Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 4. juli 1996, for genoptaget.

Erklæring af formanden
Formanden
Kære kolleger, nøjagtig for et år siden modtog vi nyheden om Srebrenicas fald. Indbyggerne i Srebrenica stolede på erklæringen fra april 1993 om, at byen var en FN-sikkerhedszone. Deres tillid blev gjort bitterligt til skamme, da de serbiske styrker ledet af general Mladic indtog byen i juli 1995.
For øjnene af FN-soldaterne blev de muslimske mænd dernæst adskilt fra deres familie, medens kvinder og børn blev jaget ud af byen. Siden blev ca. 8.000 personer meldt savnet. De er sandsynligvis blevet henrettet. Den igangværende efterforskning omkring massegravene bør være med til at løfte sløret for de rædsler, der har udspillet sig. Massakren i Srebrenica er en af de værste under krigen i Bosnien blandt talrige andre, som ulykkeligvis har fundet sted.
Det internationale samfund bør ikke helme, så længe omstændighederne omkring denne massakre ikke er fuldt belyst, og så længe de skyldige ikke har fået den straf, de fortjener. Det skylder vi ofrene fra Srebrenica og deres familier; det for at retfærdigheden kan ske fyldest gennem Haag-domstolen.
Jeg opfordrer Dem, ærede parlamentsmedlemmer, kære kolleger, til sammen med mig at iagttage et minuts stilhed til minde om ofrene for massakren i Srebrenica.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Spencer
Fru formand, til forretningsordenen. Jeg har kontor nr. 238 i IPE II-bygningen, hvorfra jeg normalt har fornøjelsen af at kunne se ud på det franske landskab; men nu kigger jeg lige ind i en betonvæg, og kvæstorerne ved tilsyneladende ikke noget om sagen. Kan De mon fortælle os, om alle de andre beboere på 2. sal skal udsættes for dette permanent, eller vil De måske anbefale os at flytte til Bruxelles, indtil vi får en chance for igen at få kontorer, som vender ud mod det franske landskab?

Formanden
Hr. Spencer, jeg har selv haft lejlighed til at besøge et af disse kontorer, der er helt lukket inde, således som De beskriver det. Jeg finder det helt forkasteligt. De spørger, om der er mange andre kontorer, hvor det samme gør sig gældende. De kontorer, der er beliggende på første og anden sal og derover, har udsigt. Jeg tror, vi bør undersøge problemet, og jeg har da også tænkt mig at forelægge problemet på Præsidiets møde i aften.
Jeg kan ikke sige mere i øjeblikket, men jeg forstår fuldt og helt, hvordan De selv og de kolleger, der er i samme situation, har det.

Ahern
Fru formand, til forretningsordenen. Jeg ville bare gerne sige, at jeg har oplevet det samme. Man holder medlemmer af Europa-Parlamentet i uvidenhedens mørke og dækker os til med et lag gødning ligesom champignoner, og det er på tide, at det holder op! Jeg har ikke dagslys i mit kontor, og det er én, stor fornærmelse!

Formanden
Jeg har netop givet udtryk for min holdning til dette spørgsmål, som falder helt i tråd med dette synspunkt. Vi vil se, hvad vi kan gøre.

Crowley
Fru formand, til forretningsordenen. Jeg vil meget gerne bede om Deres og Parlamentets opbakning til, at vi beder Dem, fru formand, om på Parlamentets vegne at give udtryk for vor forfærdelse over, at den britiske regering, Royal Ulster Constabulary og sikkerhedsstyrkerne i Nordirland har kapituleret over for Orange Order's pøbelvælde; og ligeledes give udtryk for vor forfærdelse over den første bombesprængning, der har fundet sted i Nordirland i de sidste to år, nemlig den der skete i weekenden. Lykkeligvis var der ingen mennesker, der blev dræbt. Endvidere give udtryk for vor forfærdelse over, at en katolsk mand er blevet kørt ned af et armeret køretøj fra RUC, mens han deltog i en fredelig protest i byen Derry; fordømme, at Royal Ulster Constabulary har brugt over 4.000 plastikkugler mod katolikker og nationalister, hvorimod RUC brugte 150 plastikkugler mod Orange Order, mens den blæste på lov og orden; give udtryk for vor forfærdelse over, at man har stukket ild på katolske og nationalistiske familiers huse i Belfast og Derry og jaget folk fra hus og hjem, mens sikkerhedsstyrkerne blot stod og så til; og opfordre alle parter til at genoptage de omfattende samtaler for at sikre, at vi kan genskabe ikke blot fredsprocessen, men også retfærdighed, lighed og en ordentlig behandling af alle borgere.
Det er absolut afskyvækkende at se, hvordan RUC, den britiske hær, den britiske regering og Orange Order har besluttet, at de ikke vil tøve med at gøre de seks grevskaber i det nordøstlige Irland til en protestantisk stat, en Orange stat, beregnet for et folk, der består af medlemmer af Orange Order, og glemme alt om de menneskeog borgerrettigheder, som tilkommer de nationalister og katolikker, som befolker området.

Formanden
Hr. Crowley, jeg tager naturligvis Deres bemærkninger til efterretning. Som De vil kunne forstå, kan vi ikke nu indlede en debat. Som De ved, vil denne meget alvorlige situation blive behandlet til sin tid under den nuværende mødeperiode. Jeg vil anmode Dem om at være så venlig ikke at indlede en debat om dette punkt i form af et indlæg til forretningsordenen. De vil specielt onsdag formiddag få rig lejlighed til at give Deres mening til kende i forbindelse med redegørelsen fra det irske formandskab.

Ahern
Fru formand, jeg skal ikke prøve at gøre dette til en forhandling, men da spørgsmålet nu er blevet rejst, vil jeg bede Dem om at bekræfte, at det kommer på dagsordenen, og at vi får en redegørelse fra formandskabet. Nordirland har jo ganske klart ingen ledelse og kan måske slet ikke ledes med de nuværende strukturer. Borgerne der har ikke ligeret.

Formanden
Jeg kan meddele Dem, fru Ahern, at dette falder helt i tråd med mit forslag

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen. Forslaget til dagsorden er omdelt, og der er foreslået eller foretaget følgende ændringer.
(Formanden oplæste ændringerne til dagsordenen for tirsdag)

Martens
Fru formand, ærede kolleger, jeg vil gerne understrege, at jeg fortsat står ved den aftale, som er indgået i Formandskonferencen om de redegørelser, der skal afgives, og at vi som Formandskonference har givet i opdrag, at en arbejdsgruppe skal drøfte dette problem med henblik på at nå frem til en tekst, der skulle kunne samle konsensus.
Dette blev ikke helt tilfældet, men de mål, vi tilstræber, er af den allerstørste betydning for Europa-Parlamentet, som især i den sidste tid har været skydeskive for talløse angreb. Jeg mener, at det er af den største betydning for Parlamentets troværdighed, at vi når frem til en beslutning denne uge. For os er der stadig en lillebitte vanskelighed tilbage. Jeg mener, at det er nødvendigt at give en definition, og det må Parlaments Præsidium kunne gøre, på, hvad gaver og erkendtligheder er. Jeg tror, at vi kan nå til enighed herom i Parlamentet. Vi kan jo slå fast, at man rundt omkring i de forskellige medlemsstater, blandt andet i mit eget land, hurtigt bliver enig om selve principperne for de erklæringer, der skal aflægges om formuen. Vanskelighederne melder sig ved anvendelsen heraf. Vi mener, at Parlamentets Præsidium må spille en vigtig rolle i den forbindelse, dette står forresten i selve teksten, in fine .
Dette burde også kunne lade sig gøre for så vidt angår gaver og erkendtligheder. Dette burde hurtigt kunne lade sig gøre. Efter vor opfattelse må dette ske før dette års udgang. Under alle omstændigheder bekræfter jeg også her vor loyalitet over for denne aftale og vor vilje til at nå frem til konsensus og overensstemmelse. Jeg mener, at vi med et flertal på mere end 314 ja-stemmer må kunne vedtage teksten denne uge, forstået derhen at vi også ønsker, at Parlamentets Præsidium får til opgave at udarbejde en definition, der forekommer os at være vigtig for anvendelsen. Dette behøver ikke at være ensbetydende med, at vi anmoder om udsættelse. Dette er en forsigtighedsforanstaltning, men vi insisterer meget på, at vi må se at få truffet en beslutning i Parlamentet endnu i denne uge. Dette forekommer os under de givne omstændigheder at være af meget stor betydning. Jeg løber en risiko, når jeg foreslår dette i Parlamentet, men jeg gør det ud fra den overbevisning, at vi må sætte Parlamentets troværdighed i højsædet i perioder, hvor det er genstand for forskellige angreb. I årevis har mange personligheder i Parlamentet kæmpet for flere beføjelser og større indflydelse. Jeg mener, at en større troværdighed så også må svare hertil. Det er forstået derhen, at jeg mener, at vi nu må træffe beslutningen om at stemme om denne tekst i denne uge.

Formanden
Kære kolleger, jeg skal - hvis det ellers er nødvendigt - minde om, at det i øjeblikket gælder afstemningen om dagsordenen. Jeg skal derfor understrege, at det ikke er det rette tidspunkt at indlede en debat. Hr. Martens har ganske vist netop berørt substansen og forklaret, hvorfor han ønsker, at dette punkt genopføres på dagsordenen under denne mødeperiode. En række gruppeformænd har anmodet om ordet. Jeg mener, det er vigtigt, at de får ordet.
Som bekendt overvåges vi af medierne. Der er tale om et meget følsomt spørgsmål. Jeg vil derfor give ordet til hr. de Vries, der har anmodet herom; og derefter til fru Green og til hr. Puerta. Lad det være helt klart, at vi ikke indleder en debat; imidlertid er jeg af den mening, at det er af afgørende betydning at lade gruppeformændene komme til orde, inden vi stemmer om, hvorvidt vil skal genopføre dette punkt på dagsordenen.

De Vries
Hr. formand, Parlamentet har gentagne gange været talerør for den europæiske befolkning i dennes ønske om større gennemsigtighed i de europæiske institutioners funktion. Alt for tit opfattes disse institutioner som uigennemsigtige, dunkle og hemmelighedsfulde. Ofte med urette, men ofte indeholder denne kritik en bund af sandhed. Hvis vi således ønsker at lægge vægt bag vort standpunkt om, at der bør være tale om større gennemsigtighed i Ministerrådet, så må vi være rede til at udvise den samme gennemsigtighed med hensyn til vort Parlaments funktion. En essentiel del heraf er gennemskuelighed i medlemmernes finansielle interesser. For min gruppe er det derfor afgørende, at vi stemmer denne uge, ikke blot om Ford-betænkningen men også om Nordmann-betænkningen, og derfor vil vi støtte forslaget fra Den Kristelig-Demokratiske Gruppe. Men, hr. formand, med een advarsel. Vi er parate til at hjælpe De kristelige Demokrater med at finde det nødvendige flertal for ændringen af vor forretningsorden også i denne gruppe, men ikke på bekostning af princippet. Princippet er, at gaver er og fortsat bør være forbudt.
Der er ikke nogen som helst grund til, at Parlamentet skulle tillade gaver til medlemmer. Hvis vi således om lidt lægger det ud til Præsidiet at fremlægge en redegørelse for, hvad gaver er, så må denne redegørelse tilgodese teksten og ånden i den forretningsorden, som vi skal vedtage. Et forbud er et forbud, de eneste undtagelser, som jeg for mit vedkommende kan acceptere, er blomster og en kop kaffe.
(Bifald)
Green
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Martens for bekræftelsen på hans personlige engagement i forhold til den aftale, som gruppeformændene har indgået om at sikre, at Nordmann-betænkningen bliver behandlet her i Parlamentet før sommerferien. Jeg vil også gerne minde Parlamentet om, at denne aftale mellem gruppeformændene omfattede en ganske klar enighed om, at medlemmerne skulle afholde sig fra at tage imod gaver, betaling eller andre goder. Det er vigtigt, at Europa-Parlamentet forstår dette. Det er vigtigt, at EuropaParlamentet forstår, hvor afgørende det er, at denne aftale bliver vedtaget her, hvis vi skal udstråle den gennemskuelighed, som hr. de Vries talte om.
Min gruppe går ind for, at vi sætter Nordmann-betænkningen på dagsordenen, forudsat at det står klart, at for vort vedkommende ligger denne aftale fast. I sidste uge var det ikke så entydigt, hvad Det Europæiske Folkepartis Gruppe angår. Hr. Martens har udtrykt ønske om, at denne aftale skal stå ved magt. Vi vil støtte ham ved at stemme for den klare aftale, som gruppeformændene indgik tidligere på året.

Puerta
Fru formand, med samme alvor og med samme forpligtelse som de øvrige gruppeformænd, vil jeg gerne give udtryk for min gruppes bekymring over den måde, Nordmann-betænkningen fremlægges i Parlamentets plenum.
Efter vores mening fremgår det ikke klart, at betingelserne fra sidste uge er blevet ændret. Jeg vil gerne minde medlemmerne om, at Formandskonferencen med et flertal torsdag eftermidag vedtog at trække Nordmannbetænkningen tilbage, eftersom de ændringsforslag, der ville blive fremlagt, gav anledning til et alvorligt problem med hensyn til de gaver, som medlemmerne kunne modtage. Vi var ikke enige tidligere, og på møderne mellem gruppeformændene eller deres repræsentanter gjorde vi opmærksom på, at de anvendte formuleringer - som giver mulighed for ekstern støtte til materiale eller personale, som dog skal registreres og være gennemskuelig - er meget farlige på trods af visse landes tradition for at regulere dette spørgsmål. Vi har stadig denne opfattelse.
Det ændringsforslag, man nu vil fortolke, som lader det være op til Præsidiet at skelne mellem gaver og privilegier, forekommer os meget forvirrende. Jeg er enig med de øvrige gruppeformænd i, at der skal være fuldstændig klare linjer over for offentligheden, at man ikke skal tillade demagogi eller ødelægge Parlamentets troværdighed, og netop derfor vil vi med samme loyalitet som andre gruppeformænd modsætte os - dog med en anden holdning og en anden beslutning - at man genopfører Nordmann-betænkningen til forhandling tirsdag med henblik på eventuel vedtagelse.

Aelvoet
Fru formand, De Grønne i Europa-Parlamentet er ganske enige i, at vi behandler Nordmannbetænkningen på betingelse af, at dette foregår i al klarhed. Denne store klarhed genfinder jeg i hr. De Vries' udtalelse. Jeg finder en antydning heraf i hr. Martens ord, men ingen fuldstændig klarhed. Han siger nemlig: jeg vil holde mig til den aftale, som blev indgået på Formandskonferencen, en aftale, som vi fandt minimalistisk, men en aftale, der nu bliver blotstillet via et ændringsforslag fra de kristelige demokrater. Når man her spørger os, om vi kan acceptere at behandle det, så siger vi ja for så vidt angår en definition af, hvad begrebet gaver og så videre måtte dække. Det kan vi erklære os ganske enige i, men så må det til gengæld betyde, at det ændringsforslag, som hr. Donnelly har stillett på PPE-Gruppens vegne, og hvor der således står, at det drejer sig om gaver forudsat, at de ikke ville kunne påvirke holdningen, at det må betyde, at dette ændringsforslag ikke længere kan indgives, fordi ellers havner vi på ny i en uklar situation.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, jeg vil for mit vedkommende sige, at vi går ind for, at Nordmannbetænkningen drøftes under denne mødeperiode. Jeg skal ikke desto mindre minde om, at når man taler om at genopføre denne betænkning på dagsordenen, er det, fordi Formandskonferencen med et flertal besluttede at tage den af dagsordenen, og at vores gruppe ikke stemte for denne forholdsregel, der blev vedtaget med et simpelt flertal blandt Formandskonferencens medlemmer.
I denne forsamling appellerer man ofte - det var f.eks. tilfældet for et øjeblik siden - til det såkaldte europæiske folks såkaldte bevidsthed. Befolkningen i de forskellige europæiske lande forventer af de valgte repræsentanter og især af de valgte repræsentanter i Europa-Parlamentet, at de vedtager klare og gennemskuelige regler vedrørende dem selv.
Jeg vil da også her understrege den frygt, mange af vores kolleger nærer over vedtagelsen af enkle regler. Disse enkle regler er offentliggørelsen af medlemmernes formue. Jeg vil da også understrege, at der ikke kan være tale om at henvise til de nationale lovgivninger. Europa-Parlamentet kan vedtage regler vedrørende dette spørgsmål. Vores kolleger ønsker ikke gennemsigtighed med hensyn til indtægter, de ønsker ikke et forbud mod gaver. Men vi går ind for en så stor gennemsigtighed som muligt, fordi Europa-Parlamentets medlemmer - for at være ulastelige - bør vedtage fuldstændigt klare regler på disse punkter, som er meget vigtige for offentligheden.

Pasty
Fru formand, UPE-Gruppen har ligesom Gruppen Nationernes Europa og PPE-Gruppen under afstemningen i Formandskonferencen stemt for at bibeholde Nordmann-betænkningen på dagsordenen. Vi fastholder da også denne holdning, idet vi vil stemme for genopførelsen af betænkningen på dagsordenen, fordi også vi går ind for ind for en fuldstændig gennemsigtighed i denne sag, medens ændringsforslaget faktisk indebar en vis uklarhed. Vi går således ind for gennemsigtighed, og det uden at være dæmagogiske, og jeg mener derfor, at Præsidiet reelt kan udøve et slags moralsk overopsyn med hensyn til det, man kunne kalde »gave« eller »ikkegave«.
I øvrigt indebar den af hr. Martens foreslåede løsning kun, at det, der førhen var underforstået, blev udtrykt klart og tydeligt. Jeg husker således, at Jean-Pierre Cot rent faktisk i forbindelse med sin mæglingsopgave foreslog, at det var Præsidiet, der skulle definere, hvad man forstår ved en »gave« eller ved en »ikke-gave«. Vores gruppe har da heller ikke noget imod - tværtimod - at stemme for genopførelsen af Nordmann-betænkningen på dagsordenen. Vi ønsker, at betænkningen opnår de nødvendige 314 stemmer, og at den vedtages i løbet af den nuværende mødeperiode.

Lalumière
Fru formand, det er klart, at vores gruppe er parat til at drøfte Nordmann-betænkningen, og at den er rede til at stemme om den. Vi vil imidlertid stemme om kompromisteksten uden ændringer i henhold til den procedureaftale, der var indgået mellem gruppeformændene. Det, der har gjort situationen forvirret, er det ændringsforslag, der er stillet af medlemmerne af PPE-Gruppen, et ændringsforslag, hvori man åbner mulighed for, at parlamentsmedlemmerne kan modtage gaver. Vi har svært ved at tro, at dette kan være sandt.
Vi er under alle omstændigheder enige i, at man behandler Nordmann-betænkningen, hvorimod vi er imod, at betænkningen forvanskes, og at konklusionerne i betænkningen forvanskes af ændringsforslag, som i sidste ende vil gøre det muligt at modtage gaver, hvilket vores gruppe absolut er modstander af. Teksten bør være klar, og bør ikke kompliceres af ændringsforslag i elvte time.

Nordmann
Fru formand, ordføreren ønsker, at hans betænkning genopføres på dagsordenen, ikke af personlig forfængelighed, men ud fra den overbevisning, at en fornyet afvisning af betænkningen ville give indtryk af et Europa-Parlament, som er ude af stand til at ændre sin forretningsorden i retning af en større gennemsigtighed, som er absolut påkrævet.
Derfor vil jeg personligt give udtryk for min vilje til at arbejde på et kompromis. I Forretningsordensudvalget har vi gjort fremskridt frem imod et kompromis. Det har vi gjort, samtidig med at vi har fulgt de retningslinjer, der er blevet udstukket af den arbejdsgruppe, der var blevet nedsat med henblik herpå.
Det ændringsforslag eller kompromis, som hr. Martens nævnte, forudsætter enten, at der stilles nye ændringsforslag, eller at der under afstemningen onsdag fremsættes en kompromisløsning for forsamlingen i form af et mundtligt ændringsforslag, hvis betænkningen blev genopført på dagsordenen.
Jeg tror, at den bedste fremgangsmåde ville være, om vi enedes om en tekst, der kan samle et flertal på 314 stemmer. Det forudsætter, at teksten er i overensstemmelse med arbejdsgruppens konklusioner, dvs. overtager afskaffelsen af gaver, idet man - om nødvendigt - overlader det til Præsidiet at fastlægge de nærmere gennemførelsesbestemmelser, som den nye tekst måtte give anledning til. Men dette bør ikke ske i modstrid med det, der måtte blive vedtaget.
Fru formand, det er efter disse retningslinjer, at ordføreren ønsker at fortsætte sit arbejde, og det på ny med et fuldt engagement; jeg skal således minde om de berømte ord, der tillægges den mest radikal-socialistiske af de franske konger: «Paris er nok en messe værd«.
(Forslaget vedtoges)

Novo
Fru formand, alle her i salen har formodentlig i pressen læst om de amerikanske myndigheders beslutning om at udvise en canadisk virksomhed fra amerikansk territorium under henvisning til Burton-Helms-loven om styrkelse af embargoen mod Cuba. Denne beslutning, der har givet anledning til voldsomme protester, kan få vidtrækkende følger for europæiske virksomheder, idet 45 % af handelen med Cuba foregår via europæiske virksomheder.
Europa-Parlamentet har ved flere lejligheder taget afstand fra USA's blokadepolitik over for Cuba og fra foranstaltningerne til styrkelse af denne i form af henholdsvis Torricelli-loven og Burton-Helms-loven, og vi må efter min mening også nu reagere mod denne seneste foranstaltning fra USA's side.
Jeg foreslår på min gruppes vegne, at Rådet på dets møde i dag, hvor det skal drøfte situationen - og det skal understreges, at det rent faktisk er opstået en ny situation - opfordres til at afgive en redegørelse om dette spørgsmål. Jeg er klar over, at Parlamentet har en usædvanlig stor arbejdsbyrde onsdag, men mener under alle omstændigheder, at det drejer sig om en situation, som vi alle, også Rådet, må tillægge den allerstørste betydning. Hvis en sådan redegørelse først kan komme på dagsordenen i september, er tiden måske forpasset, og vi må insistere på at få en redegørelse i indeværende mødeperiode.
Jeg mener ikke, at dette spørgsmål kan udsættes til senere.

Formanden
Hr. Novo, vil De kunne acceptere, at dette vigtige punkt indgår i formandskabets redegørelse, eller ønsker De, at det skal udgøre en særskilt redegørelse?

Novo
Fru formand, vores gruppe kan tilslutte sig Deres forslag på betingelse af, at Rådet allerede nu giver tilsagn om at indføje dette punkt i sin redegørelse onsdag. Hvis vi får et sådant tilsagn, er gruppen som sagt indforstået med denne fremgangsmåde, i modsat fald må vi anmode om en særskilt redegørelse.

Formanden
Godt, hr. Novo, vi vil underrette Rådet om forsamlingens ønsker. Der er ikke fremsat nogen indvendinger med hensyn til behandlingen af dette punkt, og vi vil derfor anvende denne fremgangsmåde.
(Formanden oplæste ændringerne til dagsordenen for fredag)

Martens
Fru formand, for at være ganske ærlig, fordi hr. Galeote har påtaget sig en meget presserende opgave, som han ikke kunne forudse.

Formanden
Hr. Martens, ordførerne kan som bekendt udpege en stedfortræder.

Martens
Fru formand, jeg anmoder således vor ærede forsamling om at acceptere hr. Galeotes grunde. Det drejer sig om en forpligtelse, som han ikke kunne forudse, der kom bag på ham. Jeg siger det til Dem ganske åbent, vi anmoder om, at det bliver strøget fra dagsordenen eller udsat.

Miranda de Lage
Fru formand, hvis Det Europæiske Folkepartis Gruppe var så interesseret i, at denne betænkning blev afvist eller udsat, så ville den forelægge sine argumenter for forsamlingen. Da vi ikke kender dens argumenter, vil min gruppe stemme imod PPE's forslag.

Ford
Fru formand, jeg går ind for, at det bliver udsat, forudsat det næste gang bliver sat på dagsordenen til en fredag formiddag som det sidste punkt!

(Det vedtoges at bevare betænkningen på dagsordenen)

Green
Fru formand, jeg ville gerne ind på et punkt, som er på dagsordenen for tirsdag - ikke for at ændre dagsordenen, men for at bede Dem om at afklare noget. Tirsdag formiddag skal vi drøfte Kommissionens informationspolitik vedrørende BSE (kogalskab). Det var et absolut krav fra formandskonferencen, at det skulle være hr. Santer selv, der repræsenterede Kommissionen her i Parlamentet i denne sag, for det er ikke en sag for landbrugskommissæren, det drejer sig om Kommissionens informationspolitik. Vil De venligst fortælle os, om det bliver hr. Santer?

Formanden
Fru Green, jeg kan med det samme svare, at hr. Santer og hr. Fischer begge vil være til stede i betragtning af, hvor vigtigt vi alle føler dette spørgsmål er.

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, jeg vil byde velkommen til en delegation fra det japanske parlament, som har taget plads i den officielle loge.
(Kraftigt bifald) Jeg kan meddele, at delegationen består af medlemmer fra parlamentets to kamre, og at den ledes af den tidligere premierminister Tsutomu Hata.
Vores japanske kolleger, som vi byder hjerteligt velkommen, er i Strasbourg i dag for at deltage i det syttende interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Japan med formanden for Europa-Parlamentets delegation, hr. Bertel Haarder, som medformand.
Ærede medlemmer af det japanske parlament, på vegne af alle Parlamentets medlemmer byder jeg Dem hjerteligt velkommen til Europa-Parlamentet; jeg håber, De får et godt udbytte af mødet.
(Bifald)
Større uheld med farlige stoffer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0224/96) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning (C-0222/96-94/0014(SYN))) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (Ordfører: Bowe).

Bowe
Fru formand, før jeg går i gang, vil jeg gerne nævne, at jeg står her som ordfører for denne betænkning ved andenbehandlingen. Jeg overtog den, da Parlamentet her trådte sammen første gang, efter at en af mine kolleger, Claude Delcroix, allerede havde arbejdet meget med den. Før jeg begynder mit indlæg om betænkningen, vil jeg blot gerne sige tak for den indsats, hr. Delcroix gjorde i det tidligere Parlament, og nævne, at en stor del af det arbejde, jeg fremlægger for Dem her i dag, blev gjort under hans vejledning. Vi har grund til at være ham taknemmelige.
Vi har foran os et direktiv, som tages op til tredje revision, idet man har fundet det nødvendigt at revidere det i lyset af erfaringerne, det tekniske fremskridt og vor praktiske viden. Vi bør ikke undervurdere dette direktivs betydning. Det sker alt for ofte, at mange af de anlæg, som dette direktiv har til formål at sikre, opererer i al stilhed og ubemærkethed, uden at folk gør sig klart, hvor stor en fare de frembyder. Det er først, når et eller andet går galt i dramatisk omfang - hvis der sker alvorlige eksplosioner eller opstår brand, og mennesker bliver såret eller dræbt - at vi gør os klart, hvor vigtig denne lovgivning er for at skabe sikkerhed for Europas borgere og sikre, at vor industri fungerer forsvarligt, ikke blot økonomisk og overskudsmæssigt, men også når det gælder sikkerheden.
Den fælles holdning, som foreligger her i dag, er i store træk en holdning, som Parlamentet kan gå ind for. Man ændrer ikke ved den generelle struktur i forslaget. Faktisk er dette så afgjort blevet bedre, idet man har indarbejdet nogle af Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen. Men der er visse områder, hvor vi mener, at forslaget ville blive endnu bedre, hvis man indarbejdede nogle flere af Parlamentets ændringsforslag. Vi har derfor udarbejdet nogle ændringsforslag til Rådet og Kommissionen ved andenbehandlingen, for at forbedre forslaget på følgende punkter. For det første er vi imod, at direktivets anvendelsesområde indskrænkes ved, at man giver undtagelser fra visse forpligtelser som for eksempel sikkerhedsrapport, nødplaner og informering af offentligheden. Vi mener, at dette er en alvorlig svækkelse af direktivet, og at det bør styrkes på dette felt. For det andet bekymrer det os, at visse anlæg er undtaget fra direktivet, specielt militære installationer, deponeringsanlæg og visse midlertidige oplagringspladser i forbindelse med for eksempel banegårdsdepoter, dokker og andre steder. Vi føler, at der skal arbejdes mere med dette område. For det tredje føler vi, at der ikke er tilstrækkelig klarhed med hensyn til tidsfristerne for opfyldelse af kravene i direktivet, og at man ikke i tilstrækkelig grad forpligter visse anlægsejere til at sikre, at de i fuldt omfang opfylder bestemmelserne i dette direktiv inden for de rette tidsrammer.
Dertil kommer spørgsmålet om planlægning med hensyn til jordens anvendelse. I princippet er dette område blevet svækket i direktivet i forhold til førstebehandlingen, netop nu hvor problemerne med byernes spredning og byer, der vokser op omkring disse farlige og risikable anlæg, bliver mere og mere akutte. Vi føler, at det er vigtigt, at vi, Rådet og Kommissionen går tilbage til arbejdet og overvejer disse aspekter endnu en gang for at sikre, at de større og mindre byers almindelige vækst ikke bliver en trussel eller skaber nye farer. Det har også afgørende betydning, at offentligheden er med i behørigt omfang, og at offentligheden bliver ordentligt informeret og bliver fuldt informeret om planlægnings- og godkendelsesprocedurerne for disse anlæg og i særdeleshed for nye anlæg. Vi understregede dette meget stærkt under førstebehandlingen, og vi føler ikke, at Kommissionen og Rådet indtil videre har taget hensyn til tilstrækkeligt mange af vore overvejelser i forslaget.
Der er en række andre tekniske spørgsmål vedrørende harmonisering af visse indberetningskriterier og harmonisering af visse dele af inspektionen af disse anlæg. Vi erkender imidlertid, at dette er lovgivning af en art, som vokser frem lidt efter lidt, nu hvor den er på vej til tredjebehandlingen. Det er lovgivning, der vokser frem, efterhånden som vi får kendskab til de større farer, der lurer omkring os, og lovgivning, som vi forventer skal vokse endnu mere, måske som resultat af yderligere revideringer i de kommende år. Men det fritager ikke på nogen måde Kommissionen eller Rådet fra forpligtelsen til at garantere for borgernes sikkerhed, når de bor i nærheden af disse farlige kemiske værker og andre store, farlige anlæg, som potentielt kan skabe altomfattende ødelæggelser.
Vi vil derfor appellere til Kommissionen og Rådet om at tage forslaget op igen og indarbejde flere af Parlamentets ændringsforslag for at sikre, at vi fortsat er ledende i verden. Vi har været ledende i hele verden, og vi er stolte af at lede verden, når det gælder sikkerheden omkring de kemiske værker og beskyttelsen af den offentlige sundhed og vore borgeres sikkerhed. Vi føler, at det er det, vi bør sørge for nu og ind i det næste århundrede.

Schleicher
Fru formand, mine damer og herrer, i disse dage er det tyve år siden, den alvorlige ulykke i Seveso skete. Det var i 1976. Siden 1982 har Den Europæiske Union haft lovgivning om risikoen for større uheld i forbindelse med visse industriaktiviteter, i 1987 og 1989 blev der gennemført mindre ændringer heri. Som Kommissionen har fastslået, har disse bestemmelser vist sig at være meget positive især med hensyn til de tekniske aspekter, forebyggelse og bekæmpelse af uheld samt beredskabstjeneste. Alligevel har det ikke kunnet forhindres, at der siden 1982 er sket ca. 130 større uheld. Hidtil har 1.866 virksomheder været omfattet af ordningen.
Tekniske videreudviklinger og omsættelsen af de mere end ti års erfaring med den eksisterende lovgivning har efter flere opfordringer fra Europa-Parlamentet og Ministerrådet ført til forelæggelse af den tekst, vi i dag har fået forelagt til andenbehandling. Der er her ikke blot tale om en gennemgang af direktivet fra 1982, men om et helt nyt direktiv for væsentlige deles vedkommende, og udgangspunktet er også helt nyt. Hr. Bowe har jo som ordfører allerede redegjort for noget af det.
Vi er af den opfattelse, at beskyttelse af de mennesker og det miljø, der befinder sig i omgivelserne af potentielt farlige anlæg, skal forbedres yderligere. Det øverste mål er at forebygge større uheld med farlige stoffer, og såfremt der alligevel sker et uheld, så at begrænse følgerne af uheldet for mennesker og miljø. Denne målsætning støtter vores gruppe fuldt og helt. Jeg nærer imidlertid nogen tvivl om, hvorvidt vi opnår dette mål. Denne tvivl næres for det første af den hidtidige praksis for omsættelsen og anvendelsen i medlemsstaterne samt af principielle overvejelser.
For mig at se er det vigtigt at afbalancere bestemmelserne med andre love, der tangerer det samme sagsområde. Jeg hilser det derfor velkommen, at Ministerrådet i sin fælles holdning til dette direktiv endelig har draget nogle konsekvenser af den kritik, Europa-Parlamentet og især min gruppe gentagne gange har rejst, ved at der, i det mindste på nogle punkter, er sket en indholdsmæssig samordning med eksisterende direktiver. Hertil hører definitionen vedrørende IPPC-direktivet. Ligeledes analogt med IPPC-direktivet har en driftsleder pligt til at informere. Bestemmelserne om meddelelse af information er tilpasset det eksisterende direktiv om fri adgang til information om miljøet.
Derfor er min gruppe imod nogle af de foreliggende ændringsforslag, der igen kunne bringe denne overensstemmelse i fare. Men det største problem vedrører følgende: Kommissionen har hidtil ikke formået at stille os tilsvarende forslag til bilagene, og i henhold til artikel 9 om de sikkerhedsrapporter, der skal udarbejdes, skal disse kriterier fastlægges. Det gør mig ondt, at de ikke har foreligget rettidigt. Jeg har spurgt Kommissionen om det i udvalget, men den har ikke givet noget svar. Ved denne beslutning er Parlamentet og Rådet udelukket, det er ene og alene Kommissionens sag. Derfor beklager jeg meget, at Parlamentet ikke er blevet inddraget her.

Baldi
Fru formand, kære kolleger, efter 17 måneders forløb er forslaget til direktiv om revision af det såkaldte »SEVESO-direktiv« 82/501 om risikoen for større uheld inden for bestemte industrigrene, vendt tilbage her til salen.
Den fælles holdning, der er fastlagt af Rådet, kan kun hilses med tilfredshed, for så vidt som den dækker det grundlæggende indhold i Europa-Parlamentets forslag efter første behandling og skaber en tilfredsstillende ligevægt. Givetvis kunne visse sider styrkes, nemlig de, der både vedrører den definition på fællesskabsplan af de væsentligste bestemmelser, som de af medlemsstaterne vedtagne systemer skal underlægges, og de nødvendige foranstaltninger for at sikre en tilstrækkelig uddannelse af dem, der lægger de eksterne nødplaner, dem der træffer beslutningerne i tilfælde af større uheld, og arbejdere, entreprenører og underentreprenører i højrisikovirksomheder.
Selvom vi er enige i, at det er nødvendigt at fastlægge, hvad der skal forstås ved et betydeligt »næsten uheld«, som endnu ikke er defineret, finder vi dog ordførerens forslag utilstrækkeligt, og vi er desuden afgjort imod at medtage militære anlæg under anvendelsesområdet for disse regler, som jeg erindrer om også skal respektere subsidiaritetsprincippet.
Hvad yderligere angår de stive tidsfrister, der er fastsat i de ændringsforslag, som ikke er antaget af Rådet, kan disse meget vel komme til senere at skade industrielle og produktive aktiviteter, uden at man opnår de forventede resultater.
Jeg finder det endvidere af betydning, at der hurtigt nås frem til en fastsættelse af dette direktiv og dets gennemførelse i medlemsstaterne med henblik på forbedring af de til rådighed værende systemer i industrien og hos de kompetente myndigheder, begrænsning af risikoen for større uheld og forenkling af kriterierne for anvendelsen, således at direktivet gøres mere fleksibelt, også i forhold til industriens fremtidige udvikling.

Eisma
Fru formand, i sin tid var det nødvendigt med store ulykker som i Bhopal og Basel for at nå frem til en ændring i direktivet, men den nuværende revision er heldigvis ikke følgen af en række alvorlige ulykker, og det bør vi være glade for.
Jeg synes, at Kommissionen har udarbejdet et godt forslag, men det kan alligevel stadig forbedres. Der er fortsat brug for en række ændringsforslag fra Europa-Parlamentet for at styrke dette direktiv. Når jeg lytter til ordføreren, ikke kun i dag, men i de forgangne måneder, så kan jeg fortælle Dem, at De Liberale vil støtte alle de ændringsforslag, som ordføreren har foreslået. Jeg skal ikke nævne dem alle sammen, i al fald ikke på en varm eftermiddag som i dag, men jeg vil gøre en undtagelse for så vidt angår de nukleare anlæg og de militære anlæg og oplagspladser. Vi som Liberale synes, at det kun er en yderligere styrkelse af borgernes sikkerhed, når den slags anlæg også bliver henført under direktivet. Jeg kan derfor heller ikke forstå, hvorfor fru Baldi siger, at de militære anlæg på grund af subsidiariteten ikke må falde ind under dette direktiv, fordi militæranlæg er jo udsat for de samme farer som sammenlignelige civile anlæg. Jeg kan ikke begribe, hvorfor de sidstnævnte bør henhøre under direktivet men ikke de førstnævnte. Når vi nu taler om nukleare power plants , kan vi også udmærket godt forstå, at spørgsmålet om radioaktiviteten bliver løst fornuftigt i henhold til Euratomtraktaten, men de andre farlige stoffer, som vi er stillet over for i forbindelse med nukleare anlæg, må falde under direktivet; dette kan kun være en fordel for borgernes sikkerhed. Vi vil altså gerne acceptere ændringsforslagene, og vi anmoder da også Kommissionen om at støtte de ændringsforslag fra Europa-Parlamentet, som udelukkende sigter på at sikre borgerne bedre mod de farer, som ophobningen af farlige stoffer medfører, navnlig i bymæssige bebyggelser.

Papayannakis
Fru formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Bowe for hans betænkning og erklære mig enig med ham i, at vi går i den rigtige retning.
Imidlertid vil jeg gerne fremsætte tre kommentarer, bl.a. ud fra min erfaring i Grækenland, hvor vi for nylig var på nippet til at få en gentagelse af Seveso i Perama:
For det første vedrører det direktiv, vi her behandler, eksistensen af farlige stoffer, der stammer fra manglende kontrol med den kemiske procedure og forarbejdning. Dette er imidlertid ikke tilstrækkeligt. Også ved simpel opbevaring af farlige stoffer kan der ske uheld, f.eks. en brand, en lækage - naturlig eller kemisk - og så vil vi få problemer, som vi bør nævne og tage i betragtning. Dette ser jeg som det første problem.-For det andet taler direktivet helt korrekt - takket være Parlamentets pres - om virksomhedsplacering og arealanvendelse. Det gælder fremover. Men vi har tilfælde, f.eks. i Perama, som jeg nævnte før, hvor anlæg og boliger ligger alt for tæt, bogstaveligt talt ind imellem hinanden. Bør vi ikke fastlægge foranstaltninger for at sprede og eventuelt flytte nogle aktiviteter? Noget er vi nødt til at gøre, for der er områder, der er veritable bomber. Jeg har allerede nævnt Perama, men der er også andre.-For det tredje tror jeg også, hr. Bowe vil give mig ret i, at affald, og navnlig giftigt affald, ikke er det samme som skrald. Jeg mener, vi bør skelne, så direktivet handler om affald, mens skrald er undtaget.
McKenna
Hr. formand, jeg støtter hr. Bowe og hans betænkning og de ændringsforslag, som Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har stillet. Jeg er fuldstændig uenig med fru Baldi. Det lader til, at hun i bund og grund er talerør for militæret og industrien. Parlamentet har pligt til at støtte Miljøudvalgets forslag. Det har pligt til at højne borgernes sikkerhed i forhold til de risici, som koncentrationen af farlige stoffer i atmosfæren skaber, specielt i byområderne. Parlamentets forpligtelser gælder først og fremmest borgerne, ikke industrien eller militæret.
Jeg støtter de fleste af de ting, som andre talere har sagt om de 20 år, der er gået efter Seveso, og om det vi har lært af Sandoz-katastrofen. Det er fuldstændig uacceptabelt at undtage militære anlæg, deponeringsanlæg eller nogle af disse ting. Jeg vil også støtte hr. Bowe, når det gælder den offentlige deltagelse. Den har afgørende betydning.
Jeg kommer fra Irland, hvor Cork Universitetshospital, som er et af de to centre, der er udpeget til at tage sig af ofre for atomulykker og kemiske ulykker, for nylig har offentliggjort en rapport, hvoraf det fremgår, at hospitalet for tiden ikke råder over faciliteter, som giver det mulighed for at udfylde denne rolle. Irland er grundlæggende meget dårligt udrustet til at klare følgerne af større ulykker inden for den kemiske industri. Man lader stå til i ufattelig grad, når det hospital, som ligger nærmest ved den største koncentration af kemiske fabrikker i Irland, ikke råder over en afdeling, hvor man kan dekontaminere og behandle arbejdstagere eller andre borgere, som bliver ofre for større ulykker inden for den kemiske industri.
Efter en brand på Hickson-fabrikken i Cork i 1993 blev offentligheden mere opmærksom på den trussel, den kemiske industri frembyder, men de irske myndigheder har ikke lært noget siden da. Myndighederne har meget letsindigt givet den norske multinationale virksomhed Dinochem lov til at begynde at opføre en limfabrik ved Marino Point. Der bor 14.000 mennesker på den ø, der ligger tæt derved, og hvis der skulle ske en større ulykke, ville deres eneste flugtvej være en bro, som blot ligger 300 meter fra den nye fabrik. I sådan et tilfælde er det skræmmende at tænke på risikoen for, at så mange mennesker blot bliver ladt i stikken.
Der er allerede behov for EU-lovgivning for at få medlemsstaterne til at tage hensyn til behovet for en passende afstand mellem fabrikker, der udgør en større risiko, og områder med stor befolkningstæthed. De irske myndigheder har besluttet at lege med ilden, da man begyndte at fremme den industrielle udvikling med multinationale, kemiske selskaber i Irland uden at se på de langsigtede konsekvenser. Hr. Bowe har nævnt, at det har afgørende betydning, at offentligheden deltager, og ligeledes at der skal ordentlig uddannelse til. De fleste ulykker skyldes menneskelige fejl. Det er uhyre væsentligt, at der lægges vægt på offentlig uddannelse.
Parlamentet bør støtte Miljøudvalgets forslag. Det er vor pligt at prioritere borgernes interesser højere end industriens eller de kemiske virksomheders interesser. Menneskene må komme i første række! Hvis man ser på det, der skete i Bhopal i Indien, så lider folk stadig. De har ikke fået nogen kompensation. Hvad er der sket med disse mennesker?

Ewing
Hr. formand, Parlamentet husker måske, at jeg forsøgte at få frilagre for whisky undtaget - og de ligger næsten alle i markområder væk fra beboelsesområder, skønt der er nogle af dem, som er ældre og mindre og ligger tættere på beboelsesområder - men det lykkedes mig ikke. Jeg har aldrig rigtigt kunnet opfatte whisky som et farligt kemikalium. Jeg er måske lidt forudindtaget, da jeg jo repræsenterer næsten al den skotske whisky, der produceres i verden. Men jeg er glad for at kunne sige, at man bliver fritaget for en del af de proceduremæssige ordninger.
Der er intet, der er mere sikkert end et frilager for whisky, idet disse bliver bevogtet af politiet på grund af den oplagrede whiskys skattemæssige værdi. Det er lidt som at gå på besøg i Fort Knox, når man aflægger besøg på et frilager for whisky. Så jeg er glad for, at man i det mindste har opnået en delvis undtagelse.

Blokland
Hr. formand, Rådet har vedtaget sin fælles holdning enstemmigt. I den forbindelse har man overtaget en pæn række ændringsforslag fra førstebehandlingen. Dette er glædeligt. Det er forresten påfaldende, at Kommissionen i første instans ikke ville støtte et antal af de af Rådet accepterede ændringsforslag. Hvorom alting er, den fælles holdning, der foreligger nu, er en forbedring i forhold til det tidligere forelagte. De resterende punkter behøver efter min opfattelse ikke længere at give anledning til uoverstigelige problemer for Kommissionen og Rådet.
Jeg vil gerne give udtryk for min respekt for den måde, hvorpå ordføreren har behandlet dette emne. Hans ændringsforslag har hele tiden stukket en klar linje ud. Sikkerhed og åbenhed er udgangspunktet. Det ser ud som om, det nye Seveso-direktiv bliver et klart og nemt gennemførligt regelsæt.
Beskyttelsen af arbejdstagere og borgere i al almindelighed er tilstrækkeligt vigtigt til at stræbe mod den bedst tænkelige lovgivning. Jeg ved godt, at virksomhedernes sikkerhed først of fremmest er disse virksomheders egen sag. Men dermed er en fornuftig lovgivningsramme stadig ikke overflødig.
Det står imidlertid fast, at ved 90 % af de større uheld er der tale om menneskelige fejl. De interne sikkerhedsforanstaltninger og uddannelse af arbejdstagerne er derfor af den allerstørste betydning. Allerede under Parlamentets førstebehandling vedtog vi et ændringsforslag om obligatorisk oplysning, træning og udrustning af arbejdstagerne. Jeg beklager, at dette ændringsforslag ikke kom med i den fælles holdning.
Kan Kommissionen forklare, hvorfor den ikke overtog dette ændringsforslag? Træning, opfriskningskurser og brandøvelser indtager allerede nu en vigtig plads i mange kemiske virksomheder, men der er stadig for mange uheldige undtagelser. For disse virksomheder er det fortsat nødvendigt med en lovfæstet forpligtelse. Manglende årvågenhed, snigende magelighed og tilvænning til farlige situationer er risici, der jo altid truer.
Så endnu et sidste punkt: fra erhvervslivet lyder der klager over, at med en udvidelse af forpligtelserne i dette direktiv får samme erhvervsliv pålagt en al for tung byrde. Denne øgede byrde skulle ikke stå i forhold til den ekstra sikkerhed. Her hører jeg gerne en reaktion fra Kommissionen. Hvor tunge er disse ekstra byrder? Ved man noget om dette?

Trakatellis
Hr. formand, de store uheld, der er sket de sidste år, har vist os, hvilke risici der truer det menneskelige samfund på grund af eksistensen af visse nødvendige, men farlige, industrianlæg, hvis der ikke træffes drastiske foranstaltninger, så disse anlæg kommer til at fungere risikofrit, samt foranstaltninger til imødegåelse af eventuelle uheld. Det vil være uforståeligt, hvis vi tillader fremtidige uheld i lighed med Tjernobyl og Seveso.
Det konkrete formål med dette direktiv er at kontrollere risikoen for større uheld med farlige stoffer, som produceres og anvendes af industrivirksomheder i disses anlæg. Det nye direktiv skal træde i stedet for det gamle direktiv 82/501, det såkaldte Seveso-direktiv, som blev udgivet i 1982 som følge af en række uheld, hvor farlige stoffer var indblandet. Senere blev det ændret efter to større uheld, Bopal-uheldet og forureningen af Rhinen i Basel. Nu er der gået 14 år siden direktivets ikrafttrædelse, og den rige erfaring, man har opnået i dette tidsrum, bør inddrages i gældende lovgivning. Derfor udnytter nærværende direktiv denne nye viden og disse erfaringer, så vi for eftertiden kan få en mere effektiv kontrol af de store uheld i forbindelse med farlige stoffer.
Jeg vil endnu en gang fremhæve vigtigheden af, at der på europæisk plan sker en registrering og udveksling af alle relevante oplysninger, som vedrører uheld med farlige stoffer, da dette er et vigtigt element i det nye direktiv. Udveksling af data, generel information og eventuelt en regelmæssig revision af sikkerhedsrapporterne muliggør løbende tilpasninger.
Lige så vigtigt finder vi det ændringsforslag, som vi har stillet vedrørende »næsten uheld«, dvs. uheld, som blev undgået på grund af indgreb - planlagte eller ikke - eller ved et tilfælde, som betød, at uheldet ikke skete. Det er min overbevisning, at en registrering af disse uheld vil give vigtige oplysninger, som kan fremme sikkerheden yderligere. Årsagen er, at der er flere »næsten uheld« end faktiske uheld.
Til sidst vil gerne fremhæve ordførerens, hr. Bowes, fremragende arbejde og opfordre Kommissionen til at acceptere de ændringsforslag, der blev enstemmigt vedtaget i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender, blandt andet de ændringsforslag, der indfører begrebet »næsten uheld«.

Bjerregaard
Hr. formand, lad mig indledningsvis takke Miljøudvalget og især ordføreren, David Bowe, for den indsats og opmærksomhed, dette forslag har været genstand for. Der er tale om et direktiv, som har en alvorlig baggrund og stor betydning for borgerne og miljøet, sådan som ordføreren og de fleste talere klart har understreget. Der er altså ingen tvivl om, at vi har med et vigtigt og nyttigt forslag at gøre, som giver borgerne i EU en garanti for, at deres sikkerhed bliver sikret bedst muligt.
Det forslag til ændring, som vi behandler i dag, er resultatet af en gennemgribende ændring af direktivet, sådan som også fru Schleicher understregede det, og det bygger på de erfaringer, som er høstet med det nuværende direktiv. Ændringerne bygger på de principper, som allerede findes i direktivet, men en række vigtige nøgleområder er udbygget og styrket. Det drejer sig om den fysiske planlægning, sikkerhedskontrolsystemerne og i meget høj grad om frihed til adgang til information og deltagelse af offentligheden og om forbedring af kontinuiteten i gennemførelsen af direktivet.
Det er mit indtryk, også efter debatten i dag, at Parlamentet og Kommissionen for så vidt angår Seveso-direktivet samt den foreliggende ændring grundlæggende er enige om de politiske forpligtelser, som direktivet er udtryk for, nemlig at øge sikkerheden for borgerne og miljøet, som udsættes for de risici, som farlige stoffer udgør. Vi har samme mål i denne sag. Jeg skal så gå ind på de ændringsforslag, der er stillet, og også tilkendegive Kommissionens holdning til de enkelte ændringsforslag. Mange af ændringsforslagene forøger forslagets kvalitet og klarhed, og Kommissionen kan fuldt ud eller principielt acceptere følgende ændringsforslag: 1, 4, 5, 10, 11, 13, 25, 27, 33, 37, 39, 40, 42, 44 og 45. Ændringsforslag 2, 29, 30 og 32 kan ligeledes delvist accepteres. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 3, 6, 7, 8, 9, 12, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 26, 28, 31, 34, 35, 36, 38, 41 og 43. Det er blevet bemærket, at seks af de fremsatte ændringsforslag udtrykker bekymringer for antallet af undtagelser fra direktivet. Jeg finder, at der er tale om absolut relevante bekymringer, som Kommissionen så vidt muligt forsøger at imødekomme. Kommissionen giver derfor prioritet til igangværende aktiviteter inden for dette område. Vi har allerede indledt en detaljeret analyse af rørledninger, vedrørende ændringsforslag 2, og af midlertidig oplagring i forbindelse med transportvirksomhed, vedrørende ændringsforslag 17, og vil om nødvendigt fremsætte særforslag for disse områder, sådan som det også fremgik af debatten under førstebehandlingen.
Ændringsforslag 15 vedrører udeladelse af militære anlæg, og såvel ordføreren som flere af talerne har været inde på dette spørgsmål. Jeg forstår Parlamentets bekymring, men dette spørgsmål henhører ikke under Fællesskabets kompetenceområde. Ændringsforslag 3 og 18 går ud på at lade deponeringsanlæg eller med andre ord lossepladser være omfattet af direktivets anvendelsesområde. Kommissionen er helt enig i, at der er behov for en EF-retlig regulering for deponeringsanlæg, og derfor er vi i gang med at udarbejde et nyt forslag om lossepladser. Det er ligeledes blevet bemærket, at syv ændringsforslag vedrører behovet for at omfatte »næsten uheld«, de såkaldte near misses . Disse omfattes allerede af bilag 6 i den fælles holdning, men en række af disse ændringsforslag er blevet accepteret, fordi de forbedrer beskyttelsen inden for dette vigtige område yderligere.
Med hensyn til ændringsforslag 1 og 42 og henset til de drøftelser, som har fundet sted med Miljøudvalget om vigtigheden af et effektivt samarbejde med tredjelande uden for EU for så vidt angår udveksling af informationer og advarsels-, altså warning -systemer, så accepterer Kommissionen disse ændringsforslag i princippet. Det anerkendes i denne henseende, at FN-ECE-konventionen om grænseoverskridende uheld, er særlig relevant, og Kommissionen vil forsøge at foreslå en mere detaljeret tekst i det genbehandlede forslag for på passende måde at afspejle Parlamentets bekymringer.
Fru Schleicher rettede et spørgsmål til mig vedrørende bilaget til direktivet om harmoniserede kriterier, og her vil jeg godt understrege, at det er Kommissionens opfattelse, at det er nødvendigt at oprette særlige ekspertgrupper til at udarbejde passende detaljerede oplysninger til harmoniserede kriterier. Den bedst egnede og mest effektive måde at fastlægge sådanne kriterier på er gennem den udvalgsprocedure, der er fastlagt i det gældende direktiv. Denne fremgangsmåde har allerede stået sin prøve ved udarbejdelse af retningslinjer på forskellige områder, herunder uheldsanalyser, sikkerhedsrapporter og sikkerhedsstyringssystemer.
Som konklusion vil jeg sige, at de ændringsforslag, der er blevet accepteret, vil forbedre dette forslag yderligere. Og jeg er overbevist om, at vi alle kan se frem til, at dette forslag forøger vores beskyttelse af både mennesker og miljø mod farerne for større industriuheld, der måtte få katastrofale følger.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Vand- og energiforsyning, transport og
telekommunikation
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0022/96) af Langen for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv til ændring af direktiv 93/38/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (KOM(95)0107 - C4-0162/95-95/0080(COD)).

Langen
Hr. formand, mine damer og herrer, Parlamentet debatterer i dag for anden gang om Kommissionens forslag til ændring af sektordirektivet. Udgangspunktet er her den første GATT-aftale om offentlige indkøb, som Den Europæiske Union undertegnede i forbindelse med Uruguay-rundens afslutning. Målet er en større liberalisering og ekspansion af verdenshandelen.
Den nye aftale går langt ud over den hidtidige aftale om offentlige indkøb og omfatter i henhold til Kommissionens oplysninger et volumen på 350 milliarder ecu pr. år. Parlamentet hilser udtrykkeligt denne aftale velkommen. Kommissionen har dog selv understreget i sit forslag, at det ikke ubetinget er nødvendigt at ændre fællesskabsretten, for at Fællesskabet kan anvende aftalen. Vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt Den Europæiske Unions eksisterende sektordirektiv skal ændres som følge af den nye WTO-aftale, har der udviklet sig en meget omfattende dialog mellem Parlamentet på den ene side og den berørte industri og Kommissionen på den anden side, ved hvis afslutning vi i dag som næsten enstemmig indstilling fra Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik forelægger Dem vores beslutning om at forkaste Kommissionens forslag ved førstebehandlingen.
I mere end et år har Parlamentet i utallige drøftelser med Kommissionen, men også efter en høring af de berørte erhvervssammenslutninger tilstræbt et fornuftigt kompromis. Jeg er i den forbindelse hr. kommissær Monti personligt meget taknemmelig for, at han ved enhver forskellig opfattelse mellem Parlamentet og Kommissionen altid har understreget Kommissionens vilje til at gå ind på Parlamentets indholdsmæssige argumenter. Vi ønsker blot en nyordning for de stærkt nødvendige problemområder, som f.eks. tærskelværdierne, der skal tilpasses. Vi ønsker ingen omfattende ændring, der går ud over WTO-aftalen, af indkøbsdirektiverne, især i de sektorer, der ikke er omfattet af denne internationale aftale, såsom telekommunikation. Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik var blevet enig med hr. Monti om, at Kommissionen vil forsøge at trække sit forslag tilbage og forelægge et nyt forslag for Rådet og Parlamentet.
Efter vores overbevisning kan det kun på denne måde sikres, at der i den videre drøftelse tages rimeligt hensyn til Parlamentets forslag. Hr. Monti har erklæret sig villig til at støtte de væsentlige indholdsmæssige spørgsmål og også denne del af vores standpunkt. Men af proceduretekniske grunde har han i proceduren ikke fundet noget flertal herfor i Kommissionen. Vi er derfor mere eller mindre nødt til i dag at forkaste det foreliggende direktivudkast, for at Kommissionen efter afslutning af dette procedureskridt i efteråret kan forelægge et nyt modificeret udkast, som i store dele er aftalt med Parlamentet.
Behandlingen i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik i henhold til forretningsordenens artikel 59 har ikke givet nogen nye resultater, således at udvalget i dag på ny forelægger den betænkning, der har foreligget siden januar, hvor den blev vedtaget med 47 jastemmer og 1 nejstemme. Dér, hvor der især er forskelle og behov for diskussion, er i relation til den såkaldte tekniske dialog ved komplekse og teknologisk krævende indkøbsprojekter. Her er Parlamentet imod, at virksomheder, der deltager ved udarbejdelsen af et krævende teknisk koncept i planlægningsfasen til en indkøbsordre, derefter ikke længere har mulighed for at byde på den konkrete ordre. Dette ville efter vores overbevisning føre til en væsentlig forringelse af det teknologiske fremskridt og dermed stille den europæiske industri, der er omfattet af direktivet, væsentligt ringere i konkurrencen.
Efter vores overbevisning har den procedure, der hidtil er benyttet i dette spørgsmål, svaret til forventningerne. Omsættelsen af GPA er af vidtrækkende betydning for det europæiske erhvervslivs konkurrencesituation. Det gælder først og fremmest for sektordirektivets high-tech-områder. Her skal Det Europæiske Fællesskab bevare sin konkurrenceevne også ved åbningen af markederne med henblik på at sikre sin økonomiske fremtid som stærk global player . Ved overtagelsen af GPA i europæisk ret må administrative overvejelser derfor, som f.eks. den systemvenlige omsættelse eller andre mere eller mindre lovbaserede argumenter, ikke spille nogen afgørende rolle. Det udslaggivende er efter vores overbevisning, at der iagttages streng gensidighed, sådan som Europa- Parlamentet allerede har krævet i sin beslutning om G7-konferencen for nogle måneder siden. For at sikre den nødvendige klarhed bør omsættelsen af GPA derfor ske ved et yderligere direktiv, der fastholder undtagelserne og særordningerne og i øvrigt henviser til EU's eksisterende direktiver for offentlige indkøb.
Vi håber her på Kommissionens indsigt som kollegialt organ og på de tilsagn, hr. Monti har givet os. Jeg vil ved denne lejlighed gerne takke hr. Monti for, at han altid er villig til at gå ind i en dialog, og mine kolleger i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik for en god og fælles drøftelse af dette direktiv, og jeg håber, vi snart når frem til en afslutning på drøftelserne og til en saglig omsættelse.

Tappin
Hr. formand, jeg vil gerne takke min kollega, hr. Langen, for hele det store arbejde, han har lagt i denne sag, og jeg tror, at jeg kan tillade mig på Den Socialistiske Gruppes vegne at sige, at dette emne virkelig har splittet os i to lejre.
Hvis forslagene i dette dokument fra Kommissionen bliver gennemført, får det kolossale virkninger. Ethvert firma, som handler med kontraktpartnere inden for den offentlige forsyningssektor, vil blive nødt til at tilpasse sine arbejdsrutiner for at opfylde de regler, vi pålægger dem. Før vi gennemfører dette, har vi pligt til at sikre, at disse regler er nødvendige, vil være med til at forbedre de europæiske virksomheders rettigheder og muligheder og vil bidrage til at åbne de globale markeder i kampen for øget beskæftigelse og lige muligheder for alle.
Skønt dette er et internt direktiv, kan man ikke betragte det isoleret, ligesom EU jo heller ikke kan betragtes isoleret. Disse forslag, som bliver stillet for at afbøde ulemper, der skyldes gennemførelsen af aftalen om offentlige indkøb, tjener som illustration af, i hvilken grad vi alle er indbyrdes forbundet. Så en helhedsvurdering af disse forslag kræver, at vi ser på, hvad vi konkurrerer med, ser på, hvilke sædvaner eller hvilke fælles sædvaner der er på markedet.
Når vi ser på vore væsentligste rivaler - for det første Japan - så forsøger japanerne ikke at indføre lovgivning, som minder om den, Kommissionen stiller forslag om. De Forenede Stater - ikke blot har De Forenede Stater undladt at indføre intern lovgivning, som kan bringe landets hjemmemarked på linje med aftalen om offentlige indkøb, man har ikke engang indført selve aftalen om offentlige indkøb, og hvad mere er, det har man heller ikke til hensigt at gøre før valget her i år, hvis man da overhovedet agter at gøre det. For det andet med hensyn til De Forenede Stater: Ikke blot har man undladt at indføre intern lovgivning for at bringe landets marked på linje med aftalen om offentlige indkøb, man har også undladt at ophæve den lov, som kaldes »Køb amerikansk«. Det lovede man at gøre for over to år siden, men der er intet sket. Der er afsagt kendelser ved domstolene om, at ingen udenlandsk lovgivning kan veje tungere end landets egen lovgivning, hvilket legitimerer den protektionistiske handelsordning. Nu ser vi endog med Helms-Burtons lovforslag, at den amerikanske regering indbringer ikkeamerikanske virksomheder for retten, hvis de handler med Cuba. Det kan vi ikke billige; vi vil opfordre Kommissionen til at gøre en aktiv indsats med disse sager og insistere på, at alle aftaler, der er indgået på internationalt plan, bliver overholdt.
Vi ønsker intern lovgivning, som kan afbøde de ulemper, godt nok af mindre omfang, der er ved de minimumsgrænser, der er fastsat i aftalen om offentlige indkøb, og som omfatter kontrolforanstaltninger, der kan sikre EU's borgere og virksomheder mod korruption ved tildeling af kontrakter med det offentlige. Det har meget stor betydning, fordi skatteyderne har penge på spil her.
Vi har også brug for at sikre, at uanset hvilke foranstaltninger, der indføres, så vedbliver vore virksomheder med at være så konkurrencedygtige som muligt, både her hos os selv og i den internationale konkurrence.
Problemet er, at vi i øjeblikket ganske enkelt ikke ved, hvad det ville være rigtigt at gøre. Repræsentanter for alle industrigrene har ved en offentlig høring tilkendegivet, at de ser kolossale problemer ved Kommissionens forslag. Til forskel fra Kommissionen betragtede de ikke disse forslag som fordelagtige, men så dem som byrder; de var helt enige om at gå imod dem. Vi har mere end én gang bedt Kommissionen om at komme med oplysninger om forslagenes praktiske virkning, men det er ikke sket. Jeg vil endnu en gang bede Kommissionen om at fremlægge en underbygget analyse af de virkninger, som hver af de foranstaltninger, den ønsker at indføre, vil få. Lad os høre, hvilke omkostninger de giver. Lad os se dokumentationen. Lad os arrangere nogle høringer. Unionen giver formuer ud til analyser hvert år. Hvis der nogensinde har været et klart tilfælde, hvor der var brug for en undersøgelse, så er der brug for en undersøgelse i forbindelse med de offentlige indkøb.
Vi har hørt meget fra Kommissionen om de forvridninger, det skaber på det indre marked, at visse sektorer er omfattet af direktivet, og andre ikke er omfattet deraf. Det er ét spørgsmål. Et andet er, om vi ikke ved at ændre forskellige sektorers status forvrider markedet, som det ser ud nu?
Kommissionen har også foreslået, at den private sektor skal være omfattet af direktiv 93/38/EØF; i praksis på linje med aftalen om offentlige indkøb, skønt den private sektor ikke er omfattet af aftalen om offentlige indkøb. Forventer Kommissionen, at virksomhederne skal indføre to systemer, ét for interne transaktioner og ét for eksterne, hvilket ville øge omkostningerne?
Vi har fået at vide, at Kommissionen juridisk er forpligtet til at presse på for at få denne lovgivning indført. Vi ved ikke, om det faktisk er sandt. Der er ikke noget bevis for, at dette er blevet forelagt udvalget, på trods af at man flere gange har anmodet om det på vore vegne. Vi må være forsigtige her i Europa-Parlamentet. Vi har her at gøre med nogle ting, som måske ser enkle nok ud på papiret, men de har stor indflydelse på beskæftigelsen. Det, vi virkelig har brug for, er tid. Vi har tid til at få dette direktiv gjort rigtigt, for det behøver ikke at blive gennemført før 1998. Jeg vil bede Kommissionen om at låne øre til Parlamentets og industriens bekymringer og lade os få et nyt direktiv, så kan vi udarbejde en betænkning om dette, give vort svar og få det vedtaget hurtigt her i Parlamentet. Kommissionen ved jo godt, hvad vi ønsker, og vi kan handle retfærdigt og effektivt og så hurtigt som muligt, når vi får dette forslag.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, vores gruppe vil følge ordføreren for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, hr. Langen. UPE-Gruppen kan nemlig ikke acceptere den måde, hvorpå Kommissionen har fortolket indholdet af GATT-aftalerne. Hvad drejer det sig reelt om?
Forhandlingerne om en udvidelse af GATT-indkøbskodeksen fra 1980 førte i december 1993 til den nye GATTaftale om offentlige indkøb, der er en del af den nye overenskomst om WTO. Inkorporeringen af denne aftale i fællesskabsretten er af afgørende betydning for det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne. Dette gælder først og fremmest for sektordirektivets højteknologiområder. Også her må Den Europæiske Union i forbindelse med åbningen af markederne bevare konkurrenceevnen, hvis den skal sikre sin økonomiske fremtid som en stærk »global player«.
Det forekommer mig væsentligt at sikre streng gensidighed, hvilket Europa-Parlamentet allerede opfordrede til i sin beslutning om G7-konferencen om de økonomiske forbindelser med tredjelande, og følgelig også, at alle særegenhederne i fremgangsmåden i forbindelse med udbud fra GPA-tredjelande klart fremgår.
Det forslag, der er fremlagt, falder gennem den foreslåede ordning uden for aftalens anvendelsesområde og bør helt klart afvises. Kommissionen foreslår nemlig at ændre direktiv 93/37/EØF i den forstand, at alle de foreslåede ændringer med undtagelse af de statistiske forpligtelser udvides til at omfatte forsknings- og udviklingstjenester, offentlige og private virksomheder, der nyder godt af særlige og eksklusive rettigheder som f.eks. koncessioner samt alle sektorer, der er dækket af direktivet, herunder de fire nævnte sektorer: distribution af gas og varme, udvinding af olie og gas, transport med jernbane uden for byerne og telekommunikation, der ikke er dækket af GATT-aftalen.
Den foreslåede inkorporering af GPA i fællesskabsretten gennem en ændring af de eksisterende direktiver gør det ikke i tilstrækkelig grad tydeligt, hvilke områder der udelukkes fra GPA, og hvilke særegenheder der gælder for kontrakter, der skal offentliggøres og udbydes i henhold til aftalen. Dette kom klart til udtryk i den høring, Europa-Parlamentet afholdt den 31. oktober 1995 med de europæiske sammenslutninger og virksomheder. For at sikre den nødvendige transparens bør gennemførelsen af GPA derfor ske i form af et supplerende direktiv, som anfører undtagelserne og særreglerne og i øvrigt henviser til de eksisterende EU-direktiver om offentlige kontrakter.
Det er med andre ord værd at understrege, at den direktivtekst, som Kommissionen har foreslået, indebærer, at man giver udenlandske leverandører - først og fremmest amerikanske leverandører - adgang til hele det europæiske marked, medens europæiske leverandører kun vil kunne operere på det offentlige amerikanske marked. Imidlertid udgør det offentlige marked i USA kun en meget lille del af hele markedet.
Hr. Langen har derfor vores fulde støtte i denne sag, og hr. Monti bør trække sit forslag tilbage.

Hautala
Hr. formand, det er godt, at Kommissionen forholder sig konstruktivt og seriøst til, at EuropaParlamentet nøjere vil undersøge, hvad ikrafttrædelsen af WTO-aftalen vil betyde i praksis. Problemet er ofte, når markedskræfterne får frit spil, og økonomien liberaliseres, at man ikke nødvendigvis er klar over konsekvenserne på det tidspunkt, hvor beslutningerne tages. Det er selvfølgelig klart, at WTO-aftalen allerede er ratificeret og trådt i kraft, og derfor er der for så vidt angår dette punkt ikke nogen grund til at gøre sig håb om tidligere tiders protektionisme. Der er dog grund til forsigtighed. De Grønnes Gruppe støtter også fuldt ud hr. Langens konklusion om, at Kommissionen skal forelægge Parlamentet et nyt forslag. Det ville være på sin plads, at kommissær Monti f.eks. allerede under denne drøftelse redegør lidt nøjere for, ud fra hvilket grundlag man agter at udarbejde det nye forslag. De spørgsmål, som vi i denne forbindelse er mest optaget af, er for det første, hvilke sektorer vil i sidste ende falde uden for aftalen, og for det andet, hvilke problemer er der forbundet med, at der findes to gældende ordninger: Den, som vi nu drøfter, og direktivet, der tidligere er blevet brugt til at gennemføre tilsvarende bestemmelser i EU. Der er virkelig tale om store summer: Inden for rammerne af denne aftale omsættes der årligt på verdensplan for omkring 350 mia ecu, hvilket bestemt giver muligheder for EU, men det er relevant med et strengt gensidighedsprincip, og derfor tilslutter jeg mig den forrige taler, der mente, at der er brug for lidt mere tid og klarhed.

Katiforis
Hr. formand, mine damer og herrer, når jeg tillader mig at tage ordet til en grundlæggende bemærkning om Langen-betænkningen, er det for at præcisere det juridiske område over for Parlamentet, som Kommissionens forslag vedrører.
Der er tale om to forskellige lovtekster, den internationale aftale om offentlige indkøb og fællesskabsdirektiverne om det samme emne. Den internationale aftale regulerer, naturligt nok, forholdet mellem EU-landene og andre stater.
Fællesskabsdirektiverne vedrører de regler, der gælder i medlemsstaterne. Disse direktiver kan ikke ændre på de internationale bestemmelser og heller ikke give leverandører uden for EU rettigheder, der tilsidesætter forsyningsvirksomheder hjemmehørende i medlemsstaterne. Det, som Kommissionen - med rette - har søgt at opnå med de direktiver, vi behandler her, er at tilpasse Unionens interne ret til de internationale aftaler og især sørge for, at forsyningsvirksomheder fra medlemsstaterne får mindst de samme rettigheder, som bestemmelserne i den internationale aftale giver ikke-europæiske virksomheder. Det argument, der er blevet fremført, at betingelserne forværres for de europæiske virksomheder, er ukorrekt og grundløst, og til argumentet om, at hele branchen af forsyningsvirksomheder har udtalt sig imod Kommissionens forslag, vil jeg sige, at dette ikke bør overraske nogen. Hvad havde vi forventet, de skulle sige?
Det er ingen hemmelighed, at hele området med offentlige arbejder og indkøb har store problemer i mange lande. Korruptionen har vundet indpas i sektoren, vi behøver blot tænke på »Tagentopolis« i Italien og på Financial Times for to uger siden, hvis forside fortalte om 15 tyske højtstående offentlige ansatte, der var blevet arresteret, fordi de i samarbejde med entreprenørerne havde tilranet sig offentlige midler i forbindelse med bygningen af den anden luftterminal i Frankfurt lufthavn. Sådan foregår det over hele Europa - i Belgien begik en general selvmord for nylig på grund af sådanne forhold.
At Kommissionen ønsker en opstramning på området, er prisværdigt. Ganske vist vil dens forslag ikke blive vedtaget denne gang - fordi Parlamentets to største grupper har foreslået at forkaste det - men den bør i hvert fald vide, at vi er mange, der finder dens forslag fremragende og vil støtte det.

Monti
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil først og fremmest takke ordføreren, hr. Langen, og erindre om den sammenhæng, hvori vi befinder os. Overenskomsten om offentlige indkøb (GPA) er en integrerende del af Fællesskabets retsorden ifølge Rådets afgørelse af 22. december 1994, hvorved de aftaler, der var truffet inden for Uruguay-runden blev godkendt. Som følge heraf er GPA trådt i kraft i Fællesskabet den 1. januar 1996, således som det er bestemt i dens artikel XXIV. Dens gennemførelse i Fællesskabet kræver ikke i sig selv nogen transformeringsbestemmelser.
Kommissionen har dog foreslået en række ændringer i direktivet med henblik på at undgå enhver form for forskelsbehandling til skade for virksomhederne i Fællesskabet, give dem de samme fordele, som virksomhederne i tredjelande har takket være GPA, og sikre kohærens mellem de to retlige ordninger og således forenkle deres gennemførelse i praksis. Det skal siges klart, at disse ændringer ikke indebærer en ensidig åbning af entrepriserne i Fællesskabet for virksomheder i tredjelande. GPA fastlægger forbindelserne mellem Fællesskabet og tredjelande og følgelig er de rettigheder, som tilkommer tredjelande til deltagelse af entrepriser i Fællesskabet, fastlagt og begrænset ved selve GPA. Fællesskabsdirektiverne regulerer, uanset om de ændres eller ej, udelukkende forholdene inden for Fællesskabet, dvs. dem som findes mellem udbudsgivere og virksomhederne i Fællesskabet. Direktiverne skaber derfor ikke rettigheder til fordel for virksomheder i tredjelande.
Med sit forslag har Kommissionen sat sig for at sikre virksomhederne i Fællesskabet ligebehandling med virksomhederne i tredjelande. Bortset fra visse ændringer af strengt teknisk karakter og ret betydningsløse har Kommissionen i øvrigt begrænset sig til alene at foreslå ændringer i direktivet, hvor dette har vist sig strengt nødvendigt for at undgå forskelsbehandling til skade for Fællesskabets virksomheder. I den øjeblikkelige situation nyder disse, ej heller når de sammen med virksomheder fra tredjelande deltager i den samme budgivning, ikke de samme rettigheder og fordele som de virksomheder i tredjelande, der har undertegnet GPA, fra den 1. januar 1996. Fællesskabets virksomheder har ikke ret til, dersom deres bud forkastes, at kræve afgørelsen begrundet eller oplysninger om de karakteristiske træk og fordele ved det vindende bud. De har ikke ret til på noget tidspunkt at få adgang til kvalifikationsakterne, de har ikke ret til ligebehandling inden for den tekniske dialog, de har ikke de fordele, der er forbundet med reglerne om indgivelse af bud, de har ikke de fordele, der følger af supplerende oplysninger, som måtte være indeholdt i de periodiske vejledende meddelelser, og de har heller ikke de fordele, der er forbundet med de frister, som gælder for lukkede udbud eller underhåndsbud.
Det kan af de grunde, hr. Katiforis nævnte, være, at ikke alt er kommet frem under de høringer, der har fundet sted. I den nuværende situation har Fællesskabets virksomheder ikke disse rettigheder og fordele. De skadelige følger for Fællesskabets virksomheder er derfor åbenbare og alvorlige. I betragtning heraf beklager jeg, at de bestræbelser, vi har udfoldet for at finde et kompromis med Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, ikke har gjort det muligt at nå frem til en betænkning, som gør det muligt for os i dag at diskutere forslagenes indhold og eventuelle bestemte ændringsforslag. Det er derimod klart, at det er nødvendigt snarest muligt at ændre direktivet, således at der hurtigt genetableres lige vilkår mellem virksomhederne i tredjelande og de europæiske virksomheder. Disse er således de væsentligste grunde til, at Kommissionen er overbevist om nødvendigheden af at ændre direktivet.
Under drøftelserne er der også givet udtryk for andre betænkeligheder. Som jeg allerede har haft lejlighed til at sige, og som hr. Langen så venligt har erkendt, har Kommissionen til hensigt at tage hensyn til disse betænkeligheder og har med dette formål allerede forelagt Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik sine konkrete ændringsforslag. Jeg kan bekræfte, at Kommissionen agter at fremlægge et ændret forslag på grundlag af de bemærkninger, der er fremkommet her i Parlamentet. Konkret er der tale om yderligere at slå fast, at det ikke er i medfør af det foreliggende forslag, at virksomheder i tredjelande får adgang til offentlige udbud i Fællesskabet, og omformulere ordlyden af bestemmelsen om den tekniske dialog for at gøre den mere fleksibel, og yderligere undersøge visse ændringsforslag med henblik på i videst muligt omfang at begrænse dem til anvendelsesområdet for GPA.
Til slut kan jeg sammenfatte min indstilling ved at sige, at jeg agter at fremlægge et forslag til et ændret direktiv, der tager hensyn til de betænkeligheder, der er kommet til udtryk i parlamentsudvalget. Jeg håber, at vi på denne måde hurtigt kan nå frem til en forståelse med Parlamentet og således nå det resultat - som jeg tror, at alle ønsker - om tilvejebringelse af lige vilkår imellem virksomhederne i tredjelande og de europæiske virksomheder under en tilfredsstillende retssikkerhedstilstand.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Vinprodukter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0210/96) fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af EuropaParlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 1601/91 om almindelige regler for definition, betegnelse og præsentation af aromatiserede vine, aromatiserede vinbaserede drikkevarer og aromatiserede cocktails af vinprodukter (C4-0288/96-95/0287(COD)) (Ordfører: P. Martin).

Philippe-Armand Martin
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil nøjes med at minde om, at de tre ændringsforslag, Europa-Parlamentet vedtog den 14. marts, er blevet integreret i den fælles holdning, Rådet fastlagde den 29. april.
Det er imidlertid vigtigt at bemærke, at den fælles holdning medtager nye elementer i forhold til forordning 1601/91, bl.a. ændringsforslaget til artikel 1, nr. 1, punkt i) vedrørende artikel 2, stk. 1, litra a), første led (forordning EØF nr. 1601/91) bestod i at ændre formen, så artikel 2, stk. 1, litra a), første led, forblev sammenhængende i sin helhed, og der ikke var uheldige juridiske formuleringer. Den fælles holdning fastlagt af Rådet den 29. april 1996 integrerer dette ændringsforslag i sin nye formulering.
Ændringsforslaget til artikel 1, nr. 1, punkt ii) vedrørende artikel 2, stk. 1, litra a), næstsidste afsnit er i sin helhed integreret i den fælles holdning.
Ændringsforslaget til artikel 1, nr. 3, vedrørende artikel 5, stk. 2, (forordning EØF nr. 1601/91) er i vidt omfang integreret i den nye formulering i den fælles holdning.
Jeg skal minde om, at ændringerne vedrører tre forskellige forhold: ordet »mellemprodukter« erstattes af ordene »produkter, som er under forarbejdning«, formuleringen »Det kan... fastsættes, hvilke behandlingsmetoder der er tilladt...« erstattes af formuleringen »De behandlingsmetoder, der er tilladt... fastsættes«, og det sidste punktum: «Medlemsstaterne kan anvende særlige regler herom, på betingelse af at sådanne regler er i overensstemmelse med EF-retten« udgår; denne ændring er vigtig, da formuleringen kunne forlede én til at tro, at hver enkelt medlemsstat kunne udarbejde sine egne bestemmelser vedrørende ønologiske fremgangsmåder og behandlingsmetoder. Det kunne have ført til teknologiske forvridninger, da ikke alle medlemsstater har en tradition på vindyrkningsområdet.
Der har også været andre ændringer, bl.a. ændringerne vedrørende definitionen af Glühwein, der som ønsket styrker aspektet »traditionelt produkt«, hvilket vi gik ind for under førstebehandlingen.
De øvrige ændringer vedrører hovedsagelig den italienske version af artikel 2, stk. 2 og 5, i forordning nr. 1601/91, idet der tilføjes synonymer for visse betegnelser og formuleringer. Disse ændringer kan derfor godkendes uændret.
Hvad angår definitionen af Kalte Ente, udgår omtalen af citronsmag, hvilket er i overensstemmelse med forholdene på markedet og de berørte virksomheder. Denne ændring bør således godkendes uændret.
Endelig er der i den fælles holdning indarbejdet de af Europa-Parlamentet vedtagne ændringsforslag, og der er taget hensyn til begrebet et »traditionelt produkt«, som defineret i begrundelsen og under forhandlingerne i plenarforsamlingen den 13. marts 1996. Ordføreren foreslår, at den fælles holdning af 29. april 1996 godkendes uændret.

Lulling
Hr. formand, for en gangs skyld kan vi uden videre godkende Rådets fælles holdning, fordi de ændringsforslag, Europa-Parlamentet godkendte under førstebehandlingen, er blevet integreret i den fælles holdning, og vi vil gerne lykønske Rådet med denne særdeles fornuftige beslutning.
Rådet har således forstået vores ønske om at udvikle begrebet et »traditionelt produkt«, hvilket på dette som på andre områder er af største betydning for at sikre, at forbrugerne har tillid til vores gode kvalitetsprodukter.
Hvad angår såvel aromatiseret som ikke-aromatiseret vin, håber vi, at stadig flere forbrugere i medlemsstaterne vil nyde dette produkt, da vi ved, at vinprodukter er godt for helbredet, hvis de nydes med måde, idet de besidder en lang række fysiologiske og smagsmæssige egenskaber, som kan opsummeres som følger: vin er et næringsmiddel, som virker styrkende, nervemæssigt afbalancerende, fordøjelsesfremmende og vanddrivende, og som er rigt på mineraler, virker bakteriedræbende og modvirker allergi. På den baggrund er der naturligvis anledning til at tilskynde forbrugerne i medlemsstaterne til at drikke vin.
Jeg er specielt tilfreds, fordi Rådet er enig med os med hensyn til definitionen af »Glühwein«, som ikke bør fortyndes med vand, når produktet sælges færdiglavet i flasker med krydderier, sukker osv. Jeg må sige, at jeg blev lidt overrasket over at erfare, at Glühwein sælges til forbrugerne sådan helt færdiglavet med alle ingredienser, således at man kun behøver at opvarme produktet, idet jeg indtil nu kun kendte og kun har smagt Glühwein frisklavet efter vores bedstemødres gode gamle opskrift. Men da Glühwein nu sælges færdiglavet, bør vi naturligvis indføje en definition af Glühwein i fællesskabslovgivningen for at undgå, at fabrikanterne sælger vand til forbrugerne i stedet for vin.
Jeg vil derfor lykønske ordføreren, hr. Martin, med det flotte resultat i denne sag. Da kommissæren er til stede - hvilket jeg takker ham for - kan jeg imidlertid ikke dy mig for at benytte mig af lejligheden til at beklage, at Rådet stadig ikke har fastlagt sin fælles holdning vedrørende reformen af den fælles markedsordning for vin, som vi havde til førstebehandling i Europa-Parlamentet for fjorten måneder siden. Jeg håber, det vil lykkes for det irlandske formandskab endeligt at fastlægge en fælles holdning, hvilket hverken franskmændene, spanierne eller italienerne, der er de største vinproducenter i Fællesskabet, har været i stand til, medens de havde formandskabet.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg rette en oprigtig tak til hr. Philippe-Armand Martin for den foreliggende betænkning og i øvrigt også for de andre, han har udarbejdet om vin. Hr. Philippe Martin er overmåde kyndig i vinspørgsmål, og i Landbrugsudvalget er det ham, der varetager dette område. Med den foreliggende betænkning har han endnu en gang bevist sin kompetence, og samtlige de henstillinger og forslag, som blev vedtaget i Landbrugsudvalget, er da også blevet integreret i Rådets fælles holdning, som bør godkendes uændret, da den er udtryk for eftertanke og almindelig sund fornuft.
Aromatiserede coctails af vinprodukter og aromatiserede vinbaserede drikkevarer er produkter, som på nogle markeder og af forbrugerne generelt anerkendes som traditionelle produkter. Efter min mening er denne debat i sig selv positiv, da den drejer sig om produkter, der bidrager til at fremme afsætningen af vin gennem forskellige vinbaserede produkter. Dette er vigtigt og positivt på betingelse af, at der er fastsat klare spilleregler med hensyn til kvalitet og krav til behandlingsmetoder.
Til sidst vil jeg i tilknytning til fru Lullings indlæg erindre kommissæren om, at for nøjagtig tre år siden forelagde Kommissionen - gennem Deres forgænger i embedet, hr. René Steichen - et arbejds- og refleksionsdokument om den fælles markedsordning for vin. For to år siden forelagde Kommissionen sit forslag hertil. EuropaParlamentet vedtog for halvandet år siden et kompromisforslag i form af en yderst interessant udtalelse, men derefter har man ikke hørt noget til sagen. Jeg vil derfor spørge kommissæren, i hvilken skuffe den fælles markedsordning for vin er arkiveret? Det ville være en god idé at hente den frem og drøfte den.

Barthet-Mayer
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvad enten der er tale om vinsektoren i særdeleshed eller om landbruget i almindelighed, har jeg altid taget de traditionelle produkter i forsvar uden samtidig at gå i den fælde, der hedder social - for ikke at sige økonomisk - tilbagegang.
Som fru Lulling understregede for et øjeblik siden bør vi glæde os over, at de ændringsforslag, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter havde indarbejdet i Martin-betænkningen, er blevet inkorporeret i den fælles holdning.
Hvad angår de aromatiserede vine - som f.eks. Glühwein - hvor man fjerner muligheden for at fortynde vinen med vand, er de væsentligste krav blevet imødekommet, bl.a. med hensyn til et minimumsindhold af vin på 75 %, anvendelsen af druesaft og en klassifikation samt en mere klar definition af produkterne. Jeg tænker bl.a. på Fernet Branca .
På vegne af min gruppe opfordrer jeg alle mine kolleger til at godkende denne fælles holdning, der er resultatet af en konsensus i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og som ligger på linje med styrkelsen af Europas identitet på landbrugsområdet.

Schreiner
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren, hr. Martin, for hans betænkning. Men jeg har en kritisk bemærkning her ved andenbehandlingen af denne fælles holdning.
Vi taler om aromatiserede vine, om aromatiserede, vinbaserede drikkevarer og om cocktails. Det implicerer alt sammen ordet »vin«. I henhold til alle de gældende kodekser for levnedsmidler i Europa er vin en drikkevare, der fremstilles ved gæring af friske druer. Vi skal holde os for øje, at denne naturlige proces, der har været plejet i menneskets historie i mere end 5.500 år, kun udvandes noget ved, at vi her anvender ordet vin for et blandingsprodukt, der kun indeholder maksimalt 75 % vin, nemlig den aromatiserede vin.
Jeg tror, vi her er nødt til at svare med klare betegnelsesforskrifter. Forbrugeren skal, når han køber og konsumerer dette produkt, klart kunne se, at der her er tale om et blandingsprodukt. Forbrugeren skal kunne have tillid til, at der ikke bliver sat en forfalskning foran ham.
Jeg tilslutter mig den opfattelse, de foregående talere har givet udtryk for, nemlig at vi snarest skal vedtage en fælles europæisk markedsordning for vin og her komme frem til en fælles løsning. Jeg tror, det er et vigtigt bidrag også for vinproducenternes og forbrugernes tillid, da forbrugerne har ret til at få serveret et godt produkt i Europa.

Lindqvist
Hr. formand, Sverige er ikke noget vinproducerende land, men i Sverige er vi forbrugere af de vine og andre drikkevarer, som denne betænkning vedrører. Den drejer sig om definition, betegnelse og præsentation af aromatiserede vine. Hovedlinjen i betænkningen er, at traditionelle metoder og produkter skal respekteres, sådan som de defineres i andre medlemslande.
Min indlæg i denne forhandling drejer sig netop om respekt, ikke alene for de enkelte medlemslandes produktionsog forbrugsmønstre, men også for deres traditionelle alkoholpolitik, eftersom disse ting hænger sammen. Billedet er ikke det samme i det nordlige som i det sydlige Europa. Når vi i Sverige og andre nordiske lande respekterer de traditionelle produktionsmetoder og definitioner i vinbæltet, bør man også kunne respektere vor sociale alkoholpolitik og vore mere restriktive bestemmelser for såvel produktion og import som forbrug og salg af alkoholholdige drikkevarer.
Jeg mener ikke, det falder uden for betænkningen, at vi anmoder om respekt for vore strengere importbestemmelser, der sætter grænser for, hvor meget der kan importeres, vore strammere regler for salg af vin, vinbaserede drikkevarer og anden form for alkohol samt de i Sverige gældende regler om, at salg af alkohol skal finde sted på særlige steder, det såkaldte Systembolag. For mig er det naturligt at respektere landbrugs- og drikkevareproduktionen i andre medlemslande, forudsat at de også respekterer de svenske produktions-, forbrugsog sundhedspolitiske bestemmelser, herunder de nuværende undtagelsesbestemmelser for import af vin og spiritus. Vi håber, at disse bestemmelser også vil gælde i fremtiden.
Dette, hr. formand, kan bedst beskrives som en lille påmindelse til Kommissionen og Rådet, idet jeg håber, de vil notere sig, at der er forskellige produktionsbestemmelser og sundhedspolitiske mønstre i Europa og i EUlandene, og i den forbindelse betragte den foreliggende betænkning som en principbetænkning, hvorefter man også skal respektere de traditionelle regler for produktion og forbrug af alkohol, der gælder i et land som Sverige.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, da vi diskuterede det forslag, De i dag har liggende foran Dem, ved førstebehandlingen, kunne jeg, som De vil huske, gå ind for alle de ændringsforslag, der blev stillet. De er sikkert også bekendt med, at de alle er indarbejdet i Rådets fælles holdning af 29. april 1996. Jeg glæder mig derfor over at kunne konstatere her i dag, at vi også er enige ved andenbehandlingen.
Rådets fælles holdning indeholder kun nogle få nye aspekter og betyder kun nogle først og fremmest redaktionelle ændringer. Kommissionens vedtagelse af den fælles holdning blev derfor meddelt Parlamentet den 23. maj. Jeg hilser det velkommen, at vi ved andenbehandlingen har fået forelagt den uændrede indstilling fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og ordføreren for dette udvalg, hr. Martin. Det skulle betyde, at forslaget vedtages i Rådet med det samme.
Jeg takker derfor til slut først og fremmest hr. Martin, men også udvalget for det udførte arbejde, der nu har muliggjort en løsning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Ground handling i lufthavnene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0229/96) fra Udvalget om Transport og Turisme om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne (C4-0220/96-94/0325(SYN)) (Ordfører: Seal).

Seal
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med som ordfører at sige, at det er ganske uacceptabelt at få at vide om fredagen, lige før mødeperioden begynder, at dagsordenen faktisk er blevet ændret for dette emnes vedkommende, idet det er blevet rykket en dag frem. Det er ikke blot, fordi det passer mig selv dårligt, men der var mange, der var interesserede i netop denne forhandling og har arrangeret sig, så de kunne være til stede i morgen. Jeg finder det fuldstændig uprofessionelt, at Parlamentet ændrer dagsordenen i allersidste øjeblik, hvor folk ikke ved det og ikke har mulighed for at ændre deres planer.
Når det er sagt, er det en utroligt stor skuffelse for mig som ordfører, at jeg ser mig nødsaget til at anbefale Parlamentet at stemme imod denne fælles holdning. Jeg selv og en del medlemmer af Udvalget om Transport og Turisme ønskede at se positivt på dette forslag til direktiv. Vi ønskede at forbedre den service, der ydes i lufthavnene til passagerer, luftfartsselskaber - til alle, som har med lufthavne at gøre. Vi ønskede at forbedre valgmulighederne. Vi er ikke imod liberalisering. Det, vi ønskede, var større valgmuligheder, men det skulle være valgmuligheder, hvor der var taget hensyn til passagerernes sikkerhed, og sikkerhedsniveauet blev bevaret. Hverken udvalget eller Parlamentet gik ind for fuldstændig deregulering, så alle og enhver fik frit slag. Det er baggrunden for, at vi mente, at Kommissionens forslag til direktiv om ground handling sandelig var meget ringe. Vi følte, at der manglede noget. Vi følte ikke, at det var blevet til på grundlag af diskussioner med de interesserede parter. Faktisk var tingene kun i meget ringe omfang blevet drøftet med de interesserede parter, hvilket jeg da også fandt ud af, da jeg begyndte at holde møder med disse parter i min egenskab af ordfører.
Min kompliment til de medlemmer af Transportudvalget, der har arbejdet med denne betænkning. De har arbejdet hårdt for at ændre direktivforslaget; for at få det lavet om til noget, der var acceptabelt, noget, der kunne fungere. Det har vi brugt meget lang tid på. Som ordfører var jeg meget stolt af resultatet. Det ændrede forslag til direktiv blev så vedtaget af samtlige parter: Luftfartsselskaberne, lufthavnene, de uafhængige ground handlers, fagforeningerne. Alle følte, at forslaget til direktiv med vore ændringer var acceptabelt.
Hvad skete der så med Rådet? Rådet anlagde derefter en holdning, som jeg desværre må sige blot er ved at blive alt for almindelig. Ikke blot forkastede Rådet de fleste af vore ændringsforslag, men dets attitude over for Parlamentet var meget tæt på at være »så kan I acceptere det eller lade være«; en temmelig arrogant holdning, som Rådet også lagde for dagen i forbindelse med de transeuropæiske net, og som det også agter at anlægge i sammenhæng med miljøet. Der var ingen diskussion. Ja, skønt dette er en samarbejdsprocedure, ville Rådet ikke en gang være med til en uformel drøftelse med Parlamentet.
Og hvad står vi så med nu? Af disse årsager står vi med en fælles holdning, der er fuldstændig uacceptabel. Den er fuldstændig uacceptabel for alle, selv for hr. Jarzembowski, som tilsyneladende har foretaget en kovending i sidste sekund! Lad mig sige til Dem, hr. Jarzembowski, og også til alle andre, at de uafhængige ground handlers finder den uacceptabel; de ønsker, at den skal blive forkastet. De ønsker ikke en ændring à la »Big Bang«, og de ønsker ikke, at de løbende kontrakter skal stryges, men det er det, der står i den fælles holdning. Luftfartsselskaberne er ikke tilfredse. De ønsker, at den skal blive forkastet. Selv i Det Forenede Kongerige føler såvel British Airways som British Midland til min forbløffelse, at denne fælles holdning skal blive forkastet, og man har bedt medlemmer om at stemme således. Lufthavnene er ikke tilfredse med den fælles holdning. Ikke blot indebærer den en kraftig beskæring af deres ret til at træffe afgørelser, men den vil ikke give dem mulighed for at styre tingene på den måde, som de i deres egenskab af lufthavne er nødt til at styre dem på. Jeg er bange for, at lufthavnene dog er nervøse for, at Kommissionen skal møde med en langt strengere indstilling, hvis dette bliver forkastet. Jeg håber bestemt - og dette siger jeg til kommissæren, som netop er ankommet - at man ikke prøver at gå udenom Parlamentet, hvis denne fælles holdning bliver forkastet.
Endelig er der arbejdskraften. Arbejdstagerne er yderst utilfredse med den fælles holdning. Også de føler, at Parlamentet bør forkaste den. Brugerudvalget er blevet kastreret, og man har i store træk set bort fra de sociale sikringsforanstaltninger, som Parlamentet følte, at det var meget vigtigt at indarbejde i forslaget til direktiv.
Lad mig ligeledes sige, at kunderne heller ikke er tilfredse. Jeg tror, at hvis kunderne havde kendskab til kompromisteksten om sikkerheden, så ville de i sandhed være utilfredse. Her i Parlamentet burde vi også være yderst utilfredse, fordi man ikke blot undlod at afholde uformelle drøftelser, men man ønsker fra Rådets side at gå udenom Parlamentet og indføre en helt anden rådgivende instans. Man trænger ind på komitologiens område, og det kan vi bestemt ikke bare tillade.
Jeg føler, at Parlamentet er med på tanken om øget konkurrence, det er parat til at sikre større valgmuligheder, men det er ikke rede til at tolerere denne uacceptable holdning, som Rådet har tilstillet os. Jeg vil indtrængende opfordre Parlamentet til at stemme imod denne fælles holdning.

Simpson
Hr. formand, som ordføreren sagde, er denne sag om ground handling blevet en længere saga, og det var jo faktisk luftfartsselskaberne selv, der tog initiativet til den. Da ekspertudvalget aflagde rapport, kunne det kun afgive en rapport, som var vedtaget af et flertal. Der var ikke enighed om rapporten.
Jeg kan godt se, at det er svært for kommissæren, fordi dette er en sag, han har arvet, han har ikke selv taget initiativet til den, men jeg vil gerne støtte ordførerens synspunkt om, at der er noget graverende galt med den holdning, som Ministerrådet har vedtaget.
Medlemmerne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe er ikke imod konkurrence i lufthavnene i forbindelse med ground handling, og de går heller ikke imod liberalisering blot for at være imod. Men vi mener, at når der liberaliseres, så er der visse hensyn, der må tages. I det foreliggende tilfælde med ground handling må det være lufthavne, som ligger i afsides egne, lufthavne med sæsonbetonet trafik og de sociale følgevirkninger for beskæftigelsen samt servicebetingelserne og sikkerheden, der er afgørende for lovgivningen.
Parlamentet forstod disse problemer ved førstebehandlingen og stillede ændringsforslag i overensstemmelse hermed, specielt i henseende til den sociale beskyttelse. Men Rådet valgte at se bort fra Parlamentets synspunkter og vedtog en fælles holdning, som ikke kan accepteres, og som mest af alt ligner en gang sjask. Det er meget svært at finde nogen, som faktisk er enig i eller synes om denne fælles holdning, med undtagelse af gruppen på den modsatte fløj. Medlemsstaterne, hvis fælles holdning det er, har endog været så formastelige at henvende sig til medlemmer her for at se, om de kunne få ændringsforslag ind, som kunne forbedre den fælles holdning.
Hvad er det så, vi får med denne fælles holdning? Vi står med noget, som lufthavnene ikke kan lide; vi står med noget, som luftfartsselskaberne ikke kan lide - hvilket ordføreren jo allerede har nævnt - og vi må huske på, at det var dem, der satte hele proceduren i gang; vi står med noget, som brændstofleverandører og ground handlers ikke kan lide; vi står med noget, som fagforeningerne ikke kan lide; og vi står endda med noget, som visse af medlemsstaterne ikke kan lide.
Under disse omstændigheder må man spørge: Hvis der er så mange mennesker, der ikke kan lide denne fælles holdning til ground handling, hvorfor skulle vi som parti så stemme for den? Det forekommer min gruppe, at der kun er én farbar vej, og det er at forkaste denne fælles holdning. Jeg kan huske, at som lærer reagerede man, hvis et barn præsterede et stykke arbejde, som var helt forkert, uhensigtmæssigt eller ved siden af, ved at prøve at hjælpe barnet, men man skrev nederst: «Begynd forfra og prøv at svare på spørgsmålet«. Det er da vist disse ord, der bør skrives nederst på Rådets fælles holdning. Min gruppe støtter den indstilling om at forkaste forslaget, som Udvalget om Transport og Turisme har afgivet gennem sin ordfører.

Jarzembowski
Hr. formand, kære kolleger, kære hr. kommissær, jeg tror, denne gang skulle De tale med Deres britiske Labour-folk. Jeg kan kun fastslå: Som tilstræbt enstemmigt af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik foreslår Rådets fælles holdning en forsigtig, på nogle områder sågar begrænset åbning af markedsadgangen for ground handling i lufthavnene, nemlig for selv-serviceringen fra 1998, for levering af ground handling til tredjemand fra 1999, sidstnævnte med overgangsordninger indtil år 2002. Brian og Barry, jeg forstår jer overhovedet ikke! Naturligvis er jeg stødt på de samme problemer: Lufthavnene var ikke særlig glade, og det var flyselskaberne heller ikke. Men de har alle sagt, at det er bedre at have en ordning end slet ingen. Derfor kan jeg kun sige: I går forbi virkeligheden! Hvis der nemlig ikke fandtes et fælles direktiv, så ville både lufthavnene og flyselskaberne på en vis måde være fuldstændig udleveret til min ven hr. van Miert og hans medarbejdere, fordi der så kun fandtes enkeltklager i henhold til artikel 85 og 86. Derfor støtter jeg hr. kommissær Kinnocks sag. Han kræver en lovfæstet basisordning, for at lufthavnene og flyselskaberne kan indstille sig på, hvordan retsbestemmelserne vil se ud i de nærmeste år, for at de har planlægningssikkerhed, og det gælder også for medarbejderne, kære Brian, kære Barry: Medarbejderne skal vide, i hvad retning toget kører.
Vi kristelige demokrater står for liberalisering af ground handling. Hr. kommissær, måske kan De endnu en gang arrangere en lille forelæsning med Deres Labour-delegerede! Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at den af Rådet nu foreslåede liberalisering efter min opfattelse er et fair kompromis mellem målsætninger, der delvis supplerer hinanden og delvis konkurrerer med hinanden. Det drejer sig blandt andet om en effektiv udnyttelse af lufttrafikinfrastrukturen gennem konkurrence i stedet for gennem monopolstrukturer. Det drejer sig om en effektiv og økonomisk ledelse af den respektive lufthavnsvirksomhed - og her er jeg af samme mening som min kollega Thomas Mann fra Socialudvalget - om nødvendigt med socialt afbalancerede tilpasningsbetingelser. Det drejer sig også om fair markedsadgangsmuligheder for nye ground handling-leverandører, og det drejer sig først og fremmest også om, at flyselskaberne har mulighed for at vælge, om de selv vil levere ground handling services, om denne ydelse skal leveres af lufthavnen som hidtil, eller om de ønsker den leveret af tredjemand. Det drejer sig endelig også om en høj sikkerhedsstandard i lufthavnen, og jeg har på fornemmelsen, Barry og Brian, at I glemmer, det også drejer sig om, at flypassagererne får den bedste service, for lufthavnene er ikke til for flyselskaberne, men for flypassagererne. Derfor er en fornuftig liberalisering det, vi skal tilstræbe.
Naturligvis er der en række punkter, vi endnu ikke helt bryder os om, og jeg håber, Kommissionen vil følge vores ændringsforslag, når vi stemmer i morgen. F.eks. kræver Økonomiudvalget, at undtagelserne i artikel 9 udvides med en særskilt fritagelse i det tilfælde, at lufthavnsvirksomheden kan dokumentere og dokumenterer, at en yderligere lufthavnsudbygning ikke er mulig af saglige, objektive og transparente grunde. Hvis det drejer sig om udvælgelse af leverandører af tjenesteydelser, må de store flyselskaber efter min mening ikke forfordeles; også de skal have en fair chance for markedsadgang. Desuden skal det klarlægges - og her, Barry, deler jeg din opfattelse - at liberaliseringsdirektivet ikke må føre til nye markedsbegrænsninger, og at det heller ikke bør gribe ind i eksisterende aftaler.
Mine damer og herrer, kolleger, kære hr. kommissær, hr. formand, jeg tror, det er et nogenlunde afbalanceret kompromis, og hvis alle har noget at kritisere ved det og alle ikke er utilfredse, så er det et godt kompromis, og vi bør stemme for det!

Donnay
Hr. formand, kære kolleger, ved enten at vedtage Rådets forslag til fælles holdning med ændringer eller ved at forkaste det vil Europa-Parlamentet have valget mellem at påtage sig sine politiske forpligtelser eller - atter en gang - at bringe sig i miskredit.
Der står meget på spil med dette forslag til direktiv om adgang til ground handling-markedet. Vi er alle enige om, at teksten til denne fælles holdning ikke er særlig tilfredsstillende, da vi alle ønsker at garantere den størst mulige sikkerhed og at sikre den bedste service, samtidig med at der tages de nødvendige sociale hensyn.
På grundlag af disse ønsker stillede jeg selv under førstebehandlingen en række ændringsforslag, og jeg beklager - ligesom alle mine kolleger, at Rådet har overtaget så få af de ellers yderst vigtige ændringsforslag, som EuropaParlamentet vedtog. Det valg, vi står over for, er enkelt. Vi har på den ene side mulighed for at indtage en principiel holdning, idet vi markerer Europa-Parlamentets utilfredshed ved at forkaste den fælles holdning. Vi bør da gøre os klart, hvad følgerne vil være. Hvis der ikke er enighed i Rådet, må vi starte helt forfra igen, hvilket vil tage flere måneder, ja måske flere år. Der vil følgelig blive et juridisk tomrum.
Kære kolleger, mennesket føler ifølge sin natur aversion imod tomrum. Vi er da også vidne til en lang række komplekse og langvarige juridiske mæglingsforsøg. Vi bør heller ikke glemme, at Kommissionen i mangel af et direktiv vi have fuld frihed til at vurdere situationen og træffe passende beslutninger i henhold til traktaternes artikel 90, stk. 3. Vi bør overveje, hvilke konsekvenser dette vil have.
På den anden side kan vi ændre den fælles holdning. Europa-Parlamentet vil hermed udøve en konstruktiv kritik, idet det forsvarer de væsentlige punkter, der ikke er taget et tilstrækkeligt hensyn til i den fælles holdning.
For mit vedkommende vil jeg foretrække den sidste løsning. Derfor vil jeg stemme imod en forkastelse af den fælles holdning og for de ændringsforslag, der kræver en større sikkerhed og en bedre kvalitet i forbindelse med ground-handling samt en ordentlig sikring af de sociale rettigheder.

Wijsenbeek
Hr. formand, lad mig komplimentere Kommissionen. I sig selv er det klart: når ingen er tilfreds, er det klart, at så er der tale om et kompromis, og så kan man jo sige, at det kan alle være tilfredse med, men alle er utilfredse. Der er indgivet en lang række ændringsforslag. Dét i sig selv taler allerede for sig selv, og det betyder, at man, når man med et flertal på een stemme i udvalget vedtager en afvisning af den fælles holdning, så rent faktisk har tabt slaget på forhånd. Det forekommer mig at være en opgave, der er overordentlig farlig for Parlamentets værdighed og for Parlamentets position.
Min gruppe vil ikke under nogen betingelser støtte denne afvisning og har da heller ikke gjort det i udvalget. Hr. Donnays gruppe vil ikke gøre det, hr. Jarzembowskis gruppe heller ikke, og dette betyder således slet og ret, at der ikke er tale om nogen afvisning. Dette er ikke ensbetydende med, at det kompromis, som vi nu har fået forelagt, løber med nogen skønhedspris, og jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre fra kommissæren, om han er rede til, nu hvor han især fra venstre- og ligeledes fra højrefløjen har hørt alle de indvendinger, der er kommet frem, indvendingerne fra marken, i al fald at tage sagen op til fornyet overvejelse med henblik på en forbedring, fordi jeg tror også - og det ved kommissæren også - at ministrene egentlig heller ikke var tilfredse. Jeg appellerer således til Kommissionens initiativret, og jeg vil anbefale Parlamentet som sådant i al fald ikke at forkaste den fælles holdning, fordi lidt er bedre end ingenting.

Moreau
Hr. formand, den direktivtekst vedrørende ground-handling i lufthavne, som er fremsat under andenbehandlingen tilgodeser ikke de vigtigste af de ændringsforslag, som blev vedtaget af EuropaParlamentet under førstebehandlingen. Direktivet tager sigte på at deregulere og lade den fri konkurrence råde inden for denne sektor. Eksterne ground-handlere, som ikke afkræves nogen garantier, vil dermed få adgang til lufthavnsaktiviteterne.
En række amerikanske selskaber, der hovedsagelig tænker på den økonomiske gevinst, har øget deres pression over for alle instanser med henblik på en vedtagelse af direktivet. Jeg havde under vores debat i november 1995 lejlighed til at understrege, hvilke alvorlige økonomiske og sociale konsekvenser, direktivet ville få - konsekvenser, som Kommissionen slet ikke har tænkt over, og som vedrører beskæftigelsen, fleksibiliteten, trygheden i arbejdet, truslen mod den offentlige tjeneste, undergravningen af personalets rettigheder, en større anvendelse af underleverandører og en tilskyndelse til social dumping.
Disse konsekvenser er uacceptable ud fra et socialt synspunkt, og kan ikke undgå at få følger for sikkerheden, der er et væsentligt aspekt i forbindelse med lufttransporten. Den fælles holdning, som Rådet har vedtaget, har heller ikke taget hensyn til analyser og forslag fra fagforeningerne, der har gjort fælles front imod forslaget, som er udtryk for foragt for befolkningens ønsker og de mest elementære demokratiske spilleregler, og som står i skarp kontrast til de flotte taler om det sociale Europa!
Udvalget om Transport og Turisme er gået ind for, at Europa-Parlamentet forkaster Rådets fælles holdning, hvilket jeg glæder mig over, da vi har deltaget i udvalget. Denne afgørelse bør bekræftes i plenarforsamlingen, således at der bliver givet et klart signal til Rådet og Kommissionen: «forslaget er uacceptabelt og bør undergå en gennemgribende ændring«.
Først og fremmest bør fagforeningerne høres i forbindelse med udarbejdelsen af et nyt forslag. Der bør foretages en vurdering af omkostningerne og de sociale følger af direktivets iværksættelse, således som Kommissionen har forpligtet sig til over for denne forsamling. Forslaget bør desuden indebære effektive midler til bekæmpelse af illoyal konkurrence og social dumping samt indeholde bestemmelser vedrørende opretholdelsen af den offentlige tjeneste, forbedringen af sikkerheden og sikringen af de sociale rettigheder.
Det ville derfor tjene Europa-Parlamentet til ære, hvis det forkastede dette uheldige direktiv og støttede udarbejdelsen af et forslag, der er til gavn for brugerne, som i enhver henseende ønsker en sikker og troværdig flytransport, og for personalet, der med rette modsætter sig en forringelse af arbejds- og leveforholdene her på tærskelen til det enogtyvende århundrede!

Sánchez García
Hr. formand, ærede medlemmer, Seal-betænkningen afspejler endnu en gang Parlamentets interesse i transportspørgsmålene. Afstemningen på det sidste møde i Udvalget om Transport og Turisme bekræftede dette. Alle de politiske grupper flyttede deres bønder og deres hære af medlemmer og tjenestemænd i en usædvanlig lobby. Ved den lejlighed undlod vi at stemme i ARE-gruppen, fordi vi mente, at det politisk set var meget stærkt og hårdt at forkaste Rådets fælles holdning uden at have stemt om de ændringsforslag, de forskellige grupper havde fremsat.
I dag har ARE-gruppen diskuteret betænkningen og er kommet til følgende konklusioner:
Først og fremmest beklager vi, at en række ændringsforslag, der er vedtaget af Parlamentet under førstebehandlingen - navnlig de, der har et socialt indhold - ikke er blevet godkendt af Rådet. Vi fordømmer denne holdning, der er præget af mangel på social forståelse, der måske kommer af en overdreven liberalistisk holdning til pakken med foranstaltninger i lufttransportsektoren.
For det andet havde vi foretrukket at støtte den fælles holdning, forudsat at den havde medtaget vores ændringsforslag vedrørende artikel 4 og 5, som henholdsvis omhandler adskillelsen af konti i forvaltningen af lufthavne og lufthavnsbrugerudvalget.
Over for denne radikale situation er der ikke andet at gøre end at meddele, at vi forkaster Rådets fælles holdning. Vi afventer imidlertid de politiske begivenheder, der sker fra nu af og indtil tidspunktet for afstemningen.

Van der Waal
Hr. formand, vi betragter langt fra Rådets fælles holdning som ideel. Men det er for os ikke nogen grund til at forkaste den, således som ordføreren hr. Seal anbefaler det på vegne et flertal i Transportudvalget. Den nuværende situation med hensyn til ground handling opfylder ikke det indre markeds krav og tillader ikke luftfartsselskaberne at få en tjenesteydelse, der opfylder deres behov til rimelige priser. Forkastes den fælles holdning vil denne uønskede situation fortsætte. I forekommende tvister mellem lufthavnene og luftfartsselskaberne må dommeren træffe en afgørelse fra sag til sag, hvilket fører til en manglende sammenhængende og klar adfærdslinje.
Den fælles holdning er beheftet med flere mangler. Jeg tænker især på muligheden for, at luftfartsselskaberne fuldstændig kan udelukkes fra ground handling-markedet. Men der er også forskellige elementer, hvor Rådet er kommet Parlamentet i møde, såsom beskyttelsen af arbejdstagernes rettigheder og den yderst forsigtige liberalisering, hvor der oven i købet stadig er et stort antal undtagelsesbestemmelser.
Kort sagt, et forsigtigt lille skridt i den rigtige retning. Vedtages en række ændringsforslag kan den fælles holdning stadig forbedres yderligere. Kun den, der slet ikke vil vide af forandring, har grunde til at forkaste den fælles holdning.

Belleré
Hr. formand, Rådets endelige fælles holdning vedrørende adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne kan meget ved ende med ikke at blive vedtaget. Hr. Seal har ret, når han har forsøgt at gøre det forståeligt at ingen bifalder denne holdning til trods for problemernes omfattende karakter i henseende til visse interessante sider. Den er heller ikke blevet bifaldet af forskellige udvalg, nemlig for det første Transportudvalget, der er kompetent på området, Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse, Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, der er kompetente til at afgive udtalelser. Jeg er delvis enig med hr. Seal. Kommissionens fælles holdning er ikke acceptabel for Udvalget om Transport og Turisme, der har gjort et godt stykke arbejde, men Rådet ikke har taget hensyn til Europa-Parlamentets ønsker. Dette har nemlig forsøgt at forbedre direktivforslaget ved at fremsætte mange ændringsforslag, som næsten alle er blevet tilsidesat af Rådet.
Kommissionen skal tage behørigt hensyn til luftfartsselskabernes rolle for så vidt angår ground handling og påskønne Europa-Parlamentets opmærksomhed over for de sociale problemer, der forsvares, særlig for så vidt hjælpevirksomheder.
Da den fælles holdning ikke i sin helhed er acceptabel, bør den yderligere ændres, og visse ændringsforslag bør accepteres. Parlamentet bør derfor udtale sig om visse forhold i et plenarmøde.

Lüttge
Hr. formand, kære kolleger, vi oplever igen, hvordan vigtige sociale og økonomiske strukturer i lufthavne, der fungerer fremragende, drages i tvivl under dække af en angiveligt nødvendig omfattende generel liberalisering, og dét til skade for arbejdstagerne, men også lufthavnsvirksomhederne.
Dertil kommer yderligere negative elementer fra proceduren. Det er en ignorering af Europa-Parlamentet, når Rådet ikke engang er villig til at diskutere uofficielt om forbedringer, som Parlamentet har stillet ganske massive krav om. Det er et resultat, der af Europa-Parlamentet kun kan registreres med afmagt. Størstedelen af de forslag, vi har stillet, er der ikke taget hensyn til, og det vil - såfremt vores forslag om forkastelse af den fælles holdning ikke skulle opnå det nødvendige flertal her - sikkert også være den skæbne, de andre forslag vil få.
Heraf følger nogle ændringer og fremskridt i forhold til det oprindelige utilstrækkelige kommissionsforslag, men der er nogle vigtige elementer, der mangler. Den sociale komponent, Europa-Parlamentet har ønsket, og de forslag, der egentlig mere var orienteret efter gennemførligheden, er næsten sprunget helt over. Derfor kræver vi fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe at begrænse antallet af leverandører af tjenesteydelser til en eller flere kategorier af ground handling services i hele lufthavnen eller en del, at sikre lufthavnene tilstrækkelig rentabilitet og amortisering af foretagne investeringer samt fastlagte investeringsplaner, hvis saglige, objektive og transparente grunde gør dette nødvendigt. Lufthavnene skal altså kunne styre den tekniske og operationelle administration af infrastrukturen. Desuden kræver vi at nedsætte et brugerudvalg, hvori også arbejdstagerne er repræsenteret, og at højne uddannelsesniveauet for handlere af fly som supplement til den fælles holdning og således bidrage til sikkerhed og kvalificering.
Til slut kræver vi at støtte arbejdstagerorganisationerne i deres bestræbelser for social sikkerhed og standarder for medbestemmelse ved strukturændringer. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe tilbageviser - som det allerede kom meget tydeligt til udtryk i diskussionen i Udvalget om Transport og Turisme - på det bestemteste bebrejdelsen om, at fagforeningerne har spillet med forkerte kort; den støtter fagforeningernes standpunkt, for realiteten og den aktuelle udvikling giver fagforeningerne medhold og også den holdning, vi indtager. Der etableres datterselskaber, lønningerne sættes ned, sociale standarder forringes, og deltidsjob har allerede nu i årtier erstattet de gode gammeldags ansættelsesforhold. Det er en realitet, vi som De Europæiske Socialdemokraters Gruppe ikke ønsker.

Thomas Mann
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i vores sociale markedsøkonomi er konkurrence et uomgængeligt element. Hvem siger ikke ja til liberalisering af konkurrencen? Hvem ville være imod, at markedsmagt ikke tager overhånd? Men hvad der i princippet kan accepteres, skal også stemme i detaljer. Konkurrencens vilkår skal være fair. Dumping i forbindelse med priser og konditioner er ikke acceptabel. Kriterierne ved leverandører og deres ydelser skal defineres entydigt. Ved ground handling-aktiviteter i Fællesskabets lufthavne skal der tages hensyn til følgende: For det første lufthavnenes situation med deres forskellige rumlige kapaciteter, der tit ikke kan udvides på grund af manglende plads og økologiske hensyn, for det andet kvalitetssikringen ved ground handling i flypassagerernes og flyselskabernes interesse og for det tredje leverandørernes kvalifikationer. Ikke enhver er i stand til at garantere den nødvendige sikkerhed med præcis teknik, arbejds- og driftssikkerhed og store krav til miljøorientering.
Rådets fælles holdning har kun accepteret en del af Parlamentets forslag. Dertil hører den udtrykkelige bekræftelse af, at medlemsstaterne skal garantere et højt niveau af social sikkerhed. Arbejdstagerret i uddannelsen og sikkerhedsstandarder for beskæftigelsen skal der tages hensyn til. Begrænsningen af selvservicering i lufthavne er også medtaget af plads- og kapacitetsgrunde. Alligevel mangler den afbalancerede sikring af forbrugernes interesser, altså flypassagerernes og lufthavnspersonalets.
Men der hører flere punkter til den fælles holdning. For det første: Hvis der foretages omstruktureringer, skal de eksisterende arbejdspladser og arbejdstagernes sociale beskyttelse prioriteres.
For det andet: Med hensyn til kvalitetssikringen, der jo er et væsentligt element i vores arbejdspladsproduktivitet i Europa, skal der tilstræbes det høje uddannelsesniveau i henhold til ISO-norm 9000. Det er i passagerernes interesse, at der ikke sker nogen fejl ved ground handlingen, at præcision ikke er undtagelsen, men reglen. En eksamineret handler af fly yder et væsentligt bidrag til overholdelse af de strengeste sikkerhedsstandarder.
For det tredje: Definitionen af selv-servicering skal affattes entydigt. Hvis f.eks. moder- og dattervirksomheder kun servicerer indbyrdes, må man alvorligt stille sig det spørgsmål, om konkurrencen er sikret her, når alt kommer til alt!
For det fjerde: Det planlagte brugerudvalg skal også omfatte repræsentanter for rejseorganisationerne og lufthavnspersonalet med henblik på at repræsentere arbejdstagernes interesser. For at udvalgets neutralitet er sikret, skal udvalgets formand være uafhængig af lufthavnen og brugerne.
Jeg appellerer til Europa-Kommissionen om at tilegne sig disse standpunkter. Hvis De støtter os i forbindelse med disse og andre ændringsforslag i morgen, kan der ikke længere findes noget argument for at forkaste Rådets fælles holdning. Vi har jo bevæget os mod hinanden. Tag det afgørende skridt nu!

Alavanos
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at hr. Seal efter min mening har gjort et fremragende stykke arbejde, både med den måde, han har grebet spørgsmålet an på, og med sit forslag om forkastelse af Rådets fælles holdning.
Hvis vi i tilfælde som dette undlod at forkaste den fælles holdning og besluttede at følge og »underkaste« os en fælles holdning, som ingen af os her finder tilfredsstillende, mener jeg, at Parlamentet i bund og grund ville svigte sin opgave og latterliggøre sig selv over for Rådet. Det er et tosset argument, at vi skulle »acceptere dette, fordi det ikke er helt så slemt som den nuværende situation«. Under disse omstændigheder synes jeg lige så godt, vi kunne blive hjemme alle sammen og nyde sommeren ved stranden.
På denne baggrund vil også jeg støtte forkastelsen af Rådets fælles holdning og sige, at det ikke betyder, at jeg er imod konkurrence eller liberalisering eller for monopoler og anakronistiske tilstande som dem, der i dag hersker i temmelig mange lufthavne. Jeg mener imidlertid, at alt dette skal ske på betingelser som dem, mange medlemmer har nævnt, som drejer sig om sikkerhed, kvaliteten af serviceydelserne, den regionale betydning af mange lufthavne og arbejdstagernes sociale rettigheder.

Lukas
Hr. formand, skulle denne fælles holdning blive vedtaget i denne form, så ville flyselskaberne derved blive diskrimineret på deres hjemsted i betænkelig grad. Direktivet gør det muligt for ethvert lufthavnsselskab fra første færd at tilbyde ubegrænsede ground handling services på ubestemt tid, uden at det, som det gælder for flyselskaberne, skal underkastes en udvælgelsesprocedure. Set ud fra et økonomisk synspunkt er der ikke nogen rigtig begrundelse for, at et ground handling-selskab bør behandles bedre end flyselskabet, der benytter denne lufthavn som hjemsted.
Dette flyselskab er på sit hjemsted i besiddelse af det nødvendige udstyr og kvalificeret personale. Det bør derfor ubetinget være bemyndiget til at indsætte dette personale, men også til at anvende alt udstyr optimalt, da det i sin lufthavn kan levere en kompleks pakke af ground handling services til tredjemand og selv-servicering. Det kan vel næppe være Rådets hensigt at udrydde disse og fremtidige arbejdspladser i flyselskaberne.

Farthofer
Hr. formand, kære kolleger, vi har i dag en betænkning liggende foran os, som i månedsvis har givet os store bekymringer. Derfor vil jeg gerne på ny understrege her i dag, at det er vores hovedanliggende at bevare lufthavnene som selvstændige økonomiske enheder, og at det skal blive ved med at være sådan også fremover. Derfor har vi ved første- og andenbehandlingen forelagt strenge pålæg for selvservicering. Kun sådan kan lufthavnenes investeringsevne forblive intakt og ground handlingen i lufthavnene beskyttes mod de hjemlige flyselskabers markedsdominerende stilling. Desuden er det også for mig nødvendigt, at arbejdstagerne er repræsenteret i brugerudvalget.
Ved så vigtige beslutninger er det også ubetinget nødvendigt at tænke i de baner, der vedrører arbejdsmarkedets parter. Harmoniserede uddannelses- og sikkerhedsstandarder kunne være kommet alle til gode. Airlines, passagerer og arbejdstagere. Det forekommer meget sjældent, at en fælles holdning forkastes i det pågældende parlamentsudvalg. De talrige udtalelser fra alle berørte parter har dog bestyrket os alle i vores beslutninger.
Det skal være klart for alle: Rådet og Kommissionen er strandet i forsøget på at finde et afbalanceret kompromis mellem airlines, lufthavne og arbejdstagerinteresser. Hvis hr. kommissær i dag ikke skulle garantere os, at han støtter vores ændringsforslag, findes der kun én løsning for vores Parlament: Forkastelse!
Rådet må omsider tage til efterretning, at vi tager vores arbejde meget alvorligt, og at det i enhver henseende er kendt, at Parlamentets overvejelser har fundet stor tilslutning hos de berørte parter.

McIntosh
Hr. formand, jeg glæder mig over Kommissionens forslag, hvor man forsøger at indføre en vis liberalisering og konkurrence inden for ground handling i lufthavnene fra 1998. Desværre udvander den fælles holdning hele grundlaget for Kommissionens forslag, og man udskyder både liberaliseringen og konkurrencen i alvorlig grad.
Jeg ville gerne have ført til protokol, hvorledes situationen tegner sig i Storbritannien i dag, hvor der er tale om liberalisering og konkurrence inden for ground handling i lufthavnene, og hvor luftfartsselskaberne har ret til selv at stå for disse tjenesteydelser. Hvorfor skulle britiske passagerer på rejse i Frankrig, Tyskland, Italien, Grækenland og Spanien ikke have ret til det samme serviceniveau som det, de nu kan få i Det Forenede Kongerige? Jeg synes, at jeg står i en yderst akavet situation, fordi den fælles holdning absolut ikke opfylder målsætningerne fra Kommissionens oprindelige forslag til trods for hele det store arbejde, som Kommissionen, Udvalget om Transport og Turisme (og i særdeleshed vor ordfører, hr. Seal), luftfartsselskaberne, lufthavnene og alle involverede parter har lagt i sagen.
Jeg er personligt bange for, at Traktatens artikel 85 og 86 ville være et bedre grundlag for at få åbnet for konkurrence, få afskaffet de nationale monopoler og få fjernet de privilegier og den beskyttelse, som mange af Europas luftfragtselskaber har nydt godt af, når det gælder ground handling i de europæiske lufthavne. Jeg ønsker kun det bedste for Europas rejsende, en fin service til en rimelig pris. For øjeblikket betaler de rejsende dyrt for en dårlig service. Vi må give de rejsende valgmuligheder og indføre konkurrence.
Det er mit ønske, at hver eneste en af os, der er her til stede, skal stå frem og give udtryk for sin holdning - og stemme for konkurrence, valgfrihed og lavere priser.

Theonas
Hr. formand, jeg støtter Transportudvalgets forslag om forkastelse af den fælles holdning og vil samtidig takke hr. Seal for forslaget.
Det virker ikke, som om Rådets fælles holdning er i stand til at løse et eneste af de problemer, som hele liberaliseringen af lufttransporten har skabt for den europæiske luftfartsindustri. Denne politik udvikler sig faretruende og omfatter også de europæiske lufthavne.
Rådet har på provokerende vist ignoreret Europa-Parlamentets forslag og ændringsforslag. Det har ignoreret konsekvenserne for ground handlingens kvalitet, men især også for lufttransportens sikkerhed. Det har ignoreret de sociale konsekvenser og de forslag, der er blevet stillet om arbejdstagerrepræsentanternes deltagelse i brugerudvalget. Og endelig har det ignoreret de særinteresser, som luftfartsselskaber, der repræsenterer over 25 % af trafikken i en lufthavn, har, samt de særlige forhold, der gælder for lufthavne på øer.
På denne baggrund mener jeg ikke, at Europa-Parlamentet har pligt til at stemme for andet end en forkastelse af den fælles holdning.

Malone
Hr. formand, Rådets forslag om at liberalisere ground handling-funktionerne i lufthavnene kan faktisk få meget alvorlige konsekvenser for beskæftigelsen og sikkerheden i lufthavnen i min valgkreds, Dublin, og så afgjort også i andre større lufthavne i hele Europa, således som andre talere allerede har sagt.
Mens jeg ligesom frk. McIntosh principielt går ind for øget konkurrence, så må jeg sige, at de forslag, som her bliver stillet af Rådet, er dårligt gennemtænkte og ikke er blevet overvejet ordentligt. De kan føre til, at der går tusinder af job tabt i hele Europa i forbindelse med optankning af fly, service, rengøring, administration af passagerer og registrering af bagage. Disse forslag ville også føre til en alvorlig svækkelse af sikkerhedsniveauet, og det er jo noget, vi alle må tage meget seriøst.
Rådets forslag er blevet forkastet af alle, som er direkte impliceret i denne industri - specielt af luftfartsselskaberne og fagforeningerne - og det kan vi ikke se bort fra. Aer Lingus anslår, at op til 200 job kan komme direkte i fare, hvis virksomheden bliver tvunget til at opgive ground handling-funktionerne i lufthavnen, mens det centrale, repræsentative fagforeningsråd i Dublin Lufthavn regner med, at sikkerheden vil falde stærkt. Jeg beklager virkelig, at Rådet således har nægtet at drøfte sagen ordentligt med Parlamentet. Det har nægtet at tage hensyn til vore forslag, som havde til formål at sikre beskæftigelsen og øge sikkerhedsniveauet. Rådet har endog afslået at diskutere sagen uformelt med Udvalget om Transport og Turisme. Jeg er vis på, at hr. Seal og hans kolleger har noteret sig dette.
Jeg vil opfordre medlemmerne til at stemme imod Rådets fælles holdning, og jeg håber, at det lykkes os at få det nødvendige antal stemmer.

Stenmarck
Hr. formand, behandlingen af forslaget om liberalisering af adgangen til ground handlingmarkedet i Unionens lufthavne kan sammenlignes Europa-Parlamentets behandling af flere andre liberaliseringsforslag i den senere tid. Hver gang har socialister og andre venstrefløjsmedlemmer sat sig imod og prøvet at forhindre en udvikling hen imod et større element af markedsøkonomi på de pågældende områder. Liberaliseringen af posttjenester er ét eksempel, ground handling i lufthavne et andet. Det er som om, socialisterne, De Grønne og andre søger at fastholde os i et samfund fuldt af utidssvarende love og regler, et samfund, hvor fri foretagsomhed ikke fremmes, og hvor staten regulerer adgangen til forskellige markeder.
Jeg havde ellers indtryk af, at hr. Seals parti, det britiske Labour, ikke længere ønskede at stå for noget sådant, men i stedet ville føre en mere tidssvarende, markedsliberal politik. Dette er åbenbart ikke tilfældet, og det er særdeles beklageligt.
Det er prisværdigt, at Kommissionen forsøger at skabe større konkurrence i Unionens lufthavne, og dens forslag er i øvrigt aldeles glimrende. Flere aktører på markedet øger konkurrencen og giver lavere priser. Det har luftfartsselskaberne og i sidste ende de rejsende gavn af. I det lange løb gavner det faktisk også de selskaber, der bliver udsat for konkurrence, idet de tvinges til at udvikle og forbedre deres virksomhed.
Selvfølgelig er der også områder og sektorer, hvor det er vanskeligt at åbne markedet; det gælder især, hvis den pågældende tjeneste kræver en speciel infrastruktur, såsom bagagehåndtering og levering af brændstof. Trods dette mener jeg, at vi ved at give Rådets fælles holdning en positiv modtagelse må vise vor vilje til at følge Kommissionen i dens intentioner. En gradvis liberalisering på den måde, som jeg har foreslået, mener jeg vil være særlig hensigtsmæssig.

Sarlis
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest sige, at Rådets fælles holdning er klart bedre end Kommissionens forslag. Rådets fælles holdning er en forbedring i forhold til Kommissionens synspunkter og forslag, og jeg bør endvidere nævne, at nogle af de bestemmelser, som Europa-Parlamentet havde vedtaget ved førstebehandlingen, er blevet accepteret af Rådet.
Imidlertid er jeg også nødt til nu at spørge: hvis den fælles holdning forkastes, hvilken situation vil vi så få? Det ser ud, som om medlemmerne fra den anden fløj ikke har tænkt over dette, måske fordi de har på fornemmelsen, at den fælles holdning ikke vil blive forkastet, når det kommer til stykket. Hvis den gør det, har vi ingen garanti for, at Kommissionen vil vende tilbage til spørgsmålet, eller for at Rådet vil tage det op til behandling igen. Vi vil få en situation, hvor ground handling-spørgsmålene vil være underlagt hr. Van Mierts almindelige konkurrencebestemmelser, og så vil der herske de samme forhold for den europæiske lufttransport, som herskede i forbindelse med præsident Reagans liberalisering af lufttransporten i USA.
Ud fra dette mener jeg, vi bør støtte den fælles holdning, som den er nu, men ændret til det bedst mulige. Medlemmer fra alle fløje har stillet ændringsforslag, og til kommissær Kinnock vil jeg sige, at hvis Kommissionen erklærer, at den accepterer disse ændringsforslag, eller meddeler os, hvilke den accepterer, vil det hjælpe meget og lægge et stærkt pres på Rådet, så det accepterer de ændringsforslag, vi vedtager her.
Det var, hvad jeg havde at sige, og jeg synes, vi nu skal koncentrere os om at vedtage de ændringsforslag, som faktisk vil forbedre den fælles holdning. Og det vil være til stor hjælp, hvis kommissæren her vil bistå os og være vor forbundsfælle.

Cornelissen
Hr. formand, jeg kan slå fast, at der er stillet et stort antal ændringsforslag fra forskellige gruppers side, også grupper, der går ind for at forkaste denne fælles holdning. For en række medlemmer her i Parlamentet vil det, når de skal afgøre, hvorledes de skal stemme i forbindelse med henstillingen om forkastelse, utvivlsomt spille en rolle, hvorledes Kommissionen stiller sig til ændringsforslagene. Derfor vil jeg spørge kommissæren, om vi før afstemningen skriftligt kunne få Kommissionens holdning til ændringsforslagene.

Neil Kinnock
Hr. formand, der har i årenes løb været mange lejligheder, hvor jeg har været enig med hr. Seal, og jeg står her endnu en gang i en lignende situation, og det gælder sandelig for de bemærkninger, han fremsatte lige i starten af sit indlæg her i dag.
Indtil sidste torsdag var denne forhandling opført på dagsordenen for i morgen. Ligesom adskillige medlemmer af Europa-Parlamentet har gjort, påtog jeg mig derfor vigtige, offentlige opgaver. Men de procedurer, der gælder her i Parlamentet, indebærer tilsyneladende, at vigtige forretninger kan ændres med meget kort varsel. For at være i stand til at overvære denne vigtige forhandling om ground handling måtte jeg derfor aflyse mine aftaler i fredags. Jeg finder, at det er væsentligt, at den relevante kommissær, som står for et sagsområde, er til stede i Parlamentet for at kunne svare for det område, som han eller hun er ansvarlig for. Det var derfor, jeg måtte aflyse. At sige, at jeg var rasende og ilde til mode over at være tvunget til at opføre mig så uhøfligt over for mange, mange mennesker, som jeg måtte svigte, ville være en gedigen underdrivelse. Jeg må indrømme, at jeg ikke på nogen måde tænker på den ulejlighed, det volder mig selv - det betyder intet som helst - men jeg må på det bestemteste anmode rette vedkommende her i huset om at ændre procedurerne, både af hensyn til Europa-Parlamentets gode navn og rygte og af respekt for offentligheden i almindelighed, idet der naturligvis var mennesker, som gerne ville have overværet denne forhandling og havde truffet foranstaltninger, så de kunne komme til stede i morgen, men som har fundet det umuligt at ændre deres planer, så de kunne være her i dag.
Hr. formand, Kommissionens forslag vedrørende ground handling har ikke overraskende, som vi har konstateret her i dag, vist sig at være kontroversielt, hvilket jo naturligvis fremgår af indstillingen fra Udvalget om Transport og Turisme om, at Europa-Parlamentet skal forkaste den fælles holdning. Det beklager jeg. Jeg prøver at blive enig med udvalget, hvor det overhovedet kan lade sig gøre, og jeg forstår bestemt godt baggrunden for udvalgets synspunkt.
Ikke desto mindre er det mig umuligt at se bort fra den kendsgerning, at ground handling-funktionerne i de fleste lufthavne i Fællesskabet stadig ofte er underlagt et monopol, som udnyttes af lufthavnen eller det førende luftfartsselskab, og det er bestemt ikke at leve op til de krav, det indre marked stiller. Jeg kan heller ikke se bort fra, at Kommissionen, Rådet og ligeledes Europa-Parlamentet gennem en række år har fremhævet, at vi måtte prøve at liberalisere ground handling-funktionerne i Fællesskabet.
Hovedformålet med dette forslag er derfor at indføre nogle grundlæggende regler for at sikre, at luftfragtselskaberne får en reel mulighed for at vælge mellem forskellige leverandører, således at de kan få den service, de har brug for, til en rimelig pris. I forsøget på at sikre, at liberaliseringen foregår så smidigt som muligt, og at der tages hensyn til alle implicerede parters interesser - og jeg tænker her specielt på lufthavnene og de ansatte - er forslaget formuleret på en afbalanceret måde.
Som tilfældet er for luftfartssektoren, foreslår vi derfor en række ordninger, som giver de implicerede parter en rimelig overgangsperiode. Vi har hørt dette beskrevet her i dag fra visse sider som »for rimeligt« og »for lang en tidsfrist« til omstillingen, men vi handler således med henblik på at undgå bratte omskiftelser med markante sociale konsekvenser. Gradvis indførelse af den nye markedsorganisation og muligheden for at give undtagelser i særlige tilfælde vil betyde, at medlemsstaterne får tilstrækkelig tid til at tilpasse sig den nye situation. Visse lufthavne vil helt klart være i stand til at opfylde kravene hurtigere end andre, og ændringerne vil være lettere at gennemføre for nogle serviceydelser end for andre. Derfor åbner den fælles holdning, som Rådet har vedtaget, for fuld adgang til markedet og frihed til selv at ordne tingene på landjorden i lufthavnen.
I luften, hvor servicefunktionerne jo ganske klart er underlagt strengere krav af hensyn til sikkerhed, pladsforhold og kapacitet, vil det derimod være muligt at begrænse antallet af leverandører eller luftfartsselskaber, der ønsker selv at stå for disse serviceydelser. Dertil kommer, at medlemsstaterne under særlige omstændigheder kan meddele fritagelse under tilsyn fra Kommissionen. I den begrundelse, som hr. Seal og hr. Simpson og deres kolleger gav for ønsket om, at den fælles holdning skulle forkastes, henvises der til, at de forskellige implicerede parter er utilfredse. Jeg forstår deres synspunkt, da ændringer jo altid vil føre til modstand fra interesserede parter, som søger at forsvare deres hævdvundne stilling, hvad enten der nu er tale om arbejdstagerrepræsentanter eller i nogle tilfælde luftfartsselskaber, eller i nogle tilfælde lufthavne eller leverandører.
Jeg må dog sige, at dette forslag ifølge sagens natur ikke kan stille én bestemt gruppe blandt de implicerede parter tilfreds, da man jo forsøger at tage højde for hver af de relevante gruppers problemer. Ja, hvis jeg var den lærer, hr. Simpson henviste til i sin tale, så ville jeg være nødt til at tage to forskellige faktorer i betragtning, når der skulle gives karakter for opgaven. For det første er der det hensyn, at Fællesskabets konkurrenceregler skal overholdes, og for det andet skal der tages højde for, hvor store interesseforskelle der er inde i billedet, når det gælder ground handling. Hvis jeg som lærer tog hensyn til disse to uforenelige og uundgåelige spørgsmål, ville jeg give mindst 8 ud af 10 for indholdet, 9 ud af 10 for indsatsen og 10 ud af 10 for det originale islæt.
Det problem, der rejser sig her, er ikke udtryk for en konflikt mellem luftfartsselskaberne og lufthavnene på trods af den indsats, man har gjort fra et vist hold - for nu at bruge en lidt krigerisk udtryksmåde; sagen har direkte forbindelse til anvendelsen af Traktatens regler om kommercielle aktiviteter på monopoler eller kvasimonopolistiske situationer, hvad enten den, der udnytter monopolet, er lufthavnen selv eller det førende luftfartsselskab i den pågældende lufthavn. Den vedrører også det behov, der er for at sikre, at vore luftfartsselskaber, hvis vigtigste marked er Europa, ikke bliver hæmmet af konkurrencemæssige ulemper i forhold til konkurrenterne fra De Forenede Stater eller fra Det Fjerne Østen.
Kommissionen ønsker i høj grad at sikre, at åbningen af markedet ikke får negative konsekvenser for beskæftigelsen. Det er derfor, vi har forsøgt at udvirke, at gennemførelsen sker i flere tempi, omhyggeligt afpasset efter omstændighederne. Vi tænker også på, at de steder, hvor ground handling-funktionerne er blevet liberaliseret, har det sine steder fået den konsekvens, at beskæftigelsesmulighederne er steget. Efter Parlamentets ønske rummer den fælles holdning mulighed for, at medlemsstaterne kan træffe foranstaltninger, som kan sikre, at der er en tilstrækkelig grad af social beskyttelse, samt at national sociallovgivning respekteres.
Vi ville også kunne acceptere nogle henvisninger til hensyn til og forsvar for sociale rettigheder, navnlig i godkendelsesbestemmelsen eller i normerne og de tekniske betingelser i udvælgelsesproceduren.
Det er naturligvis vanskeligt at indføre specielle regler, der indebærer undtagelser af hensyn til den sociale beskyttelse for ground handling-sektoren alene, eller at indføje ændringsforslag, som ville hæmme åbningen af markedet og dermed reducere direktivets anvendelsesområde.
Dertil kommer, at Kommissionen ikke er i stand til at ændre det anvendelsesområde, som er dækket af direktiv 77/187 om overførsel af virksomheder, ved at henvise til anvendelsen heraf i teksten om ground handling. Det står fast, at direktiv 77/187 bestemt vil finde anvendelse i mange situationer. Men dets anvendelse under særlige omstændigheder afhænger af, på hvilken måde de passer med de generelle principper, som fastlægges af EFDomstolen.
Det er på denne baggrund, jeg ønsker at svare på de ændringsforslag til forslaget, som forskellige grupper her i Europa-Parlamentet har stillet. For det første kan Kommissionen delvis godtage ændringsforslag nr. 1, 8, 9 og 39, og vi kan godtage ændringsforslag nr. 27, 31, 34, 37, 38, 40, 42, 43 og 45 i fuldt omfang, da de jo blev vedtaget ved førstebehandlingen og er med til at forbedre teksten.
For det andet kan Kommissionen i princippet efter visse omformuleringer acceptere nr. 7, 11, 15, 17, 20, 21, 30, 33 og 36. Kommissionen kan dog ikke acceptere dele af ændringsforslag nr. 1, 8 og 39 og slet ikke ændringsforslag nr. 2, 3, 12, 13, 14, 18, 22, 23, 25, 26, 28, 29, 32, 35 og 44, enten fordi de ikke svarer til direktivets anvendelsesområde, eller fordi de reducerer dette anvendelsesområde for meget. Der er dele af ændringsforslag nr. 9 og 39, vi ikke kan acceptere, ligesom vi ikke kan acceptere ændringsforslag nr. 4, 5, 10, 24 og 41 vedrørende grænser, datoer, subsidiaritet og komitologi.
Det er meget vanskeligt at nå til enighed om disse spørgsmål med medlemsstaterne i Rådet, og Kommissionen må modsætte sig, at disse ting bliver taget op på ny, idet det så afgjort ville bringe os på afveje og sinke fremskridtene for denne lovgivning på en meget negativ måde.
Endelig kan Kommissionen ikke godkende ændringsforslag nr. 6, 16 og 19, som man ikke mener hører hjemme i denne sammenhæng, eller som strider imod normale forretningsprincipper.
Som svar på hr. Cornelissens spørgsmål kan jeg sige, at han da nemt kan få udleveret de korte begrundelser eller baggrunden for godkendelse eller afvisning af ændringsforslag, og de vil være til hans rådighed lige efter forhandlingerne.
Generelt skal det siges, at den fælles holdning - som jo i øvrigt blev vedtaget af et Råd af transportministre, som omfattede otte socialistiske ministre - afspejler den afbalancerede holdning, vi alle har forsøgt at anlægge i denne sag om liberalisering af ground handling.
Af en række årsager, undertiden forskellige årsager, støtter de fleste lufthavne og luftfartsselskaber nu denne, og de foretrækker at acceptere den foreliggende tekst, som den er, fremfor fortsat at svæve i uvished. Der er brug for direktivet, for at vi kan få gennemført liberaliseringsprocessen inden for lufttransportsektoren. For at understrege dette vil jeg gøre opmærksom på, at Kommissionen i årenes løb har modtaget en række klager over de høje priser og kvaliteten af ground handling-tjenesterne i mange lufthavne, hvor disse tjenester fungerer under monopolistiske betingelser. Det er derfor nødvendigt at forbedre situationen gennem en bred foranstaltning, som kan sikre en vis liberalisering af markedet i alle Fællesskabets lufthavne til gavn for brugere og passagerer, mens medlemsstaterne fortsat har mulighed for at garantere et tilstrækkeligt sikkerhedsniveau, naturligvis med respekt for de ansattes rettigheder.
Den fælles holdning opfylder disse krav, og jeg vil derfor opfordre Parlamentet til at støtte den.

Formanden
Forhandlingen er dermed afsluttet. Jeg skal sikre, at Deres bemærkninger om tidsplanen for vore forretninger bliver forelagt for Formandskonferencen.

Cornelissen
Hr. formand, Deres sidste bemærkning glæder mig. Jeg er helt enig i kommissærens kritiske bemærkninger. Jeg synes, at det, der er sket, er yderst pinligt især for de mennesker, der prøver på at følge vore forhandlinger. Jeg hørte det også selv først fredag. Ingen gjorde sig den ulejlighed at informere formanden for det pågældende udvalg. Jeg bad fredag sekretariatet om at ringe til så mange af de involverede som muligt for at undgå, at de tropper op her i morgen. Jeg håber, hr. formand, at De er så venlig at drøfte det, og at vi vil blive underrettet om udfaldet af disse drøftelser.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.09)

