til forordning, har der været grund til at foreslå ændringer for at sikre, at dette instrument, som har bidraget ganske væsentligt til regionernes udvikling for borgerne og virksomhederne, særlig agrolevnedsmiddelindustrierne, fortsat kan virke effektivt. Blandt de idéer og ændringer, som vi har foreslået, skal jeg blot nævne de vigtigste. Det første punkt er de årlige beløb til finansiering af støtteforanstaltninger til fjernområdernes landbrug, Vi deler ordførerens opfattelse af, at den beregning for 2001-2003, som Kommissionens forslag indeholder, ikke synes rimelig, eftersom 2001 var et overgangsår, hvor reformen af Posei-landbrugsordningerne blev gennemført, men hvis virkning først slog igennem i 2002. Vi foreslår derfor en treårsperiode mellem 2001 og 2004 som mere rimelig.
Det andet punkt angår afgiftsfritagelse. Det går ikke, at Kommissionens forslag ignorerer den store betydning, som dette har for fjernområderne, og vi foreslår derfor, at der tages hensyn til de ydede beløb i den treårsperiode, der bliver udgangspunkt for fastsættelsen af det fremtidige loft.
Det tredje punkt vedrører eksport. Vi er - også for at det, som Kommissionen siger i sin begrundelse, kan blive til virkelighed - enige i, at der bør oprettes et regionalt integrationsområde, at regionernes landdistrikter bør støttes, og at der derfor skal skabes muligheder for eksport til tredjelande, nabolande selvfølgelig, eller til den øvrige del af Fællesskabet af produkter, der er forarbejdet eller importeret inden for rammerne af den særlige forsyningsordning. Det vil medvirke til at løse problemer for flere agrolevnedsmiddelindustrier i alle regionerne og ikke mindst for Azorernes roesukkerfremstilling, som det er blevet nævnt.
Med hensyn til disse vigtige punkter håber jeg meget, at Kommissionen vil tage hensyn til både den holdning, som medlemmerne her udtrykker, og til Parlamentets endelige beslutning. 
Sérgio Marques,
   Jeg vil gerne allerførst takke Duarte Freitas for hans fremragende betænkning om forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger på landbrugsområdet til fordel for EU's fjernområder.
Jeg deler og støtter ordførerens holdninger, navnlig med hensyn til en mere fleksibel forvaltning af landbrugsstøtteordningerne i fjernområderne, hvor der især sigtes på at inddrage flere i beslutningsprocessen, decentralisere denne og give mulighed for hurtige ændringer af de gældende foranstaltninger, når det skønnes nødvendigt.
Det er med udgangspunkt i denne tankegang, at medlemsstaterne herefter skal forelægge Kommissionen et program for hvert fjernområde i relation til Posei-landbrugsprogrammernes to dele, den særlige forsyningsordning og ordningen med støtte til den lokale produktion. Det enkelte program, som skal omfatte en beskrivelse af landbrugets aktuelle situation og dets svagheder og potentiale samt en beskrivelse af den foreslåede strategi, dens mål og midler, de beregnede virkninger og en tidsplan, skal gøre det muligt for fjernområderne at udforme deres udviklingsstrategi for landbruget efter deres særlige behov. På den måde kan man endelig imødegå den status som øsamfund i dobbelt forstand, som producenterne og operatørerne mærker på nogle af øerne i visse fjernområder.
Jeg vil også gerne fremhæve ordførerens forslag om en effektiv politik til fordel for de små og mellemstore virksomheder inden for fjernområdernes landbrugsfødevareindustri, da en sådan foranstaltning har positive virkninger ikke blot for landbruget, men også for beskæftigelse og handel.
Inden jeg slutter, vil jeg også gerne nævne et godt eksempel på virkeliggørelse af fjernområdeprincippet, som det er forankret i traktatens artikel 299, stk. 2. Inden for landbrugs- og forsyningspolitikken gives der særbehandling ud fra fjernområdernes meget specielle vilkår, en særbehandling, der er blevet forbedret og udbygget i lyset af de erfaringer, der er gjort med gennemførelsen af Posei-programmerne. Det er et eksempel til efterfølgelse, når EU's øvrige fælles politikker skal tilpasses fjernområdernes særlige forhold. 
Joel Hasse Ferreira,
   Min kammerat og ven, hr. Capoulas Santos, og jeg retter først en hjertelig hilsen til formanden og alle Parlamentets medlemmer.
På grund af fjernområdernes særlige forhold - fjern beliggenhed, status som øsamfund, lille areal, vanskelige topografiske og klimatiske forhold samt økonomisk afhængighed af nogle få produkter - hvis samvirkende begrænsninger alvorligt hæmmer deres udvikling, nyder disse regioner med rette en særlig beskyttelse i medfør af traktatens artikel 299. Det bør have højeste prioritet, at denne beskyttelse, der er resultatet af flere beslutninger i Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd i Sevilla, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget og af konklusionerne i den tredje rapport om økonomisk og social samhørighed, bliver til virkelighed i fuldt omfang.
Kommissionen har til det formål udsendt meddelelsen om et styrket partnerskab for regionerne i EU's yderste periferi, der sigter på at udforme en strategi for fjernområderne, benævnt "et styrket partnerskab", som fortjener vores støtte. Betænkningen indgår i gennemførelsen af denne strategi og drejer sig specifikt om forslaget til forordning om særlige foranstaltninger på landbrugsområdet til fordel for fjernområderne. Landbruget er af største betydning for disse regioner, og betænkningen er her udtryk for et kvalitativt fremskridt, der ligeledes bør støttes.
Kommissionens initiativ kan og bør dog forbedres en hel del, og dertil kan Duarte Freitas' betænkning medvirke i ikke ubetydelig grad. Jeg vil gerne takke ham for hans engagement og positive holdning under arbejdet med betænkningen, ligesom jeg selvfølgelig også gerne vil takke alle de medlemmer, der aktivt har samarbejdet og ydet relevante bidrag til at finde de bedste løsninger på de konkrete problemer, som de enkelte fjernområder har. Det gælder særlig ordførerne for udtalelsen fra Budgetudvalget, Paulo Casaca, fra Regionaludviklingsudvalget, Manuel Jardim Fernandes, og fra Udvalget om International Handel, Francisco Assis.
Det foreliggende forslag til forordning indebærer ikke nogen ændring i finansieringskilderne eller støtteintensiteten, men det gør det muligt at indføre større fleksibilitet i gennemførelsen af de forskellige foranstaltninger og en bedre tilpasning til den enkelte regions særlige forhold sammen med en styrket deltagelse i beslutningstagningen, til hvilket De Europæiske Socialdemokraters Gruppe kan give deres helhjertede støtte.
Kommissionens forslag lider dog af mangler og huller på adskillige punkter. Vi har nu mulighed for at udbedre dem takket være den brede enighed, der har samlet sig om de forslag, som Landbrugsudvalget har vedtaget, og om de udtalelser, som de øvrige udvalg har vedtaget. Det er således mere end velbegrundet at rette en appel til medlemmerne fra alle Parlamentets grupper om gennem deres stemmeafgivning om de forskellige relevante ændringsforslag at give udtryk for deres solidaritet med nogle af de regioner, der har de største problemer i EU, som vi jo ønsker kendetegnet ved økonomisk og social samhørighed.
Vi er overbevist om, at Europa-Parlamentet ligesom Kommissionen - som vi også appellerer til om at imødekomme vores meget relevante forslag - vil vide at imødekomme de legitime forventninger, som fjernområdernes befolkninger og myndigheder nærer. I dag har vi set en vis åbning fra kommissær Michel; vi får se, om den bliver støre i fremtiden.
Kun på den måde kan de klare og objektive mål, der opstilles i begrundelsen til forslaget til Rådets forordning, og som vi ganske tilslutter os, blive bedre og hurtigere indfriet. Det er bydende nødvendigt at arbejde for øget økonomisk, social og regional samhørighed i Europa. 
Willem Schuth,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne indlede med at lykønske hr. Freitas med hans afbalancerede betænkning. I sammenligning med de øvrige EU-regioner hersker der geografisk, klimatisk og økonomisk set vanskelige forhold i regionerne i den yderste periferi. EU har anerkendt den særlige situation i disse områder og også nævnt dem i EF-traktatens artikel 299, stk. 2. Derfor skal Unionen sørge for, at de afsides beliggende områder i EU inddrages i Unionens udvikling.
Landbruget danner et vigtigt grundlag for nationaløkonomierne i regionerne i den yderste periferi. Jeg bifalder derfor Kommissionens forslag om en rådsforordning om særlige landbrugsforanstaltninger i disse områder. Sådanne foranstaltninger har hidtil indgået i diverse programmer, der går tilbage til 1991. De er p.t. uundværlige for udviklingen af regionerne i EU's yderste periferi. De sikrer nemlig på den ene side, at områderne forsynes med de livsnødvendige landbrugsprodukter, og på den anden side fremmer de produktionen, markedsføringen og forarbejdningen af disse produkter på stedet.
Kommissionens forslag betyder med den kommende gennemførelse af landbrugsforanstaltningerne øget fleksibilitet for de ultraperifere områder i Unionen i form af en decentralisering og en forenkling af de forvaltningsmæssige instrumenter. Det glæder jeg mig meget over. Den bedste løsning på problemer findes efter min mening som regel det sted, hvor de særlige forhold i den pågældende region er bedst kendte, og det er på stedet. Kun på denne måde kan vi styrke konkurrenceevnen for regionerne i den yderste periferi varigt, så de kan indhente det forsømte og rykke nærmere på resten af Unionen. For en endegyldig ophævelse af reglerne for det indre marked eller permanente privilegier i form af strukturfondsmidler kan ikke udgøre nogen langsigtet, bæredygtig løsning.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
    -  Hr. formand, jeg taler som repræsentant for en ny medlemsstat, hvor landbrugssektoren er mange borgeres eksistensgrundlag, og hvor manglen på tilstrækkelig støtte til landmændene har haft store konsekvenser. Det glæder mig derfor meget at se iværksættelsen af dette EU-initiativ, som har til formål at støtte landbruget i områder, der geografisk ligger i EU's yderste periferi, og som kun har begrænset adgang til det europæiske marked.
De mest interessante aspekter af betænkningen er formentlig sikringen af, at afgrøder, der traditionelt dyrkes i et bestemt område, og som er karakteristiske for området, fortsat skal dyrkes og eksporteres i hele EU. EU skal yde særlig støtte til lokale og ikke-industrielle fremstillingsprocesser, idet produkter, der indgår i sådanne processer, har bedre smag og duft. Som jeg opfatter det, vil eksport til de nærliggende tredjelande også være en måde, hvorpå vi kan yde den relevante støtte til fjernområderne. Det vil være værd at overveje for alle EU-medlemsstater, herunder de nye medlemsstater, der har langvarige og nære bånd til deres naboer, som ikke er EU-medlemsstater.
Disse beskyttelsesforanstaltninger vil kunne løse problemerne i de fattige østlige regioner i EU, der omfatter Polen og andre steder, og som deler grænser med Belarus, Rusland og Ukraine. Medlemsstaternes økonomier har lidt som resultat af de begrænsninger, der er pålagt handelen med disse lande. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, selv om Posei-programmets effektivitet er bevist og anerkendt af Kommissionen, var den kun to år efter gennemførelsen af den sidste reform af den opfattelse, at det var nødvendigt at ændre betingelserne for forvaltningen af den specifikke forsyningsordning og støtten til den lokale produktion i fjernområderne.
Kommissionen har dog lovet, at den foreslåede reform hverken går ud over foranstaltningernes hensigtsmæssighed eller virkning, og at den ikke berører hverken finansieringskilderne eller fællesskabsstøttens niveau. Nogle af de betingelser, der er taget højde for i forslaget til forordning, gør imidlertid evalueringsprocedurerne, planlægningen, overvågningen og kontrollen mere kompleks for støttemodtagerne, end det er tilfældet med de nuværende rammer.
Desuden vil den budgetramme, der er foreslået for den specifikke forsyningsordning, og som er beregnet ud fra nogle alt for stive historiske referencer, i virkeligheden begrænser fællesskabsstøttens niveau i modsætning til det, som Kommissionen har lovet, og risikerer at bremse udviklingen i de pågældende sektorer. Hvis Poseidom ikke var genstand for nogen ændringer indtil udgangen af 2006, ville den specifikke forsyningsordning til gengæld følge sin nuværende udviklingsrytme, dvs. stige væsentligt.
Alle er i dag enige om, at det ville være umuligt for diversificeringssektorerne i de oversøiske departementer at udvikle sig uden Poseidom. At fastlægge andre retningslinjer i dag ville svare til at sige, at hele den indsats, der er blevet gjort hidtil - både af EU og af de lokale landmænd - har været forgæves. I hr. Freitas' glimrende betænkning når man et fornuftigt kompromis mellem en behovet for en reform og fastholdelsen af et system, som støtter bæredygtigt landbrug i små bedrifter i fjernområderne.
Jeg håber ærligt talt, at Kommissionen og ikke mindst Rådet i høj grad lader sig inspirere af Parlamentets udtalelse, så vi undgår, at der på nogen måde sættes spørgsmålstegn ved de nuværende støtteforanstaltninger.
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, før det første vil jeg gerne takke hr. Freitas for hans fremragende indsats som ordfører. Jeg vil også gerne takke Kommissionen for dens indsats til fordel for EU's fjernområder.
Jeg synes, at hr. Michel har udtrykt det meget klart. Det drejer sig om en succeshistorie, for i de sidste 14 eller 15 år har fjernområderne modtaget særbehandling med disse programmer - Poseidon, Poseima og Poseican - der har gjort det muligt for 4 millioner borgere, der bor på nogle øer rundt omkring i verden - i Atlanterhavet, i Caribien og i Det Indiske Ocean - at få nogle værdige levevilkår, der er forenelige med deres behov, og at nogle regioner, der tidligere eksporterede indbyggere, nu fastholder dem, og endda i nogle tilfælde importerer dem. Dvs., at der er sket en åbenlys forbedring af levevilkårene i disse regioner.
Og det er sket ved hjælp af en meget fornuftig procedure, der består i på den ene side at tillade, at landbrugsoverskud fra resten af EU's territorium kan komme ind på vores territorium, og også gør det muligt for andre dele af verden at importere produkter, og på den anden side, at det hindres, at disse importer, der er nødvendige for at opretholde levevilkårene, ikke gør en ende på landbruget og andre elementer i den lokale økonomi.
Kommissionens forslag har til formål at gøre det system, vi havde, mere smidigt. Som kommissæren nævnte, var det nødvendigt at vedtage 56 mikroforanstaltninger, der reelt ikke var i tråd med størrelsen af denne type organisationer. De ændringsforslag, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter stiller, har til formål at smidiggøre mekanismen, og de bør også modtages positivt.
Jeg vil gerne understrege - måske for dem, der ikke er bekendt med situationen - at det, der retfærdiggør denne særbehandling og denne fleksibilitet for fjernområderne, er deres helt manglende evne til at konkurrere på EU's markeder, dvs., at støtten til landmændene på De Kanariske Øer, La Reunion, Madeira eller Azorerne på ingen måde vil skade resten af EU, eftersom konkurrencevilkårene er de samme. Jeg tror tværtimod, at de vil medvirke til udvikling af økonomien i resten af EU, da vi får nogle markeder med en vis købekraft, hvilket er til gavn for EU som helhed.
Jeg håber derfor, at Parlamentet bakker massivt op om Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikters betænkning, og at disse foranstaltninger bliver ved med at fungere til fordel for vores og resten af EU's territorium.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne indlede med at rette en hjertelig tak til ordføreren for hans arbejde. Det er nødvendigt at træffe særlige foranstaltninger inden for alle EU's politikområder. Dette gælder naturligvis også - og især - for landbruget, særligt i EU's regioner i den yderste periferi.
Jeg kommer selv fra en region, der i årtier har ligget i yderkanten af det vestlige Europa og i yderkanten af den frie verden. Mit hjemland, skovområdet, har til dels måttet kæmpe med lignende problemer: en vanskelig topografi, vanskelige klimaforhold, få ressourcer, et lille regionalt afsætningsmarked og få arbejdspladser. Takket være EU-støtteprogrammer er det lykkedes EU - sammen med medlemsstaten - at opbygge et innovativt og selvstændigt landbrug og skabe arbejdspladser.
Et af EU's grundlæggende principper er solidaritet. Der er desværre mange statschefer, der ikke ser det så klart, særlig hvad angår den fælles landbrugspolitik. Et produktivt landbrug skal være muligt i alle områder af Unionen, sådan som det også blev besluttet i sin tid på rådsmøderne i Bruxelles og Luxembourg.
Endelig bidrager landbruget netop i regioner med en vanskelig geografisk placering ofte til beskæftigelse og velstand for beboerne. Derudover giver de pågældende støtteforanstaltninger vores model for et multifunktionelt, bæredygtigt landbrug i alle dele af EU, der ligger langt fra kontinentet, mulighed for at foregå med et godt eksempel.
I mange af de pågældende regioners nabolande - her tænker jeg især på Sydamerika - er man i gang med at opbygge en landbrugsindustri som den i USA. Her har vi mulighed for at skabe en bæredygtig økonomi på andre måder, og det de rigtige måder både økonomisk og økologisk og socialt set.
Fernando Fernández Martín (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i dag diskuterer vi en forordning, der vil gå upåagtet hen blandt de alvorlige problemer, der i dag bekymrer os i EU, men som er af essentiel betydning for landbrugssektoren i fjernområderne, og som i mange tilfælde er et spørgsmål om overlevelse.
Jeg vil især fremhæve to aspekter ved det forslag, vi diskuterer. For det første bevarelsen af finansieringsoversigten, der blev vedtaget ved den seneste reform i 2001, hvilket på grund af den nuværende situation er ikke så lidt endda, og for det andet decentraliseringen af forvaltningen, der giver de regionale myndigheder beføjelse til at indføre den nødvendige fleksibilitet i overenstemmelse med landbrugssektorernes behov på et givet tidspunkt. Dvs., at der ikke er planer om at indføre ændringer i støttens omfang, men derimod om at få et mere fleksibelt forvaltningsinstrument, som Duarte Freitas påpeger i sine ændringsforslag 4 og 21.
Formålet med ordførerens ændringsforslag 27 er at sikre juridisk dækning for importen af C-sukker i nogle fjernområder, især på Azorerne, De Kanariske Øer og Madeira. Spørgsmålet er ikke problemfrit, men jeg håber, at Kommissionen vil se nærmere på det og tage hensyn til det for at finde den mest passende løsning.
Kommissær Michel kom i sit indlæg med en tvetydig politisk korrekt henvisning til forvaltningen af den særlige forsyningsordning på øerne - jeg tænker især på De Kanariske Øer.
Tro mig, hr. Michel, indbyggerne på De Kanariske Øer så meget gerne, at såvel de lokale myndigheder som Kommissionens tjenestegrene sikrede den størst mulige gennemsigtighed i den særlige forsyningsordning for øerne.
Louis Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg takker Dem for Deres bidrag til debatten. Tillad mig at svare på de vigtige spørgsmål, der blev rejst. Først vil jeg gerne slå fast, at hovedmålsætningen med denne grundlæggende ændring er at give medlemsstaterne en større fleksibilitet, så de bedre kan tage hensyn til fjernområdernes behov.
Hvad referenceperioden angår - og her vil jeg henvise til hr. Freitas' og hr. Fernandes' taler - beder nogle af Dem om en fleksibel periode for beregningen af de finansielle lofter, der gælder for den specifikke forsyningsordning. Jeg mener at kunne sige, at Kommissionen har gjort en betydelig indsats for at sikre, at den nye støtteordning kommer fjernområderne til gavn. Hvis vi fastholder de foreslåede referenceperioder, er der ingen tvivl om, at det ville føre til en betydelig stigning i udgifterne.
Forslaget udgør en pakke. Man kan ikke tage de fordelagtige bestemmelser ud og så bede om en fornyet behandling af dem, man betragter som mindre gode. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på dette aspekt i mit svar. Finansieringsrammerne er beregnet ud fra et grundlag, som er gunstigt for disse områder, eftersom der navnlig er taget højde for lofterne for støtte til den lokale produktion og ikke for de historiske tal. Kommissionen er ikke villig til at ændre sit forslag med hensyn til disse finansielle lofter.
Hvad angår den specifikke forsyningsordnings begrænsning til landbrugsprodukter - et punkt, som både hr. Freitas og hr. Casaca var inde på - ønsker Kommissionen ligeledes at sørge for nogle klarere rammer for Posei-foranstaltningerne. Derfor omfatter den nye ordning udelukkende de landbrugsprodukter, som er nævnt i traktatens bilag I. Vi er nødt til at bringe de utilfredsstillende situationer fra tidligere til ophør, når det gælder Posei-foranstaltningernes forvaltning. Kommissionen foreslår overgangsperioder, som burde gøre det muligt for de forskellige sektorer at tilpasse sig til den nye situation.
Man nævnte ligeledes Azorerne og Sinaga-sagen. Dette spørgsmål, der blev rejst af hr. Freitas og hr. Fernandes, vedrører de problemer, der er specifikke for Azorerne, navnlig Sinaga-sukkerraffinaderiet. Rådets forslag til forordning indeholder ingen nye bestemmelser om eksport og forsendelse af de produkter, der har nydt godt af den specifikke forsyningsordning.
Kommissionen har siden 1992 anvendt de samme kriterier for alle fjernområder, dvs. gennemsnittet af handelsstrømmene i perioden 1989-1991. Denne indfaldsvinkel blev bekræftet af De Europæiske Fællesskabers Domstol i Sinaga-sagen, hvilket bør pointeres.
Muligheden for finansiel støtte til sukkerproduktionen på Azorerne er blevet betydeligt forbedret i Rådets forslag til forordning. I forslaget tages der højde for en finansieringsramme, som - når det gælder støtten til den lokale produktion - er beregnet ud fra sukkerproduktionens udviklingspotentialeandel inden for rammerne af produktionskvoterne, nemlig næsten 4 millioner euro om året, i stedet for den nuværende reelle produktion på 400 millioner euro om året. På baggrund af denne omfattende finansieringsramme og i forbindelse med den store fleksibilitetsmargen, som medlemsstaterne får i valget af de sektorer, der skal støttes, er det op til de nationale myndigheder at beslutte at øge støtten til sukkerproduktionen og specifikke sukkerraffinaderier, hvis de ønsker det, efter at der er foretaget en høring af alle berørte parter.
Kommissionen er overbevist om, at de nye bestemmelser vil forbedre overvågningen af disse ordninger, hvilket først og fremmest netop er i fjernområdernes interesse.
Paulo Casaca (PSE ).
   - Det er blot for at oplyse kommissær Louis Michel om, at han tager fuldstændig fejl angående EF-Domstolens afgørelse, som blev meddelt det portugisiske retsvæsen. Det skal være mig en glæde at sørge for, at han gøres bekendt med den portugisiske højesterets afgørelse, der siger lige præcis det modsatte af det, som Kommissionen bliver ved med at hævde. Det virker, som om Kommissionen ikke kender den retlige begrundelse, der er fuldstændig klar og utvetydig. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Kommissionen agter at ændre forordning 1453/2001 for at gennemføre reformprincipperne på de særlige landbrugsstøtteordninger for EU's fjernområder.
Jeg støtter den foreslåede decentralisering, der giver de regionale myndigheder større ansvar, men det er også vigtigt at sikre den enkelte regions specifikke interesser, idet der her bør tages hensyn til forskelligt tiltrædelsestidspunkt. De afsatte midler bør også øges betydeligt, men det ikke kan accepteres, at 2001-2003 skal tages som udgangspunkt, eftersom 2001 var et overgangsår. Det er ligeledes vigtigt at ændre begrænsningerne for eksport til tredjelande eller til den øvrige del af Fællesskabet af produkter, der er forarbejdet eller importeret inden for rammerne af den særlige forsyningsordning. Disse begrænsninger har medvirket til at hæmme den lokale landbrugsfødevareindustri, som det har været tilfældet for Azorernes sukkerproduktion, der må gøres rentabel. Det samme gør sig gældende for anden land- og kvægbrugsbaseret fødevareproduktion og for områdernes traditionelle industri og lokale håndværk.
Hvad angår den særlige forsyningsordning, bør der ikke mindst være fokus på vin og bananer fra Madeira samt mælk fra Azorerne og de specifikke støtteforanstaltninger til indkøb af gødning og pesticider til landbruget.
Jeg støtter derfor betænkningen. 
Witold Tomczak (IND/DEM ).
    -  Dagens forhandling om særlige foranstaltninger på landbrugsområdet til fordel for EU's fjernområder er et udmærket eksempel på de to forskellige fælles landbrugspolitikker, der gennemføres. Den ene politik gælder for de gamle EU-medlemsstater, den anden gælder for de nye medlemsstater.
Der er ingen tvivl om, at landmænd i EU's fjernområder har økonomiske problemer. Imidlertid har de 3,6 millioner landmænd, der bor i de nye medlemsstater, endnu større problemer. Landmændene i fjernområderne har i mange år draget fuld fordel af den fælles landbrugspolitik, hvorimod landmændene i de nye medlemsstater kun har modtaget et rystende lavt niveau af støtte fra EU, som dermed har afskåret dem fra muligheden for at opnå samme niveau som landmændene i de gamle medlemsstater. De beslutninger, der er truffet i denne sammenhæng, har ikke været baseret på økonomiske eller sociale begrundelser og bestemt ikke etiske begrundelser. De udgør dog en alvorlig trussel imod Europas fødevaresikkerhed og stabiliteten på landbrugsvaremarkedet i EU og virker som grobund for farlige sociale spændinger.
Der diskrimineres stadig imod landmændene fra de nye medlemsstater. Alle argumenter og ekspertudtalelser har vist sig at være meningsløse i forbindelse med myndighederne i EU - ligesom det forventede omfang af støtte. Man skal blot være landmand i en ny medlemsstat for at være afskåret fra enhver chance for at opnå støtte, uanset hvor god en begrundelse der er for denne støtte. Det anvendte påskud er manglende overholdelse af de utallige betingelser, som er pålagt af Bruxelles.
Vi vil sætte en stopper for denne diskrimination, og vi skal starte i dag ved at nægte at acceptere et mindre betydningsfuldt spørgsmål om støtte til EU's fjernområder. På denne måde sender vi et budskab til modstanderne af et fælles Europa baseret på solidaritet med en advarsel om, at man kun kan regne med solidaritet, hvis man selv er solidarisk. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om syv beslutningsforslag om Zimbabwe(1).
Margrete Auken (Verts/ALE ),
   - Hr. formand. Situationen i Zimbabwe udvikler sig for øjeblikket fra slemt til forfærdeligt. Den sidste brutalitet, den såkaldte , bulldozer hele bydele. FN skønner, at mere end 200.000 mennesker er uden tag over hovedet, og mange af dem er i fare for at dø af kulde nu. Den voldsomme og systematiske forfølgelse af Mugabes kritikere udvikler sig til en humanitær katastrofe. Ifølge BBC advarede metodistiske biskopper forleden om folkedrab. Reaktionerne fra omverdenen er stadigvæk alt for svage, og man håndhæver knap nok de sanktioner, man har vedtaget. Værst er dog, at SADC-landene og her især Sydafrika, stadigvæk holder hånden over Mugabe og accepterer de umådelige lidelser, han påfører sit folk.
Under den høringen i Udviklingsudvalget for nylig kom det hele frem, men der kom også forslag til, hvad der kan gøres. Først og fremmest må EU lægge et langt stærkere pres på såvel FN som SADC, og især Sydafrika, for at EU nu omsider kan leve op til det ansvar, den har i kraft af sin egen styrke. Derudover kan man helt konkret øge støtten til civilsamfundet både inden for Zimbabwe og uden for med henblik på at opbygge en menneskerettighedskultur og skaffe mere dokumentation for overtrædelse af menneskerettighederne. Man kan øge støtten til ofre for tortur og organiseret vold både i Zimbabwe og til dem, der lever i eksil, og man kan give ordentlig retshjælp til åbenlyst ubegrundede retssager mod menneskeretsforsvarere og personer, der er eller anses for at være tilhængere af oppositionen. Man kan give støtte til en fri presse. Der udgives aviser og sendes nyheder fra England og nabolande. Men alt det koster mange penge. Kort sagt, vi er glade for beslutningen, men vi vil gerne her fremhæve disse konkrete muligheder for at hjælpe og håber på en velvillig behandling fra Kommissionen. 
Elizabeth Lynne (ALDE ),
   Hr. formand, samtidig med at masser af mennesker demonstrerer mod situationen i Afrika, holder G8-lederne møde i Skotland. Det er særdeles passende, at vi nu forhandler om en beslutning om Zimbabwe.
: Det er, hvad Robert Mugabe kalder sin seneste ugerning. Hans regering er ansvarlig for ødelæggelse af ikke færre end 1,5 millioner zimbabweres hjem og levebrød. Antallet vil stige, hvis vi ikke handler. I sidste uge blev en gravid kvinde og et fireårigt barn dræbt under massefordrivelsen af 10.000 mennesker fra Harare-området. Forestil Dem den smerte og lidelse, man må føle, når man ser hjælpeløst til, mens ens hjem jævnes med jorden, og man bagefter ikke aner, hvor man bliver ført hen.
Trods Amnesty Internationals indtrængende appel om at lægge pres på Mugabes styre nægtede Den Afrikanske Union i sidste uge fortsat at fordømme præsident Mugabe. Zimbabwes folk er ofre for en menneskerettighedskatastrofe. Krænkelse af menneskerettighederne kan aldrig blot være et enkelt lands interne anliggende. Det er op til os alle at hæve vores stemmer i protest, og det er endnu vigtigere, at Zimbabwes naboer fordømmer grusomhederne.
Men vi skal ikke kun hæve vores stemmer og derefter bare fortsætte, som vi plejer. Derfor skal tilbagesendelsen af asylansøgere til Zimbabwe stilles i bero nu. Ellers kan EU's regeringer ligesom den britiske med rette beskyldes for groft hykleri. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, når min gruppe er bekymret over Zimbabwe, tænker vi ikke i første række på de hvide landmænd, som blev rige i kolonitiden, men på det store, sorte flertal, som stadig har en meget lavere indkomst.
Præsident Mugabe spillede en stor rolle i frihedskampen, både mod kolonistyret og Ian Smiths hvide mindretalsregime. Under denne befrielseskamp og derefter har han altid præsenteret sig som de sorte massers helt. I praksis gjorde han i årevis alt for lidt for at forbedre deres skæbne. Han var tilsyneladende blevet en moderat regent, der kun var radikal i sin aversion mod homoseksualitet. Han var næsten ikke til at kende som den tidligere anfører for uafhængighedskampen, som gav de fattige håb om et stærkt forandret samfund, hvor alle menneskers ligeværdighed kommer i første række. Først længe efter, at han var kommet til magten, blev han stærkt radikaliseret. Han er især radikal over for alle, som truer eller kunne true hans enevælde.
Den politiske opposition, de rige landmænd, de fattige slumkvarterer og markedssælgerne er efter tur blevet ofre for hans intimideringer og hans aktiviteter, der tager sigte på at tilintetgøre dem. I den forrige forhandling om Zimbabwe den 16. december 2004 udtalte jeg en formodning om, at Mugabe har indledt den slags kampagner for at kompensere for sit tab af popularitet. Han forsøger at hverve og mobilisere nye tilhængere gennem sin uventet handlekraftige optræden. I mellemtiden ligner hans fremgangsmåde ikke længere en klog taktik, men en adfærd som en, der er ved at blive sindssyg.
I stedet for at sørge for bedre huse til de fattige, jager han dem væk fra byerne ved at rive deres boliger ned. Det ligner mistænkeligt meget det sindssyge regime, som Pol Pot ville indføre i Cambodja for 30 år siden. Min gruppe beklager, at dette beslutningsforslag retter en sønderlemmende kritik mod nabolandet Sydafrika og Den Afrikanske Union, men ikke forsøger at løse problemerne sammen med dem.
Så længe Europa giver anledning til i Afrika at blive set i sin gamle rolle som kolonisator, mangler vi den moralske autoritet, som er nødvendig for at kunne bidrage til en forbedring. 
Neena Gill (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne begynde med, som britisk medlem af Europa-Parlamentet, at udtrykke min dybe sorg over efterretningerne om eksplosionerne i London. Selv om vi endnu ikke har et klart billede, bærer det unægtelig alle tegn på et koordineret terrorangreb. Endnu en gang mindes vi om, hvor skrøbelig vores verdensorden er, og hvor vigtigt det er, at vi samarbejder om at udrydde sådanne barbariske, meningsløse handlinger.
Frihed og demokrati er Unionens grundlæggende principper. Ligesom vi bliver ved med at forsvare disse principper inden for Unionen, er vi nødt til at omsætte dette engagement til konkrete handlinger mod styrer, som handler i diametral modstrid med disse frihedsrettigheder. Jeg støtter derfor helhjertet forslaget til beslutning om Zimbabwe.
Det er ikke tilstrækkeligt, at det internationale samfund går med i den lejlighedsvise rituelle fordømmelse af præsident Mugabe. Vi er nødt til at sørge for en stærk og robust modstand mod ham. Hvis vi oprigtigt er fortalere for et frit samfund, hvordan kan vi så fortsat forholde os passive og lade denne diktatoriske undertrykkelse fortsætte uformindsket? Hvorfor har vi ikke, som Union, lagt øget pres på styret? Hvorfor har vi ikke skærpet og håndhævet sanktionerne? Hvorfor har Rådet nægtet at imødekomme Parlamentets gentagne opfordringer på dette område?
Desuden er det en stor skuffelse, at Sydafrika og en række af Zimbabwes andre naboer har valgt ikke at gribe ind over for det zimbabwiske folks lidelser. Vi har været vidne til underkuelsen af alle den tidligere så velstående stats ressourcer. Vi har set dens folk blive nægtet deres grundlæggende menneskerettigheder, og alligevel har denne undertrykkelse og ødelæggelse ikke udløst nogen særlig reaktion fra dens naboer. Sydafrikas præsident Thabo Mbekis beslutning om ikke at kritisere præsident Mugabe siger desværre en hel del om hans holdning til, hvad et retfærdigt, frit og åbent samfund er.
I en tid, hvor det internationale samfund er mere end ivrigt efter at løse de endemiske problemer, som Afrika står over for, er det kun rimeligt, at vi ikke kun beskæftiger os med afhjælpning af fattigdom, men også med god regeringsførelse, gennemsigtighed, retsstatsprincippet og respekten for menneskerettighederne i alle afrikanske lande. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til helhjertet at støtte dette beslutningsforslag. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   Hr. formand, allerførst vil jeg gerne give udtryk for min kraftigste fordømmelse og afsky i forbindelse med terrorangrebene på London i dag, hvor over 40 mennesker ifølge de seneste oplysninger er blevet myrdet, og mange hundrede kvæstet. Jeg nærer den dybeste medfølelse med ofrene og deres familier.
Zimbabwes folk lever under en anden slags terrorisme. Den er konstant og kommer fra lige præcis de myndigheder, som burde beskytte dem - regeringen, politiet, hæren. Situationen i landet er desperat, og den forværres. Siden Mugabe svindlede med valget i marts, har han nu bevidst ødelagt flere hundredtusinde af de fattigste zimbabweres hjem og levebrød, mens flere millioner fortsat er afhængige af international fødevarehjælp for at overleve. Hvad skal der til, før verden reagerer på denne katastrofe?
Afrika står øverst på dagsordenen på dagens møder mellem G8-lederne i Gleneagles og i det britiske EU-formandskab. Fokus på Afrika er øget ved den massive folkelige støtte til Bob Geldofs -koncerter. Alle anerkender behovet for større hjælp, gældssanering og retfærdig handel. De ved også, at uden god regeringsførelse vil en stor del af værdien af denne hjælp gå tabt.
De afrikanske regeringers holdning til Zimbabwe er den sande test af deres forpligtelse til god regeringsførelse, og alligevel fortsætter Sydafrika, der spiller en central rolle for gennemførelsen af ændringer i Zimbabwe, sin passive medvirken til Mugabes undertrykkelse. Jeg har anmodet den britiske udenrigsminister og formand for Rådet, Jack Straw, om at opfordre præsident Mbeki, som er i Gleneagles i dag, til at fordømme Mugabe og anvende alle de midler, han har til rådighed, til at udvirke ændringer i positiv retning i Zimbabwe.
Oppositionslederne fra de sydafrikanske lande ved, hvad der skal gøres. Jeg har talt med nogle af dem her i Parlamentet i dag, men deres regeringer skal have beføjelser til at handle, og EU skal begynde at tage situationen alvorligt.
Rådet og Kommissionen skal gå målrettet efter et resultat. De bør ikke længere tolerere undskyldninger for omgåelse af deres sanktioner, og sanktionerne bør skærpes og udvides. Og de må spørge sig selv: Hvilke yderligere foranstaltninger bør vi træffe? Parlamentet giver dem nogle råd i sin beslutning i dag, og dem håber jeg, de tager til efterretning. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   Hr. formand, tillad mig allerførst over for mine britiske kolleger at udtrykke min dybeste medfølelse med ofrene for de rædselsvækkende begivenheder i London.
Nu går jeg over til Zimbabwe. Mere end nogensinde ser Mugabe ud til at blive Afrikas Pol Pot. Det er ganske vist store ord, men jeg læste dem adskillige gange, da jeg i går gennemgik dokumenter fra Zimbabwe, og tragedien der åbenbarede sig for mine øjne. Med sin utilladelige -operation tilintetgør Mugabe i tusindvis af hjem i de fattige forstæder. Den fortvivlede befolkning jages alle som én ud i vinterkulden uden at vide, hvor de skal gå hen. Mange af de fordrevne stemte på oppositionspartiet MDC ved valget i marts.
Hvordan er reaktionerne på den internationale scene? Nabolandet Sydafrika siger, at det anvender stille diplomati, men dette er så stille, at det ikke engang kan høres i Zimbabwe. Medlemmerne af Den Afrikanske Union, der var trådt sammen i den libyske by Sirte, ønskede heller ikke at fordømme Mugabes regime. Ingen indblanding i indre anliggender, lød undskyldningen. Kommissionens opfattelse er ifølge kommissionsformand Barroso, at vi ikke må give Afrika lektioner. Rådet siger, at det er klar over situationens alvor, men det gør ikke ret meget for at gennemtvinge en virkelig forbedring. USA har sammen med Det Forenede Kongerige taget krisen op i FN's Sikkerhedsråd for første gang, støttet af Grækenland og Danmark. Hvis FN omsider virkelig vil leve op til sit høje ambitionsniveau, er det her, det skal gøres. Det er absolut ikke nok kun at sende Anna Tibaijuka, Kofi Annans særlige udsending, til landet.
I alt for lang tid har verden set til ude fra sidelinjen, og diktatoren Mugabe bliver ustraffet stadig dristigere. På G8-topmødet i det skotske Gleneagles står fattigdommen i Afrika centralt. Vi forventer klart mere end G8-ministrenes minimale opfordring den 23. juni til Harare om at overholde retsstatsprincipperne og respektere menneskerettighederne. Notabene! Parlamentets krystalklare og skarpe beslutningsforslag udgør en glimrende begyndelse for disse verdensledere. 
Michael Gahler,
   Hr. formand, efter det manipulerede valg den 31. marts var der måske nogle, der tænkte, at nu havde diktatoren vel undertrykt nok for en tid. Det er imidlertid desværre ikke tilfældet. Som endnu et forsøg på at skræmme folk kom den allerede nævnte operation . Og med mener denne kyniske diktator i virkeligheden mennesker, der nu til dels for anden gang mister deres boliger, efter at de havde forladt de eksproprierede farme, som ikke længere kunne tilbyde dem noget livsgrundlag.
Mere end kynisk må man også betegne reaktionen i Den Afrikanske Union, der nægter at gribe ind. Og i denne forbindelse spiller Sydafrika en central rolle. Jeg siger til præsident Mbeki, der er i Gleneagles i dag: De bærer personligt og politisk en del af ansvaret for det, der sker i Zimbabwe, for De har i årevis undladt at gøre det, der var muligt for Dem, for at sætte en stopper for denne menneskelige tragedie! De mister retten til at forvalte den politiske arv fra en befrielsesbevægelse, når et tydeligvis accepterer millioner af menneskers elendighed blot for at blive ved magten!
Kofi Annan, FN's generalsekretær, har langt om længe fremsat en tydelig kritik af denne adfærd i i dag.
Jeg opfordrer Rådet og alle medlemsstater til langt om længe at isolere regimet på effektiv vis. Rådet er jo ikke engang parat til at nægte denne klike indrejsevisum. Når man terroriserer sin befolkning på denne måde, kan man ikke påkalde sig internationale aftaler, der gør deltagelse i konferencer mulig. Ikke engang en lille diplomatisk trussel som nægtelse af visum er Rådet eller vores medlemsstater parat til. Det er endnu en skandale, men denne gang udgår den fra europæisk politik. Der er visse medlemsstater, der nu øger deres tilstedeværelse, fordi andre har reduceret den. Alle, der gør dette, gør os til regimets håndlangere. Det må vi holde op med og i stedet gøre noget effektivt! Befolkningen i Zimbabwe har brug for os!
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, Zimbabwe var en gang et af de mest fremgangsrige lande i Afrika. Landet eksporterede fødevarer og ydede støtte til andre lande i Afrika, der var mindre fremgangsrige. I dag er det et svækket og fattigt land, og Zimbabwes leder og diktator er en betydningsfuld mand med meget snævre interesser. Desværre er disse interesser også ofte uhæderlige og blodige.
Man må tage hatten af for forfatterne af beslutningsforslaget, som har udarbejdet den omtalte plan. Selv om vi øger støtten til Afrika og dermed Zimbabwe, yder vi ikke megen reel støtte, medmindre vi også sikrer, at støtten ledsages af god ledelse, respekt for menneskerettigheder og solidaritet i Afrika. Hermed mener jeg ikke solidaritet mellem diktatorer, men solidaritet mellem samfund, som støtter demokratiet.
Forhandlingen i dag vedrører Zimbabwe, men vi bør også tale om Bruxelles. Parlamentet har nu i mange år anmodet Rådet om at rejse dette spørgsmål, men Rådet har overhovedet ikke reageret. Situationen minder om et polsk ordsprog om at tale for døve ører, men den manglende reaktion fra Rådet er meget ubehagelig. Det er på tide alvorligt at overveje at pålægge omfattende sanktioner og overbevise de øvrige afrikanske lande om at boykotte Zimbabwe. EU skal sammen med USA og de andre Commonwealth-lande lægge diplomatisk pres på de afrikanske lande for at overbevise dem om det hensigtsmæssige i at boykotte Zimbabwe.
Rådet skal ikke stikke hovedet i busken og lade som om, at problemet ikke eksisterer. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har ofte drøftet Zimbabwe i Parlamentet og sagt alt, hvad der kan siges om emnet. Jeg har ikke i sinde at gengive indholdet i beslutningen, men blot sige, at demokrati er en udfordring, som kræver en stor indsats. Vi kan ikke engang tage for givet, at der er demokrati dér, hvor man har sværget at ville opretholde det. Måske har vi brug for en helt ny profession, en "demokrati-ekspert" til at undersøge de svage led i et samfunds struktur og foretage en upartisk kvalitetssikring af demokrati.
Præsident Mugabe, en tidligere frihedskæmper og nationalhelt, har udviklet sig i negativ retning og er nu en diktator, som vogter over sin egen magt, og han er derudover kriminel. Disse forhold bør undersøges nærmere. Da vi for et par år siden var i Zimbabwe som valgobservatører, kunne vi blot undre os over Mugabe, som var fræk nok til under valget at erklære, at regeringen ville blive siddende uanset resultatet. Hvordan opstår en sådan arrogance?
Det tidligere så fremgangsrige afrikanske land er nu en stat i kaos. De økonomiske strukturer er nedbrudt, og landets tilstand forværres hele tiden. Hvordan har denne langsomme overgang fra demokrati til diktatur kunnet finde sted? Et nøgleord er lov og orden, en betingelse i henhold til den sociale kontrakt. Da Mugabe opfordrede til ulovlig overtagelse af jord i stedet for kontrolleret jordreform, ophævede han lov og orden i landet og ødelagde dermed muligheden for social bæredygtighed. Der er endda en fortsættelse til denne historie: Mugabe bruger nu sult og elendighed som våben imod sit eget folk og ansporer til nationalisme og afstandtagen til kolonialisme for at dække over sine egne forbrydelser. Derudover ødelægger han grundlaget for et demokratisk samfund ved at knuse oppositionen.
Hvis demokratiet skal fungere, skal regeringsledere være klar over, hvor farlige de kan være. Risikoen for at blive korrumperet af magtbegær starter indefra. Filosoffen og teologen, Niebuhr, er kommet med et bud på årsagen til menneskers dobbeltsidede personlighed. Det gode i os fremmer demokratiet, og det onde i os gør, at demokratiet er nødvendigt. Kun et ægte demokrati garanterer, at andre personer træder i stedet for personer, der er korrumperet af magtbegær.
Præsident Mugabe, det er på tide at træde tilbage for befolkningens skyld. 
Louis Michel,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er stort set enig i det, der blev sagt, og i det, der står i beslutningen. Der er ingen tvivl om, at Mugabes styre er uacceptabelt, og at det gør nogle helt uacceptable og forfærdelige ting. Det er vi enige om.
Til gengæld vil jeg gerne komme med nogle nuancerede oplysninger om de taktiske eller strategiske løsninger, som vi skal vælge på baggrund af landets styre og i betragtning af de muligheder, vi har for at gå i den rigtige retning. Når De f.eks. taler om sanktioner, er jeg naturligvis enig i Deres synspunkt med hensyn til de sanktioner, der er direkte rettet mod de zimbabwiske myndigheder. Dem bør vi endelig anvende! Jeg vil endda spørge, hvad vi venter på, for de bør anvendes med det samme. Det er jeg selvfølgelig enig i. Når det er sagt, skal vi være meget opmærksomme på, at visse typer sanktioner har negative følgevirkninger for befolkningerne. I øvrigt er jeg generelt ikke tilhænger af sanktioner, men snarere af politisk dialog. Vi har nemlig set, at sanktionerne - når de går ud over befolkningerne - som regel vender sig imod dem, der har pålagt dem, og ikke imod de myndigheder, som man ønskede at ramme. Det var min første bemærkning.
Jeg ved, at det, som jeg vil sige nu, risikerer at give anledning til kritik. Men det ville ikke være rigtigt af mig ikke at give udtryk for min holdning til denne debat. Det er meget nemt for os europæere at kritisere og angribe Mugabe næsten hver dag via pressemeddelelser. Men De skal vide, at hver gang vi angriber Mugabe, styrker det hans symbolske image som sort helt over for de onde hvide kolonisatorer. Som en eller anden sagde for lidt siden - jeg tror, at det var hr. Meijer - er det klart, at Mugabe benytter denne onde cirkel til at rehabilitere sig selv ud fra et politisk og folkeligt synspunkt. Det skal vi være klar over.
Der er også noget andet, som De skal være klar over, for ellers ville informationen ikke være fuldstændig. Jeg er så afgjort enig med Dem i, at vi skal lægge det størst mulige pres på ham, men det skal gøres på en subtil måde. Vi skal nemlig også være klar over, at lederne af de andre afrikanske lande, som De kritiserer, fordi de ikke tør tage stilling til Mugabes opførsel eller give udtryk for en fornuftig vurdering af den, netop kommer til at stå i en vanskelig position i deres eget land, hver gang Mugabe styrker sit symbolske image eller helteimage. Det skal De vide, og De skal også vide, at det er yderst vanskeligt for hr. Mbeki, og jeg vil sige med det samme, at oldboysklanen ...
nej, der er selvfølgelig ikke tale om en oldboysklan. Jeg beklager - det er en fornærmelse mod den sydafrikanske præsident at tale om en oldboysklan!
Det, som hr. Mbeki og andre afrikanske ledere i regionen frygter, er i virkeligheden, at voldsfænomenet og det på en måde antikolonialistiske oprørsfænomen skal sprede sig som ringe i vandet i nabolandene. Jeg har drøftet dette spørgsmål flere gange med repræsentanterne for Den Afrikanske Union og med de forskellige regeringschefer i nabolandene. Jeg kan fortælle Dem, at de meget gerne vil lægge pres på Mugabe, men først skal de være i stand til at kunne gøre det. Her er det ikke tilstrækkeligt, at det ikke-afrikanske samfund sætter gang i debatten og truer med sanktioner ved kraftigt at understrege, at det er nødvendigt med flere sanktioner og en hårdere linje. Først vil jeg gerne vide, hvad man mener med en hårdere linje. Skal vi sende tropper ind i landet? Hvad skal vi gøre? Kommissionsformand Barroso fordømte meget skarpts Mugabes holdning i forbindelse med de udvisninger, der fandt sted for nylig. Herudover - og bortset fra de hævngerrige og undertiden nonchalante pressemeddelelser samt de rutinemæssige trusler kunne jeg godt tænke mig at vide, hvad man mener med en hårdere linje. Alternativt kunne vi indlede en debat om vores pligt eller ret til at blande os. Jeg er villig til at indlede en sådan debat. Jeg udelukker ikke en sådan debat, men jeg er bange for, at vi den dag, man her i Parlamentet beder om at sende tropper ud for at skabe ro og orden i Zimbabwe - hvilket Den Afrikanske Union i øvrigt skulle acceptere først - vil tilføje Afrika og de regionale afrikanske institutioner stor skade. Og jeg er endnu mere bange for, at der ikke er nogen kandidater her i Parlamentet, som vil kunne samle de nødvendige tropper.
Det, som jeg mener, er ganske enkelt, at vi skal prøve at være konsekvente, når vi forsvarer vores synspunkter. Vi fungerer ikke blot som resonansbund. Det er også nødvendigt, at man på et givet tidspunkt fortæller mig og EU-institutionerne, hvilken yderligere indsats der skal gøres. Der er ingen ende på den fordømmelse, der sker. Jeg mødte Konare i Syrta for fire dage siden sammen med kommissionsformand Barroso. Vores samtale gik hovedsagelig ud på at spørge præsidenten, hvorfor han og Den Afrikanske Union ikke fordømmer Mugabes opførsel. Hertil svarede han følgende: Men kære ven, hver gang I angriber Mugabe, gør I tingene endnu vanskeligere for os, for vores befolkninger betragter ikke Mugabe som en tyran og en diktator. De mener, at Mugabe i grunden gør modstand imod de onde kolonisatorer, og at han inkarnerer den sande modstand og er tro imod historien. Det er, hvad jeg har hørt, og det tror jeg på.
Så selv om jeg ved, at det er umuligt, burde vi i et par uger holde lav profil og ikke tale for meget om alt dette. Jeg er næsten sikker på, at vi så ville gøre Den Afrikanske Union, de regionale organisationer, præsident Mbeki og andre i stand til at udøve gruppepres. Jeg er næsten sikker på, at De ville gøre dem i stand til at gøre dette. Så længe vi bliver ved med tydeligt at fyre løs på Mugabe med pressemeddelelser og hævnskrig - og De må undskylde, at jeg siger dette - kan vi ikke få Den Afrikanske Union og de afrikanske organisationer til at komme med den vurdering, vi forventer. Men det er den eneste måde, vi kan øve indflydelse på. Jeg tror ikke, at der er andre metoder, som giver et resultat. Det skal De vide.
Jeg rejser meget ofte i disse lande, og jeg er i øvrigt meget ked af at se denne onde cirkel. Jo mere tyrannisk Mugabe er, jo mere griber EU og andre internationale organer ind for at fordømme ham, og jo mere populær bliver han. Hvis denne onde cirkel ikke eksisterede, ville han utvivlsomt ikke holde særligt længe. Det er nemlig det eneste, der holder ham ved magten. Hr. Meijer har ret i, at det er sådan, det fungerer.
For at opsummere vil jeg sige, at vi skal være meget forsigtige med at angribe Den Afrikanske Union og de afrikanske ledere i regionen. Jeg vil gerne understrege meget kraftigt, at vi ikke ligger på maven for dette styre. Jeg kan fortælle Dem, at jeg bestemt ikke ligger på maven for dette styre, og det kan jeg sige, efter at jeg gentagne gange har forsøgt at sætte gang i tingene i Sydafrika. På et tidspunkt forsøgte Sydafrika at få Mugabe til at gøre sin regering til en national enhedsregering og få hr. Tsvangirai og hans parti med i regeringen. På et tidspunkt gik udviklingen i den rigtige retning. Så kom sanktionerne, som på ny skabte et yderst vanskeligt klima.
Jeg fordømmer kraftigt Mugabes holdning. Jeg mener, at de planlægte foranstaltninger og sanktioner bør anvendes over for de zimbabwiske myndigheder. Der er ingen grund til ikke at anvende dem. Det siger sig selv. Jeg er enig i det meste af det, der står i beslutningen. Jeg forsøger blot at forklare begrænsningerne ved det, som vi reelt kan gøre, for det gælder netop om at gøre de ting, der er hensigtsmæssige.
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Kommissæren fik næsten 10 minutter til at fremføre en forsvarstale for Mugabes styre og Mbekis, Kommissionens og Rådets passivitet. Det er skandaløst. Parlamentet har et procedureproblem. Hvordan kan vi have en ordentlig forhandling, når vi kun får et eller to minutter, hvorefter mikrofonen slukkes, mens kommissæren kan rejse sig og fremføre dette skændige svar? Han har afvist alt, hvad alle parlamentsmedlemmer på tværs af det politiske spektrum har sagt.
Det er ikke os, der har magten, det er Dem, hr. kommissær. Jeg og nogle kolleger har i dag talt med medlemmer af den politiske opposition i en række afrikanske lande. De er ikke enige med Dem, hr. kommissær.
Det er den skændigste udtalelse, jeg længe har hørt fra en kommissær. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om handel med børn i Guatemala(1).
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, på et besøg i Guatemala for nogle måneder siden kunne vi konstatere den vanskelige situation, som Guatemala og i særdeleshed fredsaftalerne befinder sig i. Mange af de personer, vi mødtes med, gav udtryk for deres bekymring over det, de anser for en udskiftning af fredsagendaen, som endnu ikke er afsluttet, med en fremspirende dagsorden, der fokuserer på økonomi og handelsliberalisering.
I denne forbindelse er mange befolkningsgruppers sårbarhed åbenlys, og dermed bekymrende. Blandt de befolkningsgrupper, der er mest berørt at den nuværende situation, er det på sin plads at fremhæve den oprindelige befolkning, de sociale bevægelser og menneskerettighedsforkæmperne, og, som det fremgår af det beslutningsforslag, vi i dag drøfter og stemmer om, kvinderne og børnene, især de fattigste.
Første eksempel: I henhold til Den Nationale Menneskerettighedsbevægelses Enhed for Beskyttelse af Menneskerettighedsforkæmperne var der mellem januar og maj 76 overgreb mod menneskerettighedsforkæmperne, som omfattede krænkelser af deres hovedkontorer, attentater og drab.
Under vores besøg fortalte adskillige af de overfaldne og truede grupper os om deres erfaringer. De beklagede samtidig, at de ansvarlige for disse hændelser ikke bliver straffet på grund af myndighedernes manglende efterforskning.
Andet eksempel: Oplysningerne om den strukturelle og direkte vold, som de guatemalanske kvinder lider under, er alarmerende, men de retlige og lovgivningsmæssige svar ser ud til at være utilstrækkelige. De ureglementerede adoptioner og anmeldelserne om tvungne graviditeter eller fjernelser af børn er blot et blandt mange symptomer på den guatemalanske stats svaghed, især i forhold til fattige kvinder og indfødte grupper.
Det er derfor nødvendigt at opfordre Kommissionen til, at der i EU's kommende strategi for forbindelserne med Guatemala 2007-2013 fastsættes følgende hovedprioriteringer: social samhørighed, ret til fødevarer, udvikling af landdistrikterne og en reform af jordbesiddelses- og jordudnyttelsessystemet.
Det er desuden nødvendigt, at de berørte grupper inddrages mest muligt i udarbejdelse af strategien. Det er kun ved at inddrage de forskellige aktører i processen, at det er muligt at sikre, at gennemførelsen af strategien får den nødvendige lokale opbakning, så målene kan nås.
Elizabeth Lynne (ALDE ),
   Hr. formand, Guatemala er blevet fanget i en voldskultur, som regeringen tilsyneladende ikke kan tæmme. Der hersker en følelse af skræk og rædsel, hovedsagelig blandt de familier, der bor i slumkvartererne, hvor antallet af mord er højest. Handel med kvinder og børn er hverdagskost.
 - ingen beskyttelse, ingen retfærdighed. Det er titlen på en rapport, som Amnesty International offentliggjorde i sidste måned. I rapporten skønnes det, at næsten 1.200 kvinder og piger blev brutalt myrdet mellem 2001 og 2004. Mange var blevet voldtaget. Under en tiendedel af mordene er blevet efterforsket. En 9-måneders undersøgelse, der begyndte i 2003, afslørede, at 688 piger blev solgt i forskellige byer i Guatemala. Disse piger var ikke kun fra Guatemala, men også fra andre latinamerikanske lande.
Da pigerne blev hvervet af kriminelle organisationer, var alle ofrene mellem 14 og 18 år. De blev stillet i udsigt, at de skulle arbejde som servitricer i Guatemala, og fik først bagefter at vide, hvad de i virkeligheden skulle lave. De bliver ofte gennembanket eller låst inde i adskillige dage uden mad, hvis de har været ulydige. De løber ikke væk, da de lever i en tilstand af frygt. Regeringen er nødt til at retsforfølge de forbrydere, der deltager i denne handel.
Der er opstået andre former for ulovlig praksis, herunder kidnapning af spædbørn, betaling af kvinder for leje af deres livmødre og køb af spædbørn af meget fattige mødre. Guatemala skal vedtage specifik adoptionslovgivning og anvende Haag-konventionen om international adoption. Regeringen skal træffe foranstaltninger på alle disse områder. Hvis den ikke gør det, kan vi som internationalt samfund med rette fordømme den. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
    Hr. formand, den fortsatte krænkelse af menneskerettighederne og den ulovlige handel med børn i Guatemala er helt uacceptabel efter det internationale samfunds opfattelse. Selv om borgerkrigen sluttede for syv år siden, er der stadig et voldeligt og undertrykkende klima i landet, og man oplever oftere, at ofrene er børn og unge.
Det største problem og et problem, der kræver en reaktion fra det internationale samfund, er, at de organiserede banders kriminalitet sker ustraffet. Banderne slipper for straf, fordi myndighederne i Guatemala mangler det nødvendige engagement, eller fordi de ganske enkelt ikke er i stand til at vinde kampen.
I løbet af de sidste 10 år er ulovlig handel med børn blevet mere lukrativ end narkotikahandel. Derfor har Guatemala udviklet sig til et transitland for omfattende og ulovlig handel med mindreårige til Mexico, USA og Canada. Det er et meget kompliceret problem. I langt de fleste tilfælde sælges de involverede børn til ulovlig adoption, og det skal understreges, at der adopteres flere børn fra Guatemala til udlandet end fra alle andre lande i verden, ud over Rusland og Kina. Derved øges de sociale problemer som f.eks. børneprostitution, tvunget børnearbejde og vold imod kvinder.
Ulovlig handel med børn og børns organer er et stigende problem i Guatemala, især på grund af manglende bestemmelser om menneskerettigheder på nationalt plan og på grund af den store fattigdom, som to tredjedele af befolkningen lider under. Ifølge statistikken lever halvdelen af befolkningen i Guatemala for under 2 amerikanske dollars om dagen.
Fattigdommen i landet betyder sammen med manglende familieplanlægningspolitikker og nedbrydningen af uddannelsessystemet, at en tredjedel af alle børn under 15 år ikke har adgang til uddannelse.
For at fremme respekten for grundlæggende menneskerettigheder og fordømme alle former for vold imod og udnyttelse af mindreårige har EU en moralsk forpligtelse til at gribe ind i de nationale anliggender i lande, hvor rettighederne for de mindreårige og de mest forsvarsløse borgere krænkes. Jeg foreslår derfor, at der iværksættes en verdensomspændende kampagne i sammenhæng med UNICEF-programmerne til fremme af børns og unges rettigheder i Latinamerika.
Terrorangrebene i London for nylig har vist, hvor skrøbelig vores fornemmelse af frihed er, selv i Europa, hvor vi lever i fred. Vi skal derfor gøre en mere samlet indsats for at bekæmpe alle former for vold, uanset hvor de forekommer i verden. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, under den forrige forhandling konstaterede vi, at Zimbabwe nu er blevet et helvede, men det samme kan siges om Guatemala, og det har det kunnet meget længere. Siden statskuppet i 1954, hvor en regering, som ville have befriet Guatemala fra fattigdommen og tilbageståenheden, blev afsat, er næsten intet mere gået godt i Guatemala, og der har konstant været regeringer ved magten, som ikke bekymrede sig om de svageste grupper i samfundet eller om menneskerettighederne. Der er en lang tradition for brug af vold og andre former for intimidering over for enhver, som vil forbedre situationen.
Eksempler på tilbageståenheden i det forløbne halve århundrede er, at handel med børn ikke betegnes som en forbrydelse i lovgivningen, at myndighedernes dokumenter forfalskes, at mange mord ikke straffes, at der lægges kraftige hindringer i vejen for menneskerettighedsaktivister, at 56 % af befolkningen lever i fattigdom, og at den oprindelige indianske befolkning næppe får en chance for at deltage i den politiske beslutningsproces. Ikke alene i Zimbabwe, men i mindst lige så høj grad i Guatemala er der for EU al mulig grund til at bidrage til gennemgribende forandringer. Min gruppe støtter derfor helhjertet beslutningsforslaget. 
Fernando Fernández Martín (PPE-DE ),
   Hr. formand, under det nylige besøg, som en delegation fra Europa-Parlamentet foretog til Guatemala, var der et forhold, som påkaldte sig vores opmærksomhed, og vi fem kolleger fra forskellige politiske grupper, der udgjorde den, var enige om, at udenlandske familiers adoption af børn i Guatemala indebærer et enormt problem, er en åbenbar krænkelse af barnets rettigheder og i sidste ende en fantastisk forretning.
Ifølge de officielle tal, vi modtog dér, var 3.824 guatemalanske børn i 2004 genstand for internationale adoptioner, og dette tal, for et land med godt 12 millioner indbyggere, viser, at der er noget, der ikke fungerer ordentligt i landet. Adoption af et barn betyder en betaling på mellem 25.000-30.000 USD, og af dette beløb modtager donormoderen knapt 2 eller 3 %, dvs. mindre end 400 euro.
Det betyder, at det samlede beløb, der stammer fra dette fænomen med massive donationer, er landets næstvigtigste eksportområde. Det drejer sig normalt om børn af enlige mødre, heraf mange piger på 13 og 14 år, primært indfødte, der i mange tilfælde er ofre for narko og/eller prostitution.
Adskillige regeringer i Guatemala har i løbet af de seneste år forsøgt at få vedtaget en lov, der gennemfører Haag-konventionen med hensyn til adoptioner, men uden held. Den guatemalanske kongres har ikke, formentligt på grund af eksternt pres, været i stand til at vedtage denne lov.
Nu håber Guatemalas regering, at der i de kommende uger bliver vedtaget en lov, som sætter en stopper for denne situation, og af denne grund ønsker min gruppe at sende et meget klart budskab til Guatemalas myndigheder om, at de kan regne med al vores opbakning, så kongressen endelig kan få vedtaget en lov, som bringer orden på denne helt uacceptable situation.
Urszula Krupa,
    Hr. formand, titlen på forhandlingen i dag henviser til en moderne tragedie af voldsomt omfang. Hvert år handles der med 1,2 millioner børn, og international adoption genererer årlige indtægter på 20 millioner amerikanske dollars. Børn i fattige lande lever i armod og ender som gadebørn, udnyttes seksuelt eller myrdes med henblik på salg af organer til transplantation. Udviklingslandene er blevet et centrum for udskejelser for mange udviklede lande.
Ud over handel med narkotika og våben er handel med børn den mest lukrative måde, hvorpå man kan tjene penge i Guatemala, De bander, der er involveret i denne form for handel, annoncerer på internettet vel vidende, at de ikke kan straffes, da der ikke eksisterer en lov i Guatemala, hvori det er fastsat, at sådanne handlinger er kriminelle.
Et tydeligt bevis på disse kriminelle banders særligt barbariske fremfærd er overgrebene på kvinder, der netop har født, og som bedøves og tvinges til at underskrive dokumenter, der bekræfter, at de overgiver deres rettigheder som mødre. Trods det stigende problem har hverken regeringen eller de lokale myndigheder i Guatemala truffet nogen foranstaltninger. Fra det øjeblik, børnene undfanges, oplever de stor aggression i stedet for kærlighed og omsorg, de udsættes for mordtrusler, tvunget arbejde og seksuel udnyttelse. En sådan praksis trives i et samfund med demoraliserede politikere, advokater, tjenestemænd og endog internationale humanitære organisationer.
Pave Johannes Paul II udtalte en gang, at omsorg for børn var den første og grundlæggende prøve på menneskelige relationer. Vores aktioner bør ikke begrænses til interventioner og vedtagelse af beslutninger, uanset hvor hensigtsmæssige vi mener, at de er. Der skal lægges særlig vægt på betydningen af moralsk velfungerende familier, da det er familierne, som skaber rammerne for kærlighed og sikkerhed, som er uundværlige forudsætninger for vækst og udvikling.
Louis Michel,
    Hr. formand, kære kolleger, Kommissionen er meget bevidst om situationen i Guatemala, sådan som den beskrives af flere af FN's særlige udsendinge og af Europa-Parlamentets delegation, der besøgte Guatemala i april. At forsvare menneskerettighederne er en nøgleprioritering i vores forbindelser med Guatemala, og det sker inden for rammerne af fredsaftalen af 1996.
Hvad adoptionen af børn angår, har Kommissionen siden 2004 støttet de henvendelser, som EU med jævne mellemrum retter til Guatemalas myndigheder. Disse henvendelser gør det muligt for os at give udtryk for vores bekymringer med hensyn til den utilstrækkelige gennemførelse af Haag-konventionen. I den henseende har kontakterne mellem EU og UNICEF ligeledes været tilfredsstillende, navnlig i forbindelse med det besøg, som Haag-konferencens generalsekretær, hr. van Loon, aflagde i Guatemala. Dette besøg gjorde det muligt at skabe et gunstigere klima for den nødvendige gennemførelse af nævnte konvention. Samtidig støtter Kommissionen en række samarbejdsprojekter vedrørende problematikken omkring børnehandel i Guatemala og bekæmpelse af børnepornografi, hvilket finder sted inden for rammerne af landestrategien for perioden 2007-2013, der er ved at blive fastlagt. Vi regner med at kunne gennemføre og styrke denne indsats ved hjælp af en samarbejdspolitik, som er fuldstændigt rettet mod beskyttelse af og en generel sikkerhed for børn og unge, navnlig unge og familier i risikogrupper.
Kommissionen deltager ligeledes i flere af EU's henvendelser, navnlig over for indenrigsministeren og den offentlige anklager. Det har gjort det muligt for os at give udtryk for vores bekymring over menneskerettighedssituationen, herunder angrebene på menneskerettighedsorganisationerne og den tiltagende vold mod kvinder. Hvad samarbejdet angår, er der i EU's vejledende budget sat 18 millioner euro af til menneskerettigheder og demokratisering i Guatemala for perioden 2002 -2006. Denne bistand inkluderer støtte til den offentlige anklager for menneskerettigheder i landdistrikterne og til retsmagten. Kommissionen har ligeledes iværksat et særligt kønsprogram, som mere specifikt er rettet mod de indfødte kvinder, og som har et budget på 6 millioner euro.
Endelig har Kommissionen vedtaget et budget på 1,2 millioner euro som støtte til oprettelsen af kontoret for højkommissæren for menneskerettigheder i Guatemala, der burde finde sted i juli 2005.
Hvad angår vores fremtidige samarbejde, den sociale samhørighed, den lokale udvikling og udvikligen af landdistrikterne, herunder fastlæggelsen af en overordnet fødevarebistandsstrategi, vil jeg slutte af med at sige, at støtten til de indfødte befolkninger stadig er en absolut prioritering i vores forbindelser med Guatemala.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om menneskerettigheder i Etiopien(1).
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Det er mig en fornøjelse at kunne begynde dette indlæg med at glæde mig over frigivelsen af seks af de menneskerettighedsaktivister, som vi i det beslutningsforslag, vi drøfter i dag, anmodede om blev frigivet. Disse personer var blandt de tusindvis af mennesker, der blev anholdt i Etiopien i forbindelse med de demonstrationer, der begyndte den 6. juni, og som varede i adskillige dage, og efter disse.
Under disse uroligheder blev der myrdet 36 personer. Selv om der nu er blevet frigivet ca. 4.000 personer, er der fortsat flere tusinde i fængsel eller i politiets uofficielle arresthuse. I denne forbindelse bør EU stå fast og kræve, at efterforskningen af begivenhederne fortsætter uden hindringer fra nogen af parternes side.
Det er ligeledes klart, at oppositionen hverken har til hensigt eller har midler til at gennemføre en voldelig revolte, der kunne ende med at kompromittere den valgsejr, den hævder at have vundet. Vi kan imidlertid ikke påstå det samme om regeringen, der ifølge de forskellige fintællinger ser ud til at have tabt valget.
EU bør derfor sende et klart budskab til regeringen, hvori det gør den opmærksom på, at den bør ophøre med enhver repressiv eller provokerende holdning, især over for medlemmerne af oppositionen, menneskerettighedsaktivisterne eller de uafhængige journalister, da denne fjendtlige holdning kan føre landet ud i en kaotisk situation, der ikke er godt for nogen.
Endelig bør EU kræve af regeringen, at den opfylder sin forpligtelse og sit ansvar for at sikre borgernes og det nye parlaments sikkerhed.
Marios Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, nogle undrer sig måske over, at vi på en dag, hvor terrorismens plage igen har ramt uskyldige civile i en europæisk hovedstad, kan fortsætte med at forhandle punkterne på vores parlamentariske dagsorden som planlagt. Svaret er naturligvis, at vi må lade feje terrorhandlinger afbryde vores demokratiske institutioner og processer, selv om vi føler med ofrene og deres familier. Hvis vi gjorde det, ville vi give de feje terrorister den syge tilfredsstillelse og perverse fryd, som de søger at opnå ved at begå sådanne uhyrlige forbrydelser mod menneskeheden.
Etiopien er desværre et land, hvis historie er præget af fattigdom og sult. Den er også præget af enevælde og statsterror. I de 14 år, hvor premierminister Meles Zenawi har været ved magten, har hans regeringer sat en skændig menneskerettighedsrekord. Mange af hans kritikere er rutinemæssigt blevet chikaneret, fængslet og tortureret. I sidste måned, efter parlamentsvalget i landet, blev oppositionens demonstrationer i hovedstaden Addis Abeba brutalt slået ned af det etiopiske politi. Demonstranterne, der hovedsagelig var universitetsstuderende, hævdede med god grund, at der havde været tale om omfattende valgsvindel. Sikkerhedsstyrkerne skød vilkårligt på de ubevæbnede demonstranter og dræbte mindst 36 og sårede over 100. Ca. 5.000 blev arresteret og sat i militærfængsel. Som følge af den internationale reaktion er mange nu blevet løsladt, men et stort antal er fortsat tilbageholdt.
I de seneste år har Etiopien modtaget - og modtager fortsat - betydelige summer i udviklingsstøtte fra Vesten, hvoraf en stor del kommer fra EU. Mange hævder - med rette - at vi bør overveje, hvordan denne støtte til de afrikanske lande gives, for det ser ud til, at økonomisk bistand i hvert fald i nogle tilfælde - og her er Etiopien et godt eksempel - kan medføre risiko for, at vi hjælper med at etablere et ikke-demokratisk styre, hvis politik endvidere fører til national fattigdom. Jeg beder Dem om at støtte dette beslutningsforslag. 
Ana Maria Gomes (PSE ).
   - Nej, hr. formand, jeg må oplyse, at det er ikke er som forslagsstiller, men som parlamentsmedlem og leder af EU's valgobservationskomité i Etiopien, jeg tager ordet. Det var et valg, der som aldrig før har givet oppositionen og hele det etiopiske samfund mulighed for at komme til udtryk, hvilket er premierminister Meles Zenawis fortjeneste. De internationale observatører, af hvilke vores gruppe var den vigtigste efter størrelse og professionelt engagement, var afgørende for at indgive vælgerne tillid til valgprocessen, og de mødte derfor også op i stort tal, idet der var en valgdeltagelse på mere end 90 %. Europa-Parlamentets delegation mærkede vælgernes gentagne bifald, da de stod i kø den 15. maj, og EU's valgobservatører føler derfor et meget stort ansvar. Det etiopiske folk må ikke skuffes i sine forventninger om ægte valgresultater, og komitéen vil gøre alt, hvad den kan, for at forventningerne bliver opfyldt.
Ingen kan i dag vide, hvilket resultat valget har fået, for processen er løbet ind i store vanskeligheder under optællingen af de afgivne stemmer. Ud over forsinkelser med at offentliggøre resultaterne er der kommet en lang række klager fra alle partier, også det regerende parti. Social uro på grund af disse forsinkelser og klager lå bag de dramatiske hændelser den 6., 7. og 8. juni, som komitéen straks offentligt tog stilling til. Vi opfordrede dengang - og gør det nu igen - til, at der foretages en uafhængig undersøgelse. Vi opfordrer særligt regeringen til at løslade personer, der tilbageholdes i modstrid med forfatningens garantier og menneskerettighederne. Vi opfordrer til, at valgte kandidater og andre repræsentanter for oppositionen samt menneskerettighedsforkæmpere frit kan udføre deres opgaver. Vi kræver frie medier og adgang til disse for oppositionens repræsentanter. Vi opfordrede dengang - og gør det nu igen - oppositionen til at afstå fra og heller ikke opmuntre til eller bistå med nogen former for udtryk for eller appeller til opstand eller brud på den forfatningsmæssige orden eller tilskyndelse til konflikter mellem etniske grupper, som kun vil være til gavn for dem, der ikke har interesse i, at befolkningens mening bliver kendt, men som ønsker at benytte ethvert påskud til at afbryde valgprocessen, også selv om det betyder fare for at kaste landet ud i en voldsspiral og i økonomisk og politisk kaos. Vi opfordrer både regering og opposition til at overholde aftalen af 10. juni fuldt ud, en aftale støttet af de vigtigste donorer, herunder EU's medlemsstater, så klagerne kan blive behandlet.
Her vil jeg gerne takke Kommissionens repræsentant, der spiller og har spillet en fornem rolle i Addis Abeba. Vores komité har reorganiseret sig for at imødekomme ønsker fra begge parter om at overvåge behandlingen af klager, og jeg vil derfor i næste uge på ny befinde mig i Addis Abeba.
Jeg slutter, hr. formand, med at sige, at situationen er ekstremt skrøbelig og meget, meget farlig. Faren for borgerkrig er overhængende. Jeg har netop modtaget underretninger om, at den vigtigste oppositionsbevægelse her til morgen har meddelt, at den trækker sig ud af klagebehandlingen, fordi dens repræsentanter skulle være blevet chikaneret. Derfor kan alle udtryk for interesse for, hvordan forholdene i Etiopien udvikler sig, hvor konstruktiv og legitim denne interesse end måtte være, hvilket Europa-Parlamentets initiativ helt sikkert er, risikere at blive opfattet forkert og benyttet i ond tro af dem, der kan se en fordel i at afbryde demokratiseringsprocessen i Etiopien.
Mine pligter som leder af EU's valgobservationskomité er ikke forbi. Det er en uafhængig opgave, der ikke er slut. Jeg beder derfor Parlamentet om forståelse for, at jeg finder det passende ikke at deltage i afstemningen om denne beslutning. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
    Mine damer og herrer, det glæder mig at kunne sige, at jeg støtter den fælles beslutning om situationen i Etiopien fuldt ud. Der gøres ingen forsøg på at skrue tiden tilbage til kong Johns tid, i stedet fremgår det helt tydeligt, at vi er klar over situationens alvor i et af Afrikas fattigste lande. Etiopien var stiftende medlem af Organisationen for Afrikansk Enhed, men landet er stadig i vanskeligheder på grund af den ustabile situation i Somalia og konflikterne med det middelalderlige regime i Eritrea. Et af nabolandene er Sudan, som i flere årtier har forsøgt at sætte en stopper for de interne konflikter i Nord og Syd og den katastrofale situation i Darfur. Etiopien har tidligere været udsat for kup og er ødelagt af tørke og krigen i Uganda.
I en situation som denne er det af afgørende betydning at styrke den etiopiske befolknings tro på demokratiet. Jeg er i denne sammenhæng enig med fru Gomes, lederen af valgobservationskomitéen, og det er helt relevant, at denne problemstilling fremhæves i beslutningen. Det er imidlertid ikke nok. Vi kan ikke tolerere overtrædelsen eller omgåelsen af lovene i de forskellige lande, især ikke, når de pågældende lande praler med stor valgdeltagelse, som er et tegn på offentlighedens store interesse. Der skal ydes støtte til gennemførelsen af en grundig undersøgelse af alle klager. Vi skal dog øge indsatsen på dette område. Et land som Etiopien, som kæmper for at forbedre den landbrugsmæssige og industrielle situation, har brug for vores støtte. En række lande har allerede ydet støtte tidligere, og programmer i denne sammenhæng bør prioriteres højt. Støtten til Etiopien skal være målrettet med henblik på at løse de grundlæggende problemer frem for regeringens problemer. Det er lige så vigtigt at sende eksperter til landet for at deltage i uddannelsen af landmænd og om nødvendigt yde assistance til identifikation og sikring af vandkilder, som det er at tilbyde legater til voksenuddannelsesinstitutioner og universiteter i EU. Ifølge et gammelt ordsprog siges det, at hvis man giver en mand en fisk, har han mad til én dag, men hvis man lærer ham at fiske, har han mad til resten af livet. Det bør være vores ledetråd. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   Hr. formand, denne uge står på en helt særlig måde i Afrikas tegn, et kontinent, vi har forsømt alt for længe, til dels også her i Europa-Parlamentet. Det begyndte med rockkoncerterne i weekenden, og det fortsatte onsdag med topmødet i Skotland og med vores store forhandling her i Parlamentet. Og i dag fortsætter det med den afrikanske dominans på dagsordenen for vores uopsættelige forhandling her torsdag eftermiddag.
Alene emnet Zimbabwe har understreget, at der her er tale om et emne, der indeholder en stor del politisk konkliktmateriale. Det viste sig at være nødvendigt at udvikle en stringent, velfunderet afrikapolitik foruden de rent humanitære tiltag. Her blev jeg - det må jeg sige - chokeret over at høre, hvad kommissæren havde at sige. Jeg vil gerne sige det i min egenskab af bayrisk parlamentsmedlem: Når jeg tænker på, at kommissæren i sin tidligere egenskab af belgisk udenrigsminister var en af de primære agitatorer, da det handlede om at idømme det europæiske mønsterdemokrati Østrig sanktioner, og når jeg hører, at han i dag har den opfattelse, at sanktioner mod en af de mest afskyelige diktatorer i verden, nemlig hr. Mugabe i Zimbabwe, ville være kontraproduktive og forkerte, så må jeg sige: Det er lige netop denne form for anvendelse af to målestokke, vi absolut ikke kan acceptere.
Vi må sige helt klart: Europa kan kun være troværdig, hvis vi ikke går rundt i Afrika og uddeler penge med en vandkande, men i stedet udvikler en politisk strategi og et helt klart menneskerettighedskoncept.
Naturligvis kan vi ikke bare - her er jeg helt enig - gå rundt som verdens læremester og spille med musklerne. Vi har også nok at gøre med at få bragt orden i tingene hos os selv. Men jeg mener dog, hr. kommissær, at det er tvingende nødvendigt at iværksætte sanktioner over for diktatorerne i Afrika og udøve pres.
Netop hr. Mbeki i Sydafrika, der stiller sig an som mønsterdemokrat og fredsstifter på hele kontinentet, er jo i virkeligheden en forklædt Mugabe, ellers havde han for længst vendt sig mod denne forkerte udvikling i Zimbabwe. Og når De hører, hvad kirkens repræsentanter i Sydafrika mener om dette emne, så er det tydeligt nok, og det bør vi tage fat i.
Etiopien hører også hjemme i denne forsamling, og her gælder det om at være opmærksom på forvarslerne. Etiopien er på vej mod en ny katastrofe. Landet har oplevet katastrofer nok: forfærdelig hungersnød, krige, borgerkrige, et kommunistisk diktatur med sovjetisk fortegn, derefter igen borgerkrig og løsrivelseskrig, krig i nabolandene osv. Og nu ser vi, at landet igen udvikler sig hen imod et diktatur. Men landet har et kæmpestort potentiale. Der er tale om en af verdens ældste uafhængige stater. Et gammelt, overvejende kristent præget kulturfolk, der indtil for nogle få år siden aldrig har måttet lide under koloniherrer, som har kæmpet mod fascisme og mod europæisk militarisme, som engang var Afrikas stolthed som symbol på en uafhængig og selvstændig udvikling. Vi må ikke tillade, at dette land forfalder til klaner, sådan som det er tilfældet med nabolandet Somalia, til en række folkeslag og partisplittelser, hvor de fleste partier jo også har en etnisk baggrund.
Derfor er det vigtigt, at vi styrker demokratiet og menneskerettighederne massivt i netop dette land. Det er ikke ofte, jeg er enig med hr. Kohlíček, men i dag må jeg absolut tilslutte mig ham. Vi skal støtte decentrale projekter inden for landbruget, inden for vanding, så det ikke kun er magtcentrene og bureaukratiet, der bliver fodret, men således at der kan opstå et nyt samfund nedefra på det strategisk vigtige Afrikas Horn.
Alyn Smith,
   Hr. formand, i denne forhandling om menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincippet i Etiopien kan jeg ikke lade være med at kommentere de forfærdelige begivenheder i London i dag. Jeg repræsenterer ikke London - eller England - men jeg vil sige, at vi skotter står last og brast med vores nærmeste naboer, vores venner, vores kolleger og ikke mindst vores familier i London og andre steder. I morgen er det tid til spørgsmål og årsager. I dag er det tid til anstændighed og menneskelighed.
I vores indbyrdes forbundne verden er et angreb på de uskyldiges rettigheder i London, i Etiopien, alle steder et angreb på vores alle sammens rettigheder. Dagens begivenheder gør det endnu mere nødvendigt, at vi, som går ind for menneskerettighederne og retsstatsprincippet, taler med en høj, klar og tydelig stemme. Om ikke andet kan vi vel blive enige om, at ulovlig vold mod uskyldige ikke er og aldrig kan blive svaret.
Hvad angår den omfattende krænkelse af menneskerettighederne i Etiopien, støtter jeg helhjertet min kollega i gruppen hr. Romeva i Ruedas tidligere kommentarer og vil gerne tilføje, at pressefriheden ikke må glemmes i denne forhandling. Pressefriheden er central i et frit samfund og en fri verden. Denne frihed krænkes også i høj grad i Etiopien, og det synes jeg også, Parlamentet skal fordømme.
Parlamentets forhandling drejer sig ikke meget om indholdet af beslutningsforslaget foran os, men begivenheder uden for Parlamentet gør det endnu mere påkrævet, at vi beskytter disse rettigheder. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, jeg misunder Etiopien. Ja, De hørte rigtigt - jeg misunder Etiopien, ikke for landets regering, for der er ingen grund til at misunde landet i den sammenhæng. Jeg misunder den etiopiske befolknings tro på, at så meget afhænger af den. Jeg mener ikke, at der er et eneste europæisk land, der kan bryste sig af en valgdeltagelse på næsten 90 %, som det er angivet i forbindelse med valget i Etiopien den 15. maj i år. En sådan valgdeltagelse fortjener vores respekt og støtte, og et land, der kan opnå dette, fortjener at have demokrati. Det eneste problem er, at man betaler en meget høj pris for demokrati i Etiopien. Indtil videre er 36 mennesker dræbt og flere tusind mennesker fængslet, selv om ca. 4.000 af de fængslede heldigvis blev løsladt igen for nylig.
Begrebet solidaritet er af meget stor betydning for befolkningen i Polen, og det har også stor betydning i EU. Denne solidaritet bør udvides til at omfatte Etiopien, og landet skal ikke fordømmes ud over alle grænser, selv om det er langt fra Strasbourg. Vi bør ikke glemme Afrika, og forholdene i Afrika skal ikke kun være noget, vi tænker på en sjælden gang, eller når Bob Geldof arrangerer en koncert.
Løsgængerne støtter beslutningsforslaget fuldt ud, da det er intet mindre end en politisk oversættelse af Ernest Hemingways kloge titel "Hvem ringer klokkerne for? De ringer for dig". 
Louis Michel,
    Etiopien er et typisk tilfælde, hvor EU kan gøre en forskel, og hvor EU i øvrigt bestræber sig på at gøre en forskel. Jeg har ligesom Dem fulgt valgprocessen i Etiopien på meget nært hold. Jeg fulgte den før valget, og jeg må sige, at valgkampagnen blev afholdt efter en demokratisk model, hvor alle havde adgang til medierne. Det var efter valget, at der opstod et reelt problem. Jeg var naturligvis vidne til de alvorlige begivenheder, der fandt sted den 7. og 8. juni. Jeg greb personligt ind. Javier Solana greb ind. De skal vide, at jeg næsten hver anden dag var i kontakt med premierminister Meles for at underrette ham om EU's bekymringer med hensyn til valgets afholdelse og navnlig de krænkelser af menneskerettighederne, der skete i forbindelse med disse begivenheder.
Der er ingen tvivl om, at de budskaber, som EU og andre har sendt og bliver ved med at sende til myndighederne, er virkningsfulde, hvilket vi kan se af regeringens beslutning om at løslade ca. 3.800 mennesker, som blev arresteret uden sigtelse efter demonstrationerne. Vi har haft telefonisk kontakt flere gange, og hver gang har hr. Meles efterkommet vores ønske. Jeg havde en samtale med ham og kommissionsformand Barroso for tre dage siden i Libyen. Der er stadig 600- 700 mennesker fængslet, og mange af dem tilbageholdes i hemmelighed. Premierminister Meles fortalte mig, at han ville forsøge at fremskynde løsningen af disse spørgsmål, og at størstedelen af de fængslede formodentlig ville blive løsladt, hvis de var fængslet uden grund. De etiopiske myndigheder skal respektere lovgivningen, men også de internationale menneskerettighedsbestemmelser. Vi har bedt om, at Den Internationale Røde Kors Komité får lov til at besøge dem, der stadig er fængslet.
Med hensyn til begivenhederne den 7. og 8. juni ville det være ønskeligt, at regeringen gav tilladelse til en uafhængig undersøgelse, så man fik det fulde overblik over kendsgerningerne og ansvaret. Premierminister Meles fortalte mig, at han var i stand til at efterkomme dette ønske, og at han ville sørge for dette.
Hvad valgprocessen angår, glæder jeg mig over de fremskridt, der er sket efter den alvorlige risiko for, at det hele kørte ad sporet, og jeg glæder mig over, at behandlingen af valgstridighederne kan begynde. Jeg har anmodet alle de politiske partier - jeg har mødt dem alle sammen, også partierne fra oppositionen - og deres ledere om at være så tilbageholdende som muligt, så den nationale valgforvaltning kan fuldføre sit arbejde på en uafhængig måde.
EU har ligeledes opnået - hvilket var et ønske fra oppositionspartierne - at repræsentanter for hvert parti, også oppositionen, deltager i klagebehandlingskomitéen. Også her har vi opnået et tilfredsstillende resultat. Vi var også den eneste nøgleaktør i forhandlingen om en adfærdskodeks for medierne. Denne kodeks er nu godt på vej til at blive vedtaget af alle partier. Det er højst sandsynligt, at denne kodeks bliver vedtaget meget snart. Kommissionen og EU som helhed ønsker brændende at hjælpe Etiopien med at afslutte valgprocessen, ikke bare på grund af stabiliteten i landet, men også på grund af det fantastiske signal, man ville sende med en egentlig demokratisering af landet. Kommissionen står i spidsen for initiativerne og spiller en konstruktiv rolle - som alle de etiopiske aktører værdsætter - hvilket både sker via EU's valgobservatørmission og via den politiske dialog, som Kommissionens repræsentant fører på stedet. Vi vil fortsat støtte denne proces.
Jeg vil i øvrigt gerne rette en varm og offentlig tak til Ana Gomes, som er medlem af Parlamentet, for hendes bemærkelsesværdige indsats som chef for den europæiske valgobservatørmission og for det glimrende samarbejde mellem hende og os. Vi har været i kontakt, og jeg kan se, i hvilken grad hun har bidraget til at skabe mindre afstand mellem vores holdninger. Jeg vil gerne understrege, at hun ikke blot har spillet rollen som chef for observatørmissionen, men også reelt har lettet arbejdet på bemærkelsesværdig vis.
Jeg er overbevist om, at EU fortsat vil gå ind i en konstruktiv, men bestemt og krævende dialog, så vi kan blive ved med at have en positiv indflydelse på den igangværende proces i Etiopien. Denne proces er naturligvis skrøbelig. I hver lejr venter ekstremisterne ikke på andet, end at den skal køre af sporet, så de kan sætte ild til krudtet. Jeg tror, at dette kollektive ansvar - nemlig Parlamentets, Kommissions og Rådets ansvar - kan forhindre dette skrækscenario, så begge lejre fortsat holder sig til de lovgivningsmæssige rammer og den aktuelle valgproces og politiske proces.
Der er dog noget, som jeg gerne vil tilføje. Uden at tage parti vil jeg gerne sige, at EU's indflydelse på en vis måde lettes af den åbne holdning hos premierminister Meles og navnlig hans meget store tillid til EU. EU repræsenterer i hans øjne en institution og en realitet, som han tror på og respekterer, og derfor er han relativt hurtig til at efterkomme vores ønsker, opfordringer og endda krav. Jeg er overbevist om, at hvis vi fortsat kan følge processen, kan vi spille en mæglingsrolle, og så kan demokratiet ret hurtigt få fodfæste i Etiopien.
Premierminister Meles fortalte os, at han vil godkende valgresultatet, når det bliver bekendtgjort af den institution, der skal oplyse de nøjagtige resultater. Hvis det f.eks. er nødvendigt at afholde nye valg i visse valgkredse, vil han acceptere det. Vi får at se, hvad der sker. Under alle omstændigheder skal det siges, at han altid har holdt sine løfter. Det var vigtigt, at jeg fortalte Dem dette.
Det billede, som jeg tegner, er ikke så sort som det, nogle af talerne tegnede. Situationen er selvfølgelig delikat. Det er selvfølgelig risikabelt. Og det er selvfølgelig farligt. Hvem kunne forestille sig andet? Men det er første gang siden jeg blev kommissær, at jeg kan konstatere, at når de forskellige institutioner - Parlamentet, de højtstående repræsentanter, Kommissionen og delegationerne på stedet - arbejder sammen, også med medlemsstaterne, og bruger alle de instrumenter, som EU har til rådighed, er de effektive. Det er så afgjort tilfældet for Etiopiens vedkommende. Det er mit indtryk, at vi virkelig har gjort en nyttig indsats, og jeg vil gerne endnu en gang rette en dybtfølt tak til fru Gomes for hendes store hjælp.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted med det samme.
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Saïfi-betænkningen var ikke til afstemning til middag i dag, men derimod til aften. Den blev dog taget af listen til middag, og det efter afstemningen var afsluttet, og mange allerede havde forladt salen. Jeg har læst forretningsordenen endnu en gang. I artikel 170, stk. 4, står der helt klart, at der kan anmodes om udsættelse af en afstemning før den pågældende afstemning. Hr. Schulz ville altså først nu kunne anmode om at udsætte Saïfi-betænkningen. Hvorfor han ikke kan gøre det, er tydeligt. Han er tydeligvis slet ikke til stede. Jeg mener ikke, at vi fremover kan acceptere, at forretningsordenen bliver anvendt således. Afstemningen kunne have fundet sted nu, men afstemningen blev ikke fastsat til i aften, fordi et helt klart flertal ville være for en afstemning om Saïfi-betænkningen, for de tilstedeværende er dem, der arbejder til det sidste. I middags handlede et flertal af dem, der er for dovne til at holde ud, til mødet er slut.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne korrigere en ting. Hr. Posselt har ikke forstået, at forslaget ikke blev stillet af hr. Schulz, men derimod af et andet medlem. I øvrigt har et flertal, der er langt større end antallet af de p.t. tilstedeværende, stemt sådan, som der nu er blevet stemt. Der var derfor tale om en demokratisk afstemning.
Paul Marie Coûteaux (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil støtte min glimrende kollega hr. Posselts tale ved at sige, at vi på en vis måde er meget overraskede over det, der er sket med hensyn til Saïfi-betænkningen. Jeg vil gerne have, at vi vurderer konsekvenserne af det, for det er i grunden et vink til alle dem, som lægger vægt på samlingsstedet i Strasbourg. Alle ved, at dette samlingssted er truet. Lad os vende tilbage til afstemningen i morges. Uafhængigt af det spørgsmål, der rejses i fru Saïfis betænkning om et vigtigt emne, nemlig tekstilsektoren, der efter min mening ikke bør udsættes i to måneder, da det er et presserende spørgsmål, drejer det sig også om at sende et signal ved at indrømme, at det er umuligt at foretage sig noget vigtigt i Parlamentets mødesal i Strasbourg og på samlingsstedet i Strasbourg - der efter min mening er Parlamentets hovedsæde - efter torsdag kl. 12.30. Eftersom vores aktiviteter begynder tirsdag morgen, ville deres afslutning torsdag morgen rent faktisk betyde, at Parlamentet i Strasbourg stort set kun samles to dage om måneden. Det er en konsekvens, som jeg vil bede alle mine kolleger om at overveje vigtigheden af, og derfor protesterer jeg formelt mod dette.

Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, der er enighed om dette blandt alle de politiske grupper. I beslutningsforslagets punkt 17 vil vi gerne have erstattet "national enhedsregering" med "overgangsregering".
Jeg vil også gerne foreslå, at vi medtager G8-landenes regeringer i punkt 18. 


Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Det er blot for at oplyse, at jeg havde problemer med mit kort i stemmemaskinen, og jeg desværre ikke har fået stemt om min egen betænkning. Jeg vil gerne have registreret, at jeg - naturligt nok - har stemt for. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Det er indlysende, at der gælder særlige forhold for landbruget og markedsforsyningen i fjernområderne, hvilket EU også med rette har anerkendt. På denne baggrund og i lyset af de seneste erfaringer mener jeg derfor, at Kommissionens forslag, der navnlig sigter på at gøre processen mere fleksibel, imødekommer Portugals betydelige interesser på dette område. Vores fjernområder - Azorerne og Madeira - fortjener særlig opmærksomhed på grund af deres særlige situation ikke mindst i henseende til landbruget. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
