Det Europæiske Råds møde den 15.-17. juni 2001 - Status over det svenske formandskab
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
Rapporten fra Det Europæiske Råd og Kommissionens erklæring om Det Europæiske Råds møde den 15. og 16. juni i Göteborg;
erklæringen fra Rådets formandskab om status over det svenske formandskab.
Det er mig en glæde nu at give ordet til formanden for Rådet, hr. Persson.

Persson
Fru formand, ærede medlemmer af denne vigtige forsamling, lad mig begynde med at takke for et godt samarbejde under det svenske formandskab. Det er vigtigt, at Unionens forskellige institutioner støtter hinanden, samarbejder, inspirerer og kritiserer hinanden, men aldrig glemmer, at det er vores fælles opgave at udvikle Unionen.
Det svenske formandskabs målsætning var at gå fra at træffe vigtige beslutninger og til at effektuere disse beslutninger. Vi havde ikke ambitioner om at træffe nye beslutninger, ambitionen var at føre de beslutninger, der allerede var truffet, ud i livet. Vi ville koncentrere os om tre områder, som jeg også fortalte om, da jeg var til stede i Parlamentet i begyndelsen af formandskabet. Det var udvidelsen af Unionen og beskæftigelses- og miljøspørgsmålene. Derudover ville vi udvikle Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Jeg har ikke tænkt mig at dække hele den svenske formandskabsperiode i min redegørelse, men jeg vil fremkomme med nogle refleksioner over det halve år, som vi nu har lagt bag os. Vi har sammen med Kommissionen arbejdet utroligt hårdt for at fremskynde forhandlingerne om udvidelsen. Arbejdet havde til formål at vise, at den plan for udvidelsens forhandlingsarbejde, som Kommissionen har udarbejdet, var realistisk. Vi kan nu se, at vi under det svenske formandskab fik gennemført alt det, vi skulle gennemføre, og lidt til. Det viste sig, at den meget ambitiøse tidsplan, som Kommissionen har lavet, er realistisk. Det var på dette grundlag, at vi på Det Europæiske Råds møde i Göteborg sagde, at vi vurderer, at vi inden udgangen af 2002 vil være færdige med forhandlingerne med de bedst forberedte lande, og at vi også kunne sige, at de første af de nuværende ansøgerlande skal deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004 som medlemmer af Unionen. Vi fik det tydelige signal om udvidelsen, som vi ville have. Det fik vi, fordi forhandlingsarbejdet har været frugtbart. Det betyder jo naturligvis ikke, at udvidelsesprocessen er gennemført, men vi har taget et vigtigt skridt. Det er stadig nødvendigt med koncentration, med støtte til Kommissionens arbejde, støtte til de kommende formandskaber, og det er også nødvendigt at gøre sig klart, at mange af de vanskeligheder, som udvidelsesprocessen repræsenterer, faktisk er at finde i den eksisterende Union og ikke i relation til ansøgerlandene. Den mest krævende opgave for os i Unionen er at udarbejde fælles holdninger for de 15 medlemslande. Senere vil der komme en anden krævende opgave. Vores venner og kolleger i ansøgerlandene har til opgave at gennemføre reformer i deres respektive lande, således at de er forberedt på et medlemskab af Unionen. Vi må dog ikke glemme, at vi selv skal håndtere en intern debat i Unionen, som set i et politisk perspektiv er lige så besværlig som det reformarbejde, som vores venner skal gennemføre i ansøgerlandene.
Vi sagde i Göteborg, at udvidelsen skulle være et faktum i 2004. En uigenkaldelig proces, som den franske præsident kaldte projektet. Når vi sagde det, sagde vi også, at vi skal være realistiske og indse, at der er visse lande, der har brug for ekstra støtte i forberedelserne. Til disse hører Rumænien og Bulgarien. Her taler vi ikke om ekstra økonomisk støtte, men om støtte i forhandlingsarbejdet.
Da Sverige overtog formandskabet, havde vi også ambitioner om at udvikle udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Det havde vi ikke så meget fokus på i vores formandskabsprogram, men vi nævnte det. Vi valgte i stedet den strategi at handle, at gøre noget. Jeg er overbevist om, at det, vi har opnået med udenrigspolitikken, vil vokse under det kommende formandskab. Udviklingen er nemlig til Unionens fordel, hvad angår udenrigsrelationer.
Her tænker jeg især på tre vigtige faktorer. For det første handler stadig flere udenrigspolitiske handlinger om vurderinger, demokrati og menneskerettigheder. For det andet er stadig flere udenrigspolitiske handlinger også koblet til økonomiske relationer, ikke mindst hvad angår handel. For det tredje er stadig flere udenrigspolitiske handlinger koblet til, og vil også for vores vedkommende være koblet til, en progressiv og retfærdig bistandspolitik. Dette sidste er noget, som vi ofrer for lidt tid og opmærksomhed. Det er en undervurderet faktor i udenrigsrelationerne. Disse tre faktorer viser en udvikling, der går i Unionens retning. Hvis vi kan agere kollektivt ud fra vores vurderinger, kan vi også øve påvirkning.
Vi har under det svenske formandskab udviklet relationerne til Rusland. Vi har ikke et øjeblik lagt skjul på vores kritik af situationen i eksempelvis Tjetjenien. Aldrig har vi lagt skjul på, hvad vi mener om situationen for de frie medier i Rusland, men vi har samtidig udviklet relationer for at skabe en tillidsfuld dialog og et økonomisk samarbejde.
Vi har også sagt, at det ikke er nok med Rusland. Rusland er en vigtig faktor. I den del af Europa handler det også om at udvikle relationerne til Ukraine, et stort land, et strategisk vigtigt land, et land med en europæisk identitet, et land, der skal have en europæisk option. Ukraine er ifølge konklusionerne fra Göteborg et land, der i fremtiden sammen med Moldova vil blive indbudt til at deltage i den europæiske konference. På den måde udvikler Unionen også den relation, en udenrigspolitisk relation.
Vi har i vores formandskabsperiode også for første gang mødt den amerikanske præsident i gruppen af De 15. De 15 medlemslande havde en direkte dialog med den amerikanske præsident, på samme måde som vi mødte den russiske præsident. Det handlede naturligvis i den sammenhæng meget om Kyoto-aftalen, hvor vi jo tydeligvis ikke har samme opfattelse, hvilket der ikke ville være nogen som helst pointe i at skjule. Tværtimod, her er der lejlighed til at føre en meget åben og hård debat, eftersom vi mener, at USA ikke lever op til de forpligtelser, som de tidligere har udsendt signaler om, at de var parat til at påtage sig. Jeg er glad for, at Unionen i dialogen med USA om Kyoto talte med én stemme. Det var utroligt vigtigt.
Relationerne til USA handler ikke kun om Kyoto. De handler naturligvis også om situationen på Balkan, situationen i Mellemøsten og andre internationale problemstillinger, hvor vi står hinanden nær og har al mulig grund til at samarbejde. Under det svenske formandskab er Unionens tilstedeværelse i Mellemøsten jo også blevet understreget. Og dette er vigtigt. Mellemøsten er Unionens nabo. Hvis krisen i Mellemøsten eskalerer yderligere, hvilket vi jo alle kan se, at der overhængende fare for, så bliver den også vores krise, og det må med alle til rådighed værende politiske midler hindres. Også med hensyn til Mellemøsten har vi fra formandskabets side sammen med Kommissionen, men også sammen med FN's generalsekretær, den højtstående repræsentant Javier Solana, haft en overordentlig aktiv periode.
På denne måde kan man opremse udenrigspolitiske aktiviteter. Læg dertil Nordkorea og Sydkorea! Fredsprocessen i disse lande skal fortsætte, skal fuldføres. Også der fik Unionen lejlighed til at spille en rolle. Der tegner sig et billede af en Union, som bliver stadig mere udenrigspolitisk aktiv, fordi vi står for fælles værdier, fælles opfattelser og en fælles holdning! Når vi handler sammen, kan vi påvirke. Det er signalet.
Udvidelsen, udenrigspolitikken, miljøspørgsmålene - disse områder var utroligt vigtige for det svenske formandskab. Vi havde et godt grundlag fra Kommissionen og kommissær Wallström, nemlig det sjette miljøhandlingsprogram og derefter Kommissionens rapport om en bæredygtig udvikling. I Göteborg kunne vi fastlægge principperne for, hvordan miljøspørgsmål skal håndteres i fremtiden. Vi kunne fastslå, at disse processer nu også skal tilføres Lissabon-processen, og dermed kunne vi tage et afgørende skridt hen imod en bæredygtig udvikling på tre områder, nemlig det økonomiske, det sociale og det økologiske. Dette var et overordentligt godt grundlag fra Kommissionen, og nu skal hvert formandskab og Kommissionen successivt indarbejde det og gøre det stadig mere konkret. Det går måske ikke hurtigt nok. Det gør det vist aldrig i miljøsager. På den anden side har vi processerne. Vi har lagt kursen, og vi har de første nødvendige politiske beslutninger. Jeg tror, at dette var en særdeles vigtig beslutning i Göteborg.
Vi diskuterede naturligvis også de økonomiske spørgsmål i Göteborg. Vi tog en del af de beslutninger op, der så at sige blev tilovers på topmødet i Stockholm - European Single Sky, patentspørgsmålene, den generelle økonomiske udvikling, det demografiske spørgsmål og gode pensionssystemer. Der var også sager på dagsordenen, der ikke skaber de store modsætninger internt i Unionen i dag, men som mere er et tilløb til et fælles arbejde med spørgsmål, som vi ved vil være livsvigtige for mennesker i vores del af verden i de kommende 20-30 år.
Vi har også under vores formandskab haft lejlighed til at stille et beslutningsforslag om åbenhed i Unionen, om aktindsigt i dokumenter. Lad mig sige, at det ikke havde været muligt at nå frem til den beslutning uden en meget aktiv støtte fra Parlamentet. Det er et udmærket eksempel på, hvordan Parlamentet sammen med Rådet, og også sammen med Kommissionen, kan gennemføre forandringer. Jeg er naturligvis heller ikke helt tilfreds på dette område. Vi kunne have været nået længere, men som i alle politiske sammenhænge kan man ikke få det hele. Vi fik et kompromis, og det var et skridt i den rigtige retning. Det gjorde Unionen mere åben, men det blev ikke til et færdigt resultat. Jeg ser gerne, at den debat fortsætter, men der vil være større mulighed for, at borgerne kan følge med i, hvad vi arbejder med i Unionen, og på et sagligt grundlag fremføre kritik og alternativer - på et sagligt grundlag, netop fordi informationerne er tilgængelige.
Vi har også startet fremtidsdebatten under det svenske formandskab. Den vil komme til at dominere det belgiske formandskab og skal gradvist resultere i en stor beslutning i 2004. Retningslinjerne fra Nice er trukket op, det vil sige, at vi ved, hvad der i det store og hele skal være inden for rammerne af debatten. Men både De og jeg ved, at man i en debat om Unionens fremtid ikke kan nøjes med at koncentrere sig om de fire spørgsmål, der blev rejst i Nice, debatten skal være bredere. Lad det blive en bred debat. Lad det blive en debat om, hvad der skal være målet for Unionen, hvad vi vil udrette med Unionen, og derefter en diskussion om, hvordan det skal foregå. Vi skal ikke altid begynde med en diskussion om institutionernes opbygning, institutionernes konstruktion, for siden lidt efter lidt at slutte med den politiske diskussion om, hvad det er, vi vil. Vi skal have en ny indfaldsvinkel til debatten. Indbyd europæerne til at deltage, gør debatten bred, sæt ingen grænser. Saml lidt efter lidt debatten til en ordentlig regeringskonference med den målsætning, at Unionen skal gøres mere rationel og mere handlekraftig. Vores ambition var at starte en bred debat, og det har vi gjort.
Som jeg indledte med at sige, har vi fra det svenske formandskabs side bestræbt os på at samarbejde med Parlamentet. Jeg regnede efter i går og kom frem til, at i 86 tilfælde har svenske ministre her i Parlamentet, eller i andre konstellationer i forbindelse med Parlamentet, deltaget i debatter og diskussioner. Det har været utroligt givende for os, og det vil jeg takke Dem for.
Jeg vil også sige, at vi nu tror, at vi har nået et gennembrud med statutten for medlemmerne, vi tror, at vi nu kan finde en løsning på problemet. Sådan ser det ud efter en første præliminær beslutning. Jeg er glad for, at vi også, når vi taler om Parlamentet og relationerne mellem formandskabet og Parlamentet, kan sige, at vi har fået rigtig mange gode synspunkter og forslag fra Deres side.
Til sidst vil jeg takke alle de tjenestemænd i Kommissionen, i Parlamentet og i Rådet, der har bistået os under formandskabet. Selvfølgelig er jeg dybt taknemmelig også over for mine egne medarbejdere i regeringskancelliet, der har sørget for, at vi, da vi satte punktum for det svenske formandskab, kunne sige, at vi er kommet et stykke af vejen. I dette halve år har vi taget nogle skridt i den rigtige retning. Jeg håber nu, at det belgiske formandskab vil arbejde videre med disse store sager. Jeg vil gøre, hvad jeg kan, for at min kollega, Guy Verhofstadt, får al den støtte, som han har brug for, præcis på samme måde som jeg under det svenske formandskab har fået en særdeles god støtte fra Jacques Chirac og Lionel Jospin, den franske præsident og premierminister. Dette var absolut forudsætningen for, at vi kunne løse vores opgaver under formandskabet, og det er jeg dybt taknemmelig for.
Endelig vil jeg, fru formand, sige, at når vi nu går på sommerferie i parlamenterne rundt omkring i Europa, er der en sag, som jeg synes, at vi skal tage med os, nemlig den sag, der sandsynligvis skal præge fremtidsdebatten. Det drejer sig om, hvordan vi skal gøre Unionen mere åben, mere resultatorienteret, og om, hvordan Unionen skal komme tættere på borgerne. Hvordan skal det gøres? Hvordan skal den udvikling udformes? Hvad er muligt i en udvidet Union? Unionen vil vokse. Det ved vi nu efter dette formandskab. Den vil vokse og blive en stor Union med måske yderligere fem, 10 eller måske endnu flere medlemsstater i Parlamentet ligesom i Rådet.
Tak for et godt samarbejde. Jeg ser frem til de fortsatte relationer med Europa-Parlamentet.

Wallström
Fru formand, hr. statsminister, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil naturligvis begynde med at takke for, at De har givet mig mulighed for at komme her og præsentere Kommissionens vurdering af Det Europæiske Råds møde i Göteborg. Også dette møde kom i sagens natur til at handle om vidt forskellige ting. To af beslutningerne fortjener særlig opmærksomhed, eftersom de vil være medvirkende til at føre den europæiske integration videre og forme politikken på mellemlangt og langt sigt. Jeg vil derfor koncentrere min redegørelse her om disse to beslutninger.
For det første har Det Europæiske Råd givet os en fast tidsramme for den første runde af udvidelsen. Forhandlingerne med de ansøgerlande, der er parat, bør kunne afsluttes i slutningen af næste år. De nye medlemslande kan derefter deltage som fuldgyldige medlemmer i valget til Europa-Parlamentet i 2004.
For det andet gav Det Europæiske Råd sin støtte til en strategi for en bæredygtig udvikling. Denne strategi indebærer, at Unionen forpligter sig til at træffe visse foranstaltninger for, at velstanden, i Europa og resten af verden, skal kunne bevares også på langt sigt. Miljøet er via Lissabon-processen havnet i centrum for vores politik. Dette er vigtige og konkrete beslutninger, som Kommissionen bifalder.
Volden i Göteborgs gader - jeg var også til stede og så den med mine egne øjne - må ikke overskygge de vigtige politiske beslutninger, der blev truffet i Göteborg. Vi tager alle afstand fra denne vold. Sten kan nemlig aldrig erstatte argumenter. De afspejler heller ikke borgernes interesser, det være sig i medlemslandene eller i ansøgerlandene.
Jeg vil gerne begynde med at kommentere topmødets beslutning om udvidelsen. Det Europæiske Råd drog følgende konklusion, og jeg citerer: "Forudsat at fremskridtene med hensyn til at opfylde kriterierne for tilslutning fortsætter i samme takt, bør køreplanen gøre det muligt at afslutte forhandlingerne i slutningen af 2002 for de ansøgerlande, der er klar til det. Målet er, at de skal kunne deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004 som medlemmer". EU's tilsagn om at tage imod nye medlemmer er aldrig kommet klarere eller mere eksakt til udtryk end i Göteborg. Processen er nu uigenkaldelig. Unionen er parat til at møde den udfordring, som udvidelsen er.
I Göteborg blev den tidsplan præciseret, der blev skitseret i konklusionerne fra topmødet i Nice. Dermed er det blevet realistisk, at forhandlingerne med de lande, der er kommet længst, kan afsluttes i slutningen af næste år, og man har sat sig det mål, at de skal kunne deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004.
Den tidsplan, som Kommissionen lagde for forhandlingerne, har altså vist sig realistisk. Det svenske formandskabs fortræffelige måde at håndtere dagsordenen på og dets bestemte måde at lede forhandlingerne på har haft stor betydning for dette resultat. Udsigten til en tilfredsstillende afslutning på forhandlingerne er nu bedre end nogensinde.
Forhandlingerne vil fortsætte i overensstemmelse med de principper, der er vedtaget. Ansøgerlandene skal vurderes udelukkende på grundlag af egne meritter, forhandlingerne skal differentieres, og de lande, der indledte forhandlingerne i begyndelsen af 2000, skal have mulighed for at komme med. Vi vil være tydelige på dette punkt. Processen med udvidelsen kan kun lykkes, hvis der er tilstrækkelig politisk støtte. Forhandlingerne skal derfor føres med en vis fleksibilitet, så der kan tages hensyn til ansøgerlandenes bekymringer og ønsker. Der skal tages hensyn til den sociale pris, som borgerne i ansøgerlandene kommer til at betale. Vi kan ikke stille urimelige krav til ansøgerlandene, når det gælder den økonomiske byrde, det indebærer for dem at vedtage EU-standarderne.
Fru formand, den 15. maj præsenterede kommissionsformand Prodi Kommissionens forslag til en strategi for bæredygtig udvikling for Dem her i Parlamentet. I dag kan vi med glæde notere os, at Det Europæiske Råd støtter en garanti for bæredygtig udvikling i EU. Der kunne ganske vist på mødet ikke opnås enighed om samtlige mål og foranstaltninger, som Kommissionen havde foreslået i sin meddelelse. Men konklusionerne fra Göteborg giver alligevel klare indikationer om, i hvilken retning Det Europæiske Råd ønsker, at vores politik - og vores samfund - skal udvikles. Konklusionerne indeholder også en opfordring til Rådet om at vurdere de enkelte forslag fra Kommissionen.
En bæredygtig udvikling er ifølge Brundtland-kommissionens definition en udvikling, der tilgodeser nutidens behov uden at sætte kommende generationers muligheder for at tilgodese deres behov over styr. Topmødet i Göteborg resulterede i, at EU skal gøre vigtige fremskridt i denne udvikling.
For det første blev det i konklusionerne fra Göteborg understreget, at vi skal blive bedre til at udforme vores politik. Vi må tage fat på de modstridende interesser, på policy inconsistencies, på en gennemtænkt og åben måde i stedet for at ignorere dem. Vi skal stræbe efter at føre en politik, der kan tilgodese flere mål på én gang. Vi skal vurdere de umiddelbare behov ud fra beslutningernes langsigtede konsekvenser og deres følger uden for EU. Dette gælder alle Unionens institutioner. Det Europæiske Råd har opfordret til at forbedre den indenrigspolitiske samordning mellem forskellige sektorer.
Den vigtigste beslutning i denne sammenhæng var beslutningen om at fuldstændiggøre Lissabon-strategien med en miljødimension. Bæredygtig udvikling vil fra og med næste år være et stående punkt på dagsordenen på Det Europæiske Råds forårsmøder. Det er et vigtigt fremskridt. Processen er fastlagt, og Kommissionen vil forberede denne årlige vurdering i en sammenfattende rapport. I politisk henseende indebærer det, at miljødimensionen i den bæredygtige udvikling herefter har samme dignitet som de økonomiske og sociale aspekter. Lissabon-processen er blevet endnu mere betydningsfuld, fordi den herefter danner rammen for arbejdet med at styrke alle dimensioner af en bæredygtig udvikling.
Det Europæiske Råd noterede sig også, at Kommissionen i planerne for foranstaltninger for bedre lovgivning, som skal fremlægges på Det Europæiske Råds møde i Laeken, vil indføre mekanismer, der indebærer, at alle vigtige politiske forslag indeholder en vurdering af, hvordan den bæredygtige udvikling påvirkes. Rådet understregede også vigtigheden af, at alle berørte parter delagtiggøres. Vi vil i den kommende hvidbog om forvaltning stille konkrete forslag med henblik på at forbedre samrådet med alle berørte parter.
Medlemslandene opfordres til at udarbejde deres egne nationale strategier for en bæredygtig udvikling. Det er naturligvis en vigtig opgave også for Europa-Parlamentets medlemmer at følge op på dette i deres respektive lande. Dette er en vigtig beslutning, eftersom en bæredygtig udvikling næppe kan opnås, hvis der ikke er effektive fremgangsmåder og en effektiv beslutningsgang til at sikre en konsekvent og langsigtet politik.
For det andet har Det Europæiske Råd, i overensstemmelse med Kommissionens forslag, rettet opmærksomheden mod fire prioriterede områder for en bæredygtig udvikling. Disse områder supplerer Lissabon-programmets økonomiske og sociale mål.
For det første er der klimaforandringerne. De er et af vor tids alvorligste problemer. Kyoto-protokollen er det første skridt på vejen for at få bugt med dette problem. Som De ved, gør EU netop nu sit yderste for at forsøge at redde protokollen. Klimaforandringerne medfører enorme omkostninger for os og resten af verden. Og det koster allermest for dem, der bor i fattige lande. Samtidig giver klimapolitikken økonomisk mulighed for renere og vedvarende energikilder, hvis vi udnytter mulighederne rigtigt, og for en mere effektiv energianvendelse.
For det andet er der folkesundheden. Den trues af bl.a. koncentrationerne af kemikalier i miljøet og den stadig mere udbredte resistens mod antibiotika. Det er et område, der berører borgerne direkte, og som også engagerer dem.
For det tredje er der sløseriet med naturressourcerne og den mindskede biologiske mangfoldighed.
For det fjerde er der transportsystemet. Hvis det skal fungere på langt sigt, skal trafikforøgelsen, trafiktætheden og miljøpåvirkningen begrænses.
Disse fire områder kræver et beslutsomt lederskab og en hurtig indsats. De policy-forslag, som Kommissionen præsenterede i sin meddelelse, er stadig aktuelle.
Den bæredygtige udvikling skal have højeste prioritet, når den fælles politik vurderes. Det har Det Europæiske Råd noteret sig - med særlig henvisning til landbrug og fiskeri. På mødet blev der yderligere fastsat en række specifikke og omfattende mål og foranstaltninger for hvert og et af disse fire prioriterede områder.
Jeg vil understrege, at en bæredygtig udvikling ikke bare skal koncentreres om problemerne, bekymringerne og omkostningerne, det handler lige så meget om innovation, investeringer, vækst og nye job som om miljøbeskyttelse, sundhed og livskvalitet. En bæredygtig udvikling som koncept og idé giver nye økonomiske muligheder. Vi er glade for, at Det Europæiske Råd deler denne opfattelse og har understreget dette faktum.
Til sidst: Europa har også et internationalt ansvar for en bæredygtig udvikling. I formandskabets konklusioner bliver Unionens forpligtelse til at leve op til FN's mål for bistandsindsatser og for en udviklingsbistand på 0,7% af BNP endnu en gang fremhævet. I begyndelsen af næste år vil Kommissionen fremlægge en meddelelse om, hvordan Unionen skal kunne bidrage globalt til en bæredygtig udvikling. Den meddelelse bliver, sammen med den strategi for en bæredygtig udvikling, der blev fremlagt i Göteborg, EU's primære bidrag til verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg til næste år.
Fru formand, borgerne i Europa forventer, at Unionen ikke bare ser på det nuværende behov, men også sikrer en tryg fremtid for deres børn og børnebørn. Borgerne forventer, at vi er med til at løse de globale problemer med miljøskader og underudvikling. Det er det, en bæredygtig udvikling handler om. Det er derfor et vigtigt fremskridt, at der på Det Europæiske Råds møde i Göteborg blev godkendt en strategi for bæredygtig udvikling, og at der dermed er indledt en proces til udarbejdelse og gennemførelse af strategien.
Udvidelsen er en historisk lejlighed til at sikre stabilitet og velstand i Europa i lang tid fremover. Den konkrete tidsplan, der blev fastlagt i Göteborg, er derfor af allerstørste betydning.
Det er vores vurdering, at Det Europæiske Råds møde i Göteborg var en succes og gav konkrete resultater. Mødet afslutter et formandskab, med hvilket Kommissionen har haft et godt samarbejde, og som har udrettet meget, ikke mindst inden for mit eget ansvarsområde.

Poettering
Fru formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne udtrykke min forundring over, at formanden for Europa-Kommissionen ikke er til stede i dag. Dette er en debat om det svenske formandskab og om et vigtigt topmøde, og jeg er temmelig forbavset. Det er ikke møntet på Dem, fru kommissær Wallström, jeg værdsætter Dem, jeg værdsætter Deres arbejde og Deres person. Men det er ikke i orden, at kommissionsformanden lader sig repræsentere af et medlem af Kommissionen, som tilhører det land, der beklæder formandskabet. Det er jo ikke et svensk anliggende det her, men vi drøfter Europas fremtid. Jeg forventer i fremtiden, at formanden for Europa-Kommissionen er til stede på plenarmødet i en så vigtig sag.

Jeg skal starte med en positiv vurdering og derefter sige en kritisk bemærkning. Først skal jeg minde om, at vores gruppe har foreslået, at vi bør afslutte tiltrædelsesforhandlingerne med de første lande inden efteråret 2002, så de første lande kan deltage i valget til Europa-Parlamentet i juni 2004. Det har plenarforsamlingen tilsluttet sig, det har Kommissionen tilsluttet sig, det har Det Europæiske Råd i Nice tilsluttet sig, og det formuleres nu endnu tydeligere af Dem. Jeg ved jo, at der har været stor modstand imod det. Men De har gennemtrumfet det, og vi er også taknemmelige for, at et bredt flertal af den svenske befolkning støtter udvidelsen. Når de har ret, og når De gør noget godt, hr. rådsformand, skal De også anerkendes for det, og jeg vil gerne udtrykkeligt takke Dem og udtale min anerkendelse for, at De har fået årstallet 2004 indføjet i beslutningen fra Göteborg.
(Bifald fra midten og højre)
Når vi taler om det svenske folk, som er et særdeles sympatisk folk, håber jeg også i Deres interesse, hr. rådsformand, til den tid som svensk statsminister, at tilslutningen til den fælles europæiske valuta i fremtiden vil være lige så stor som den opbakning, der nu findes for udvidelsen, så også Sverige fortsat kan være fuldt integreret i vores europæiske politiske familie. Det ønsker jeg for Dem og for os alle, for vi udgør et fællesskab. Hertil hører også, at Sverige beslutter sig for euroen.
(Bifald fra midten og højre)
Men nu til en kritisk bemærkning. Vi har oplevet de tragiske optøjer i Göteborg, og jeg skal ikke nu vurdere politiets sikkerhedsmæssige optræden, det ved jeg alt for lidt om. Men jeg vil gerne give en vurdering af, hvordan De, hr. rådsformand, udtalte Dem om dem i svensk fjernsyn den 17. juni. Min kollega, formanden for den svenske delegation i vores gruppe, Gunilla Carlsson, har allerede kommenteret det. De talte om fascistiske kræfter. For at der ikke skal være nogen misforståelse, går jeg fuldt og helt ind for, at fascister og højreekstremister, hvor de end optræder, skal bekæmpes politisk og med al kraft, hvis de anvender vold. Men om torsdagen ved vores forberedende møde i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti kunne vi jo se, at det var røde faner, der blev båret gennem Göteborg, og de egentlige voldshandlinger fandt jo først sted fredag og lørdag. Der var billeder af Che Guevara, og der var billeder af Fidel Castro. Så kan man da ikke bare sige, at det drejede sig om fascister. Vi ved også, og jeg citerer en stor europæisk avis, at kernen var en antifascistisk fraktion, som har en venstrerevolutionær, kampberedt og kritisk holdning over for den europæiske bevægelse og verdenshandlen. Vi havde forventet, at De i lige så høj grad havde rettet kritikken mod disse venstreorienterede voldelige revolutionære som mod dem, der udøver vold på højrefløjen.
Europa og vores retssystem er for vigtig en sag til, at vi kan være blinde på det ene øje. Lad os ikke i gennemskuelig partipolitisk interesse glemme, at vi har en fælles interesse i at forsvare det demokratiske retssamfund, og lad os i fællesskab og demokratisk solidaritet gribe ind mod enhver form for vold, uanset fra hvilken side den kommer, det yderste højre eller det yderste venstre.
(Bifald)
Hr. rådsformand, nu igen en rosende bemærkning. De har gjort en stor indsats for gennemsigtighed, det er jo en mærkesag for Sverige, og vi er kommet et stykke videre med aktindsigten i dokumenter. Det er også Deres fortjeneste, men ikke Deres fortjeneste alene. F.eks. har Deres landsmand, vores kollega Charlotte Cederschiöld, ydet en stor indsats for, at vi får mere gennemsigtighed på det punkt. Lad os fortsætte ad denne vej. Vi ønsker også et styrket yderligere samarbejde med Ministerrådet, og at det er hyppigere til stede her i Europa-Parlamentet. Her faldt der ved starten nogle kritiske bemærkninger, som egentlig ikke var møntet på Sverige, men på Ministerrådet. Men jeg tror, at vi kan bygge videre på Deres arbejde.
Min afsluttende bemærkning gælder et positivt signal. De inviterede Ruslands præsident Putin til topmødet i Stockholm og den amerikanske præsident, George Bush, til topmødet i Göteborg. Det ville sikkert være en god idé, hvis vi fra Europa-Parlamentets side måske i omvendt rækkefølge først indbød Præsiden Bush og derefter præsident Putin, altså begge personer, til at besøge Parlamentet, fordi vores forbindelser til USA og Rusland er helt afgørende for EU's fremtid.
Hr. rådsformand, det tilkommer ikke mig at give karakter, men en svensk avis spurgte mig for nogle uger siden, hvilken karakter jeg ville give. Hvis det næste svenske formandskab afholder sig fra skjulte partipolitiske udtalelser og virkelig kun sætter Europas interesser i centrum, ville det kunne få topkarakter. Det ønsker jeg til gavn for alle. Jeg ønsker Sverige en god fremtid i Europa.
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil allerførst takke Sveriges statsminister, Göran Persson, fordi han igen er til stede i Parlamentet, og sige til ham, at han efter min gruppes mening har bestået den modenhedsprøve, som det første formandskab er, med en alvor og et engagement, der kendetegner den svenske regering.
Jeg vil sige, at vi værdsætter Deres regerings vilje til at ajourføre vores forbindelser på områder så vigtige som proceduren med fælles beslutningstagning og Rådets tilstedeværelse i Parlamentet. Jeg mener, at nogle vigtige milepæle er aftalen om aktindsigt i dokumenter - den kunne forbedres, men det er et historisk resultat - og aftalen om information og høring af arbejdstagere, som har været undervejs i mange år.
Jeg håber naturligvis også, at denne oplevelse har bidraget til, at den svenske befolkning går mere ind for den europæiske sag.
Et væsentligt punkt for formandskabet har været udarbejdelsen af en strategi for bæredygtig udvikling, der ikke bare er blevet fremlagt som en fremtidsstrategi, men også i form af et klart og konsekvent forsvar af ratificeringen af Kyoto-aftalen, som ikke bare er et spørgsmål mellem Europa og USA, men et spørgsmål, der påvirker hele menneskeheden, hvilket Sveriges statsminister og jeg selv har haft lejlighed til at konstatere i Socialistisk Internationales Råd i sidste uge i Lissabon.
En anden væsentlig ting, nemlig udvidelsen, har også indgået i det svenske formandskabs aktiviteter. Jeg vil takke hr. Poettering, der har støttet et forslag, som min kollega, næstformanden for vores gruppe, hr. Hänsch, især har stået for. Forslaget var ikke udelukkende PPE-DE-Gruppens, vi kan sige, at det var hele Parlamentets.
På området for international politik har Sverige fastholdt sin internationalt orienterede linje. Hvad angår Mellemøsten, står der ikke blot et flertal af europæere bag forslaget i Mitchell-rapporten, det er tillige første gang, at vi ikke blot betaler, men også spiller hovedrollen, som statsministeren påpegede. Hans tilstedeværelse sammen med Javier Solana i Mellemøsten har været et vigtigt skridt, som vi bør støtte, for Mitchell-rapporten skal føre til reelle resultater og ikke bare accepteres principielt.
I Makedonien deler vi også byrden med amerikanerne - hvilket jeg tror, at de er ved at værdsætte - og vi spiller en vigtig rolle. Rådsformandens besøg i Nordkorea - som var lidt overraskende til at begynde med - har også forøget vores forbindelser og vores ansvarsbevidsthed i forhold til vores amerikanske partnere og resten af verden.
Jeg vil også fremhæve det betydningsfulde arbejde, som Sverige har gjort i FN sammen med en af vores tidligere kolleger, Pierre Schorri - som vi savner meget - der også har arbejdet hårdt for Europa i dette halvår.
Jeg vil særligt rose udenrigsministeren, Anna Lindh, som efter min mening har optrådt beslutsomt, elegant og med den særlige charme, der har kendetegnet hende under formandskabets arbejde.
En enkelt ting har i en vis forstand kastet skygge over topmødet i Göteborg, nemlig de voldelige demonstrationer, som vi, der var til stede, kunne opleve på nært hold, og som man har kunnet se i fjernsynet. Først skal det siges, at vi fuldt ud respekterer borgernes ret til at demonstrere. Det er en grundlæggende ret for borgerne. Der var mange demonstranter, som demonstrerede fredeligt i Nice og i Göteborg. Det skal vi naturligvis være glade for, for det betyder, at de europæiske borgere begynder at interessere sig for det, vi laver. Vi beklager os dagen lang over, at de ikke tager os alvorligt, og det, at der begynder at være aktive demonstrationer i forbindelse med det, vi laver, er positivt. Men der skal skelnes mellem det og de voldelige handlinger udført af små minoriteter, som i form af kommandogrupper med en nihilistisk og voldelig holdning forsøger at ødelægge de ting, vi arbejder for. Jeg vil sige til min kollega hr. Poettering, at problemet ikke består i, hvorvidt de bærer fascistiske eller antifascistiske skilte. Linjen skiller mellem demokrater og antidemokrater, og vi må huske på, at modsætningerne, også inden for politik, mødes. Derfor drejer det sig ikke om at diskutere, om der kan være fascistiske demonstrationer eller ej. Men det er tydeligt, at der er mennesker, som optræder voldeligt og med foragt for institutionerne og friheden. Over for det bør alle demokrater efter min mening stå sammen. Det drejer sig ikke om, at nogle føler sig mere påvirket end andre, når tingene sker, på det punkt er det nødvendigt at have en konsekvent holdning.
Min sidste bemærkning, fru formand, drejer sig om debatten om Europas fremtid. De har ikke opnået at indføre konventet, men jeg håber, at arbejdet fortsætter, så vi kan opnå det under det belgiske formandskab.

Cox
Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne indlede med at lykønske statsministeren og hans kollega med et vellykket formandskab. Det har været Sveriges første formandskab, og jeg mener, at både Deres regering og Deres land kan føle en berettiget stolthed over et veludført stykke arbejde.
Af alt det vellykkede arbejde, der er gjort, er det, min gruppe bifalder mest højlydt, det klarsynede og beslutsomme engagement, som De lagde i udvidelsesspørgsmålet fra den første dag af Deres formandskab. Det har gennemsyret formandskabet, og ikke bare siden Göteborg, men som et ønske om at gøre det rigtige fra starten. Denne beslutsomhed er blevet pænt belønnet. Jeg ved, at det var et ømtåleligt spørgsmål. Men måske hjalp det chokerende resultat fra den irske folkeafstemning den afklaringspolitik, som jeg hilser velkommen. Det er et meget vigtigt budskab til ansøgerlandene at sige, at vi vil løse dette spørgsmål snarest muligt. Engagementet i at forsøge at sikre, at de første lande kan deltage i det næste valg til Europa-Parlamentet som medlemsstater er en vigtig afklaring og en meget væsentlig præstation for Deres formandskab. Det lykønsker jeg Dem med.
Det er også meget vigtigt at anerkende fremskridtene under Deres formandskab for den næste gruppe af ansøgerlande, Helsinki-staterne - atter en vidunderlig hyldest til Deres fokus og beslutsomhed. Jeg vil indtrængende appelere til det belgiske formandskab og dem, der følger, om at opretholde den takt, det fokus og det engagement. De har ret, hr. statsminister, i, at vi nu også må se at gøre noget af vores hjemmearbejde. Ikke alle overgangsspørgsmålene er retfærdige for ansøgerlandene, navnlig spørgsmålene inden for landbrugsområdet, regionalpolitikken og samhørighedspolitikken. Vi må nu til at bide i nogle sure æbler og begynde at fokusere på spørgsmålene.
Jeg håber ikke, at den irske folkeafstemning kommer til at stå i vejen for denne proces. Vi har indtil udgangen af 2002 til at få Nice-traktaten ratificeret. Det er op til den irske regering at afgøre, hvordan man skal komme videre. Men i mellemtiden bør dette ikke bruges som en grund til at løfte foden fra speederen i denne vigtige sag.
Med hensyn til et spørgsmål, der har givet anledning til en række kommentarer, støtter min gruppe fuldt ud, og vi anerkender og hylder også borgernes ret til at demonstrere i et frit samfund. Men der var helt klart anarkistiske grupper i Göteborg, hvis væsentlige og primære formål var at underminere selve demokratiet. De, hr. statsminister, gjorde mere end nogen af Deres forgængere ved nogen af disse internationale møder, for at møde folk, forsone og give folk steder at være. For det store flertal var der tale om fredelige og ordentlige demonstrationer. Min gruppe vil gerne tilkendegive sympati for borgerne i en vidunderlig værtsby, Göteborg, på et meget vanskeligt tidspunkt.
Jeg har et par andre korte kommentarer. Hvad Makedonien angår, har formandskabet sammen med kommissær Patten, fru Lindh og Javier Solana påvist værdien af at udvikle en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Freden er stadig skrøbelig. Der er en vanskelig balance mellem fred og borgerkrig, men intensiteten i den europæiske indsats og enheden i den europæiske indsats står i klar modsætning til den manglende enhed, vi oplevede for 10 år siden. Det er ikke kun et europæisk fremskridt, men et mål for betydelige fremskridt på stedet.
Endelig har formandskabet, hvad angår selskabslovgivningen om fusioner og virksomhedsovertagelser, gjort et vidunderligt stykke arbejde med at udforme et vanskeligt kompromis. Jeg vil gerne appellere til medlemmerne her i Parlamentet om ikke at trække deres støtte til en økonomisk reform tilbage.

Schörling
Fru formand, jeg vil begynde med at takke det svenske formandskab for, at det har vist stor respekt for og vilje til at føre en dialog med Europa-Parlamentet. Både i Parlamentet og i udvalgene har formandskabet ofte været til stede, og det er blevet værdsat.
Dialog, åbenhed og deltagelse er forudsætningerne for, at demokratiet kan fungere. I Göteborg blev der gjort et forsøg på at skabe en dialog mellem politikere, forskellige organisationer og demonstranter. Desværre blev det kun til et velvilligt forsøg. I virkeligheden sad stats- og regeringscheferne nemlig bag afspærringerne, og det var ikke muligt for det civile samfund og borgerne at følge forhandlingerne om vores fælles fremtid. Denne topmødekulturs lukkede døre affødte en frustration og en afmagt, hvilket blev udtrykt også af fredelige demonstranter, der forsøgte at få deres budskab igennem til stats- og regeringscheferne. Desværre forvoldte en lille gruppe af provokatører uro og voldsomheder. De sten, som disse provokatører kastede, var jo ikke bare rettet mod politiet, men mod hele det demokratiske samfund og mod alle os, der virkelig forsøgte at få et budskab frem. Det kan man virkelig begræde.
Det er også uacceptabelt, at politiet skød med skarpt mod provokatørerne. Nu er det ved at blive undersøgt, hvordan dette kunne ske i dagens Sverige.
Jeg er også skuffet over den måde, hvorpå EU's ledere reagerer på frustrationen over udviklingen i EU. Endvidere synes jeg ikke, at man overhovedet har taget hensyn til resultatet af folkeafstemningen i Irland. I stedet forsøger man at gøre dette til et irsk problem, mens det i bund og grund naturligvis er et problem for hele EU.
Også størstedelen af medlemmerne af Europa-Parlamentet synes i dag at begå den samme fejltagelse, eftersom man har afvist Rådets forslag om at nedsætte et åbent forum, og eftersom man blot vil anbefale, at næste regeringskonference skal være et konvent. Jeg forstår ikke denne modvilje mod at åbne EU, at føre en dialog med det civile samfund og med borgerne. Hvad vil det svenske formandskab gøre i fremtiden for at få kollegerne med sig og få dem til at forstå, at det her er absolut nødvendigt?
Af de tre E'er var det vel i spørgsmålet om enlargement, udvidelsen, at man virkelig havde entusiasme, og hvor det lykkedes at opnå noget. Det glæder mig meget, utroligt meget, at der nu er en fast tidsplan for tiltrædelsen. Derimod ved jeg ikke, hvor meget krudt der blev brugt på den bæredygtige udvikling. Resultatet blev i hvert fald ringe i forhold til, hvad man kunne have forventet. Det var nemlig et godt forslag, som Kommissionen havde stillet. Jeg ved ikke, om det beror på en enorm modvilje fra EU's stats- og regeringschefer til at forstå, hvad en bæredygtig udvikling egentlig indebærer. Hvordan skal vi nu kunne nå at fastlægge en plan og en politisk proces inden Rio+10-konferencen i Sydafrika, når man ikke har fremlagt de konkrete forpligtelser for, hvad der skal ske med klimamålene efter 2010, hvordan man skal stoppe overfiskningen, og hvordan man skal kunne ændre den ødelæggende landbrugspolitik, vi har i dag? EU's ledere må også tage et globalt ansvar. Det tror jeg, at resten af verden og borgerne i EU kræver.

Sjöstedt
Fru formand, Sverige beskrives nogle gange som et velorganiseret, men ikke særligt spændende land. Det er et billede, der passer meget godt på det halve år med svensk formandskab i EU.
Organisatorisk har formandskabet fungeret godt. Svenske diplomater har arbejdet hårdt for at strikke forskellige kompromiser sammen. Politisk har formandskabet holdt lav profil. Der er blevet gjort alt for at vise, at Sverige er et loyalt EU-medlem, både over for EU-systemet og over for de store lande, der dominerer Unionen. Allermest tydeligt blev det, da irerne stemte nej til Nice-traktaten. Göran Persson gjorde det straks klart, at det irske folk ikke kunne bruge sin ret til at stoppe mere centralisering og overstatslighed i EU. Nice-traktaten skulle der ikke rokkes ved. Det er i praksis et angreb på ethvert lille lands ret til at hindre forandringer i traktaten, hvis det ønsker det.
Nogle gange er der blevet indgået kompromiser for enhver pris. De nye regler om aktindsigt i dokumenter blev så vage, at journalistiske organisationer i Europa mente, at de nuværende regler er bedre.
Inden formandskabet prioriterede Sverige udvidelsen, beskæftigelsen og miljøspørgsmålene. Formandskabet har arbejdet hårdt med udvidelsen. Det har holdt tempoet oppe i de forhandlinger, der regulerer, hvordan ansøgerlandene skal tilpasses til EU's acquis. Det har været vigtigt, idet udvidelsen ikke skal forsinkes.
EU's politik for øget beskæftigelse betegnes ofte som et venstreorienteret projekt, der skal opveje den højreorienterede politik i Valutaunionen. På topmødet i Stockholm blev spørgsmålet behandlet, men den eneste konkrete beslutning, som man kan huske derfra, er en beslutning om ikke-regulerede finansmarkeder. Det er ikke, hvad man kan kalde venstreorienteret politik.
På miljøområdet har formandskabet haft en del uheld. Arbejdet med det vigtigste miljøproblem, klimaproblemet, er effektivt blevet saboteret af USA's nye præsident. På topmødet i Göteborg var der mulighed for at vedtage en god strategi for bæredygtig udvikling, men da det virkelig gjaldt, var de fleste radikale miljøkrav taget ud af teksten.
På nogle områder har formandskabet været vellykket. Foruden udvidelsesforhandlingerne er beslutningen om at fjerne tolden fra de fattigste landes produkter et klart skridt fremad. Også formandskabets arbejde for bekæmpelse af handel med kvinder, trafficking, og for at skabe fred på Balkan er beundringsværdigt. Som sædvanligt træffes mange af de vigtige beslutninger dog i stilhed. Sverige har loyalt arbejdet videre med EU's militarisering og dermed i praksis for afskaffelse af Sveriges neutralitetspolitik.
I dette halve år har Sverige og de andre nordiske lande tiltrådt Schengen-konventionen, som er EU's vigtigste værktøj til at trække nye, hårde grænser op for dem, der bor uden for Unionen. Dette område er virkelig en skamplet på det svenske formandskab. Sverige stemte for forslaget om bøder ved transportøransvar, et forslag, der indebærer en slags privatisering af asylpolitikken, hvilket igen indebærer, at flyselskaber og andre transportører bliver straffet, hvis de ikke frasorterer flygtninge, der ikke har deres papirer i orden, når de søger ind i EU. Ved formandskabets start stod Göran Persson her og talte om en solidarisk asylpolitik. Vi kan kun beklage, at regeringen efterfølgende i praksis har handlet stik modsat.
Til sidst nogle ord om Göteborg. I Göteborg benyttede små militante grupper lejligheden til at angribe politiet og øve omfattende hærværk. Uanset hvad disse grupper siger, at de står for, er det en adfærd, der aldrig kan forsvares. At kaste sten og øve hærværk er ikke politik - det er kriminalitet. Det skal imidlertid ikke overskygge, at der i Göteborg også var titusindvis af mennesker, der fredeligt og værdigt demonstrerede for et bedre Europa end dagens EU med ØMU og Schengen. Det er faktisk vigtigere, hvad 50.000 mennesker gør, end hvad 300 voldsmænd begiver sig af med.

Le Pen
Fru formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, i Göteborg blev der talt meget om bæredygtig udvikling, dette uklare, men meget moderne begreb. Der er ingen tvivl om, at vi bør glæde os over medlemsstaternes vilje til at indføre et hensyn til den offentlige sundhed og miljøet i alle de politikker, Bruxelles pålægger os. Efter kogalskaben og mund- og klovsygen må vi erkende, at det var på høje tid.
Den ihærdighed, med hvilken Kyoto-protokollen og den fremtidige pagt for hele verden blev præsenteret som et universalmiddel, var til gengæld latterlig. Den er et narreoptog med EU som eneste deltager, en ny form for hulken fra den hvide race, der finder sig i at blive beskyldt for helt alene at nedbryde planeten. Hverken Kina eller Indien deltager, fordi de prioriterer udvikling, vækst og industrialisering. USA's holdning er på en måde den samme nu, hvor vækstraten er aftagende i et internationalt og stadigt opskruet konkurrencemiljø.
Derudover kan man ikke hårdt nok fordømme de voldelige demonstrationer, der akkompagnerede topmødet. Det er en skam, at disse vredesudbrud glemmes, når man skal fordømme den daglige vold og usikkerhed, som millioner af vores medborgere er ofre for.
EU's regeringer, især den franske, er ikke engang i stand til at beskytte deres egne befolkninger. Deres immigrationspolitik, kulturen som undskyldning, forsvaret for bøllernes rettigheder i stedet for menneskerettighederne og afskaffelsen af dødsstraffen er alt sammen faktorer, der fremmer kriminaliteten. I stedet skulle man afvise en sådan håndfuld venstreorienterede, som hr. Crespo underligt nok kaldte fascister, medmindre det skyldes, at hr. Crespo erkender, at fascismen udspringer af socialismen, idet alle dens nuværende chefer tidligere var socialistiske chefer.
Det er simpelthen skandaløst, at ingen forarges over EU's institutioners totalitære kerne. Det er kun fra disse, at man systematisk vil tvinge befolkningerne tilbage til stemmeurnerne, når et afstemningsresultat ikke behager. Under trusler sagde Danmark fra i 1992, og Østrig nægtede med god grund at gøre det. Irlænderne bør holde ud. Deres nej i ord som i gerning er dødsklokken for Nice-traktaten. Alle de befolkninger, der ikke er blevet spurgt, og som ikke vil blive det på grund af frygt for et negativt svar, er solidariske med dem.

Bonde
Fru formand, hr. statsminister, stor ros til Göran Persson og Sverige for et kompetent formandskab. Med jeres hjemmeside har I sat en ny standard for åbenhed, men den svenske underskrift på åbenhedsforordningen åbnede for, at det nu er EU, som beslutter, hvad I må udlevere i Stockholm. Jeg bad om referaterne fra møderne om åbenhed. Ikke engang dem har I turdet udlevere. For de vil jo vise, at Frankrig, Tyskland og Spanien er imod åbenhed, og kommer det rigtigt frem, vil de tre regeringer blive presset af deres folkevalgte og vælgere til at godtage den åbenhed, som Sverige havde som målsætning. Her har Sverige begået et historisk svigt.
Sverige har også overtrådt traktaten ved at indføre kvalificeret flertal som beslutningsmetode ved fremtidige ændringer af fortrolighedsreglerne. Før den ulovlige vedtagelse den 19. marts kunne fremskridt vedtages af 8 af 15 lande. Alene det er svært nok. Nu kan fremskridt blokeres af Frankrig, Tyskland og Spanien, selv om vi kan overbevise alle øvrige 12 lande om, at der er tale om et fremskridt. Parlamentet kører nu retssag mod Rådet. Det er flovt for et svensk formandskab at stå anklaget for traktatbrud i forbindelse med åbenhed.
Jeg vil også kritisere politiindsatsen i Göteborg. Hætteklædte demonstranter kastede med brosten mod politiet og smadrede butikker uden at blive fanget. I stedet blev fredelige demonstranter taget i forvaring, da de ankom til færgehavnen. De fik ikke lov til at deltage i de fredelige demonstrationer. Det må vi lære noget af. Gå i dialog med de fredelige demonstranter, som bruger argumenter. Fortæl voldsmændene, at en sten mod en andens rude kan være et mordforsøg. Vi, der ønsker at demonstrere fredeligt, må også lære af bataljerne. Folk med hætter skal smides ud af demonstrationer. Fredelige demonstranter må aldrig kunne forveksles med kriminelle. Der er ingen undskyldninger for vold, men der er grund til eftertanke og refleksion. Hvorfor har så mange unge opgivet håbet om at kunne påvirke beslutninger med argumenter? Hvorfor bringer medierne mere omtale af folk med brosten end af folk med argumenter? Hvorfor har stort set ingen europæiske medier dækket de mange seriøse debatarrangementer i tilknytning til topmødet i Göteborg?

Raschhofer
Fru formand, hr. statsminister, Sverige har for første gang beklædt formandskabet i EU. Det er ikke nogen let opgave, det ved jeg som østriger. Målene har været ambitiøse. Rådsformandskabet har koncentreret sig om bestemte prioriteringer efter mottoet kvalitet frem for kvantitet. Først og fremmest ved EU's udvidelse er der gjort vigtige fremskridt. Der er opnået enighed om kapitlet fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser. Jeg vil gerne ønske tillykke med dette resultat.
På ét punkt er jeg imidlertid uenig med avisernes kommentatorer. At betegne fastsættelsen af konkrete datoer for tiltrædelsen som en stor succes anser jeg for useriøst. Der er talrige åbne spørgsmål, som stadigvæk ikke er løst. Efter den irske folkeafstemning er ratifikationsprocessen fra Nice usikker. Det diskuteres, om Nice er en conditio sine qua non for udvidelsen. Den irske befolkning har imidlertid sendt et klart signal, nemlig et signal om, at diskussionen om EU's fremtid ikke mere kan føres bag lukkede døre hen over hovedet på borgerne, men skal føres direkte med befolkningerne.
Et mål for topmødet i Göteborg var udarbejdelsen af en strategi for en bæredygtig udvikling. Rådets erklæring om at ville flytte transporten over på skinner og fremme en fuldstændig internalisering af de eksterne omkostninger anser jeg for en vigtig præcisering. Fællesskabet vil snart få lejlighed til at lade disse ord følge af handling. De kommende forhandlinger, når transitaftalen med Østrig udløber, vil være en god lejlighed hertil.

Carlsson, Gunilla
Fru formand, det er beklageligt, at dagens debat om det svenske formandskab - for vores land var det jo første gang med alt, hvad det indebærer - skal begynde med en konstatering af, at formandskabet risikerer at blive husket for nogle stenkastende anarkister, der forsøgte at stoppe mødet, og som nådesløst smadrede Göteborgs dejlige hovedgade og flere gode intentioner.
Fordelene ved samarbejdet og fordelene for borgerne kom til at stå i baggrunden, mens vold og hooliganer kom til at dominere reportagerne fra mødet. Jeg ved, at næsten alle her i Parlamentet deler min sorg over dette, men det havde været bedre for demokratiet i fremtiden, hvis vi havde været helt enige.
Det svenske formandskab bør i stedet blive husket for den indsats, der er blevet gjort i forbindelse med udvidelsen. At sikre og udvide friheden og demokratiet i Europa til det tidligere kommunistokkuperede Øst- og Centraleuropa er absolut den vigtigste opgave for Fællesskabet. Sideløbende med dette er der en spirende debat, hvor de store spørgsmål om det europæiske samarbejde i fremtiden bliver stillet. Til tider tales der mere om, hvordan beslutningsprocesserne skal organiseres, end om, hvad vi skal samarbejde om, og hvad EU ikke skal blande sig i. Jeg tror, at vi alt for ofte taler hen over borgernes hoveder og langt væk fra deres hverdag.
Irlands nej til Nice-traktaten er en lærestreg til os alle, og det er ikke kun den irske regerings problem. Debatten om EU's fremtid skal føres i mere principielle og grundlæggende termer. Derfor er det ikke så vigtigt, hvad vi siger og gør her, men det er vigtigt, at vi diskuterer mere i vores valgkredse.
I mit land, hvis jeg må bruge det som eksempel, er det vigtigt på nuværende tidspunkt at udnytte den interesse, som formandskabet har medført. Nu er der mulighed for at føre en debat om Europas fremtid, som vil berøre borgerne, som statsministeren også sagde. Det indebærer, at Sverige nu også skal tage fat på spørgsmålet om euroen. Den fælles valuta er så central i EU-samarbejdet, at det socialdemokratiske parti og den svenske regering skal tage ansvar for Sveriges medlemskab af ØMU'en.
I andre lande er det andre aspekter, der skal være i fokus. Jeg synes, at det er vigtigt, at Europas venner kæmper for, at de frie markedskræfter skal råde, og at Europa skal være mere åben over for omverdenen. I en del medlemslande bør Europas venner tage et større ansvar for, at udvidelsen nu bliver en realitet.
Eftersom det svenske formandskab stræbte efter at være et formandskab for hele Unionen, var det vigtigste, at vi fik et gennembrud i forhandlingerne om udvidelsen. At det ikke blev med større entusiasme og med større mod, er ikke først og fremmest det svenske formandskabs skyld. Det var andre, der trådte på bremsen. Jeg håber derfor, at de forhandlingsresultater, der er blevet opnået, har styrket en god udvikling, og jeg håber, at de tungeste af de resterende problemstillinger, landbrugs- og regionalpolitikken, ikke får lov til at afbryde og kuldsejle den tidshorisont, der blev fastsat i Göteborg. Lad os sørge for, at dette konkrete overskygger venstreekstremisternes stenkastning og hooliganisme! Lad os alle i fællesskab arbejde for, at gadens parlament ikke sejrer!

Andersson
Tak, fru formand, da jeg fløj hjem i sidste uge, fik jeg fat i en svensk erhvervsavis, Dagens Industri, der kun sjældent roser den svenske regering. Avisen gav formandskabet karakter, og i en stor overskrift stod der Med beröm godkänt (UG med kryds og slange). Jeg vil gerne sige det samme.
Det svenske formandskab havde tre vigtige, store ambitioner. Der har været talt meget om udvidelsen. Der er ingen tvivl om, at denne sag blev behandlet på en særdeles god måde. Nu er det vigtigt, at vi i Parlamentet, og at Sverige og andre lande i Rådet, i fremtiden holder tempoet oppe, så vi kan leve op til de mål, vi har sat os.
Hvad angår beskæftigelsen, blev resultatet måske ikke så fantastisk. Reguleringerne var bestemt ikke storslåede, for mange på højrefløjen blev skuffede over, at der ikke var reguleringer nok. Det drejede sig om at give stafetten videre i den vigtige proces, der handler om job og vækst. Der blev opstillet en del nye mål. Bl.a. blev familiepolitikken og den ældre arbejdskraft taget op. I dag er det kun en lille del af den ældre arbejdskraft, der er ude på arbejdsmarkedet, og den situation må nødvendigvis ændres i fremtiden.
Den bæredygtige udvikling kan anskues fra to indfaldsvinkler. Dels kan man jævnføre den med Kommissionens dokument, og det er klart, at i det perspektiv nåede man ikke rigtigt helt frem til målet. Dels kan man sammenholde den med den nuværende situation. Vi har opnået klare forbedringer, og det vigtigste er, at miljøaspekterne bliver ført ind i Lissabon-processen. Hvad er problemet med miljøaspekterne i dag? Jo, det er, at de ligger ved siden af, at de altid kommer til sidst. Nu vil de blive vurderet sammen med den økonomiske politik og socialpolitikken hvert år i en løbende proces. Det er om noget et fremskridt.
Jeg vil også sige noget om det globale ansvar. Transportpolitikken, landbrugspolitikken og fiskeripolitikken blev udpeget. I øvrigt vil jeg nævne åbenhed, information og samråd og ikke mindst udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Om den vil jeg gerne sige, at det er glædeligt, at Sverige har taget et så stort ansvar på dette område. Det er også glædeligt, at det svenske folk har forstået, at dette ikke er en militarisering, men at det tværtimod handler om at skabe fred og stabilitet i et fremtidigt Europa og dets grænseområder. Der er særdeles stor opbakning til denne sag, hvis man skal tro meningsmålingerne i Sverige.
Fremtidsdebatten. Et konvent? Ja, men det er ikke nok med et konvent. Vi skal føre debatten ud over grænserne for et konvent for at føre debatten med det civile samfund. Og skal vi føre debatten med det civile samfund, må vi gøre som statsminister Persson sagde. Vi kan ikke begynde med de institutionelle spørgsmål, i stedet skal vi begynde med det, vi vil have, at EU skal gøre om fem, 10 eller 15 år, og med, hvordan vi skal gøre det. Så kommer de institutionelle spørgsmål til sidst.
Irland. Vi skal respektere Irland, men vi skal også respektere de andre medlemslande. Der er dem, der siger, at vi nu skal stoppe op! Må det svenske parlament eller de andre parlamenter ikke diskutere Nice-traktaten? Hvad er det for en holdning at have til demokratiet, hvis vi øjeblikkeligt skal stoppe op, fordi det irske folk sagde nej? Borgerne i de andre lande har vel også ret til at diskutere sagen i deres parlamenter eller på den måde, som de nu har valgt at gøre det. I 2002 får vi så at se, hvordan det endelige resultat bliver, og så er det op til det irske folk at vurdere situationen til den tid.
Til sidst noget om optøjerne. Jeg er helt enig i det, Enrique Barón Crespo sagde. Vi må skelne mellem dem, der kaster med sten, og det er et fåtal, og dem, der vil give udtryk for en holdning til det fortsatte arbejde i EU. Vi skal stimulere til debat med det civile samfund, men vi skal være hårde mod dem, hvis eneste argument er en sten i hånden.

Rutelli
Fru formand, også jeg vil gerne rose det svenske formandskab for dets måde at udvikle EU's institutionssystem på og ikke mindst for dets bidrag til udvidelsen. Jeg tror, at mange europæere for første gang er klar over, at der om knap tre år vil være 25 europæiske lande repræsenteret her i Parlamentet. Vi er dog også klar over, at der opstår nogle problemer, ikke bare som følge af, at der med den irske folkeafstemning blev trukket i bremsen, men også som følge af de stadig større vanskeligheder med at inddrage borgerne i opbygningen af fremtidens Europa.
Jeg mener ganske enkelt, at vi bør puste nyt liv i alliancen mellem Parlamentet og Kommissionen. Kommissionen bør efter min mening vise - og her vil jeg gerne endnu en gang give udtryk for min fulde tillid til kommissionsformand Prodi og kommissærerne - at den er i stand til at administrere sine egne sager og til at anvende en fælles indfaldsvinkel. Parlamentet skal i højere grad være stolt af, at det repræsenterer en demokratisk situation, som nu kommer til at gælde for en halv milliard mennesker, og det netop på et tidspunkt, hvor en stor del af verdens befolkning ser med kritiske øjne på globaliseringen. Vi er det første eksempel på en overstatslig magt, der hele tiden bliver mere omfattende, og det skal vi slå fast, fru formand, for det er Europas bidrag til verdensstyrets fremtid.
Jeg vil også gerne rose det svenske formandskab for den beslutsomhed, hvormed det fastholdt EU's holdning på miljøområdet og stod fast på indholdet i Kyoto-aftalen. Den er ikke kun vigtig på grund af bestemmelserne, men også fordi den på en original måde fremmer videnskabelig forskning, teknologisk innovation og industriel udvikling, og dette hører med til EU's strategi for bæredygtig udvikling, sådan som kommissær Wallström mindede om.
Endelig vil jeg, selv om det er en dag for tidligt, gerne lykønske det belgiske formandskab - et formandskab, der kommer fra et land, som var et af EU's stiftere - og give udtryk for min tillid til det. Med det belgiske formandskabs hjælp kan vi i de kommende seks måneder på en frisk og dristig måde fremme den proces, der giver os et EU med 25 medlemsstater om knap tre år, men også et mere demokratisk EU, hvor subsidiaritetsprincippet kommer konkret til udtryk, fru formand.
Mange europæere - også de, der stemte nej ved den irske folkeafstemning - beder os om at skære ned på den alt for omfattende lovgivning. I grunden beder de EU om at tage de strategiske målsætninger op på en bedre måde og om endelig at holde op med at beskæftige sig så meget med de mindre væsentlige ting.

Evans, Jillian
Fru formand, som mange andre kolleger har sagt, er et af de mest foruroligende aspekter ved volden i Göteborg, at den afledte opmærksomheden fra de mange folk, der var kommet dertil for at demonstrere fredeligt og bekendtgøre deres legitime bekymring over for regeringslederne. Volden overskyggede det virkelige budskab, der kom fra ægte demonstranter uden for topmødet, budskabet om, at folk ønsker at blive inddraget mere i denne proces med at bygge fremtidens Europa. De ønsker at deltage i en virkelig offentlig debat.
Efter-Nice-processen og konventionen er meget vigtige, når det gælder om at sikre, at man når frem til en ægte demokratisk reform, og at europæiske borgere kommer til at spille en rolle heri. Vi bifalder det engagement, der kom til udtryk i Göteborg, engagementet i at komme videre med tiltrædelsesforhandlingerne, således at de nyeste medlemsstater kan tage del i valget i 2004.
Vi bifalder ligeledes etableringen af en europæisk strategi for bæredygtig udvikling, selv om det er en meget udvandet version af den strategi, der oprindelig blev forelagt af Kommissionen, som indeholdt ambitiøse mål og konkrete foranstaltninger. Bæredygtig udvikling handler om miljøbevarelse og mennesker og deres økonomiske og sociale behov. At føre dette ud i livet har meget store følgevirkninger. Vi kan ikke fortsætte med at udplyndre vores naturrigdomme og derefter ty til videnskaben og teknologien for at reparere skaden. Vi har brug for en ny praksis.
Hr. Persson nævnte betydningen af at etablere processerne. På det europæiske topmøde i Cardiff i 1998 var der enighed om det, der benævnes "Cardiff-processen", og som går ud på at integrere miljøhensyn i alle EU-politikker som det første skridt imod bæredygtig udvikling. Göteborg sørgede ikke for, at det næste væsentlige skridt kunne tages i praksis efter Cardiff-processen, men den vigtige forbindelse er der, og strategien kan baseres på den. Vi vil forhåbentlig se dette ske og se fremskridt ved forårets topmøder. Dette er væsentligt, hvis EU skal yde et væsentligt bidrag til Rio+10-verdenstopmødet i 2002.
En anden velkommen beslutning, der blev truffet i Göteborg, var planen om at ratificere Kyoto-protokollen, selv uden USA, inden Rio+10-konferencen. Dette vil sende et meget klart budskab ikke blot til USA, men også til resten af verden om vores engagement i dette mål og vores beslutsomhed, når det gælder om at hindre klimaændringerne.

Kaufmann
Fru formand, hr. formand for Rådet, billederne fra Göteborg var forfærdende. Vandalisme, blind ødelæggelsestrang, kriminel voldsudøvelse - alt dette skal fordømmes, og det fordømmer vi stærkt i min gruppe. Noget sådant må ikke ske igen. Mennesker, der vil tilkendegive deres mening og benytte sig af deres ret til at demonstrere og også ønsker at protestere mod politiske beslutninger, skal også i fremtiden i ubegrænset omfang kunne gøre dette fredeligt, som de ca. 20.000 fredelige demonstranter i Göteborg også gjorde det.
Interesserede borgere vil også i fremtiden se europæiske topmøder som en politisk lejlighed til at give udtryk for deres synspunkter og forventninger. Det er godt, for ved den demokratiske opbygning af Europa skal man i højere grad tage borgernes ønsker i betragtning. Politikere og regeringer kan ikke længere handle hen over hovedet på borgerne og hen over deres følelser.
Det svenske rådsformandskab har netop på dette punkt gjort sig store anstrengelser. Det har bestræbt sig på at tage fat på problemet med det demokratiske underskud i Europa, og det fortjener virkelig anerkendelse. Men resultaterne er dog ret magre. Det kan man ikke kun laste den svenske regering for, her har alle regeringer et ansvar.
Det, vi har brug for i den offentlige debat om Europas fremtid, er en bred debat. Den skal føres målrettet og resultatorienteret, og De ved, fru formand og hr. rådsformand, at vi her i Parlamentet ønsker et konvent, som skal forberede den næste regeringskonference. De har gjort et forarbejde hertil, og det er nu op til det belgiske formandskab at sætte dette konvent på skinner i Laeken. Det glæder mig meget, at der her allerede ligger forslag på bordet om at udvide dagsordenen og inddrage yderligere emner i debatten om Europas fremtid.

Dell'Alba
Fru formand, hr. formand for Rådet, det er et historisk paradoks, at netop Göteborg var centrum for de nye uroligheder, som er et nyt fænomen i forbindelse med EU-topmøderne. Når jeg siger, at det er et paradoks, er det, fordi Sverige og dets forskellige regeringer altid har haft tradition for at gøre gennemsigtighed til et af hovedpunkterne i deres EU-politik, og nu har det skullet administrere det mindst gennemsigtige organ - der, hvor alle beslutningerne træffes, også de mindste beslutninger - på grund af en forkert opfattelse af regeringskonferencens overlegenhed, en opfattelse, som jeg netop håber, at De og Deres land vil tænke over, hr. formand. Når Parlamentet anmoder om flere beføjelser, er det også på grund af den repræsentativitet, som dette organ utvivlsomt har, og som regeringerne ikke har i deres egenskab af regeringskonference. Dette gælder selvfølgelig ikke regeringerne generelt, men kun i deres egenskab af regeringskonference. Ud fra dette synspunkt har mødet i Göteborg måske været en sund lærestreg for de regeringer, som i dag stadig er tilbageholdende over for en anderledes opfattelse af EU, en opfattelse, som mange af vores kolleger her i Parlamentet er enige i.
Der er et punkt, som jeg især gerne vil lykønske det svenske formandskab med, og det er dets indsats - som ingen har været inde på, eftersom den skete lidt i det skjulte - i forbindelse med Den Internationale Straffedomstol. Det svenske formandskab har fået de 15 medlemsstater til at vedtage et dokument, nemlig en meget vigtig fælles holdning, hvor man ikke alene går stærkt ind for ratificeringen, men også for kampagnen for ratificeringen af Den Internationale Straffedomstol. Desuden ratificerede det svenske formandskab Domstolens vedtægter for tre dage siden. Det er en indsats, som jeg gerne vil lykønske Sverige med, for med denne indsats bidrager Sverige nemlig til oprettelsen af noget, der er blevet endnu mere aktuelt med fængslingen af Milosevic.
Endelig er der noget, som jeg er glad for, at det ikke er lykkedes Dem at gøre, og det er fordelingen af agenturerne - på ægte italiensk maner, hvor man foretrækker nogle frem for andre - så man f.eks. ikke længere kan give fødevareagenturet til Parma, men skal give det til Helsinki i stedet. Denne procedure er forkert, og heldigvis blev den ikke gennemført.
Under alle omstændigheder skal der lyde et "bravo!" til det svenske formandskab for dets indsats for klimaet og for Den Internationale Straffedomstol.

Abitbol
Fru formand, hr. formand, det, vi desværre kan konstatere efter det svenske formandskab, er, at politiet for første gang siden Det Europæiske Fællesskabs fødsel på grund af situationen har skudt med rigtige kugler på demonstrerende EU-borgere. Det, vi endvidere kan konstatere efter det svenske formandskab, er denne vold og denne foragt. Foragten med hvilken EU's ledere har behandlet resultatet af folkeafstemningen i Irland.
Topmødet i Göteborg viste, at EU er i færd med at blive en slags "forbudt by", der er lige så fremmed for EU's befolkninger og samtidig lige så foragtet af dets modstandere som Manchu-dynastiet over for de første stamfædre til det mongolske folk. Det forekommer mig, at EU, der er totalt ligegyldig over for befolkningernes suveræne tilkendegivelser - De husker danskernes nej den 28. september sidste år, der blev behandlet med en tilsvarende foragt - er godt i gang med, jeg ved, at det følgende måske vil chokere, at genskabe en kolonial måde at reagere på over for de befolkninger, den omfatter, udelukkende med den forskel, at kolonimagten i dette tilfælde ønsker at kolonisere "bagud" i stedet for at starte med koloniseringen, som det igennem tiderne har været tilfældet indtil nu.
Dette er grunden til irernes reaktion, et folk, der i en lang periode har været udstødt, og det forekommer mig at være et varsel om en generel reaktion fra EU's befolkninger, en modstand mod fremkomsten af denne på en måde indbyggede og hidtil ukendte neokolonialisme, der siden Maastricht, Amsterdam og nu Nice foregiver at kunne kommandere med dem og at servere nolens volens de gode resultater fra et projekt, der i sin helhed er sundt, nemlig EU.

Berthu
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Göteborg bevægede sig i den rigtige retning, da det bekræftede, at udvidelsesprocessen er uafvendelig, og satte som mål at modtage de første ansøgerlande i tide til, at de kan deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004. Men samtidig begik samme Råd en alvorlig fejl, da det i stk. 4 i sine konklusioner forsøgte at knytte udvidelsen sammen med Nice-traktaten. Det var en juridisk, politisk og moralsk fejltagelse.
En juridisk fejl fordi, som formanden for Kommissionen erklærede den 21. juni, og det er i øvrigt måske netop derfor, hr. Poettering, at han ikke er til stede her i dag: "juridisk er ratifikationen af Nice-traktaten ikke nødvendig for udvidelsen". Jeg vender ikke tilbage til dette punkt, idet hr. Prodi på det juridiske punkt siden da endnu ikke er blevet modsagt af nogen.
En politisk fejl fordi Nice-traktaten kun er politisk absolut nødvendig for de, der ønsker at skabe en europæisk "superstat". Således ønsker de at sammenkæde superstaten, EU's udvidelse og Nice-traktaten med risiko for, at de alle tre kuldsejler.
Endelig en moralsk fejl fordi Det Europæiske Råd i Göteborg ved at bekræfte erklæringen fra Rådet (almindelige anliggender) af 11. juni imod en befolknings demokratiske tilkendegivelse dokumenterede en dyb foragt, der kaster et underligt lys over det EU, som Rådet ønsker at skabe.
Vi fra vores side ønsker at modtage landene fra øst i et demokratisk og frit EU, og det er grunden til, hr. formand, at vi godkender det klarsynede og modige valg, irerne har truffet.

Van Velzen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, først og fremmest vil jeg understrege, at det svenske formandskab faktisk har været en temmelig stor succes, desværre ikke på alle områder, men det kan ikke være anderledes. Den samlede balance er meget positiv. Jeg er også glad for, at De fortsætter med at støtte det belgiske formandskab. Måske kan jeg endnu en gang henlede Deres opmærksomhed på et par elementer.
For det første udvidelsen. Vi ser, at de central- og østeuropæiske lande gør sig enorme bestræbelser. Men spørgsmålet bliver naturligvis stadig mere presserende: Er også EU parat til udvidelsen? Når jeg f.eks. ser, hvor lang tid det har taget at nå frem til en fælles opfattelse på området fri bevægelighed for personer, er jeg da lidt bange, når det drejer sig om endnu vanskeligere områder såsom landbrug eller finansieringen af EU. Det er således efter min mening meget vigtigt at presse på for at sørge for, at EU er klar til tiden. Men også at forberede vores egen offentlighed på, hvad der sker. Det er ikke blot nødvendigt i Central- og Østeuropa, men også i EU, således som vi har set i forbindelse med den irske folkeafstemning.
Det er udmærket, at vi har Milosevic i Haag, men jeg håber da, at de penge, som der er givet tilsagn om, også hurtigt udbetales til befolkningen i Eksjugoslavien. For der må vi frem for alt tilbyde perspektiver. Vi må også sørge for, at der i Makedonien træffes foranstaltninger fra EU's side for at fremme, at de to befolkningsgrupper kan leve i fredelig sameksistens, og at Balkan ikke eksploderer yderligere på dette punkt.
Jeg tror, at vi, når det gælder Rusland, ikke blot skal være rare over for hr. Putin, men frem for alt også skal kritisere ham for den manglende overholdelse af menneskerettighederne og frem for alt også for krænkelsen af pressefriheden. På dette punkt skal vi give hr. Putin et klart signal.
Endelig var energipolitikken en lille fejltagelse fra det svenske formandskabs side. Det er overordentlig ærgerligt, at den fransk-tyske akse har ført til, at liberaliseringen af energimarkedet ikke kommer videre i Europa. Det forekommer mig at være en vigtig opgave for det belgiske formandskab.

Van den Berg
Hr. formand, sten er hverken venstreorienterede eller højreorienterede, de er antidemokratiske. Og den bedste reaktion mod sten og antidemokrati er at forsvare vores eget europæiske demokrati, forklare vores borgere, hvorfor Europa er vigtigt, og debattere med borgerne og vise konkrete resultater.
Min gruppeformand har takket, og jeg vil endnu en gang takke Göran Persson, Lars Danielsson og Anna Lindh, som har samarbejdet meget direkte med os i den forløbne periode for at behandle en række sager.
Jeg vil gerne sige noget om, hvorfor Europa er vigtigt, og om det, som vores borgere udmærket forstår, nemlig udenrigspolitikken. Borgerne forstår, at Europa i sig selv måske var det mest vellykkede konfliktforebyggelsesprojekt i det forrige århundrede, og borgerne forstår også, at Europa kan yde et bidrag til fred og stabilitet.
Vi har i den forløbne periode, under det svenske formandskab og i nært samarbejde med kollegerne i Kommissionen (bl.a. hr. Patten) og med Solana, set, hvordan vi i forbindelse med en række vigtige sager faktisk i fællesskab har bragt Europas tilstedeværelse mere i forgrunden. Det er sket med "alt undtagen våben" som en udvikling mod et mere åbent Europa på handelsområdet for at nå frem til en verdenshandelsrunde, hvor udvikling stod centralt. Det er sket i vores modstand mod det amerikanske initiativ til et missilforsvarssystem på grund af vores tro på, at det er bedre, at vi investerer i konfliktforebyggelse. Det er sket nu, hvor vi næsten er kommet ud i en krigssituation i Mellemøsten, men alligevel har forsøgt på ny at få begge parter til forhandlingsbordet, så den europæiske tilstedeværelse er styrket betydeligt i den forløbne periode. Og det er sket ved det måske mest følsomme og mest indviklede problem for Europa, nemlig Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Jeg vil gerne sige noget om konfliktforebyggelse, fordi jeg udmærket har forstået, at det svenske formandskab på dette område har udøvet et meget stærkt pres i en retning, som tiltaler os meget.
Vi kan naturligvis investere enormt i teknologier og tro, at dette så at sige giver os et sikkerhedsskjold. Jeg afviser heller ikke, at vi har brug for nye udviklinger. Men dette initiativ fra amerikanernes side er ikke den rette vej. Hvad vi har brug for, er en investering i diplomati, konfliktforebyggelse, civile netværk og indgåelse af alle disse forbindelser på områderne udviklingsbistand og handel, som sammen skaber stabilitet i verden. Således kan vi forhindre, at disse hundrede konflikter, som nu er opstået overalt, ikke breder sig yderligere.
Denne form for udenrigspolitisk tankegang er et nyt sikkerhedsbegreb. Jeg tror, at svenskerne har medvirket til at udforme Europas nye sikkerhedsbegreb. En europæisk værdi, som efter min mening passer os og klæder os udmærket, og det takker jeg Dem for.

Schmidt, Olle
Hr. formand, fru kommissær, hr. statsminister, det svenske formandskab fortjener at få ros også fra deres normalt karrige opponenter i Sverige. Jeg har ofte følt mig både glad og stolt i dette halve år, hvis jeg må have lov til at indrømme det.
Jeg har dog en væsentlig indvending mod beslutningen om transportøransvar med høje bøder til dem, der ikke følger EU's regler. I praksis betyder det, at myndighedsansvaret for asylansøgere til Unionen bliver lagt over på de ansatte i flyselskaberne. Det er og bliver uacceptabelt.
De, hr. statsminister, talte i januar her i Parlamentet om en generøs holdning fra EU's side, om ambitioner ud over Genève-konventionen, og om en human asylpolitik. EU's transportøransvar er hverken humant eller generøst, men præcis det modsatte. For at bruge Deres egen formulering burde vi i EU, som er et rigt område i det globale fællesskab, faktisk kunne påtage os at være både humane og generøse.
De har, hr. statsminister, været fremsynet nok til at give Raoul Wallenberg den plads, han fortjener i historien. Må vi altid ære hans minde.

Belder
Hr. formand, lad mig lige tale om konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Göteborg og i særdeleshed om situationen i Mellemøsten. Jeg tror, at det er berettiget at lægge vægt herpå. Se blot overskriften i Neue Zürcher Zeitung i dag: Gewalt statt Waffenruhe im Nahen Osten, vold i stedet for våbenhvile i Mellemøsten.
En afslutning af den palæstinensiske intifada (opstand) er der ikke udsigt til foreløbig. Samtidig øges spændingen mellem Israel og Syrien igen på en farlig måde. Der er derfor ikke tale om en tilbagevenden til den såkaldte fredsproces i Mellemøsten. Til trods for alle de nylige diplomatiske bestræbelser fra amerikansk og europæisk side.
Hvilke valgmuligheder er der endnu tilbage for de to nævnte mæglende parter? Konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Göteborg kommer faktisk ikke ind på dette centrale spørgsmål. De udmærker sig ved ønsketænkning. Udtryk med en positiv klang såsom "afkølingsperiode" og "yderligere tillidsskabende foranstaltninger" skal afværge den dybt rodfæstede vold.
Skal USA og EU derfor bare overlade Israel og Den Palæstinensiske Myndighed til deres skæbne? Overhovedet ikke! Det drejer sig om, at de to mæglende parter er sig deres diplomatiske og militære muligheder bevidst. Den højtstående repræsentant, hr. Solana, tager denne væsentlige rollefordeling op. Uden omveje erkender han USA's væsentlige stilling ved den ønskværdige genoptagelse af fredsprocessen i sin rapportage om Mellemøsten på topmødet i Göteborg.
Denne konstatering får den højtstående repræsentant til at fremhæve et permanent gensidigt samråd for at gøre "vores bestræbelser komplementære".
Netop disse bestræbelser kræver en afbalanceret europæisk optræden i området. Derfor spørger jeg Rådet og Kommissionen: Hvilke betingelser knytter De præcist til den betydelige støtte, som De giver Den Palæstinensiske Myndighed? I øjeblikket skal en tilstrækkelig kontrol med volden da være den første betingelse. For netop denne vil kunne få Mellemøsten ud af det nuværende dødvande.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, for mange iagttagere har det under topmødet i Göteborg været mere vigtigt, hvad der foregik udenfor, end hvad der foregik indenfor. Jeg tænker naturligvis på demonstranternes voldsudøvelse og forholdet til USA. Hvad angår sidstnævnte, er det klart, at selv om der er uenigheder om f.eks. dødsstraf, Kyoto-protokollen og missilskjoldet, er der tydeligvis sket store fremskridt, hr. formand, med den fælles erklæring om Mellemøsten og den fælles strategi for Balkan.
Hvad angår volden, mener jeg, at der bør skelnes klart mellem udøvelsen af voldelige handlinger - og volden skal udryddes, for i et demokrati kan idéer ikke forsvares med magt - og det budskab, der er blevet givet under protesterne. I alles interesse, hr. formand, skal globaliseringen være et skib med færre skibbrudne end besætningsmedlemmer.
Hvad angår de interne spørgsmål, skal der skelnes klart mellem løfter og realiteter. Jeg mener, at det vedvarende ønske om en tidsplan for udvidelsesforhandlingerne er en realitet, men jeg mener også, hr. formand, at det er vigtigt, at vi ikke ved, hvordan tiltrædelsesprocessen skal finansieres, og hvilke ansøgerlande der kommer til at indgå i den første tiltrædelsesrunde. Jeg synes, at det er meget vigtigt, hr. formand, at vi husker på, at vores integrationsprojekt ikke kun legitimeres hvert femte år, når der er valg til Europa-Parlamentet, men at det skal legitimeres hver eneste dag i løbet af integrationsprojektet. Derfor er det ikke nok, at der er et bedre og større politisamarbejde, og heller ikke, at Kommissionen lægger en kurs for vores integrationsprojekt. Det er derimod helt nødvendigt, at vi bliver enige om en fælles holdning til det Europa, vi ønsker. Den aftale eksisterer ikke lige nu, og alligevel er den afgørende for, hr. formand, at vores integrationsprojekt ikke bliver det, som det har været hidtil: i meget højere grad resultatet af vores borgeres drømme og entusiasme end af vores lederes vilje.

Myller
Hr. statsminister Persson, fru kommissær Wallström, hr. formand, jeg vil gerne takke formandskabslandet Sverige specielt for, at det ihærdigt har forsøgt at fremme miljøvigtige anliggender, og at det som formandsland i løbet af sin halvårsperiode har bragt særligt miljøet ind i det politiske centrum sammen med de økonomiske og sociale spørgsmål.
Desværre har hele Rådet bare ikke formået at udvise den progressivitet i sine miljøanliggender, som formandslandet ved sin egen indsats havde fortjent. De sidste forhandlinger er godt nok blevet gennemført, måske ikke på så ambitiøst et plan som Parlamentet havde ønsket at handle, men der kan ikke være tvivl om, at formandskabslandet Sverige har forsøgt at opnå resultater.
En bæredygtig udvikling er et betydningsfuldt skridt i retning af at tage hensyn til miljøet i den europæiske politik. Det er nødvendigt med en styrkelse af den økologiske søjle i den bæredygtige udvikling, også fordi man, når man årligt følger den bæredygtige udvikling, må forsøge at opstille klare mål for den økologiske søjle for at muliggøre denne opfølgning. Vi skal have målelige målsætninger, kvantitative og kvalitative målsætninger og tilstrækkeligt med perspektiver for, hvorledes man skal følge op på miljøets stilling, for at vi formår at gribe tilstrækkeligt ind også over for de farer, som forestår os.
Det svenske formandskab er efter min mening ellers gået ganske godt, men det ville have været meget kærkomment at få truffet beslutningen om et fødevaredirektorat på topmødet i Göteborg, for arbejdet burde påbegyndes omgående.

Cushnahan
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske det svenske formandskab med dets succes og også udtrykke min beklagelse over, at resultatet af den irske folkeafstemning har overskygget mange af dets resultater, navnlig hvad udvidelsen angår.
Det Europæiske Råd i Göteborg var generøst i dets reaktion på vores vanskelige situation, og jeg bifalder dets vilje til at hjælpe den irske regering med at finde en vej frem. Jeg er bange for, at det ikke vil blive nemt. Med en lidt større indsats fra det politiske etablissement i Irland, ville man nemt have kunne fået et ja, men nu hvor folkeafstemningen har fundet sted, vil der være mange, herunder folk, der støtter Nice-traktaten, der vil være modvillige over for at gå imod folkets stemme. Det må også siges, at de seneste bemærkninger fra hr. Prodi i de irske medier om, at udvidelsen kan gå videre, selv om Nice-traktaten ikke bliver ratificeret, desværre gør forvirringen større.
Min største bekymring skyldes imidlertid, at der findes en stærk euroskeptisk kerne midt i den irske regering. Mens vores Taoiseach talte til vores europæiske partnere i Rådet i et forsøg på at reparere den skade, der var påført vores omdømme, stod hans finansminister, Charlie McCreevy, udenfor og beskrev den irske forkastelse af Nice-traktaten som en bemærkelsesværdig og sund udvikling.
Jeg vil gerne benytte mig af lejligheden til at bede Rådet og Kommissionen om at være forsigtige, idet hr. McCreevys fortsatte euroskeptiske tilgang meget vel kan være et tegn på hans intention om at ville fremprovokere endnu et skænderi med EU om Irlands budgetpolitik i opløbet til et eventuelt efterårsvalg til det irske parlament. Jeg håber, at ratifikationen af Nice-traktaten skrider succesfuldt frem, og at vi, når vi ser på spørgsmålet endnu en gang i Irland, får et andet resultat.

Corbett
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske det svenske formandskab med et meget succesrigt første formandskab for Unionen. Til trods for, at en håndfuld ekstremistiske demonstranter forsøgte at ødelægge det i Göteborg, vil vi til sidst komme til at se tilbage på de solide resultater, der blev nået under Deres formandskab for Rådet.
Jeg siger ordene "formandskab for Rådet" med velberåd hu, for der er naturligvis ikke noget formandskab for Unionen. Hver institution har sin egen formand. Vi har fru Fontaine, Kommissionen har hr. Prodi, og Rådet har en medlemsstatsregering efter tur. Der er rent faktisk ikke noget sådant som et formandskab for Unionen, og alligevel præsenterer hvert enkelt formandskab sig ofte som formand for Unionen. Dette bidrager til, at der i offentligheden lægges for meget vægt på formandskabet. Forventningerne bliver sat for højt. Men når man overtager formandskabet, overtager man ikke den udøvende magt, man overtager formandskabet for en af institutionerne med en nedarvet dagsorden for en meget kort periode, og folk forventer for meget af det. Derfor er der undertiden skuffelser ved afslutningen af formandskabet. Mindre denne gang - og det er, fordi De har gjort et så godt stykke arbejde - men jeg vil råde fremtidige formandskaber til ikke at bygge sig op til noget, de ikke er, og koncentrere sig om det solide arbejde, der er nødvendigt for det, denne post virkelig indebærer.
Deres største succes har været at fremskynde udvidelsesforhandlingerne, og det ser ud til, at alle ansøgerlandene undtagen Rumænien og Bulgarien meget vel kan være med ved det næste valg til Europa-Parlamentet. Det betyder, at Europa-Parlamentet vil have mindst 732 medlemmer, måske flere. Der vil blive mange flere, hvis der sker et skred i den tidsplan, for ethvert land, som ikke har undertegnet sin tiltrædelsestraktat ved udgangen af 2004, men som kommer med under det næste Parlaments valgperiode, vil få sine medlemmer af Europa-Parlamentet tilføjet ud over de 732. Det vil føre til kæmpemæssige administrative og finansielle problemer for Parlamentet. Vi vil gøre vores bedste for at klare dette, men jeg er sikker på, at vi, hvis der skulle være nogen problemer, vil få skylden i offentligheden for en beslutning, som er blevet truffet af regeringerne.
Intet af dette er naturligvis det svenske formandskabs skyld. Tværtimod bør fremskyndelsen af udvidelsesforhandlingerne hjælpe i denne henseende. Men det er noget, vi alle bør have i erindring, når vi bevæger os til konventet for at forberede den næste regeringskonference. Jeg håber, at det vil blive et ordentligt konvent, og at den næste regeringskonference ikke forberedes af den sædvanlige lille gruppe af udenrigspolitiske rådgivere, men af en bredere repræsentativ gruppe.

De Rossa
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at lykønske det svenske formandskab med dets store succes. Jeg er navnlig glad for, at det lykkedes formandskabet at placere bæredygtig udvikling i centrum for europæisk politik. Det er yderst vigtigt, at EU af borgerne bliver opfattet som mere end en økonomisk eksercits og et frit marked, for det vil uden nogen tvivl fremmedgøre dem yderligere over for det europæiske integrationsbegreb.
Det er vigtigt at erindre, at økonomisk integration og balance i Europas økonomi er vigtige ting. Det er lige så vigtigt at erindre, at der ikke kan blive tale om en økonomisk udvikling i en moderne økonomi uden en stærk social dimension. Jeg ville hævde, at bæredygtig udvikling og beskæftigelse er integrerede dele af EU's sociale dimension.
Jeg vil også gerne lykønske det svenske formandskab for at have sat begrebet konfliktforebyggelse på dagsordenen på en meget stærkere måde end hidtil. Når man ser på det svenske folks traditioner, er dette klart et område, der står deres hjerter nær. Det betyder også meget for det irske folk, som desværre for nylig forkastede Nice-traktaten, netop fordi de i nogen grad misforstod EU's karakter og det, vi forsøger at gøre med den særlige udrykningsstyrke.
Det glæder mig, at formandskabet har været en succes, og at disse spørgsmål har været sat på dagsordenen. Det er nu op til os i Parlamentet og fremtidige formandskaber at udvikle dem yderligere.

Fiori
Hr. formand, jeg kan kun være enig i konklusionerne i det endelige dokument fra Göteborg. Jeg vil bl.a. gerne understrege nogle punkter, som efter min mening er yderst vigtige for Europas vækst, nemlig pensionerne og den økonomiske bæredygtighed, den nye forhandlingsrunde om reformen af den internationale handel, spørgsmålene i forbindelse med den offentlige sundhed og brugen af naturressourcerne i tæt samspil med den økonomiske vækst. På dette punkt kunne vi måske godt have ønsket os, at man var lidt modigere, f.eks. når det gælder visse landbrugsspørgsmål, og det kunne vi også, fordi man for tiden frygter, at udvidelsen kommer til at gå forud for visse faste EU-situationer, der netop har med landbrugssektoren at gøre.
Også med hensyn til fødevaresikkerheden og udvidelsen er man efter vores opfattelse nogle gange tilbøjelig til at lægge en dæmper på - i stedet for at stræbe efter - nogle retningslinjer, som giver forbrugerne nogle garantier. Undskyld adjektivet, men vi er alt for grønne - tænk blot på dioxin, kogalskab og de kriser, vi har haft i de senere år - til ikke at betragte fødevaresikkerheden som et af hovedspørgsmålene i de politiske beslutninger i de kommende år.
Og nu en bemærkning af politisk karakter. I nogle sager har der efter vores mening ikke været den kontakt til Europa-Parlamentet, som vi havde ønsket, og når det gælder nogle yderst vigtige politiske spørgsmål - f.eks. forholdet til Rusland og missilskjoldet - har man truffet nogle alt for hurtige beslutninger. Uden en tilstrækkelig debat i Strasbourg risikerer vi, at der på flere punkter ikke er nogen vej tilbage, hvilket kan medføre nogle alvorlige splittelser, navnlig i en så vanskelig politisk periode som denne, hvor nogle lande har faste regeringssituationer - f.eks. Italien, Spanien og Storbritannien - mens man i andre lande, såsom Frankrig og Tyskland, ser nogle situationer, som er afhængige af valget. Nogle holdninger risikerer således at komme under et pres, der i højere grad skyldes valget, end det skyldes de overordnede EU-holdninger.
Europa-Parlamentet bør efter vores opfattelse anvendes som et yderst vigtigt kompensationsorgan.

Lamassoure
Hr. formand, Det Europæiske Råd tog i Göteborg to modstridende beslutninger. For det første bekræftede det tidsplanen for udvidelsen, som Europa-Parlamentet havde ønsket, ved at fremskynde målet for afslutningen af forhandlingerne til udgangen af 2002. Udmærket! Men samtidig besluttede stats- og regeringscheferne at se bort fra konsekvenserne af det irske nej ved den seneste folkeafstemning, selv om dette nej skaber en betydelig usikkerhed om tidsplanen for ratifikationen.
For at gennemføre ratifikationen af Nice er vi faktisk nødt til at afvente nye nationale valg i Irland, der giver sejr til et flertal i Dublin, der står mere sammen i dette spørgsmål end det nuværende flertal, og som er klar til at satse sin troværdighed i dette allerede minefyldte område. Det er desuden nødvendigt, at de nye ledere finder de argumenter frem, der kan overbevise irerne til at skifte mening. De, der i dag fortæller os, at dette er en simpel formalitet, er de samme som sov på deres grønne ører før denne folkeafstemning.
Dette betyder, at Nice-traktaten for ansøgerlandene ikke længere er det sesam, der kan åbne døren til Unionen, den er i stedet blevet til en lås, der er godt og grundigt aflåst af irerne, og som ikke har nogen garanti for at blive genåbnet. Det er derfor, at den eneste garanti for, at holde den tidsplan, der blev lovet i Göteborg, er at begynde tiltrædelsesforhandlingerne med de aktuelle traktater som grundlag, hvilket vil sige Amsterdam-traktaten. Det var det, hr. Prodi forsøgte at sige, og man lukkede munden på ham. Men en strudsepolitik er ikke nogen god idé.
Med eller uden Nice mangler vi stadig at udarbejde hele den institutionelle reform. For Europa-Parlamentet kan denne kun medføre en konstitutionel tilgang. Men mens vi venter på en sådan, er vi i sandhedens interesse tvunget til at fortælle ansøgerlandene, at de ikke har andre garantier for, at den foreslåede tidsplan holder end at begynde at forhandle på grundlag af Amsterdam. Hvis Nice-traktaten i efteråret 2002 alligevel er endeligt ratificeret, vil der stadig være tid til at tilslutte sig den. I modsat fald vil udvidelsen være sikret.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, i andet afsnit af Det Europæiske Råds konklusioner indtager temaet bæredygtig udvikling en meget fremtrædende plads. Statsminister Persson talte om en bæredygtig udvikling, som har sociale, økonomiske og økologiske dimensioner. Jeg er enig med ham. Bæredygtig udvikling skal tilføjes til Lissabon-kriterierne, det er jeg også enig med ham i.
Jeg er fuldstændig enig i alt, hvad der her er skrevet op. Jeg citerer: "En udvikling, der truer livskvaliteten fremover, skal vendes." Jeg er også enig i princippet om, at "en bæredygtig udvikling vil give betydelige økonomiske muligheder. Det vil føre til teknologisk innovation og investeringer og vil dermed skabe vækst og beskæftigelse".
Men papir er taknemmeligt. Det papir, hvorpå disse smukke konklusioner er skrevet, var endnu ikke tørt, førend Rådet fuldstændigt svigtede i mandags i sidste uge ved den konkrete udformning af to lovgivningssager på miljøområdet. Nu undrer jeg mig faktisk over følgende: Taler disse premierministre egentlig på egne vegne, når de fastlægger disse konklusioner, og følger de egentlig på deres ugentlige regeringsmøder det, som aftales i EU? Spørger de sommetider sig selv, om det også er konsekvent og på linje med det, som de har fortalt hinanden i de første seks måneder eller én gang i disse seks måneder?
Historiens morale - og jeg henvender mig nu til det svenske formandskab, men det gælder også for alle andre formandskaber - er, at Europa-Parlamentet, men også de europæiske borgere ikke længere lader sig narre. Én flot erklæring en gang hvert halve år er vi egentlig dødtrætte af. Vi vil have, at De også virkelig går i gang og gør noget konkret ved sagerne. Løs snak har vi hørt på alt for længe. Det er ikke acceptabelt og ikke længere troværdigt.

Wijkman
Hr. formand, jeg vil begynde med at ønske Göran Persson tillykke med et på mange måder velgennemført formandskab. Der kan siges meget positivt om f.eks. spørgsmålet om åbenhed, om østudvidelsen og bestræbelserne på at opnå fred på Balkan. Min taletid er knap, lad mig derfor tage to sager op, hvor jeg synes, at det resultat, der er opnået, desværre er relativt magert.
Unionens strategi for en bæredygtig udvikling er naturligvis et område, hvor der skulle have været opnået mere. Resultatet fra Göteborg blev stort set en rammebeslutning med et meget ringe indhold. Jeg håber bare, at statsministeren også efter formandskabet vil fortsætte med at presse på i denne sag og sørge for, at vi får et reelt indhold og klare mål og tidsplaner også på langt sigt på en række områder.
Jeg noterer med tilfredshed, at statsministeren specielt nævnte relationerne til den tredje verden. De lande er naturligvis en meget vigtig del af arbejdet for en bæredygtig udvikling. Vi kan ikke etablere en bæredygtig udvikling uden at tænke globalt fra starten.
Jeg synes dog, at resultatet er allermest magert, når det drejer sig om fremtidsdebatten. Jeg synes ikke, at det svenske formandskab greb chancen for at diskutere tilbundsgående, ikke bare indholdet i og indretningen af Unionens fremtid, men også organiseringen. Jeg synes, at man på sin vis har lagt det over til Belgien. Jeg har hørt mere til Belgien i denne sag, inden landet overtog formandskabet, end jeg har hørt til Sverige. Det er alvorligt, eftersom det ikke mindst med tanke på åbenheden, demokratiseringen og forankringen hos borgerne er betydningsfuldt, at vi får en debat om dette. Det er vigtigt for Europa, men det er frem for alt vigtigt for Sverige. I vores land har vi nemlig stadig en debat, der i høj grad handler om et ja eller et nej til Unionen, og som ikke er rettet mod indholdet eller mod, hvordan Unionen skal organiseres.
Jeg håber derfor bare, at statsministeren i de kommende måneder, som en del af trojkaens arbejde, vil deltage aktivt, når man i Belgien nu med stor sikkerhed vil gå videre med disse spørgsmål.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede fru kommissær, også jeg vil dryppe lidt malurt i bægeret, for efter min opfattelse har det svenske rådsformandskab svigtet dobbelt, fordi det ikke har formået at bilægge striden mellem to medlemsstater om Gibraltar og dermed afslutte blokaden i den europæiske luftfartspolitik. Det er uforståeligt for borgerne, at vigtige lovgivningstiltag som det om højere erstatninger ved overbelægninger i flytrafikken ganske vist er forhandlet færdige i Rådet, men ikke vedtaget. Det er lige så uforståeligt, at vigtige lovinitiativer som tilvejebringelsen af et fælles europæisk luftrum blokeres allerede i Kommissionen.
Dette, hr. rådsformand, er et godt eksempel på, hvor Rådet kunne have gjort en indsats, fordi alle ved, at en strid som den om Gibraltar ikke kan løses på ministerplan mellem transportministrene. Den skal løses på regeringschefernes niveau, men her har regeringscheferne svigtet dobbelt. Jeg håber i det mindste, at substansen i det, der står i Göteborg-protokollen, nu også er rigtig. I Göteborg-protokollen står der, at Rådet håber, at denne strid om Gibraltar kan bilægges i løbet af de næste uger. Vi får se, om der i det mindste to uger efter det svenske formandskab kommer et resultat i stand.
Fru kommissær, jeg har en bøn til Dem, men også til Kommissionen, som snarere er en indtrængende opfordring. Kommissionen bør ubetinget endnu før sommerferien vedtage lovinitiativet om etablering af et fælles europæisk luftrum og fremsende det til Rådet og Parlamentet. Fru kommissær, De ved lige så godt som vi, at de mange forsinkelser og ventetider i luftrummet ikke kun er til irritation for borgerne, fordi de kommer for sent til feriemålet, og forretningsaftaler må aflyses, og fordi det koster mange penge. De ved lige så godt som vi, at den meningsløse afbrænding af flybrændstof i luftrummet er uacceptabel for miljøet. Derfor har vi behov for en fornuftig europæisk ordning, så forsinkelserne ophører. Derfor venter vi et forslag fra Dem endnu i sommer.

Bradbourn
Hr. formand, som hr. Jarzembowski vil jeg gerne komme ind på transportspørgsmålet. Jeg læste med bekymring i konklusionerne fra Göteborg-topmødet især, at Kommissionen vil gå videre med sine planer om at foreslå rammer til sikring af, at prisen for at bruge forskellige transportformer inden 2004 bedre vil afspejle de dermed forbundne omkostninger for samfundet. Dette afspejler klart princippet om dækning af transportinfrastrukturomkostninger, som er blevet promoveret af Kommissionen, siden den i juli 1998 offentliggjorde sin hvidbog om rimelig og effektiv prisfastsættelse inden for transportområdet, der derefter blev godkendt i Costa Neves-betænkningen, som Parlamentet vedtog i januar.
Disse forslag er langt fra rimelige og effektive, og navnlig ikke, når det gælder landevejstransport. Kommissionens egne undersøgelser viser f.eks., at udgiften pr. km for at køre bil i Det Forenede Kongerige ville stige med 97% inden 2005, hvis der skulle ske en dækning af transportinfrastrukturomkostningerne.
Vi må da have lært noget af de brændstofsprisprotester, som satte mange medlemsstater i stå sidste efterår. Trafikanterne tvinges allerede nu til at betale i dyre domme for at støtte andre former for transport, navnlig i Det Forenede Kongerige, og Kommissionens forslag vil kun forværre dette. Der har været foretaget undersøgelser og høringer i flere år, og selv de såkaldte eksperter inden for dette område indrømmer, at videnskaben i forbindelse med såkaldt social marginal costing - den proces, hvorved disse omkostninger fastsættes - er uafprøvet og usikker. At kræve ågerpriser for brug af landeveje vil ikke få den almindelige befolkning til at ændre deres rejsevaner, det vil blot skabe udbredt dissens og vrede. Trafikanterne bør ikke gøres til mål for en heksejagt.
Medlemsstaterne bør være frit stillede til at fastsætte deres egne afgiftsordninger og deres egne prioriteter, når det gælder dækning af infrastrukturomkostninger og forbedringer. Jeg henstiller til alle medlemmer af Parlamentet om at erkende de skrækkelige konsekvenser af dette og tilskynder dem til at bakke mig op og gå imod ethvert sådant forslag hele vejen igennem.

Trakatellis
Hr. formand, topmødet i Göteborg var det første i EU's historie, hvor man gav sikringen af den socioøkonomiske udviklingsmodels bære- og levedygtighed førsteprioritet. Når man også bedømmer mødets resultater ud fra støtten til strategierne, er den vigtigste landvinding institutionaliseringen af en trinvis overvågningsprocedure af miljøpolitikken med årlige kontroller, som skal indføres under Det Europæiske Råds forårsmøde.
Ligeledes er forpligtelsen til at opstille nationale strategier og koordineringen af medlemsstaternes politik et meget vigtigt punkt for de lande, der er langt bagud på dette område. Af større betydning kunne man også kalde fastsættelsen af visse målsætninger og foranstaltninger i første fase på fire områder: klimatiske forandringer, sikring af bæredygtighed på transportområdet, bekæmpelse af farerne for den offentlige sundhed og en ansvarlig handel med råstoffer. Jeg siger "kunne man", for man vedtog ikke samtidig nogle specifikke foranstaltninger for de administrative omkostninger ved forureningen for personer eller virksomheder.
Desuden er der mangler inden for beskyttelse af den offentlige sundhed, hvor farerne er meget store. Jeg skal erindre om f.eks. kogalskab, mund- og klovsyge... Ja, i går hørte vi om det første, sikre udbrud af BSE. Der er også mangler inden for bioteknologien, hvor EU reelt burde skride til anvendelsen af en teknologi, der kunne yde menneskehedens samfund betydelige fordele i det 21. århundrede.
I forhold til forventningerne er resultaterne fra topmødet tydeligvis svage. Jeg kan følgelig ikke sige, at det blev nogen milepæl. Men det er et udgangspunkt i overgangen fra niveauet med proklamationer og hensigtserklæringer til indførelsen af en samlet miljøbeskyttelsespolitik, der har tæt forbindelse med den sociale og økonomiske udvikling.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne bemærke, at nok blev det på topmødet erklæret, at vi skal inkorporere målene for miljøbæredygtighed, men desværre mangler der stadig en godkendelse af tidsplaner, forpligtende faktorer, mål og specifikke foranstaltninger.

McMillan-Scott
Hr. formand, jeg var vidne til volden i Göteborg. For mig symboliserede den den øgede afstand, der er mellem lederne og dem, de leder. Jeg beklager, at topmødet kom frem til den konklusion, at resultatet af den irske folkeafstemning bør tilsidesættes, og at vi skal gå videre, som om intet var sket.
Folkeafstemningen i Irland gav os en mulighed for at læne os tilbage og se på, hvordan Europa udvikler sig. Formålet med Nice-traktaten var tydeligvis at sørge for, at udvidelsen af EU omfatter de nye demokratier. Det er alle europæiske politikeres største pligt at nå dette snarest muligt. Men jeg er uenig med Kommissionens formand, som i sidste uge skrev i The Wall Street Journal, at Nice var væsentlig for udvidelsen. Nice er ikke væsentlig for udvidelsen. Vi kan i forbindelse med tiltrædelsestraktaterne foretage den nødvendige justering med hensyn til afstemninger med kvalificeret flertal, stemmerettigheder, antal af parlamentsmedlemmer m.v. for hvert land, der tiltræder EU.
Vi bør benytte os af denne mulighed nu for at sørge for Europas folk, der er repræsenteret af deres nationale parlamentsmedlemmer og deres medlemmer af Europa-Parlamentet, ved at etablere ikke et konvent, men en parlamentskonference. Denne parlamentskonference bør lægge fundamentet for den næste regeringskonference. Frem for alt bør den begynde med at identificere den form for valg, som Europa har brug for for at kunne sætte kurs mod fremtiden inden for det finans-, social-, miljø-, transport- og budgetpolitiske område - den form for Europa, som de to store politiske familier, centrumvenstre og centrumhøjre, rent faktisk ønsker. Det ville ved valget til Europa-Parlamentet i 2004 give et reelt valg mellem forslagene fra centrumvenstre og forslagene fra centrumhøjre. Det ville gøre valget til Europa-Parlamentet meningsfuldt og ville rent faktisk stemme overens med de fleste parlamentsmedlemmers synspunkter om, at den sædvanlige tilgang, top-down-tilgangen, ikke kan opretholdes længere.

Persson
Hr. formand, jeg vil kort kommentere nogle indlæg, men lad mig først udtrykke en varm tak for den anerkendelse, som det svenske formandskab har fået fra de forskellige partigrupperinger i Parlamentet. Det er en tak, som jeg gerne sender videre til alle dem, der har arbejdet hårdt og engageret for det svenske formandskab. Og i denne sammenhæng skal opmærksomheden ikke mindst rettes mod gruppen af seniortjenestemænd under ledelse af statssekretær Lars Danielsson.
Jeg vil allerførst sige noget om demonstrationerne i Göteborg. Vi er demokrater. Vi går ind for retten til at demonstrere. Vi er imod vold. Vi fordømmer alle, der anvender vold for at undertrykke politiske processer. Det, der skete i Göteborg, var, at vi havde en omfattende demokratisk dialog med mennesker, der havde andre meninger end os. Det var godt, eftersom det jo er meningen i et demokrati, at man skal mødes og diskutere holdningerne. Det, der derudover skete, var, at der var en relativ lille gruppe internationalt meget aktive hooliganer, som vi har set tidligere i andre sammenhænge, og som jeg er bange for, at vi også kommer til at se mere til i fremtiden. Disse skal imødegås på en meget bestemt måde af politiet og ordensmagten, som i øvrigt gjorde et godt stykke arbejde i Göteborg. Disse militante hooliganer kalder sig ofte for antifascister. Jeg må sige, at jeg aldrig har set noget mere fascistlignende end deres arbejdsmetoder. Hele deres måde at forholde sig til politik på er fascistoid. Hele deres voldelige arbejdsmetode er fascismens. Når jeg sætter etiketten "fascister" på disse kommunister, er det faktisk for at vise, at de to yderligheder har mødt hinanden. Det har vi set mange eksempler på tidligere i europæisk politik. Vi kommer måske til at opleve det igen, men vi demokrater skal stå sammen i denne sammenhæng. Vi skal gøre fælles front mod volden, mod fascismen og mod kommunismen. Det er erfaringen fra Göteborg.
Jeg beklager endvidere, at lederen af PPE-DE-Gruppen, hr. Poettering, ikke er til stede. Det havde været værdifuldt, hvis han havde kunnet høre disse ydmyge synspunkter fra Rådets repræsentanter direkte. Jeg håber, at han via protokollen kan blive gjort bekendt med disse enkle tanker.
I sit elegante og velformulerede indlæg fremhævede Pat Cox bl.a. et faktum, som jeg finder meget vigtigt, nemlig det forlig, som vi har indgået om overtagelse af virksomheder. Jeg ville blive overordentlig bekymret, hvis Parlamentet ikke fulgte forligsresultatet. Det er en unik situation og noget, der vil få principielle konsekvenser for Parlamentets arbejde i fremtiden. Jeg opfordrer derfor parlamentsmedlemmerne til at være loyale over for den forligsproces, der har fundet sted, på den måde som Pat Cox udtrykte det.
Lad mig også sige, at jeg værdsætter det, som parlamentsmedlem van Velzen sagde, og som jeg også kom ind på i min indledning, nemlig at vi har en tendens til at betragte ansøgerlandene som dem, der bærer de største byrder. Det er klart, at det er svært for dem at tilpasse sig de krav, som vi stiller, men deres reformproces drives med styrke og er meget målrettet. Når vi nu kommer til slutspurten i forhandlingerne, tror jeg, at det vil vise sig, at det er i kredsen af medlemslande, at det bliver sværest at formulere holdningerne. Det er vores erfaring fra vores korte formandskabsperiode, at det er det, der skal lægges mest arbejde i. Jeg er helt enig i, at det er svære kapitler, vi har foran os, f.eks. landbrug og regionalpolitik, og de vil naturligvis også gå til bunds i den struktur, som vi nu har i den europæiske politik.
Lad mig endvidere sige, at parlamentsmedlem Corbett fra Det Forenede Kongerige sagde noget virkeligt klogt om formandskabets karakter. Jeg vil advare imod den udvikling, som vi nu ser, nemlig at man hver gang, der kommer et nyt formandskabsland i Det Europæiske Råd, tror, at Unionen skal ændres grundlæggende. Det er utroligt vigtigt, at de, der leder Rådet, ser deres opgave som et kontinuerligt ansvar, der indebærer, at det ene formandskab griber ind i det andet. Politikken skal ligge fast og eventuelt føres videre fremad. Det skal dog være Unionens fælles interesser, der skal være rettesnoren, og det nationale aspekt må derfor træde i baggrunden. Sådan har vi arbejdet. Nogle har ment, at det har været kedeligt, men jeg er overbevist om, at den fremgangsmåde er nødvendig som arbejdsmetode, når det også skal være muligt at have skiftende formandskaber i fremtiden. Jeg værdsætter i høj grad det, som hr. Corbett sagde.
Parlamentsmedlem Anders Wijkman beklager sig over den manglende fremtidsdebat under det svenske formandskab. Lad mig sige direkte til ham, at det har jeg hørt før. Hvad har vi så arbejdet med under det svenske formandskab? Udenrigspolitik, miljøpolitik, udvidelsen af Unionen - det er i allerhøjeste grad fremtidsdebat! Nogle hentyder dog til Unionens strukturer, når de siger fremtidsdebat, og lægger dermed ofte i det, at man skal have en slags føderal grundholdning for at kvalificere sig som fremtidsdebattør i EU. Det er ikke min holdning, jeg synes, at fremtidsdebatten nu skal handle om, hvad vi vil udrette. Lad os så sidenhen lidt efter lidt under det belgiske formandskab, det spanske formandskab og det danske formandskab gå ind i en diskussion om, hvad de politiske ønsker kræver i form af udvikling af institutionerne inden for Unionen. Så kommer vi til at se det, og så bliver det, som vi har bidraget med under det svenske formandskab, i allerhøjeste grad en fremtidsdebat. Det handler om udvidelsen, det handler om udenrigs- og sikkerhedspolitik, og det handler om miljø.
Lad mig sige til parlamentsmedlem Bradbourn, at jeg er taknemmelig for hans indlæg i debatten. Han satte nemlig ud fra sit konservative perspektiv fingeren på et vigtigt punkt. Det er jo blevet sagt, at miljøkonklusionerne fra Göteborg ikke er detaljerede, ikke på nogen måde er forpligtende eller på nogen måde udfordrende. Den kritik, der kommer fra hr. Bradbourns side, om, at de går for langt, og om, at de er for detaljerede, viser imidlertid, at det er netop, hvad de er. De er detaljerede! Alle, der kritiserer disse konklusioner for, at de ikke går langt nok, har i hr. Bradbourns indlæg faktisk fået et ganske godt og tydeligt modargument. Jeg er taknemmelig for hr. Bradbourns indlæg, men jeg deler ikke hans opfattelse. Nogenlunde sådan vil jeg sige det.
Lad mig til sidst sige, at parlamentsmedlem Dell'Alba påpegede noget, der måske vil vise sig at være det største, der er sket i det halve år med svensk formandskab. Det, jeg spontant kommer til at tænke på, nemlig udleveringen af Milosevic til Haag, er naturligvis ikke en direkte konsekvens af det svenske formandskab, men det er en konsekvens bl.a. af EU's faste optræden i denne sag. Det er en konsekvens af en holdning til udenrigspolitiske relationer, der bygger på værdier. Det er en konsekvens af, at vi holder menneskerettighederne i hævd. Udleveringen af Milosevic til Haag kan i fremtiden meget vel komme til at stå som den virkelig store og vigtige begivenhed, hvor udenrigspolitikken skiftede karakter, hvor den, der forbryder sig mod sine medborgere eller andre, hvor den, der fører krig af etniske årsager, hvor i verden det end sker, bliver set, bliver iagttaget og vil komme til at stå til ansvar, bliver stillet til ansvar af en international enig politisk opinion, der bygger på værdier som demokrati og menneskerettigheder. Udleveringen af Milosevic til Haag er en stor politisk begivenhed og en sejr for alle, der tror på en udenrigspolitik, der bygger på fælles værdier.
Tak for et fint samarbejde under det svenske formandskab!

Formanden
Jeg skal meddele, at jeg i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2, har modtaget seks beslutningsforslag.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted på onsdag.

Overtagelsestilbud
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0237/2001) af Lehne for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets trettende selskabsdirektiv om overtagelsestilbud (C5-0221/2001 - 1995/0341(COD)).

Lehne
Mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke kollegerne for deres medvirken ved drøftelserne, navnlig Jimmy Provan for hans fair udtalelse, som han netop har afgivet her på plenarmødet.
Alligevel vil jeg kaste lidt benzin på bålet, simpelthen fordi vi ikke må glemme, hvad der var kernen i drøftelserne om vores forslag ved andenbehandlingen i december sidste år. Vi ville etablere et level playing field i Europa - lige vilkår for parterne ved virksomhedsovertagelser. Dette er entydigt ikke lykkedes med dette resultat fra Forligsudvalget. Vi tilbød fra Parlamentets side ethvert tænkeligt kompromis under forhandlingerne. Jimmy Provan sagde, at vi ikke har opnået dette kompromis, fordi Rådet afviste ethvert kompromis og holdt fast ved sin fælles holdning i de afgørende spørgsmål og på ingen måde var villig til at rokke sig så meget som en millimeter. Et af vores kompromistilbud, et af de sidste, som vi stillede, var ikrafttrædelsen af et direktiv om level playing field, som vi i øvrigt allerede i længere tid har foreslået, og som har ligget hos Rådet allerede siden 1972, som jeg fandt ud af sidste weekend, altså meget længere end de 12 år, der her tales om. Indførelsen af en neutralitetspligt skal gøres afhængig af, at der samtidig træder et sådant direktiv om level playing field i kraft. Selv dét afviste Rådet, selv om det egentlig er indlysende.
Man var blot ikke indforstået med, at Kommissionen nedsætter en ekspertgruppe, der skal behandle dette emne og derefter eventuelt udvikle forslag. Jeg spørger mig selv, hvilken logik der ligger i at nedsætte en ekspertgruppe, men allerede vedtage direktivet på forhånd. Normalt nedsætter man først ekspertgruppen, og derefter vedtager man et direktiv om det pågældende emne. Efter min mening er det, der sker her, ikke overbevisende.
Derfor kommer jeg til det resultat, at der ikke er tale om et kompromis, men om, at flertallet i Parlamentets delegation har kapituleret over for Rådets holdning. Det sker så på et tidspunkt, hvor der forestår vigtige beslutninger i forligsproceduren - jeg tænker på hvidvaskningsdirektivet, jeg tænker på hele emneområdet Lamfalussy-follow up og alt det, der hører med til det. Jeg vil påstå, at hvis vi vedtager dette direktiv, skader vi Parlamentets institutionelle rolle, og allerede derfor må man ikke gøre det. Uafhængigt heraf findes der en række saglige grunde til, at man ikke kan gøre det. Resultatet af dette direktiv vil blive, at beskyttede virksomheder i fremtiden kan overtage ubeskyttede virksomheder. Det er den klare konsekvens. Hvis vi ikke har et level playing field, hvis det i henhold til national lovgivning i visse medlemsstater er tilladt at beskytte virksomheder ved begrænsninger i stemmeretten, ved golden shares, ved dobbelt stemmeret, ved et stort antal muligheder for indgriben fra ledelsens side, og hvis dette ikke er tilfældet i andre medlemsstater, så spørger jeg mig selv, hvor vi har et sådant level playing field. Eller hvis jeg sammenligner USA med Europa, så er amerikanerne gået den stik modsatte vej. De har indført en såkaldt business judgement rule, som siger, at virksomhedsledelser kan beskytte sig præcis, som de vil - i Europa forbyder vi dem at gøre det. Hvad mon resultatet bliver af en sådan beslutning, hvis amerikanske virksomheder lettere kan overtage europæiske virksomheder end omvendt? I øvrigt dementerer udviklingen i USA jo også meget af det, man kan læse i aviserne her til morgen. Det påstås altid, at der opstår kaos, og at det får negative virkninger for det europæiske finansielle marked, hvis vi nu pludselig forkaster dette direktiv. Amerikanerne beviser det modsatte. De er gået den præcis modsatte vej, og intet menneske kan påstå, at det amerikanske aktiemarked er mindre dynamisk end det europæiske. Altså eksisterer der åbenlyst ikke disse sammenhænge.
Jeg vil også gerne som stikord nævne evnen til at tiltrække virksomheder. Her kan man pege på staten Delaware, som har en relativt restriktiv lovgivning om virksomhedsovertagelser. I denne stat har interessant nok 40% af de virksomheder, der er noteret på børsen i New York, sit hjemsted, og endda hele 60% af de virksomheder, der er med i aktieindekset. Jeg spørger, hvorfor det mon er sådan. Jeg kan kun henvise til, at disse vilkår efter min opfattelse er en helt væsentlig faktor for beslutninger om placering af virksomheder. Ingen har noget imod aktionærbeskyttelse. Jeg er selv aktionær. Derfor er der slet ingen tvivl om, at jeg naturligvis ganske logisk ligesom de fleste borgere, der er aktionærer, går ind for aktionærbeskyttelse, men for en aktionærbeskyttelse på lige vilkår. Jimmy Provans sætning om "one share - one vote" gælder netop ikke i Europa. Det er det afgørende problem. Fordi denne sætning ikke gælder, ville det være forkert nu at indføre en streng neutralitet, som i sidste ende vil føre til store uligheder i Europa og dermed sandsynligvis skade det indre marked mere, end det gavner det. For at sige det kort, har det svenske formandskab sagt, at direktivet er enestående. Det er jeg enig i. Det er i sin nuværende form enestående dårligt. Derfor skal det forkastes.

Provan
Hr. formand, som formand for Parlamentets delegation til Forligsudvalget vil jeg gerne takke alle berørte, som var med til at nå et resultat vedrørende dette direktiv. Jeg vil gerne takke formandskabet for dets arbejde og Europa-Kommissionen og navnlig kommissær Bolkestein, som agerede som formidler. Jeg vil også gerne takke alle mine kolleger i Parlamentets delegation, der deltog i talrige indviklede møder og gik glip af deres nattesøvn i Luxembourg, for at forsøge at nå dette resultat. Jeg må også takke ordføreren, hr. Lehne, der hele vejen igennem solidt forsvarede Europa-Parlamentets holdning og hans egne synspunkter.
Resultatet af delegationens overvejelser ligger foran os her i dag, og vi må godkende eller forkaste den fælles tekst, som blev vedtaget i Luxembourg den 6. juni. Denne kompetence til forkastelse eller godkendelse er en kompetence, der blev tildelt Europa-Parlamentet i forbindelse med Amsterdam-traktaten. Kommissionen og Rådet har arbejdet i 12 år for at nå regler og garantier, der er acceptable for alle medlemsstater. De nåede dette blot for at finde ud af, at Europa-Parlamentet indtager en anden holdning til en række spørgsmål og artikler.
15 ændringsforslag ved Parlamentets andenbehandling kunne ikke accepteres af Rådet. Den 29. maj nåede vi til enighed om otte ændringsforslag, hvorefter der var tre udestående hovedstridsområder: afværgeforanstaltninger, squeeze-out og mindretalsaktionærer og level playing field. Squeeze-out og mindretalsaktionærerne har været genstand for en erklæring fra Kommissionen, og en gruppe af selskabsretseksperter er ved at blive nedsat til at se på den overordnede situation - herunder definitionen af "rimelig pris". Vi har også problemer med Rådet med hensyn til arbejdstagernes ret til information.
Parlamentets delegation kom med stærke anbringender om alle disse spørgsmål under forhandlingerne med Rådet og vandt mange indrømmelser. Ja, ud fra de fleste synsvinkler kunne og ville forhandlingerne antages at være en succes. Men artikel 9 og ændringsforslag 20 og 17 især forblev et punkt, hvor der var grundlæggende uenighed. Historien er derfor vigtig i denne sag.
15 medlemsstater nåede til enighed om en fælles holdning sammen med Kommissionen. Det betyder, at der var to europæiske institutioner, der var enige, mens Europa-Parlamentet indtog en anden holdning. En medlemsstat trak sig derefter ud af den fælles holdning - og det er første gang, det er sket. Rådet var derefter ude af stand til at indrømme Parlamentet noget som helst ved forhandling af disse sager. Hvis det havde gjort det, ville alle 14 medlemsstater have følt sig snydt, idet de allerede havde indrømmet meget for at nå frem til den fælles holdning. Hvis en medlemsstat kunne opnå noget efter at have trukket sig ud af den fælles holdning, ville det have givet Rådet store vanskeligheder i forbindelse med fremtidige forhandlinger.
Derfor befandt Parlamentets delegation sig i en meget vanskelig situation. Jeg vil fortælle Parlamentet, at delegation selv stod splittet i spørgsmålet, og at det ikke er nogen god situation for formanden for en delegation. Europa-Parlamentet havde allerede gjort sin beslutning klar, og det, det ønskede, var at nå frem til et direktiv. Vi måtte træffe en beslutning. Det var nødvendigt med en afstemning i delegationen, og vi fik den afstemning. Vi havde det mindste flertal, der skal til for at godkende forhandlingen med Rådet, ja, og vi havde støtte fra formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked.
Min egen holdning som formand var gjort klar og forstået af alle. Når man kæmper for kompetence til Europa-Parlamentet, ville det have været forkert, hvis halvdelen af delegationen havde forkastet dette direktiv i en sen nattetime i Luxembourg, uden at det fulde Parlamentet havde haft en chance for at få den tredjebehandling, vi har her i dag.
Det virkelige spørgsmål er, om det er virksomhedsledere, der skal have kontrollen, eller om det er de aktionærer, der ejer virksomheden, der bør træffe beslutningerne. Med andre ord: én mand, én stemme. I dag har vi tredjebehandling og i morgen afstemning for at acceptere eller forkaste dette forslag. Jeg henstiller, at Europa-Parlamentet godkender resultatet af denne forhandling, for ellers vil vi skade Europas fremtidige økonomiske udvikling alvorligt. Vi kunne også skade Europa-Parlamentet alvorligt, eftersom den europæiske presse sammen med Rådet og Kommissionen synes at være fuldstændig imod det, vi ønsker at nå.

Fiori
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Provan og hr. Lehne. Jeg vil tage udgangspunkt i den fælles holdning, som Europa-Parlamentet vedtog ved andenbehandlingen den 13. december 2000 med 399 jastemmer. I den vedtagne tekst var der et ændringsforslag, som radikalt ændrede artikel 9 i den fælles holdning, idet bestyrelsen fik mulighed for at træffe afværgeforanstaltninger uden at spørge aktionærerne, når først overtagelsestilbuddet var offentliggjort. Afværgeforanstaltningerne kunne forelægges for tilsynsmyndigheden til forudgående godkendelse enten på bestyrelsens anmodning eller på anmodning af aktionærer, der repræsenterer mindst 1% af stemmerne.
Herefter gik forligsproceduren i gang. Under forligsproceduren blev der arbejdet længe med nogle yderst vanskelige spørgsmål. Eftersom Rådet klart afviste at tage dette ændringsforslag i betragtning, stillede vi bl.a. en lang række kompromisløsningsforslag, der både omfattede muligheden for, at indehaveren af 20% af stemmerne kunne indkalde til generalforsamling for at drøfte afværgeforanstaltningerne, og en bestemmelse, som gjorde ikrafttrædelsen af direktivet om offentlige overtagelsestilbud afhængig af ikrafttrædelsen af et direktiv, som skabte en slags level playing field, det vil sige nogle fælles spilleregler for europæisk selskabsret. Ingen af forslagene blev gennemført, og Rådet har altid afvist enhvert kompromis, som vi har foreslået.
Jeg vil i øvrigt minde om - og det vil jeg navnlig minde mig selv om - at der eksisterer et forslag til direktiv, som tager sigte på at skabe et level playing field, nemlig det femte direktiv om selskabsret, der drejer sig om aktionærers og tredjemands forpligtelser i forbindelse med aktieselskabets struktur og om dets selskabsorganers pligter og beføjelser. Dette forslag blev vedtaget af Kommissionen i 1972 og lå og samlede støv hos Rådet i over 10 år, mens man ventede på den fælles holdning, som Parlamentet har afgivet udtalelse om flere gange. De fem år til gennemførelsen ...
(Formanden afbrød taleren)

Medina Ortega
Hr. formand, som næstformanden, hr. Provan, har påpeget, har der i de to institutioner, som er ansvarlige for vedtagelsen af dette direktiv, Rådet og Parlamentet, været delte meninger. I Rådet har der været en lille opposition, om man vil, mens Parlamentet praktisk talt er delt lige over, eftersom der i delegationen til Forligsudvalget den sidste aften var otte stemmer for og seks imod og et medlem, der undlod at stemme. Jeg vil tro, at denne opdeling også gælder de forskellige politiske grupper. I eftermiddag vil min politiske gruppe træffe beslutning om afstemningen, og derfor vil vi sandsynligvis ikke før i morgen vide med sikkerhed, om direktivet bliver vedtaget eller ej.
Jeg vil indlede med at sige, at jeg er uenig med hr. Provan i vurderingen af en mulig afvisning af dette direktiv. For problemet er, om de europæiske virksomheder som følge af direktivets vedtagelse - som hr. Lehne har påpeget - kunne blive ofre for de store internationale finansielle operatører, der i daglig tale kaldes Wall Street-hajerne. Det er den fare, vi står over for i øjeblikket, og som parlamentsmedlem vil jeg naturligvis sige, at jeg agter at stemme imod, for jeg mener, at faren for, at vores virksomheder bliver opslugt af disse finansielle operatører, som er tømt for indhold, hvis de har aktiver (kapitalstærke virksomheder), hvorved de ansatte tvinges ud i arbejdsløshed, er meget større end faren for, at det indre markeds funktion vanskeliggøres. Som hr. Lehne sagde, har amerikanerne fundet en lidt hurtig løsning, som går ud på, at der er mindst en stat, hvor kapitalstærke virksomheder har hjemsted, nemlig staten Delaware, og der kan man effektivt undgå, at de mest kapitalstærke virksomheder kontrolleres af finanshajerne.
Jeg er også uenig med hr. Provan om den offentlige mening og pressen, for i de aviser, jeg læser, står der ikke det, han siger. Efter min mening ville Europa-Parlamentet nedstemning på et så vigtigt og væsentligt område som dette styrke denne institutions anseelse. For ifølge de oplysninger, jeg har fra statslige institutioner, ville mange af regeringerne ændre deres holdning i Rådet, hvis de var bevidste om den indflydelse, spørgsmålet har på erhvervslivet og især på fagforeningerne. Som forslaget til direktiv lyder i øjeblikket, er det de ansatte, der er lammet. De inviteres til at sidde med ved bordet, men de deltager ikke. De deltager ikke i spisningen, de deltager ikke i beslutningen, de får besked om den beslutning, der vil blive truffet, og når den er truffet, vil det dokument, som de ansatte har bidraget med, blive vedlagt som endnu et dokument (noget i stil med det, Rådet gør, når Parlamentet høres), og dernæst træffes beslutningen, uden at de ansattes holdning tages i betragtning. Derfor vil jeg og sandsynligvis en stor del af Den Socialdemokratiske Gruppe være imod, at direktivet vedtages.

Wallis
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at hylde hr. Provans formandskab for Parlamentets Forligsudvalg. Han har gjort et fremragende stykke arbejde under meget vanskelige omstændigheder. Jeg vil gerne på vegne af ELDR-Gruppen sige, at vi står fuldt og helt bag den aftale, der er blevet indgået ved forlig, og vil stemme i overensstemmelse hermed.
De fleste af årsagerne er blevet fremsagt ofte før, og vi har hørt nogle af dem igen her til formiddag. Dette direktiv er meget vigtigt, ja og af stor betydning for handlingsplanen for finansielle serviceydelser. Derfor må vi, hvis vi er virkelig interesserede i Europas økonomis konkurrenceevne og gode funktion, komme videre med dette direktiv. Min gruppe mener, at det er i Europas borgeres interesse på langt sigt.
Jeg ønsker at gøre noget for dem, som vi reelt søger at beskytte med dette direktiv, nemlig mindretalsaktionærerne, således at vi kan begynde at sikre investering og ejerskab i virksomheder over hele Europa. Det er nu ved at blive tilfældet, og det vil det i endnu højere grad blive i fremtiden, at mange af disse investorer er europæiske borgere, der investerer i deres fremtid, opsparinger og pensioner.
De seneste begivenheder har vist, at borgerne bliver mere og mere frustrerede over politikernes manglende evne til at gøre noget ved globaliseringens virkninger og andre aspekter i selskabslivet. F.eks. synes det ret så muligt, at en gruppe motiverede aktionærer kan begynde at nå en kovending i forbindelse med den projekterede opførelse af Ilisu-dæmningen i Tyrkiet. Aktionærer kan agere mod Wall Street-hajer. Aktionærer er kapitalejere; de har rettigheder og ansvar, der kan udøves på mange måder, som Europa-Parlamentet ønsker at støtte. Aktionærer er meget ofte også arbejdstagere.
Forligsresultatet udgør et betydeligt kompromis. Dette direktiv har potentialet til at være det middel, der kan gøre det muligt for vores borgere at være investorer i det europæiske erhvervslivs fremtid og sikre sundhed og vitalitet for vores økonomi.

MacCormick
Hr. formand, det er et privilegium at have lejlighed til at deltage i denne debat. Som en repræsentant for flertallet i forligsgruppen i Luxembourg den 5. juni var det mit primære motiv at stemme for at sikre, at Parlamentet ville have en chance for at stemme ved denne tredjebehandling. Det ville have været en skandale, hvis 15 af os kl. 1 om morgenen den 5. juni i Luxembourg havde nedstemt det og forhindret Parlamentet i at få denne debat. Vi kan forsikre alle dem, der besøger Parlamentet her i dag om, at der ikke vil være en mere vigtig beslutning, der berører industriens velvære i Europa end denne. Min gruppe vil have en fri afstemning om den, og det er jeg sikker på, at også andre vil. Vi vil som individuelle medlemmer af Parlamentet stemme efter vores samvittighed i dette spørgsmål ved morgendagens meget vigtige afstemning.
Undertiden føler jeg det, som om jeg lever i et spejlland, når jeg hører, at alle slags katastrofale virksomhedsovertagelser vil finde sted, hvis direktivet bliver vedtaget. Medlemmerne må huske på, at der fortsat vil finde virksomhedsovertagelser sted under alle omstændigheder. Spørgsmålet er, om vi har et fælles sæt af standarder i Europa, der styrer os alle. Vil vi have en fælles grundlæggende lov om virksomhedsovertagelser, eller vil vi fortsat lade kaos råde?
Hr. Lehne kommer med et stærkt argument om den skade, som gyldne aktier kan forårsage, om uretfærdigheden, hvis der ikke er ensartede spilleregler. Vi vil ikke komme nærmere på ensartede spilleregler, hvis vi forkaster dette direktiv. Det vil gøre det umuligt at nå nogen vegne med ensartede spilleregler i de næste 10 år. Vi må derfor bevæge os fremad ved denne lejlighed. Det ville være chokerende, hvis vi ikke gjorde det.
Det vil formentlig tage fire år, hvis vi vedtager forslaget i morgen, før det træder i kraft. Fagforeningsfolk og arbejdstagere i virksomheder over hele Europa må stadig vente i fire år for at få det, som hr. Medina Ortega allerede mener ikke er tilstrækkeligt. Men de har langt mindre nu. Hvis direktivet går igennem, vil bestyrelsen for et selskab, der afsiger eller er modtager af et tilbud, skulle melde ud, hvilke kort den har på hånden, når buddet bliver afgivet. Den vil skulle erklære sine intentioner, hvad angår job og arbejdssted. Fagforeningerne eller andre arbejdstagerrepræsentanter vil have ret til at komme med deres kommentarer til dette, inden det selskab, der modtager et tilbud, træffer en beslutning. Aktionærerne i det selskab, der modtager et tilbud, vil have brug for at vide, hvad arbejdstagerne mener om det. Der findes ikke lovgivning om noget af dette nu. Vi vil berøve folk noget af stor betydning, hvis vi ikke vedtager dette!

Della Vedova
Hr. formand, hr. kommissær, de europæiske virksomheder, arbejdstagere og investorer har snarest muligt behov for et europæisk kapitalmarked, som ikke er underlagt nogle protektionistiske begrænsninger, og som er integreret og effektivt. Euroens styrke kommer til at afhænge af finansmarkedernes styrke og eftertragtethed. Aktieselskabernes konkurrencedygtighed er et vigtigt element i et effektivt kapitalmarked, der tager sigte på at skabe og beskytte de store og ikke mindst de små aktionærers fortjeneste. I den forbindelse går direktivets mest omstridte artikel, nemlig artikel 9, netop i den rigtige retning, eftersom den skaber et pålideligt og ensartet retsgrundlag for offentlige overtagelsestilbud i EU's indre marked. Italiens radikale parlamentsmedlemmer fra Emma Bonino-Listen stemmer derfor for direktivet. Når man henviser til USA's model, er det efter min mening forkert kun at benytte en lille del af denne model. Enten skal man tage hele modellen, eller også skal man lade helt være, hr. Lehne.
I de seneste uger har de, som har en konservativ og protektionistisk holdning, og som er modstandere af dette direktiv, haft et gigantisk alibi, nemlig de eksisterende skævheder mellem de forskellige lande. En gruppes overtagelse af Italiens andenstørste elektricitetsvirksomhed, Montedison, hvilket reelt skete på foranledning af Electricité de France, er godt billede på dette. Selskabet EDF er ikke børsnoteret, og det ejes 100% af den franske regering, som har et lovligt monopol i Frankrig. Det er klart, at dette selskabs aggressive "indkøbspolitik" rundt omkring i Europa udgør en uacceptabel forvridning af det europæiske kapitalmarked. Med løftet om at styrke konkurrencen og konkurrencedygtigheden på markederne for visse offentlige tjenesteydelser giver man plads til politikker, hvor man går tilbage til statskontrol og monopolstyre.
Hr. formand, til sidst vil jeg gerne sige, at for at undgå, at den slags operationer giver anledning til reaktioner såsom gyldne aktier, blokeringsdekreter og afvisning af bestemmelser ligesom den, som vi skal stemme om i morgen, og som drejer sig om selskabers konkurrencedygtighed, er det nødvendigt, at Kommissionen griber ind i kraft af de beføjelser, den råder over, når det gælder statsstøtte samt misbrug og fratagelse af dominerende stillinger, så vi undgår, at disse skævheder ødelægger det europæiske kapitalmarked.

Inglewood
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at anerkende det arbejde, som hr. Lehne har lagt i denne betænkning, selv om jeg ikke altid har været enig med ham. Når offentligt registrerede selskaber er genstand for mulige overtagelser, bør de være i stand til at træffe forsvarsforanstaltninger, men når ledelsen agerer, må den opføre sig upartisk over for samtlige aktionærer. Det bør komme med i reglerne. Hvis det ikke sker, udhules markedets integritet. Det fører til en uvilje i at investere kapital og således til underforsyning med kapital og følgelig til, at Europas økonomi ikke vil leve op til det nødvendige. Til gengæld vil pensionsfondene ikke være i stand til at sikre ordentlige pensioner til deres medlemmer, og valutaen vil svækkes. Dette forlig har set 15 nye bestemmelser blive indført i den fælles holdning, så det kan ikke seriøst hævdes, at Parlamentets rettigheder er blevet trampet under fode. At påstå dette kunne underminere vores troværdighed i fremtiden, når vi måske står med en virkelig grund til bekymring.
Princippet om at have et direktiv om virksomhedsovertagelser er blevet støttet ved første- og andenbehandlingen, og nu efter 12 år står vi med en vedtagen tekst. Her i Parlamentet beklager vi os ofte over, at vi uretfærdigt bliver opfattet som værende umodne og uansvarlige og derfor tilsidesat. Lad os nu bevise, at disse kritikere tager fejl og stemme for forliget. Det er et forlig, som støttes af de fleste kommentatorer og alle undtagen ét europæisk land, Tyskland - et land, som jeg normalt har agtelse for, men som trak sig fra en enstemmigt vedtaget fælles holdning i Rådet. Dette er, som hr. MacCormick meget klarsynet påpegede, det første skridt mod at skabe et fælles marked, når det gælder selskabsejerforhold. Det er en integreret bestanddel af det fælles marked og er i alle europæiske borgeres interesse.

Berenguer Fuster
Hr. formand, når vi skal fastlægge en holdning i denne sidste fælles lovgivningsfase for direktivet, skal vi ikke fastlægge holdninger om grundlaget, men overveje Europa-Parlamentets rolle i proceduren med fælles beslutningstagning. Og hvis vi henholder os til det, der er sket, kan vi konkludere, at systemet hidtil ikke har fungeret.
Jeg ved godt, at det er svært at finde løsninger i Rådet, at skabe enighed mellem regeringer med forskellige holdninger, mellem lande med forskellige juridiske traditioner, men jeg føler, eller rettere, jeg er sikker på, at der søges enighed i Rådet helt uden kendskab til det, som Europa-Parlamentet mener om bestemmelsen. Og det er klart, at når Rådet når til enighed, vil et hvilket som helst forslag fra Parlamentet, der går i modsat retning, blive opfattet som en trussel mod en aftale, der nogle gange er opnået i sidste sekund, og som er usikker. I sådanne tilfælde ender Rådets holdning med at være lukket og signalere, at "enten bliver det, som vi siger, eller også bliver bestemmelsen ikke vedtaget".
Næstformand Provans ord beviser, at det i Rådet har været mere vigtigt at få sikkerhed for, at et bestemt land ikke fik opfyldt et tidligere opnået løfte, end at opnå en aftale med Europa-Parlamentet.
Da Parlamentet under andenbehandlingen analyserede den fælles holdning, var det især bekymret over to ting: de ansattes deltagelse og neutralitetsforpligtelsen pålagt administratorerne.
På disse to punkter havde flertallet af Europa-Parlamentet den frækhed at modsætte sig det, som Rådet tidligere havde besluttet. Jeg synes, at det er betænkeligt, at man ignorerede Europa-Parlamentets holdning ved førstebehandlingen om, at de ansatte og deres repræsentanter skulle være fuldt informeret og skulle kunne give udtryk for deres holdning til overtagelsen af deres virksomheder, og det er årsagen til Europa-Parlamentets afvisning af den fælles holdning.
At Parlamentet forsøger at skabe ligevægt mellem dem, der går ind for, og dem, der er imod at tillade afværgemanøvrer, burde, i stedet for at møde kritik fra nogle berørte sektorer, få deres anerkendelse, for det er ikke rigtigt, at Europa-Parlamentets holdning gik ud på at tillade enhver form for afværgemanøvre, som det så snedigt er blevet fremstillet i medierne. Det er nok at læse de vedtagne ændringsforslag for at få den påstand afkræftet.
Vi påskønner ikke Rådets holdning om at afvise enhver enighed med Parlamentet.

Bouwman
Hr. formand, kommissær Bolkestein, kære kolleger, jeg vil sige et par ord om denne betænkning. Jeg tror, at udgangspunktet for os alle sammen bør være, at vi ikke blot taler om det indre marked, men også om den europæiske sociale model. Vi taler ikke om en angelsaksisk model.
I aften taler vi med en af kommissærerne om samfundsmæssigt forsvarlig erhvervsudøvelse, og det betyder, at vi ikke kun taler om aktionærer, men også om interessenter, at vi taler om forbrugere, om miljøorganisationer og om arbejdstagere.
I øjeblikket behandles også information og samråd. Altså ikke blot information, men også samråd. Medbestemmelse i vid forstand. Vi er i gang med en anmodning om reform af loven om de europæiske samarbejdsudvalg. Vi opfordrer til et overvågningscenter for industriel ændring. Det er på den ene side, hvad der er i vejen. På den anden side er der også mennesker, som gerne vil have en statut for det europæiske selskab og en ordning for overtagelsestilbud.
Efter min opfattelse bør vi være voksne nok til, at vi langsomt, men sikkert når frem til en pakkeløsning, hvori den slags ting ordnes på én gang. Men i øjeblikket ser vi egentlig mere en "ostehøvlsmetode". Når jeg betragter dette direktiv, ser jeg frem for alt i forbindelse med artikel 6 og 9d, at der faktisk her kun er tale om at meddele, hvad der er i vejen. Jeg henviser til min praktiske erfaring som rådgiver for samarbejdsudvalg og fagforeninger. Jeg har oplevet disse vanskeligheder dagligt. Man kan i forbindelse med dette direktiv gå tilbage til en situation, hvor man næppe har tid til selv at nå frem til en udtalelse. Og så er det tomme ord at sige, at udtalelsen eventuelt sendes med. Jeg kender denne praksis alt for godt, og det vil jeg ikke have.
Vi ser således nu en meget mærkværdig koalition i morgen med splittelser inden for alle politiske partier. Jeg forsvarer naturligvis den del, og det er nok den største del, af De Grønne, som vil stemme imod. En mærkelig koalition, med på den ene side mennesker, som forsvarer deres nationale industriers perler, og på den anden side mennesker, som principielt går ind for større medindflydelse og flere samråd. Jeg tilhører uden tvivl den sidstnævnte del. Jeg havde gerne set, således som hr. Simpson engang sagde her om postsagen, at liberaliseringens ayatollah havde haft noget mere mod og med det samme havde truffet ordentlige bestemmelser om dette samråd.

Doorn
Hr. formand, kære kolleger, jeg nærer stor beundring for det, som kommissær Bolkestein har tilvejebragt og tilvejebringer med hensyn til det indre marked. Desværre er jeg ikke enig med ham i dag. Jeg er nemlig af den opfattelse, at resultatet af mæglingen skal forkastes. Det er jeg af følgende grunde:
For det første er forslaget i strid med lovgivningen og sædvanerne i mit eget land, Nederlandene. Ganske vist skrev den nederlandske finansminister i går til det nederlandske parlament, at han synes, at der skal udarbejdes et direktiv, men den, som lytter til arbejdsmarkedets parter i Nederlandene, ved bedre. Indtil for to år siden var den nederlandske regering for øvrigt også imod dette direktiv. Det kan ændre sig.
Det nederlandske system går ud fra muligheden for at beskytte virksomheder mod fjendtlige overtagelser. Hensigten hermed er at give målselskabets bestyrelse lejlighed til ved et fjendtligt tilbud at afveje alle involverede interesser mod hinanden. Bestyrelsen bør i den forbindelse have øje for selskabets kontinuitet. Holdningen i hr. Bolkesteins forslag er en helt anden. Deri overlades beslutningen om et fjendtligt tilbud til aktionærerne.
Et andet argument imod hr. Bolkesteins forslag er den ulighed, som der hermed skabes i Europa. Artikel 9 forbyder kun de juridiske beskyttelseskonstruktioner. Alle andre muligheder for at afværge overtagelser af virksomheder såsom offentlige interventioner lades ude af betragtning.
Hr. formand, til slut vil jeg sige, at et af de argumenter, der bruges for vedtagelse af direktivet, er, at der er arbejdet på det i 12 år, og at alt dette arbejde har været omsonst, hvis kompromiset forkastes. Jeg synes ikke, at dette er et argument. Hr. Bolkestein har lovet, at en række punkter bliver undersøgt. Jeg mener for øvrigt, at den slags undersøgelser skulle have været foretaget i løbet af disse 12 års forberedelse og ikke efter vedtagelsen af direktivet, men lad det være. Kommissionen kan meget hurtigt forberede et nyt direktivforslag, som, hvis det gribes klogt an, virkelig sørger for et level playing field i Europa, og som kan træde i kraft endnu tidligere end det nuværende forslag, som jo har en overgangsperiode på fem år.

Gebhardt
Hr. formand, kære kolleger, hr. Bolkestein, forlig er et spørgsmål om balance, et spørgsmål om kompromiser. Det gælder om at give og tage fra begge sider. I det europæiske lovgivningsarbejde er vi i forligsproceduren mellem Parlamentet og Rådet hyppigt nødt til at føre hårde forhandlinger. Men til sidst har vi som regel et afbalanceret resultat, som Europa-Parlamentet kan tilslutte sig. Det er ikke tilfældet med det såkaldte overtagelsesdirektiv, som nu efter mange års arbejde burde ligge færdigt foran os.
Europa-Parlamentet er nødt til at forkaste det resultat, som er kommet i stand i en sen nattetime i Luxembourg. Det duer ikke. Det siger jeg helt klart, også selv om jeg deltog i forhandlingerne som medlem af Parlamentets delegation. Men jeg siger også, at så brutalt er vi aldrig før blevet affærdiget i de forligsudvalg, jeg har deltaget i. Der var intet spor af gensidig given og tagen. Rådets forhandlingskommission fejede stort set alle de synspunkter af bordet, der var vedtaget med overvældende flertal i Europa-Parlamentet. Jeg behøver ikke endnu en gang at opregne de allerede nævnte detaljer punkt for punkt. Men jeg advarer mod, at Parlamentet fejer sine beslutninger, som er vedtaget med overbevisende flertal, ind under gulvtæppet og accepterer et tvivlsomt forligsresultat. Vil ville tabe ansigt, og borgerne ville med fuld ret håne os for vores svaghed.
Det forligsresultat, der ligger foran os, er i øvrigt så dårligt, at kommissær Bolkestein om natten i Luxembourg stillede sig op foran pressen og sagde, at det stadig var nødvendigt med en juridisk finpudsning. Det må have været hans spøg, for juridisk finpudsning har der virkelig været tid nok til i de mange år. Men lad os opfylde kommissærens ønske. Lad os forkaste forligsresultatet, så kan hr. Bolkestein snart forelægge et nyt brugbart udkast, som ikke kun opfylder hans egne synspunkter, men også synspunkterne hos de valgte repræsentanter for 370 millioner europæere.

McCarthy
Hr. formand, den opgave, Parlamentet har her i dag, er ganske enkel, nemlig at vedtage eller forkaste det kompromis, der blev nået i forbindelse med forligsproceduren. Hvad nåede vi i forbindelse med forligsproceduren? Ud af 15 ændringsforslag stillet ved andenbehandling, nåede vi frem til kompromiser om 11. Her i Parlamentet har vi en pligt til at beskæftige os med kendsgerninger, ikke at lytte til jungletrommer, der udgår fra misinformerede kilder.
Jeg bifalder ændringerne i ændringsforslagene, som er fremsat af min egen politiske gruppe, om at anerkende arbejdstagernes legitime interesser i forbindelse med et overtagelsetilbud. Her er den fælles tekst tre steder i direktivet blevet ændret fra et krav om at levere ny information til et krav om at levere information til arbejdstagerne: i artikel 6, stk. 1, artikel 6, stk. 2 og artikel 9, stk. 1, litra d. Det er minimumsstandarder. Der er ikke noget, der kan forhindre selskabsbestyrelser eller medlemsstater i at gå længere end kravene i dette direktiv, og det skader heller ikke forpligtelsen til at informere og høre i henhold til enten nationale direktiver eller EU-direktiver. I forbindelse med forligsproceduren kan vi kun gå så langt, som ændringsforslagene tillader os ved andenbehandling. Der blev ikke stillet nogen ændringsforslag, der krævede, at en selskabsbestyrelse skulle foretage en høring inden et overtagelsestilbud.
Det er ikke nogen hemmelighed, at artikel 9 om bestyrelsers ret til at træffe afværgeforanstaltninger uden aktionærernes godkendelse var stridspunktet i forbindelse med forligsforhandlingerne. Men det er ganske simpelt ikke korrekt at udtale, at bestyrelsen for et selskab, der står over for en fjendtlig overtagelse, ikke kan agere eller er forpligtet til at forholde sig neutral eller passiv. Afværgende og forpurrende foranstaltninger er mulige med aktionærernes godkendelse. Ja, vores ændringsforslag til den fælles holdning betyder, at en bestyrelse kan få en hurtig godkendelse i løbet af 14 dage.
Jeg har altid ment, at politik er det muliges kunst. Under forligsproceduren holdt Rådet og Kommissionen sig til deres nøglemål i dette direktiv, nemlig at beskytte mindretalsaktionærerne, beskytte investorernes interesser og forsvare aktionærerne mod skruppelløse direktører og ineffektive bestyrelser.
Artikel 9 og begrænsninger af de forpurrende foranstaltninger var den hellige gral i denne tekst. Derfor havde vi ikke mulighed for at omskrive den og tillade ikke-godkendte giftpilleforanstaltninger. Men vi nåede en del med hensyn til artikel 9: Vi tvang Kommissionen og Rådet til at fastfryse artiklen og få en gruppe af selskabsretlige eksperter til at se nærmere på nøglespørgsmålene og vende tilbage til Parlamentet i marts 2002. Dette omfatter også - som kommissæren kan bekræfte - en mulighed for at revidere artikel 9 i lyset af det, denne gruppe finder frem til. Dette direktivs ikrafttræden er derfor udsat, og medlemsstaterne kan udsætte overholdelsen af artikel 9 til 2006.
Min delegation vil stemme for dette direktiv.

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen er meget glad for, at Parlamentet og Rådet endelig er nået til enighed i Forligsudvalget om forslaget til et direktiv om overtagelsestilbud. Jeg vil gerne takke Parlamentets delegation og navnlig ordføreren, hr. Lehne, og hr. Provan, der var formand for delegationen, for deres vigtige bidrag. Endnu en gang har vi vist, at institutionerne er i stand til at nå frem til et acceptabelt kompromis. Dette forslag til direktiv er vigtigt for EU, det er vigtigt for den handlingsplan for finansielle tjenesteydelser, som blev identificeret som en prioritet af Det Europæiske Råd i Lissabon. Det er lige så vigtigt for industrien, for alle virksomhedstyper, for det vil give sikre retlige rammer for omstruktureringer.
Der er blevet udtrykt en del frygt med hensyn til direktivet. For det første er der nogle, der siger, at det efterlader selskaberne forsvarsløse, når de står over for et fjendtligt overtagelsestilbud. Men jeg vil gerne minde Dem om, at direktivet giver ethvert selskab lov til at træffe de afværgeforanstaltninger, det måtte finde nødvendige, såfremt aktionærerne kan gå ind for det.
For det andet er det blevet hævdet, at nogle europæiske selskaber ville blive stillet ufordelagtigt i forhold til amerikanske selskaber, fordi lederne af amerikanske selskaber kan forsvare sig uden at høre deres aktionærer. Jeg vil imidlertid pege på, at ledelsesbeslutninger kan blive forelagt domstolene af enhver aktionær, hvis de ikke tager hensyn til aktionærernes interesser.
For det tredje hersker der bekymring for, at der ikke er ensartede spilleregler i Europa, når det gælder beskyttelse af mindretalsaktionærer. Men dette direktiv sørger for et første skridt mod at skabe sådanne ensartede spilleregler ved at beskytte alle aktionærer, og navnlig mindretalsaktionærer, i tilfælde af en ændret kontrol med deres selskaber. Det indeholder bl.a. en bestemmelse om, at der skal afgives et obligatorisk tilbud til alle aktionærer om deres aktier til en rimelig pris og en forpligtelse til at betale kontant under bestemte omstændigheder.
For det fjerde er der nogle, der hævder, at der ikke er nogen beskyttelse for arbejdstagerne i de involverede selskaber, men dette direktiv indeholder bestemmelser om komplet og øjeblikkelig informering af arbejdstagerne og giver dem også lejlighed til at udtale sig om tilbuddet. Og de involverede selskaber skal naturligvis overholde nationale og europæiske regler, navnlig beskæftigelsesdirektiverne.
For det femte er der nogle, der hævder, at vi vil komme til at opleve et meget stort antal aggressive overtagelser over hele Unionen, men kendsgerningerne fortæller os noget andet. I dag er kun 2% af alle anmeldte fusioner og virksomhedsovertagelser fjendtlige. Kommissionen har påtaget sig at overvåge og sikre, at der ikke sker nogen sådanne forvridninger.
14 medlemsstater og Kommissionen er for denne forbedring af selskabsretten. Kommissionen vil påtage sig det yderligere arbejde med at definere "rimelig pris", squeeze-out-proceduren og level playing field til beskyttelse af aktionærerne i medlemsstaterne, navnlig for at imødekomme Europa-Parlamentet. Vi vil udføre dette arbejde inden marts 2002.
Jeg vil konkludere ved at sige, at vedtagelsen af dette direktiv vil skabe tillid til de europæiske institutioner og de europæiske finansmarkeder. Den indsats, som Deres parlamentsdelegation, Rådet og Kommissionen sammen har gjort for at nå frem til aftalen af 6. juni gør det værd at sende et budskab ud om, at der efter 12 års arbejde med dette forslag til direktiv kan blive tale om et kompromis mellem medlovgiverne inden for dette område. Dette gør det umagen værd at tilskynde til en yderligere udvikling af selskabsretten på europæisk plan. Jeg har tillid til Parlamentets dom og til, at Parlamentet vil stemme for vedtagelsen af dette forslag til et direktiv.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

 

Beazley
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Kommissær Bolkestein har lige sluttet sig til en lang række af sine kolleger, der har været genstand for en procedure her i Parlamentet, som ikke længere er acceptabel. Han holdt en vigtig tale for et fuldt Parlament, men de eneste, der lyttede, var publikum og vores vælgere i galleriet. Jeg insisterer på, at dette spørgsmål nu bliver forelagt Præsidiet, og at vi fra september ikke ser nogen yderligere gentagelse af dette.

Vi er alle skyldige i at snakke. Vi kan naturligvis alle lytte til kommissæren i vores øretelefoner. Men hvis Europa-Parlamentet ikke er bevidst om det billede, det viser offentligheden, så burde det blive det. Så fra september kan det imidlertid gøres - måske kunne vi lade en sirene lyde øredøvende højt - kommissæren bør høres som enhver anden taler her i Parlamentet i værdighed og stilhed.
(Bifald)

Formanden
Jeg takker Dem for Deres ord, hr. Beazley, men som De kan se, har vi desværre kun en lille træhammer til rådighed, og den er ikke tilstrækkelig til at sørge for ro i salen. Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg er enig med Dem. Herefter vil jeg dog præcisere, at dette ikke hører under Præsidiets kompetenceområde, men under Formandskonferencens. Der bør efter min mening træffes en foranstaltning, så der bliver en pause mellem det sidste indlæg - hvor det næsten altid er en kommissær, der taler på Kommissionens vegne - og afstemningens begyndelse. På denne måde får alle mulighed for at lytte ordentligt til kommissærernes indlæg og være til stede her i salen, når afstemningen finder sted.
Jeg må også sige - og her håber jeg ikke, at jeg bliver upopulær hos dem, der sidder i tilhørerlogen - at når offentligheden overværer Parlamentets arbejde, har den ikke ret til åbent at give udtryk for sin holdning eller sin uenighed i det, der bliver sagt i salen. Jeg siger dette, fordi jeg hørte flere af de besøgende klappe for lidt siden, hvilket ikke er tilladt ifølge forretningsordenen.

Corbett
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på artikel 22, stk. 3 i forretningsordenen, hvori det fastsættes, at "Præsidiet træffer afgørelse i spørgsmål vedrørende mødernes afvikling". Det er et præsidieansvar, og jeg anmoder Præsidiet om at tage sit ansvar alvorligt.

Formanden
Naturligvis, hr. Corbett, men plenarforsamlingens dagsorden fastlægges af Formandskonferencen. Hvis der i denne dagsorden ikke er sat tid af til at anvende artikel 22, ender det med, at vi under hver eneste mødeperiode her i Strasbourg kommer til at høre en kommissær, som taler, mens der er meget støj i salen, eftersom det ikke er alle parlamentsmedlemmerne, der lytter opmærksomt. Det betyder således, vi får nogle alt for korte pauser.
Vi går nu over til afstemning.

AFSTEMNING
Echerer
Hr. formand, det er vigtigt for mig at sige offentligt, at jeg har opfordret min gruppe til at stemme for Zimmerlings betænkning om følgeretten således, som den er forelagt os, selv om der er betænkeligheder i mit hjemland, Østrig, og selv om der også i andre lande næres betænkeligheder, som er forståelige og forklarlige. Men jeg er overbevist om, at vi kan videreudvikle følgeretten i Europa, så den bliver endnu bedre. Den er nødvendig for de europæiske billedkunstnere, og den sender også et signal om den kultur og de kulturelle værdier, vi står for i dette forenede Europa. Vi sender et signal til kunstmarkedet, først og fremmest i Schweiz og USA.
Vi har endnu nogle år til at gennemføre de nødvendige forbedringer, som stadig skal foretages, og jeg tror, at det ved forenede kræfter vil lykkes os at svække nogle af argumenterne eller måske fjerne dem helt og i fællesskab sikre, at der hersker retssikkerhed for billedkunstnerne. Det er min faste overbevisning, og det vil jeg fortsat arbejde for, ikke kun i denne samling. Jeg er nysgerrig efter at høre, hvad vores doyen og professionelle for stemmeforklaringer, hr. Fatuzzo, vil sige om det.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg burde ikke sige noget om denne betænkning, for kunstnere går ikke på pension, kunsten går ikke på pension, og kærligheden går ikke på pension. Eftersom jeg er pensionisternes repræsentant, burde jeg således ikke sige noget om denne betænkning, men, fru Echerer og hr. formand, mange pensionister er også kunstnere. Der er mange pensionister, som maler og skaber kunstværker, når de er holdt op med at arbejde, og derfor vil jeg gerne tale de pensionisters sag, som også er kunstnere. Lige såvel som der er pensionister, der stadig er forelskede og oplever kærligheden, er der også pensionister, som er kunstnere og skaber kunstværker. Derfor går jeg ligesom fru Echerer ind for denne betænkning.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, formålet med følgeretsdirektivet skulle være en harmonisering af Fællesmarkedet. Dette mål blev nået, dog med et tvivlsomt resultat. Bortset herfra er det et spørgsmål, om der i det hele taget er behov for en harmonisering på dette område. Netop i en tid med forenkling og bestræbelser på gennemsigtighed virker indførelsen af en yderligere fælles afgift imod hensigten. Den vanskeliggør handlen, ja, man kunne endda sige, at den standser den, for det er kun et spørgsmål om tid, før kunstmarkedet er flyttet væk fra Europa og til USA eller Schweiz.
Reelt vil der opstå en uligevægt på kunstmarkedet med alle de negative konsekvenser heraf. Navnlig de små gallerier og de unge kunstnere, som støttes af disse, rammes af den nye afgift. Selv etablerede kunstnere, for hvem dette direktiv er en økonomisk fordel, har udtalt sig imod det. Det er fuldkommen uforståeligt, at man vil påtvinge de berørte dette direktiv, som de ikke ønsker. Med et ja til dette direktiv har Europa udspillet sin rolle som mæcen for kunsten. Derfor stemte vi fra Østrigs Frihedsparti imod.

Hager
De østrigske kunstneres holdning til indførelsen af en følgeret har været afvisende. Følgeretten er til stor økonomisk ulempe for dem, fordi den uvægerligt betyder, at priserne ved førstegangssalg falder. Ved indførelsen af følgeretten vil der ske en flytning af kunstmarkedet fra Europa til lande som USA eller Schweiz, hvor en sådan ikke findes, og priserne ved videresalg af kunstværker derfor ikke presses i vejret. Det går først og fremmest ud over de små gallerier, som vil have langt sværere ved at klare pristrykket.
Det er uforståeligt, hvorfor følgeretten som en udformning af ophavsretten skal påtvinges kunstnerne mod deres vilje. Ud fra disse betragtninger afviser Østrigs Frihedsparti betænkningen.

Tannock
Selv om hr. Zimmerlings betænkning om følgeretten for ophavsmanden til et originalt kunstværk er blevet forbedret, har den stadig sine fejl. Den har nyttigt hævet minimumssalgsprisen for de berørte kunstværker til 3.000 euro, men selv om de store kunstgallerier og -auktionshuse er for dette, eftersom arbejdsmængden derved reduceres, gør den ingenting for ukendte nulevende kunstnere. Den indfører som "smørelse" en seksårig fravigelse inden anvendelse, men det er min frygt som medlem af Europa-Parlamentet fra London, at vores verdensberømte auktionshuse, såsom Sotheby's, Christies og Phillips, vil se denne periode som en lejlighed til at flytte deres forretninger til virkefelter uden for EU, såsom Genève, Monaco og New York, med tab af arbejdspladser i London til følge. Dette vil både berøre det beskæftigede personale direkte og indirekte skade de virksomheder, der leverer ydelser, såsom indramning og kunstforsikringer.
Derfor stemte jeg imod denne foranstaltning, som udelukkende synes udtænkt for at skabe ensartede spilleregler for de franske auktionshuse, der allerede har haft et sådant koncept på plads i mange år.

Xarchakos
Under afstemningen i dag om Zimmerling-betænkningen (A5-0235/2001) stemte jeg imod betænkningen, og jeg henstillede til alle mine Nea Dimokratia-kolleger at gøre det samme. Det er min stærke overbevisning, at vedtagelsen af dette direktiv vil føre til en flytning af kunstmarkedet til USA og Schweiz og til en unfair fordel, som alle kunstnere fra USA vil have, når de forsøger at sælge deres kunstværker i Europa. Jeg mener også, at forslaget om nationale minimumspriser, der er lavere end Fællesskabets, hvad følgeretten angår, i sidste ende vil skade europæiske kunstnere og øge profitten for galleriejere og auktionsselskaber. Af alle disse grunde, og fordi jeg er en europæisk kunstner, har jeg besluttet at stemme imod.
Betænkning af Rothley (A5-0174/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, før jeg rejste til Strasbourg, mødte jeg pensionisten Fortunato Rossi på 80 år, som sagde følgende til mig: "Jeg har været ude for en grim bilulykke. Tænk engang, jeg blev kørt ned af et medlem af Europa-Parlamentet. Jeg brækkede den ene fod og den ene arm, og jeg slog hovedet. Det havde med andre ord nogle meget alvorlige følger. Jeg gik til forsikringen, og der sagde man til mig, at jeg er 80 år gammel, at jeg ikke længere er noget værd, at jeg ikke længere kan tjene nogen penge, og at jeg derfor ikke får udbetalt nogen erstatning. Hvis det i stedet var mig, der havde kørt parlamentsmedlemmet ned, skulle jeg have betalt ham mindst 2 milliarder lire. Er det virkelig rimeligt, hr. Fatuzzo, at en ældre mand ikke har ret til erstatning, hvis han bliver kørt ned af en bil?" "Du har ret, Fortunato Rossi", svarede jeg ham. "Dit navn betyder ganske vist "den heldige", men du har ikke været særlig heldig. Jeg vil bede om, at man i den næste betænkning om dette emne sørger for en rimelig erstatning til ældre pensionister."

Bordes og Cauquil
Hvis formålet med denne betænkning virkelig havde været den juridiske beskyttelse af ulykkesofre, som den foregiver, ville vi have stemt for den. Men selv om anbefalingerne, der ledsager betænkningen, omfatter visse forslag, der kunne lette proceduren ved ulykker, er det i bund og grund ikke andet end et indviklet kunstgreb for at undgå at skade forsikringsselskabernes interesser.
Således har forsikringsselskaberne i dette EU, der foregiver at være forenet, tilladelse til at opkræve en ekstra præmie af de af deres kunder, der bosætter sig midlertidigt i et andet EU-land.
De store erklæringer om EU's enhed vejer ikke særlig tungt imod en lille ekstrapræmie.
Som en konsekvens heraf har vi afholdt os fra at stemme om betænkningen.

Titley
Jeg støtter min socialdemokratiske kollega, Willi Rothleys, betænkning, som opfordrer til et nyt bilforsikringsdirektiv for at forbedre trafikofres retsbeskyttelse.
Vores borgere har ret til at modtage lige retsbeskyttelse, hvor de end måtte befinde sig i EU. Hvert år kører tusinder af mennesker tværs over kontinentet på ferie. Ferierejsende, der kører fra Bolton til Barcelona, må beskyttes med et retsgrundlag.
Direktivets overordnede mål er yderst vigtigt, når det gælder om at sikre, at der er et konsekvent og højt niveau af retsbeskyttelse. Jeg støtter helhjertet initiativet om en forbedret erstatning ved færdselsuheld i den indenlandske trafik ved at forpligte forsikringsselskaberne til enten at fremsætte et erstatningstilbud eller begrunde, hvorfor de ikke er i stand til at dette inden tre måneder fra modtagelsen af et erstatningskrav. Klare og hurtige beslutninger er den bedste måde, hvorpå man kan garantere ofrene de erstatninger, de har krav på. Endvidere bifalder denne betænkning et EU-minimum på 2 millioner euro med fremtidige stigninger, der følger inflationen. Mindstebeløbene for forsikringsdækning er ikke ajourført, og dette tal er et meget mere realistisk beløb.
Det er ikke kun ferierejsende, der vil nyde gavn af dette nye direktiv. Folk, der køber bil i andre lande, vil også vinde tillid fra denne foranstaltning. Forsikringsselskaber bør være i stand til at levere en forsikring til højst 30 dage for alle, der ønsker at købe et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, og køre det tilbage til deres eget land for at indregistrere det igen dér.
Offentlighedens tillid til de retlige aspekter i forbindelse med trafiksikkerheden i hele EU må forbedres, således at vores borgere kan rejse frit fra land til land uden frygt for kæmpe retsomkostninger og 15 skræmmende retssystemer. Kun ved at forbedre trafikofrenes retsbeskyttelse kan vores borgere fuldt udnytte kørslen over hele EU og drage fuld nytte af den frie bevægelighed.
Betænkning af Wallis (A5-0134/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, den pensionist, der snakkede med mig om den foregående betænkning, var sammen med en af sine venner, Tranquillo Verdi, som også er fra Bergamo, og han sagde følgende til mig: "Hvorfor er I så interesserede i at løse stridighederne mellem forbrugere og producenter af forbrugsgoder, mens I ikke interesserer jer for pensionerne og for stridighederne mellem pensionisterne og staten på grund af pensionerne, som jo også er et forbrugsgode? Eller er pensionerne måske ikke et forbrugsgode? Jeg ville gerne have", tilføjede han, "at De, hr. Fatuzzo, sørgede for, at vi fik udbetalt vores pension hurtigt og i tide." Og det er, hvad jeg beder Dem om nu, hr. formand.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.30 og genoptaget kl. 15.00)

Den Europæiske Centralbank/Euroen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A5-0225/2001) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 2000 (C5-0187/2001 - 2001/2090(COS));
(A5-0222/2001) af Maaten for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om foranstaltninger til at lette de økonomiske beslutningstageres overgang til euroen (2000/2278(INI)).

Duisenberg
Det er mig en stor glæde her i dag at kunne forelægge ECB's tredje årsberetning, to og et halvt år efter overgangen til euroen og mindre end et halvt år inden den fælles valuta bliver fuldt ud synlig for vores borgere i form af sedler og mønter.
Året 2000 var et bemærkelsesværdigt år for euroområdet, eftersom den økonomiske vækst nåede sit højeste punkt i et årti og blev ledsaget af fortsat stor jobskabelse. Det harmoniserede forbrugerprisindeks i euroområdet har desværre også været over 2% siden midten af 2000, hovedsagelig som følge af olieprisstigningerne og euroens svækkelse sidste år. Mens denne stigning i det harmoniserede forbrugerprisindeks til et stykke over ECB's definition af prisstabilitet ikke er velkommen, kan og bør ECB ikke undgå kortfristede prissvingninger forårsaget af sådanne midlertidige faktorer. Ikke desto mindre er det meget vigtigt at forebygge en eventuel afsmitning af forbigående kortvarigt pres på inflationsforventningerne på mellemlangt sigt. I 2000 måtte ECB være særlig årvågen i denne henseende i forbindelse med en stærk økonomisk vækst og i betragtning af, at udviklingerne på valutamarkedet klart angav, at der var opadgående risici for prisstabiliteten. Det var grunden til, at vi hævede renten seks gange i 2000. Ved at gøre dette bidrog ECB til at sikre bæredygtigheden for den ikke-inflatoriske økonomiske vækst i euroområdet.
I denne henseende angav udviklingen af de lange renter i euroområdet i 2000, at finansmarkederne generelt forventede, at prisudviklingerne på mellemlangt sigt ville holde sig inden for definitionen af prisstabilitet. De prognoser, der blev offentliggjort i 2000, aftegnede et lignende billede. Dette er en klar angivelse af, at ECB har bekræftet sin troværdighed i 2000.
Inden jeg kommer ind på min analyse af den nuværende situation, vil jeg lige kommentere nogle spørgsmål, der er rejst i forslaget til beslutning, som er udarbejdet af Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål vedrørende ECB's pengepolitiske strategi. Jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg er enig i det synspunkt, der er blevet udtrykt i forslaget til beslutning om, at ECB's strategi med to søjler kan forstås som et middel til at analysere alle de oplysninger, der er relevante for pengepolitikken. Men der er andre punkter i forslaget til beslutning, som jeg ikke er enig i. De omhandler den tvivl, der er kommet til udtryk med hensyn til definitionen af prisstabilitet, den betydning, som den første søjle bør gives i vores strategi, og fremskrivningernes rolle under den anden søjle.
ECB's Styrelsesråd har defineret prisstabiliteten i euroområdet som en år til år stigning i det harmoniserede forbrugerprisindeks for euroområdet på under 2% og har udtalt, at prisstabiliteten skal opretholdes på mellemlangt sigt. Den definition, der gives af Styrelsesrådet, sikrer ansvarlighed og giver klare retningslinjer for forventningerne til fremtidige prisudviklinger. Ordene "under 2%" definerer klart den øvre grænse for stigninger i forbrugerprisindekset, som er forenelig med prisstabilitet. Denne øvre grænse er i overensstemmelse med de deltagende medlemsstaters nationalbankers praksis inden indledningen af ØMU'ens tredje fase. Derudover angiver ordet "stigning" klart, at fald over længere tid i forbrugerprisindekset ikke ville blive anset for at være forenelige med prisstabilitet. Der bør ikke herske nogen tvivl om, at ECB's forpligtelse til at opretholde prisstabilitet ikke er forenelig med hverken en inflation på over 2% på mellemlangt sigt eller med deflation. I den forstand er ECB's pengepolitik fuldt ud symmetrisk, idet den både bekæmper op- og nedadrettede pres på priserne, der kan føre til resultater, som ikke er forenelige med vores definition af prisstabilitet.
Inden for vores pengepolitiske strategi tildeles den første søjle en fremtrædende rolle, hvad pengene angår. Dette afspejler inflationens grundlæggende monetære karakter - hvilket støttes af empiriske beviser, hvoraf de fleste er tilgængelige i vores arbejdspapirserie - som angiver en stabil efterspørgsel efter M3 på langt sigt og gode ledende indikatoregenskaber for M3-vækst til inflation på mellemlangt sigt. Behovet for at følge den monetære udvikling er derfor meget stort, hvis man skal analysere risiciene for prisstabiliteten i euroområdet på mellemlangt sigt. Jeg vil gerne her understrege, at den monetære statistiks kvalitet er på højde med den bedste statistik, der findes i euroområdet. Denne monetære statistik er baseret på et fuldt ud harmoniseret indrapporteringssystem for alle monetære finansielle institutioner i euroområdet. Den monetære statistiks kvalitet er for nylig blevet forbedret yderligere ved som et særskilt punkt at identificere valutaudlændinges tilgodehavender af pengemarkedsmidler. Vi forventer endvidere, at det vil være muligt at måle valutaudlændinges tilgodehavender af andre omsættelige papirer på ordentlig vis og offentliggøre dette ved årets udgang. Af alle disse grunde vil M3 fortsat spille en fremtrædende rolle i ECB's monetære politik.
Hvad angår fremskrivninger, og navnlig hvad angår forslaget om, at de udtrykkelig bør godkendes af Styrelsesrådet, vil jeg gerne minde Dem om, at Styrelsesrådet kun er ansvarligt for at opretholde prisstabilitet. Det er op til Styrelsesrådet at træffe de beslutninger, der er nødvendige for at sikre udførelsen af de opgaver, der er lagt i ESCB's hænder af traktaten. I denne henseende besluttede Styrelsesrådet af flere årsager at følge en strategi med to søjler. Det blev bl.a. besluttet ikke at følge en strategi, hvorefter pengepolitiske beslutninger blev truffet udelukkende på basis af inflationsprognoser. Mens personalefremskrivningerne spiller en vigtig rolle i den analyse, som Styrelsesrådet udfører under den anden søjle, er det vigtigt at forstå, at denne analyse ikke er centreret om disse prognoser. Som følge af vanskelighederne med at stille prognoser over længere tidsperioder og usikkerheden med hensyn til den passende økonomiske model, finder Styrelsesrådet det ikke tilrådeligt kun at bruge én eneste fremskrivning for at analysere prisstabiliteten. Den usikkerhed, der omgiver prognoser, er også afspejlet på passende vis i den måde, hvorpå ECB offentliggør dem, nemlig i form af tidsrækker frem for punktskøn.
Jeg vil nu vende mig til en analyse af den aktuelle økonomiske og monetære udvikling. Efter den beslutning, der blev truffet den 10. maj om at nedsætte ECB's officielle rentesatser med 25 basispoint, fandt Styrelsesrådet ved sit møde i juni, at det aktuelle niveau for ECB's officielle rentesatser på basis af den information, der var til rådighed, var passende for at sikre prisstabilitet i euroområdet på mellemlangt sigt. Siden det sidste møde i Styrelsesrådet er der ikke blevet forelagt nogen ny information, der kunne begrunde en ændring af denne vurdering.
Hvad angår den information, der er indeholdt i første søjle, peger den monetære udvikling på en gunstig udsigt til opretholdelse af prisstabiliteten på mellemlangt sigt. Efter at have fulgt en gradvis nedadgående tendens siden foråret 2000, har tremåneders gennemsnittet af de årlige M3-vækstrater haft en tendens til at stabilisere sig pænt i de senere måneder. Når der tages højde for den opadgående forvridning til de monetære tal, skulle M3 være vokset med omkring referenceværdien i den allerseneste periode. Desuden er den årlige vækstrate for lån til den private sektor fortsat moderat, da den drives af nedgangen i udlånene til husholdningerne.
Hvad den anden søjle angår, forventer vi fortsat, at de aktuelle høje inflationsrater vil forblive et overgangsfænomen, og i mangel af yderligere ugunstige prisfald skulle inflationsraterne nå ned på under 2% i 2002. Disse udviklinger forventes at finde sted i et miljø med en svagere økonomisk vækst, som imidlertid i det store og hele bør holde sig på linje med den potentielle væksttendens i euroområdet.
Lad mig her kommentere et spørgsmål, der har tiltrukket sig betydelig opmærksomhed her på det sidste: Den potentielle indvirkning af overgangen til eurosedler og -mønter på priserne. Generelt vil prisgennemsigtigheden og konkurrencen sandsynligvis begrænse det inflatoriske pres fra overgangen til eurosedler og -mønter. Her er det også værd at bemærke engagementet hos finansministrene i euroområdet, som det afspejles i en udtalelse udsendt af Euro-Gruppen om, at konverteringen til euro af alle priser, afgifter og gebyrer administreret af deres regeringer generelt vil være prisneutral eller "smidiggjort" til fordel for forbrugeren. Vi opfordrer myndigheder på andre niveauer, men også virksomheder til at følge det eksempel, der er sat af de centrale myndigheder. Endvidere vil offentlighedens opmærksomhed, når det gælder om at overvåge priser og prisændringer, også være vigtig i konverteringsperioden.
ECB vil fortsat forfølge sit mandat om at opretholde prisstabiliteten på mellemlangt sigt, uanset om priserne opgives i euro eller i delvalutaerne. Vi vil derfor fortsat være årvågne med hensyn til fremtidige udviklinger, der kan påvirke balancen med risiko for prisstabiliteten, herunder navnlig monetære udviklinger, den reale BNP-vækst, prisfastsættelsesadfærd og lønudviklinger. På dette afgørende tidspunkt, hvor prisudviklingerne hovedsagelig påvirkes af overgangsfaktorer, er det meget vigtigt, at den aktuelle opadgående prisbevægelse ikke bliver vedvarende, og det er derfor vigtigt, at løntilbageholdenheden fortsætter.
Med henblik på indførelsen af eurosedler og -mønter kan jeg melde, at Euro-systemets forberedelser foregår helt efter planen. Ved udgangen af juni 2001 beløb det samlede antal eurosedler produceret indtil nu sig til omkring 9 milliarder, hvilket er omkring 90% af de sedler, der indledningsvis skal sættes i omløb. Desuden besluttede ECB som en forsikring imod potentielle produktionsrisici i marts 2001 at etablere en central reservefond for Euro-systemet. Denne reservefond vil beløbe sig til omkring 10% af de sedler, der indledningsvis sættes i omløb, og de logistiske lagre tilsammen.
Den 1. januar 2001 lancerede eurosystemet "Euro 2002-informationskampagnen", der skal supplere andre informationskampagner, der bliver gennemført på nationalt plan. Hovedmålet med kampagnen er ikke at sælge euroen - euroen vil sælge sig selv - men at gøre den almindelige offentlighed og særlige målgrupper bekendte med eurosedlernes visuelle udseende og deres sikkerhedskarakteristika og øge borgernes bevidsthed om de overordnede modaliteter ved overgangen. Informationskampagnen skrider frem efter planen. Den vil blive fuldt synlig for borgerne, når først massemediedelen af kampagnen sætter ind den 30. august 2001, hvor eurosedlernes endelig visuelle udseende og deres sikkerhedskarakteristika bliver afsløret.
Euro-systemet er fuldt ud klar over den betydning, en vellykket indførelse af eurosedlerne og -mønterne vil have på den overordnede tillid til den fælles valuta, og de omhyggelige og omfattende forberedelser, der gøres i eurosystemet, står fuldt mål med denne opgave. Vi må alle erindre, at overgangen til eurosedler og -mønter er en udfordring uden fortilfælde og en kæmpemæssig logistisk øvelse, og at alle de involverede parter må påtage sig deres del af det samlede ansvar for at gøre indførelsen af eurosedlerne og -mønterne til en succes.
Her vil jeg gerne komme med en kort kommentar til spørgsmålet om forhåndsdistribution af eurosedler til den almindelige offentlighed - noget, jeg har informeret Dem nærmere om ved tidligere lejligheder. Lad mig minde Dem om, at ECB's beslutning er truffet i fuld respekt for forsyningspligten og efter en grundig vurdering af alle de involverede aspekter. Ingen nye elementer er kommet frem, der kunne begrunde en fornyet overvejelse af dette spørgsmål.
Idet jeg vender mig til det spørgsmål i forbindelse med det finansielle tilsyn, der også rejses i forslaget til beslutning om ECB's årsberetning, vil jeg gerne med det samme erindre om, at rammerne for finansiel stabilitet i EU hviler på to byggesten: national kompetence og samarbejde. Det er vores faste overbevisning, at de imponerende forandringer, der er forekommet på de finansielle markeder, og som er blevet sat i gang ved indførelsen af euroen, maner til en betydelig styrkelse af samarbejdsmekanismerne for samarbejde mellem nationale myndigheder og med Euro-systemet. Dette er sådan, fordi ØMU'en ændrer markedsrisikoens karakter og omfang. Det er ikke længere muligt at vurdere truslerne for den finansielle stabilitet eller de potentielle kanaler for spredning af smitsomme risici kun på nationalt plan. Det glædede mig derfor særlig at se, at ESCB's bidrag til forbedring af de institutionelle rammer for finansiel stabilitet og navnlig udvikling af makrotilsynsanalyse er blevet anerkendt og støttet i forslaget til beslutning.
Forslaget til beslutning refererer også til behovet for at undgå konflikter mellem tilsynsansvar og de monetære myndigheders ansvar. Jeg vil gerne for det første sige, at de empiriske beviser for potentielle konflikter mellem målene om finansiel stabilitet og prisstabilitet er uklare, og for det andet at der ikke er nogen mulighed for, at en sådan konflikt kan opstå inden for rammerne af de institutionelle aftaler på euroområdet. Ja, for indførelsen af euroen har medført en institutionel adskillelse af pengepolitisk beslutningstagning, som er rettet mod euroområdet som helhed, og udførelsen af tilsynsopgaver, der relaterer til de nationale institutioner og markeder. Beslutningsmekanismerne til de to opgaver falder ikke længere sammen, og risikoen for konflikt er overvundet af den institutionelle ordning. Som afslutning på min udtalelse vil jeg gerne understrege, at indførelsen af den fælles valuta i sandhed har øget behovet for en høj grad af inddragelse af centralbanker i tilsyn og finansiel stabilitet.

Formanden
Mange tak for Deres tale, hr. Duisenberg.

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, jeg vil gerne byde hr. Alejandro Toledo, Perus nyvalgte præsident, officielt velkommen i Parlamentet.
Hr. Toledo har taget plads i den officielle loge, og han vil i eftermiddag overvære vores møde sammen med sin hustru og datter.
Hr. Toledo, jeg byder Dem hjertelig velkommen i Parlamentet.

Den Europæiske Centralbank/Euroen (fortsættelse)
Randzio-Plath
Hr. formand, De har gjort det meget klart, at det er nødvendigt at kombinere alle bestræbelser hos alle parter i ØMU'en og også i EU for at leve op til den historiske begivenhed, som gennemførelsen af Den Monetære Union er, og jeg kan forsikre Dem om, at De har Europa-Parlamentet på Deres side.
Den Europæiske Centralbank er en meget ung institution. Euroen, som den er ansvarlig for, er endnu ikke en fuldt håndgribelig valuta. Derfor er det afgørende for ECB at opbygge sin egen troværdighed. Det betyder, at ECB's mandat tydeligt skal afspejles i dens pengepolitiske strategi. Indtil videre har ECB været temmelig succesfuld. Selv iagttagere, som sædvanligvis er meget kritiske over for ECB's politiske linje, anerkender i stigende grad og med rette, at Europa har behov for et specifikt pengepolitisk svar, og at kurserne på finansielle aktiver ikke bør være en væsentlig parameter for pengepolitiske beslutninger. På den anden side ses der stadig en manglende sammenhæng i begrundelsen for individuelle politiske tiltag. De har måske været korrekte ud fra et teknisk synspunkt, men tekniske forklaringer er ikke tilstrækkelige til igen at overbevise Europas markeder og borgere om ECB's forpligtelse vedrørende prisstabilitet og til at styrke den offentlige tillid til euroen, som desværre ikke er blevet væsentlig større, siden euroen blev indført. Her kunne Europa-Parlamentets krav om øjeblikkelig offentliggørelse af argumenter for eller imod en beslutning samt modargumenter og begrundelser for disse og om offentliggørelse af den summariske protokol skabe en bedre forståelse for ECB.
Max Weber talte engang om tre kilder til autoritet, nemlig tradition, karisma og fornuft. Den efter hr. Webers opfattelse moderne autoritet, som er baseret på fornuften, bør ECB udvikle for at vinde varig respekt og effektivitet. Rationel autoritet beror på en sikker bedømmelse af kendsgerninger. En sådan bedømmelse danner grundlag for en fornuftig offentlig debat om spørgsmål, der vedrører den europæiske pengepolitik. Det er nødvendigt, at denne debat finder sted, når man tænker på, at pengepolitik i dag mere end nogensinde først og fremmest effektueres via de finansielle markeders forventninger, som har vidtgående indflydelse på de økonomiske aktørers adfærd. Uden en sådan løftestang kan en centralbank ikke nå sine mål.
Pligt til at aflægge regnskab og gennemsigtighed betyder ikke, at ECB skal offentliggøre mere og mere. Kvalitet er vigtigere end kvantitet, og her vil jeg gerne udtrykkeligt fremhæve kvaliteten af den monetære dialog med Europa-Parlamentet. ECB har forbedret gennemsigtigheden af sine pengepolitiske beslutninger. Alligevel kan mere åbenhed og gennemsigtighed ikke skade, men netop i de kommende måneder styrke tilliden til og accepten af ØMU'en. Det har den europæiske valuta behov for. Følgende foranstaltninger ville være nyttige:
For det første skal der fastlægges og offentliggøres en definition af pengepolitikkens sekundære målsætninger i henhold til artikel 105 for at præcisere, hvornår ECB kan og skal støtte vækst og beskæftigelse i eurozonen, og for at også ECB støtter vilkårene for en beskæftigelsesrelateret, bæredygtig vækst på højt niveau, som EU-topmødet i Lissabon har gjort det med sin målsætning om en vækst på 3%.
For det andet ville offentliggørelsen af de anvendte modeller være til stor nytte. Når Den Europæiske Centralbank ikke benytter inflationsmålsætningen, bør den fastholde strategien med to søjler, men kontinuerligt forbedre sin M3-beregning ved øget analyse- og forskningsaktivitet. Hertil bør komme en analytisk disciplineret udvikling af den anden søjle.
For det tredje bør ECB's prognoser være mere præcise og ikke indeholde så brede margener som hidtil, men tværtimod smallere. Disse prognoser bør desuden offentliggøres fire gange om året. For at bidrage til større forståelse og gennemsigtighed skal ECB følge de prognoser, der er udarbejdet af dens egne afdelinger.
For det fjerde bør der offentliggøres summariske protokoller, argumenter for og imod en pengepolitisk beslutning samt en redegørelse for stemmeafgivning med udeladelse af navne.
For det femte bør det undersøges, om ikke Parlamentet i forbindelse med en revision af traktaten burde have en slags bekræftelsesret ved udnævnelsen af medlemmer til direktionen.
For det sjette skal ECB som vigtig partner ved de makroøkonomiske beslutninger yde et bidrag til at forbedre koordineringen af de økonomiske politikker og udviklingen af et passende og afbalanceret policy mix, ligesom også andre uafhængige centralbanker gør, uden at deres uafhængighed lider skade derved.
Den primære målsætning for ECB, sikringen af prisstabilitet, er i sidste ende ikke et mål i sig selv, men en vigtig betingelse for økonomisk vækst og skabelse af beskæftigelse. Derfor bør pengepolitikken ikke stå alene, men skal suppleres med en endnu tættere koordinering af den makroøkonomiske politik i eurozonen. Her er der stadig visse mangler.
På den måde kan det forhindres, at den økonomiske integration ensidigt styres af markederne uden hensyn til beskæftigelsen og sociale aspekter. En yderligere grund til at forbedre den makroøkonomiske koordinering med deltagelse af Den Europæiske Centralbank er globaliseringen af de finansielle markeder, som foregår i stadig stigende tempo, men i stadig mindre grad afspejler omsætningen af varer og tjenesteydelser.
Dette tyder på, at renteændringer har en større virkning på kurserne på finansielle aktiver, mens deres effekt på realøkonomien er blevet svagere, end den var før.
Derfor er det svært at forstå de betænkeligheder ved Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, som er fremsat i forbindelse med dens deltagelse i og adækvate bidrag til dialogen om den makroøkonomiske politik. Tværtimod mener jeg, at en stærkere koordinering ville styrke Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, og en højere grad af økonomisk konvergens ville tilmed lette dens opgave, da det ville reducere problemet med en pengepolitik efter devisen one size fits all og dermed mindske risikoen for, at ECB kommer under politisk pres.
Den Europæiske Centralbank befinder sig i en anden situation end den amerikanske centralbank. Den har som partnere ikke kun én præsident, én finansminister og én offentlighed, den har som partnere tolv præsidenter, tolv finansministre og tolv europæiske offentligheder, som ikke taler med én tunge. Som forum for den europæiske offentlighed ønsker Europa-Parlamentet at være en ægte partner i denne dialog ved udviklingen af en ny politisk kultur i EU, som på den ene side respekterer institutionernes uafhængighed, men på den anden side også lever op til det ansvar, at enhver institution i et fungerende demokrati skal være gennemsigtig og aflægge regnskab.

Maaten
Hr. formand, denne betænkning om overgangen til euroen står ikke alene. Den bygger videre på tidligere betænkninger, bl.a. af hr. Karas og fru Torres Marques, og ligeledes på den seneste brevveksling mellem fru Randzio-Plath og vores formand, fru Fontaine.
Jeg konstaterer med glæde, at Den Europæiske Centralbank og Kommissionen kæmper på samme side som Europa-Parlamentet. Til denne betænkning er der kun stillet otte ændringsforslag af én gruppe, og jeg konstaterer, at ingen af dens medlemmer er til stede under denne forhandling.
Euroen er allerede nu en succes. Det har hr. Duisenberg også netop bevist på en overbevisende måde. Det er også det mest spændende projekt indtil nu. For alle borgere i eurozonen, eller rettere, for alle borgere i Europa, for alle borgere i verden er EU jo ikke kun teori, men konkret virkelighed. Det er første gang i det europæiske samarbejdes historie.
Det sker alt sammen den 1. januar. Så drejer det sig ikke kun om tilliden til denne valuta. Det drejer sig om tilliden til det europæiske projekt som helhed, og dette europæiske projekt er naturligvis i øjeblikket udsat for al mulig kritik. Det seneste eksempel herpå er jo folkeafstemningen i Irland.
Indførelsen af euroen kan, hvis vi gør det godt, få al denne kritik til at forstumme. Den kan sørge for, at alle borgere i Euroland er stolte af den måde, hvorpå vi har gjort det, måske imod forventningerne. Den kan også på tidspunkter, hvor vi ikke gør det godt, få kritikken af euroen, men også af det europæiske samarbejde, til at blive stærkere. Borgerne læser jo ikke om det i avisen. De er selv til stede, når euroen indføres. Denne kritik af det europæiske samarbejde nu går på, at beslutningsprocessen er uigennemsigtig, at der ikke lyttes til borgerne, og at de høje herrer godt ved det. Men disse høje herrer kan derefter også falde dybt i offentlighedens øjne. Det gælder i den forbindelse for os alle.
Det, vi hører fra forbrugerorganisationer og fra organisationer inden for de små og mellemstore virksomheder, er, at de alligevel gerne vil have en distribution af små eurosedler i de sidste dage af december, således som det for øvrigt også sker med euromønter. Måske i form af små pakker, som kan sælges i banker eller ved at omstille pengeautomater tidligere, uanset på hvilken måde det sker. Den brede offentlighed skal have adgang til disse sedler. Det er et middel mod forfalskning. Borgere ved da af egen erfaring, hvordan de sedler, de har fået fra en pålidelig kilde, ser ud. Det er godt for sikkerheden for forretningsdrivende, som således ikke behøver have så stort et forråd af euro i deres forretninger for at have tilstrækkeligt med småpenge den 1. og 2. januar. Det er godt for offentligheden. Man har færre problemer med at veksle, når penge afleveres i forretningen, og man får euro tilbage. Man ved, at man får de rigtige penge og den rigtige mængde, når man betaler med euro og dernæst også får euro tilbage som småpenge.
Jeg forstår hr. Duisenbergs argument, når han siger: Vi vil holde fast ved en beslutning, som vi har truffet. Vi vil være pålidelige. Jeg kan udmærket forstå det, fordi mange kritikere naturligvis vil sige, at Den Europæiske Centralbank igen skifter mening. Det fungerer ikke på den måde.
Vi mener imidlertid, at der er nye kendsgerninger. Der er nye kendsgerninger på grund af de undersøgelser, som erhvervslivet har forelagt, og hvoraf det viser sig, at de praktiske problemer virkelig er utroligt store, hvis vi ikke distribuerer eurosedler i forvejen. Jeg vil ikke sige, at forhåndsdistribution er en garanti for, at der ikke vil være nogen som helst problemer. For det er ikke tilfældet. Jeg vil heller ikke sige, at der vil opstå et enormt kaos, hvis der ikke er forhåndsdistribution. Jeg har en rimelig tillid til forbrugerne, som godt ved, hvordan de skal omgås denne problematik. Jeg tror dog, at forhåndsdistribution gør risikoen for problemer noget mindre på en forholdsvis enkel måde.
Vi ville bifalde en fornyet overvejelse af Deres beslutning. Det ville også vidne om klogskab. Hvad vil der for øvrigt ske, hvis presset stiger hen imod årets udgang, og ministrene måske alligevel vil skifte mening og forhåndsdistribuere euro i deres eget land?
Et par sidste punkter. Der er naturligvis tekniske foranstaltninger, som kan træffes, og jeg ved, at også ECB er tilhænger deraf. Banker holder åbent den 1. januar, euromønter forhåndsdistribueres, således som det sker i en række medlemsstater, forretningsdrivende forsikres bedre, og der er små sedler i pengeautomaterne. For øvrigt er disse pengeautomater efter min mening en kilde til bekymring. Det har vi også for nylig fået tal for af Kommissionen. Jeg ville bestemt ikke være modstander deraf, hvis der kunne gøres forsøg med det i forskellige medlemsstater i årets sidste dage. Jeg vil gerne også høre Deres mening derom.
De første dage af januar er afgørende for 300 millioner borgeres tillid til euroen og hele verdens tillid til vores valuta. Jeg ønsker Dem held og lykke med gennemførelsen af dette projekt. Jeg håber, at De alligevel også vil tænke over vores overvejelser.

Peijs
Hr. formand, fru Randzio-Plaths betænkning er med undtagelse af ét afsnit en afbalanceret betænkning. Det drejer sig efter vores mening først og fremmest om punkt 9. Vi synes, at Centralbankens uafhængighed krænkes deri. Banken har som mål at overvåge prisstabiliteten på mellemlangt sigt og ikke fra den ene dag til den anden. Vi vil have en uafhængig centralbank. Det er derfor ikke passende, at Parlamentet foreskriver bankens monetære politik. For os er dette et væsentligt punkt. Uden denne tilpasning vil vi stemme imod den til trods for, at vi i almindelighed har en udpræget positiv holdning til resten af betænkningen. Når vi ser tilbage på det år, årsberetningen behandler, og uundgåeligt også lidt på i år, har vi stadig ønsker med hensyn til bankens kommunikationspolitik. Kommunikationen med de finansielle markeder og samfundet må kunne forbedres.
Hr. Duisenberg, på Deres høring spurgte jeg Dem, om De kan blive i jobbet. Deres svar var ja. Overalt i medierne ser jeg nu diskussionen om Deres tilbagetræden, som om den alligevel står fast. Der er en stor mangel på gode kandidater. De har stor erfaring. Jeg spørger Dem endnu en gang: Kan De blive i jobbet for at tjene Deres tid ud?
De kender min holdning til overgangen til euroen.
Som sidste punkt vil jeg gerne sige noget om grænseoverskridende betalinger. Banker, virksomheder, alle sammen tjener hurtigt udgifterne ved valutaovergangen ind, eller også får de kompensation. Det kan ikke være således, at det udelukkende er EU's befolkning, der skal betale gildet, og som har ulemper uden at have nogen fordele. Hr. Duisenberg, jeg står fast på, at både Centralbanken og Kommissionen skal påtage sig det ansvar, som de er blevet pålagt i traktaten, og at de skal sørge for, at grænseoverskridende betalinger, som jo ikke længere er grænseoverskridende på et EU-hjemmemarked, den 1. januar 2002 koster næsten det samme som indenlandske overførsler. De ved uden tvivl, at disse i den seneste tid ikke er blevet billigere, men i gennemsnit endda er blevet en halv euro dyrere! Jeg vil gerne meddele Generaldirektoratet for Konkurrence, at Parlamentet vil modsætte sig et fast gebyr på 3 euro for modtagende banker. Det ville betyde, at prisen i nogle lande endda ville stige i stedet for at falde, og det ville være uacceptabelt!

Berès
Hr. formand, hr. formand for Centralbanken, hr. kommissær, kære kolleger, de forhandlinger, vi fører i dag, har den fordel, at vi har mulighed for på samme tid at tale om euroen i både et makroperspektiv og et praktisk perspektiv, og jeg tror, det er det rigtige tidspunkt at gøre det på. Findes der mon i min gruppe en person, der sætter spørgsmålstegn ved Centralbankens uafhængighed? Jeg tror det ikke. Forbyder dette os at tale om monetær politik? Det tror jeg heller ikke, det gør. Jeg tror endda, at overgangen til euro her i denne sidste fase, hvis den lykkes, antyder, at vi talte om hele den økonomiske politik, herunder den monetære politik, og i den forbindelse vil jeg gerne rose vores ordfører, formanden for Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål for de forslag, hun har fremsat, og beklage en række afstemninger, der greb ind i udvalget. Hvis vi i morgen ønsker, at euroen bliver det redskab, som vi har ønsket, for at give EU mulighed for at komme i harmoni med perspektiverne om vækst for alle, er det også nødvendigt, hr. Duisenberg, at vi taler om den monetære politik, som De fører. Det er et emne, som EU's offentlighed har pligt og beføjelse til at beskæftige sig med.
Med hensyn til det praktiske aspekt af euroen vil jeg gerne rose hr. Maaten for hans betænkning og minde ham om, at nogle af de, der stillede ændringsforslag, er til stede her for at forhandle og vende tilbage til to eller tre punkter.
Med hensyn til en tidligere lancering forstår jeg, hr. centralbankdirektør, at det næsten er en kamp med bagtroppen. Som dokumentation kan jeg henvise til dagsordenen for det seneste ØKOFIN-møde, og jeg vil gerne endnu en gang beklage dette, hvilket jeg allerede har gjort over for Dem i udvalget. Jeg tror, at der ud over symbolikken i at skifte på den rigtige dag var et psykologisk aspekt mellem jul og nytår, der gav mulighed for andre dispositioner. De har taget en anden beslutning, som vi tager til efterretning med beklagelse.
Men vi har stadig nogle måneder foran os til at gennemføre en vigtig kampagne, sådan at overgangen til euro kan foregå under de bedst mulige vilkår. I den forbindelse er det vigtigt, at de kampagner, der gennemføres, lægger vægt på to afgørende punkter. For det første de følsomme befolkningsgrupper og dernæst det psykologiske aspekt i overgangen. Jeg mener, at alle vores kampagner bør føre til, at størstedelen af vores medborgere tager idéen med overgangen til sig fra og med de første dage og giver afkald på det dobbelte regnskab, herunder også mentalt. I den forbindelse håber jeg, Parlamentet kan stemme for et ændringsforslag, som vi har genfremsat på vores gruppes vegne om at forbyde den dobbelte mærkning gennem mere end et år. Dette år vil give mulighed for en tilvænningsperiode, og forbuddet mod den dobbelte mærkning efter et år vil give mulighed for en reel overgang. Det er nødvendigt at afvise tvetydigheden ved overgangen til euro, som vi må gøre til en fælles sag for alle vores medborgere, idet vi håber, at alle vil følge os med denne fælles valuta.

Huhne
Hr. formand, da der kun er begrænset tid, og da der i min gruppe også er en følelse af, at ECB i det store og hele har gjort et godt stykke arbejde under vanskelige omstændigheder, vil jeg gerne koncentrere mig om nogle resterende strukturelle spørgsmål vedrørende kommunikation og ansvarlighed. Som hr. Duisenberg vil huske, har Parlamentet gentagne gange vedtaget en gennemsigtighedspakke, der taler for fem adskilte foranstaltninger til at øge gennemsigtigheden. Jeg er glad for at kunne berette, at ECB indtil nu er gået ind på tre af disse, og vi må give dem merit for dette. Vi har ikke haft nogen problemer i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål med at invitere medlemmer af Styrelsesrådet til at komme og tale for os. Sidste år havde vi 11 sådanne besøg.
For det andet begyndte ECB at offentliggøre regelmæssige prognoser eller, som de foretrækker at kalde dem, "fremskrivninger" i december 2000-udgaven af den månedlige bulletin, og det var en meget velkommen udvikling. Desuden udgives der nu økonometriske modeller i arbejdspapirserien. Det ville være dejligt, hvis de var i en mere brugervenlig form, f.eks. på cd-rom, men der sker fremskridt.
De to resterende foranstaltninger, som Parlamentet atter anmoder om, er udgivelsen af en beige book, der beskriver forholdene i hver enkelt medlemsstat, og offentliggørelse af sammenfattende referater, der giver synspunkterne for og imod renteændringer. I år beder vi desuden ECB's Styrelsesråd om at beskæftige sig med et særligt problem, som Centralbanken har stået over for i forbindelse med et par af de seneste renteændringer. Der hersker forvirring på markederne om noget, der er blevet opfattet som en uforudsigelig beslutning, og markedet var helt klart ikke rede til denne beslutning. Ja, nogle mennesker gik så langt som til at sige, at den var vilkårlig, så vi anmoder om offentliggørelse af stemmerne på anonym basis.

Hudghton
Hr. formand, hr. Maaten kommer i sin betænkning med en række konstruktive forslag til den nært forestående indførelse af euromønter og -sedler i det 12 medlemsstaters store euroområde og taler også om den begrænsede bevidsthed blandt offentlige og små virksomheder om visse aspekter i forbindelse med overgangen.
I betænkningen støtter jeg især kommentarerne om behovet for forhåndsdistribution af sedler og mønter til den brede offentlighed. Jeg bifalder også den vægt, der lægges på lokale og regionale offentlige myndigheders rolle i forbindelse med overgangen.
Det er væsentligt, at enhver bestræbelse gøres for at sikre, at denne såkaldte flagskibsbegivenhed styres effektivt, og at overgangen foregår smidigt. De fleste af mine kommentarer er imidlertid baseret på et synspunkt udefra, nemlig fra Skotland, der for nærværende er en del af Det Forenede Kongerige. Der kan være nogle problemer med den offentlige bevidsthed inden for euroområdet, men vi har et meget større problem i Skotland og resten af Det Forenede Kongerige. En skotsk avis offentliggjorde i denne uge en undersøgelse af folks holdning til euroen i Skotland, og den viste en beklagelig mangel på viden, som var direkte forbundet med en meget lav entusiasme, hvad valutaen angår.
Bevidsthedsniveauet i Skotland er måske nok beklageligt, men det er ikke overraskende, når man betragter de politiske lederes holdninger i de skotske og britiske regeringer i de senere år. Den ny Labour-regering i London har været bange for at vise støtte for britisk tilslutning eller endda for at levere faktuelle oplysninger, mens de konservative simpelthen har udvist en næsten afsindig fjendtlighed over for euroen og har forsøgt at vildlede offentligheden om konsekvenserne af at være med.
Mit parti er i princippet for euroen under forbehold for visse betingelser for at komme med, der passer til den skotske økonomi, og efter en folkeafstemning, men ideelt så jeg som SNP-medlem gerne Skotland som en uafhængig medlemsstat, der er i stand til at træffe beslutninger baseret på skotske prioriteter, samtidig med at den bevarer national kontrol over skatter og afgifter. På kort sigt er der dog også uden for euroområdet et betragteligt behov for faktuelle informationskampagner om konsekvenserne efter 2002 for vores forhold til euroområdet, hvad enten vi beslutter os til at være med eller ej. Jeg bifalder de nylige udtalelser fra en række detailforretninger i skotske byer om, at de vil acceptere euroen i deres pengekasser ved siden af pundet fra 2002. Dette kan også styrke Skotlands stilling som en åben turist- og forretningsrejsedestination såvel som gøre skotterne fortrolige med eurosedlerne og -mønterne.
Jeg vil opfordre de britiske og skotske regeringer til at tilskynde til informationsprocessen og søge støtte fra Den Europæiske Centralbank og Europa-Kommissionen til at tilskynde skotterne til at gøre sig klar til at acceptere de nye mønter og sedler.

Kaufmann
Hr. formand, hr. Duisenberg, folk begynder at forstå, at de betaler for euroens bedrøvelige tilstand. Ifølge Financial Times Deutschland fra i går er 49% af den tyske befolkning imod euroen. Over 50% tror ikke på, at den stimulerer økonomien eller opnår D-markens stabilitet. 30% regner med, at deres formue taber i værdi, og 67% venter prisstigninger ved overgangen til euroen. Euroen har ikke haft nogen effekt i form af at skabe beskæftigelse eller bremse inflationen, selv om det netop var det, man letsindigt lovede borgerne.
Jeg er Dem meget taknemmelig for, hr. Duisenberg, at euroens kursfald i ECB's beretning nævnes som en grund til den stigende inflation, at der i beretningen i det mindste henvises til den stadig større forskel mellem eurolandenes inflation, og at man ikke giver dollaren hele skylden for den svage euro. En stabil pengeværdi i euroland og en stabil eurokurs udadtil kan altså ikke skilles fra hinanden.
Det bør siges lige så klart, at det ikke er lykkedes for ECB at opfylde dens egne pengepolitiske stabilitetsmål, og at euroen endda er skyld i, at realindkomsten nu falder. Ansvaret herfor ligger dog i mindre grad hos ECB, hvis råderum bliver stadig mindre. Derimod har politikerne i eurolandene gjort alt for lidt for den økonomiske konvergens. Det er virkelig uforståeligt, at det franske forslag om at etablere en såkaldt økonomisk regering ikke har vundet genklang.
Det stigende spænd mellem de enkelte eurolandes inflation og vækst er farligt og bør efter min mening analyseres meget nøje i kommende ECB-rapporter. Den fælles rente virker for restriktiv i nogle eurolande og for ekspansiv i andre. En europæisk pengepolitik, der tager sigte på monetær pengestabilitet, og nationale økonomiske skatte- og socialpolitikker, der samtidig modarbejder den, er som ild og vand i forhold til hinanden.

Muscardini
Hr. formand, den 2. maj 1998 i Bruxelles stemte jeg på Den Nationale Alliances delegations vegne ja til euroen, men bemærkede, at EU's fælles valuta dog fik en svag start, eftersom vi ikke havde nogen økonomisk politik for EU, og eftersom Ministerrådet ikke havde stillet så meget som et enkelt forslag til principper og retningslinjer for, at medlemsstaterne i fællesskab kunne tage de vigtige spørgsmål op, f.eks. arbejdsløsheden, fleksibiliteten, omstillingen af visse sektorer og de sociale og kulturelle konsekvenser af den nye hastighed, som de teknologiske innovationer såsom internettet ikke alene har tilført markedet, men også andre områder i tilværelsen. EU manglede et udenrigspolitisk projekt og nogle egne strategier for at styre globaliseringen og verdensøkonomien, og foruden mangelen på et økonomisk projekt og institutionsorganernes ligegyldighed over for borgerne, som hverken var blevet hørt eller informeret om dette spørgsmål, medførte dette, at denne begivenhed svarede til at opføre en katedral i ørkenen. Der var dog stadig håb om, at der ville være tid nok til at få denne ørken til at blomstre op med politiske, økonomiske og finansielle initiativer, hvis blot man havde den nødvendige politiske vilje til at udtænke og gennemføre disse initiativer.
I de forløbne år har euroen i stedet ført en stille tilværelse, og den snarlige ikrafttrædelsesdato fremstår som en uundgåelig frist, som borgerne ikke bryder sig om, og som tit også frygtes af nogle af de samme politikere, der i de forløbne år har bidraget til euroens ufrugtbare udvikling. Euroen er en valuta, som næsten altid er blevet undervurderet i forhold til dollaren, og dette er gået ud over investeringer og opsparing.
I samme betænkning understreger hr. Maaten, at den kritik, vi kom med dengang - en kritik, som vi i de forløbne år har gjort Parlamentet og Kommissionen opmærksom på ved flere lejligheder - var korrekt. Mellemstore virksomheder, handel, håndværk, landbrug og alle de store produktionssektorer er nemlig stadig ikke klar til at gå over til euroen, og selv om man har investeret flere milliarder lire i at købe særligt udstyr, lader det heller ikke til, at banksystemet er tilpasset til euroen. Disse problemer og andre problemer, som stadig er uløste, giver grund til at frygte nogle konsekvenser, der både går ud over borgerne og over den korrekte vurdering af euroens reelle værdi.
Til sidst vil jeg gerne sige, at selv om vi er enige i de mange forslag, der stilles i betænkningen, er vi stærkt utilfredse med, at de kommer på et så sent tidspunkt, og at de således også bliver gennemført på et så sent tidspunkt. Derfor vil vi gerne langt om længe have klar besked om, hvem der er skyld i forsinkelserne og den manglende lokale planlægning og kontrol, når det gælder de økonomiske sektorer og de sociale situationer.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, det er på tide her seks måneder før den skæbnesvangre dag at beskæftige sig med, hvordan borgerne vil opleve det, at deres nationale valuta forsvinder. De sidste, der bliver spurgt, er også de sidste, der bliver underrettet.
Ved behandlingen af hr. Maatens betænkning føler selv de mest "europæiske" en pludselig ængstelse: den fuldstændige mangel på forberedelse, den sjældne eller snarere marginale anvendelse af euroen ved internationale transaktioner, herunder inden for EU, tvivlen om, hvorvidt EU's borgere gratis kan veksle deres mønter i banken, forskellige tariffer for grænseoverskridende transaktioner, der endda udføres i den samme valuta og overdrevne prisforhøjelser, hvor vekslingen af mønter anvendes som undskyldning. Listen er lang, og den er ikke munter.
Euroen, der blev forlangt af regeringerne af idéologiske grunde og af de store finansielle interesser af grunde, der kun interesserer dem selv, har nu eksisteret i to år, og det er ikke lykkedes den at slå sig igennem, heller ikke hos sine mest fanatiske tilhængere og endnu mindre på de internationale markeder. Euroen har tabt i værdi i forhold til dollaren, uden at der er noget som helst, der tyder på en snarlig genopretning. Den skattemæssige overgang til euroen er dermed uden tvivl en unødvendig, bekostelig og inflationsskabende operation af offentligt og privat underslæb. Det ville være bedre at standse det hele, mens det endnu stadig er tid.

Blokland
Hr. formand, nu hvor forbrugerne inden for en overskuelig tid får euroen stillet til rådighed, har vi fordel af en smidig overgang. Det har ordføreren, hr. Maaten, med rette arbejdet for. Den usikre succes for euroen som valuta må ikke frustreres yderligere af usikkerhed i forbindelse med overgangen.
Tillid til et betalingsmiddel er fundamentalt i enhver moderne økonomi. Grundlaget for denne tillid er imidlertid magert i forbindelse med euroen. Det er meget vigtigt, at der træffes forsigtighedsforanstaltninger med henblik på overgangen. Respekt for alle involverede parters bekymringer er derfor ikke mere end rimeligt. ECB's holdning kan derimod betegnes som noget stejl. Med Maaten-betænkningen når Parlamentet frem til et kompromis med den 27. december som den dato, hvor de første små sedler bliver disponible. Det sørger for, at overgangen finder sted spredt. Disse få dage giver falskmøntneri få chancer. Jeg er ikke i stand til at indse, hvorfor dette kompromis ikke skulle være acceptabelt for ECB.
Foruden tilgængeligheden af euro er også betalingen med bankkort en flaskehals. Forarbejdelsen af disse transaktioner er ikke beregnet på en midlertidig massiv øget anvendelse. Det kan frygtes, at folk herved tvinges til at betale med den nationale valuta længere end nødvendigt. Utydelighed er følgen af at betale med gammel valuta og få euro tilbage.
Tilgængeligheden af pengeautomater og betaling med bankkort er temmelig forskellig i de enkelte medlemsstater. Har ECB derfor søgt efter supplerende metoder til pengedistribuering? Er det muligt inden overgangen at anskaffe sig euro ad elektronisk vej? F.eks. gennem en transaktion via internet, idet der reserveres en pengemængde. Hvis også betalingen deraf kan finde sted elektronisk, skulle der i januar kun foretages udbetaling. Det gør omregninger i januar overflødige. Det giver et fingerpeg om den mængde, der anmodes om, og gør det muligt at træffe foranstaltninger på forhånd.
Desuden ville det tilskynde til elektroniske betalingers pålidelighed. Hvis noget sådant ikke er muligt, må vi spørge os selv, om det foreløbig er mere end en tom skal at gøre forretninger online.

Berthu
Hr. formand, betænkningen fra fru Randzio-Plath, gentager som Den Europæiske Centralbanks årsberetning for finansåret 2000 det vanlige argument om, at euroen vil bidrage afgørende til stabiliteten i området, idet den vil gøre det mindre sårbart over for udefra kommende chok. Det er den gamle teori om et skjold. Men det skal dog indrømmes, at den i dag er på nippet til at fjerne valutaudsving mellem medlemsstaterne.
Tværtimod, og det er mere alvorligt, fungerer euroen ikke i dag som et skjold, men derimod som en forstærker af den krise, der skyldes udbredelsen af den amerikanske opbremsning, idet den forhindrer det enkelte land i at udforme en løsning, der er tilpasset dets specifikke situation. Forbundskansler Schröder har netop anmodet ECB om at påtage sig sit ansvar med hensyn til at støtte væksten i Tyskland. Han har uret, og han må være klar over, at han er offer for spillereglerne for Den Monetære Union. ECB vil få svært ved at reducere sine rentesatser drastisk for at tilfredsstille Tyskland, fordi andre lande fremsætter modsatrettede krav. Derudover kunne en rentesænkning få euroen til at falde yderligere, hvilket ville have en meget dårlig effekt lige før den fysiske omskiftning til mønter og sedler.
Det ser altså ud til, hr. formand, at EU's borgere risikerer at komme til at betale dyrt for at have villet have en enhedsvaluta med forskellige økonomier, og det tyder endvidere på, at euroen i sig selv ifølge de seneste tal synes at bidrage til at øge forskellene, både hvad angår inflationen og væksten.

Karas
Hr. formand, hr. Duisenberg, kære kolleger, jeg vil først takke hr. Maaten for hans betænkning og også for, at han har medtaget tidligere betænkninger, herunder også min, i sin betænkning og har genoplivet de punkter, som ikke er blevet fuldt ud gennemført, og som ikke har mistet deres betydning. En hjertelig tak for det.
For det andet jongleres der med mange tal. De er alle sammen relative. Jeg nævner kun enkelte fra mit eget land, hvor det i en undersøgelse i går kom frem, at 63% anser det for rigtigt, at Østrig er med i ØMU'en fra starten, 43% anser euroen for en fordel, og 24% er neutrale. Det vil sige, at 67% går ind for den. Men det betyder, at der stadig er meget, vi skal gøre.
Jeg vil gerne også præcisere nogle punkter over for offentligheden. Euroen kommer ikke, som der står på mange plakater, den er der allerede, og den er en succes. Alle lande har nydt godt af den, prisstabiliteten er steget, Europas økonomiske uafhængighed er styrket, eksporterhvervene og turismen er blevet kraftigt stimuleret ved, at kurssvingningerne er ophævet, og der er indledt en nedbringelse af stats- og budgetunderskuddene. Jeg opfordrer alle medlemsstaternes regeringer til at informere parlamenterne og offentligheden om fordelene ved euroen i eurozonen og ikke blot skabe indtryk af, at den kommer til os som noget nyt, vi ikke kender.
Det næste vigtige punkt er for mig, at euroen er et politisk projekt, og at den, undskyld mig, hr. Duisenberg, ikke blot kan reduceres til noget, der vedrører ECB - det er ment positivt for Deres vedkommende, De gør Deres arbejde godt i denne sag - bankerne og finansministrene. Den er et politisk projekt og ikke blot et finansielt produkt, og jeg opfordrer derfor til, at vi i højere grad inddrager uddannelsespolitikken, de små og mellemstore virksomheder og forbrugerne i informationsaktiviterne.

Katiforis
Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, hr. kommissær, ærede medlemmer, mine damer og herrer, vi forhandler i dag om den fremragende Randzio-Plath-betænkning om Den Europæiske Centralbanks årsrapport. Det sker hvert år, og det er vores eneste mulighed for her i Parlamentet at forhandle om politikken om den nu betydningsfulde og uafhængige europæiske institution.
Hr. formand, forhandlingen sker under fundamentalt ændrede økonomiske forhold på globalt plan. Det negative økonomiske miljø, som næsten har ført os ud i en afmatning, har skabt meget pression. Der øves stor pression mod Den Europæiske Centralbank og andre centralbanker i verden, for at de skal lette finanspolitikken. Denne pression kommer især fra kapitalmarkederne, som er faldet brat i det sidste år, og som undertiden giver indtryk af at være sunket ned i en besynderlig pessimisme, ligesom de ifølge hr. Greenspan indtil for nylig befandt sig i en besynderlig optimisme.
Det er efter min mening et klart budskab til os. Centralbankerne skal ikke lade sig lede af pengemarkedernes kortsigtede horisont, hverken i deres eufori eller i deres pessimisme. Hr. formand, principperne for finansiel stabilitet og økonomisk udvikling, sådan som de er beskrevet i traktaten, skal være Deres ledetråd. Men for at få større tillid til euroen skal Europas borgere og verdens pengemarkeder have større tillid til den måde, De fører Deres politik på, og til den måde, hvormed De vil opnå finansiel stabilitet. Derfor mener jeg, at det er nødvendigt at revurdere systemet med de to søjler i finanspolitikken.

Gallagher
Hr. formand, med blot seks måneder tilbage inden indførelsen af eurosedler og -mønter må vi fokusere klart på denne begivenhed. Betænkningen kommer på det rette tidspunkt, og hr. Maatens betragtninger er meget velkomne. Det eneste klare faktum ved "eurodagen", den 1. januar 2002, er, at den er absolut uafvendelig. Den vil komme, og derfor må vi være rede.
Vi har gjort betydelige fremskridt på alle fronter. Hvis vi først ser på informationerne til offentligheden, så er undersøgelserne af offentlighedens bevidsthed om euroen opmuntrende. Den seneste undersøgelse, der blev gennemført i maj af det irske råd for overgang til euroen, viser, at 95% af befolkningen i mit land kender navnet på den fælles valuta, 91% har samme priser i både irske pund og euro, og 79% ved, at eurosedlerne og -mønterne vil blive indført i 2002. 78% har set billeder af eurosedler og -mønter, og 64% ved, at man for et irsk pund vil få 1,27 euro. Der er imidlertid stadig et stykke vej at gå, for kun 36% af befolkningen er klar over varigheden af perioden med to valutaer, som i mit land er blevet afkortet til den 9. februar 2002.
Der har derudover været ret meget lovgivning for at imødekomme indførelsen af euroen, som omfatter sådanne områder som finanser og social velfærd. I alle tilfælde er det væsentligt, at vi handler efter princippet om at begunstige borgeren. Der er i al væsentlighed to opgaver for de nationale og europæiske myndigheder, og det er, at de skal sørge for en vellykket overgang til euroen og informere offentligheden om den.

Butel
Hr. formand, kære kolleger, jeg ønsker at tale om de vanskeligheder, der hver dag plager de mennesker, jeg møder i mit land. Det er faktisk i det mindste pudsigt at se, at Coué-metoden, som blev foretrukket til at skabe euroen, nu viger pladsen for den hårde metode. Jeg beklager at skulle sige det, men det forekommer mig at overgangen til enhedsvalutaen er noget forceret.
For det første er befolkningerne aldrig blevet spurgt, om de gik ind for at udskifte deres nationale valuta. Det irske eksempel er i den henseende symptomatisk for, efter hvilke metoder EU fungerer. Befolkningerne bliver ikke længere spurgt om, hvad de mener om euroens praktiske indførelse, selv om de er de vigtigste brikker på dette skakbræt. Informationskampagnerne, der styres af politikken, vælter uden ophør ansvaret over på borgerne. Forstår De, hvis euroen ikke lykkes, er det Deres skyld. De unge og pensionisterne har en oplysende funktion. Administrationen og funktionærerne er eksempler. Endelig er de handlende praktiske undervisere. Men hvem bekymrer sig f.eks. om problemerne for de handlende i landdistrikterne, langt fra byernes informationspoler? Hvordan kan vi bede en handlende, der arbejder 12 timer om dagen, om at gå til sit handelskammer eller branchekontor for at deltage i oplysningsmøder?
Til slut og af alle disse årsager forekommer det mig ikke normalt, at borgerne skal bære hele ansvaret. Det er for let således at vælte det over på andre, som man ikke selv er i stand til at realisere. EU har ønsket en enhedsvaluta, så nu må det også tage ansvaret for den!

Von Wogau
Hr. formænd, kære kolleger, denne debat finder sted i en vanskelig tid for den økonomiske politik. Væksten stagnerer, inflationen stiger. Forbundsrepublikken Tyskland, som udgør en tredjedel af Euroland, er agterlanternen, hvad vækst, inflation og ny nettogældsætning angår. Den er ikke mere det lokomotiv, som den tidligere var, men den sidste vogn i toget.
I denne vanskelige tid gælder det først og fremmest om, at Den Europæiske Centralbank, som jo er en ung centralbank, opnår troværdighed. Derfor stemmer vi heller ikke for tre forslag, som ordføreren har stillet i sin betænkning.
Det første forslag er, at man ved økonomiske beslutninger i første række skal se på kerneinflationen, det vil sige en inflationsrate, hvor energi og fødevarer ikke er medregnet. Hvis man gjorde det, ville det være skønmaleri, for det, borgerne oplever, er ikke kerneinflationen, men det er inflationen inklusive de gennemsnitlige energi- og fødevarepriser.
Det andet forslag, som vi afviser, er fastsættelsen af mål for inflationen. Den Europæiske Centralbank har selv, kort efter at den blev oprettet, efter min overbevisning korrekt formuleret en definition på stabilitet, hvorefter en stabil pengeværdi svarer til en inflationsrate på under 2%. Det må der ikke ændres på nu. Tværtimod skal man netop i den nuværende vanskelige situation måle Den Europæiske Centralbank i forhold til dens egne målsætninger. Det er grunden til, at vi ikke kan stemme for det andet forslag.
Det tredje forslag angår ansøgerlandene, nemlig at man ikke skal kræve, at ansøgerlandene på samme måde opfylder inflationskriterierne i Maastricht-traktaten og Maastricht-traktatens kriterier som helhed. Også det ville betyde en opblødning af stabiliteten, og det vil min gruppe ikke stemme for.

Hyland
Hr. formand, den 1. januar 2002 er endnu et vigtigt skridt hen imod europæisk integration. Overgangen fra 12 forskellige nationale valutaer til én fælles valuta er kulminationen på måneders omhyggelig forberedelse, og alligevel er jeg bange for, at nogle borgere selv på dette sene stadium ikke helt har forstået betydningen af overgangen og dens konsekvenser, som jeg mener, er yderst positive.
Ingen anden EU-politisk ændring vil have så dybe og personlige konsekvenser for alle borgere og det samtidig. Lige fra børn til pensionister, fra selskabssektoren til små virksomheder, alle vil kunne mærke denne betydelige milepæl i europæisk politik. Eftersom der er en grad af efterladenhed med hensyn til alle EU-ændringer, bør intet tilsidesættes i de sidste måneder forud for den 1. januar for at gøre forbrugerne bevidste om betydningen af det, der vil ske, og hvad der er mere vigtigt, for at forsikre dem om, at deres interesser sættes først af dem, som har til opgave at styre denne vigtige ændring. Jeg er tilfreds med, at alt bliver gjort, men intet må overlades til tilfældighederne.
Vi ved, at der er nogle, som er skeptiske. Deres synspunkter er vigtige i debatten, men vi må uden nogen tvivl sørge for, at deres bekymringer ikke bliver til virkelighed. F.eks. husker vi alle overgangen til decimalsystemet, og til trods for vores forsikringer dengang oplevede forbrugerne prisstigninger. Vi må alle hæve mangelen på en omkostningsfaktor i valutamekanismen over al tvivl. Parlamentet vil være klar over, at bankerne selv benyttede sig af overgangsperioden til at skumme fløden ved umanerlige valutagebyrer, og dette sker i nogen grad stadig.
Hvilke forsikringer kan Den Europæiske Centralbank give for, at disse ting bliver meget nøje undersøgt og med passende sanktioner?

Thyssen
Hr. formand, hen imod årsskiftet får vi euromønter og -sedler i omløb, og det er næsten nøjagtigt 10 år efter, at de politiske og de juridiske fundamenter hertil blev lagt i Maastricht.
Alligevel vil temmelig mange mennesker først da mærke, og det vil de mærke temmelig pludseligt, at Europa virkelig griber ind i deres gøren og laden.
Alene denne kendsgerning udgør tilstrækkelig grund til virkelig at gøre alt for at lade overgangen forløbe under så gode omstændigheder som muligt, det vil sige også uden irritation for befolkningen. Ellers er jeg bange for, at vi vil betale prisen for det i årevis i form af mistillid til den europæiske integrationsproces, og ved den korsvej, som Europa nu står over for, tror jeg ikke, at vi kan tillade os noget sådant.
Der er indtil nu gjort et glimrende stykke arbejde, men vi er ikke færdige endnu, og jeg vil derfor opfordre til, at følgende sker:
For det første skal informationen være mere udførlig, mere aktiv, mere effektiv og mere målrettet.
For det andet skal der foretages en forhåndsdistribution til forbrugerne af både mønter og sedler. Hvis Den Europæiske Centralbank fortsat modsætter sig dette, spørger jeg mig selv, hr. kommissær, om De ikke kan tage initiativ til at muliggøre dette gennem en ændring af forordningen af den 3. maj 1998.
For det tredje skal elektronisk betaling absolut fremmes, men den skal også blive billigere. Herom foreligger der en klage i Generaldirektoratet for Konkurrence. Hr. kommissær, jeg vil gerne bede Dem om at anmode Deres kollega, hr. Monti, om omsider at gøre noget ved afviklingen af denne klage.
For det fjerde skal grænseoverskridende overførsler være billigere, og jeg kan ikke formulere det bedre, end Carla Peijs for lidt siden gjorde det på min gruppes vegne.
Hr. formand, ordføreren, hr. Maaten, har gjort et glimrende stykke arbejde, som han fortjener vores påskønnelse af. Lad os håbe, at der efter det økonomiske Europa nu også kommer et politisk Europa, således at også vores europæiske valuta vil få den anerkendelse, som den fortjener.

Kauppi
Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, de første 30 måneder af Den Europæiske Centralbanks virkeperiode kan karakteriseres som succesfulde. Banken har opnået finanspolitisk stabilitet på mellemlangt sigt på trods af den nylige stigning i olieprisen, den store ustabilitet på valutamarkederne og de øgede spændinger på finansmarkederne. Borgernes tillid til Den Europæiske Centralbank bygger primært på prisstabilitet. Det er vigtigt for borgerne, at valutaen er stabil, og at reallønsniveauet og den reelle købekraft bevares. Tilliden kan dog også øges ved at skabe åbenhed og konsekvens i ECB's arbejde. Åbenhed er hverdagskost i de nationale centralbanker, det burde den også være i Den Europæiske Centralbank.
Overgangen til euroen er også finanspolitisk en enestående begivenhed, hvortil der ikke findes nogen fortilfælde af tilsvarende dimensioner. Indførelsen af den fælles valuta er et konkret bevis på, hvor langt integrationen i Europa er nået. Vores borgere forventer, at vi gør alt, hvad vi kan, for at sikre en flydende overgang til euroen. Det er vigtigt, at vi ved omhyggelig planlægning undgår unødige problemer og deraf følgende negative forestillinger blandt borgerne. Vi bør dog huske på de basale ting. Euroen falder ikke på grund af praktiske problemer i forbindelse med en overgangsperiode af to eller tre ugers varighed. Hvis den falder, falder den fordi, valutaen ikke er tilstrækkelig stabil og stærk. Vores fælles valuta er lige så stærk som økonomien bag den. En stærk økonomi, sunde strukturer inden for erhvervslivet og et velfungerende indre marked er de centrale forudsætninger for borgernes tillid og for Unionens globale konkurrenceevne.
I denne forbindelse vil jeg også gerne nævne min bekymring for, hvad der sker med det direktiv om virksomhedsovertagelse, som behandles i morgen. Direktivet har været under udarbejdelse i 12 år. Europa-Parlamentet og Rådet er efter lang tids tovtrækkeri nået til fælles forståelse ved en forligsprocedure. Hvis direktivet falder i morgen, kan vi sige, at der godt nok lød mange smukke ord i Lissabon, men at vi nu har brug for handling. Værdien af vores fælles valuta afhænger i meget høj grad af disse handlinger fra såvel Parlamentets, Rådets som alle Unionens institutioners side.

Andria
Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, kære kolleger, der er ingen tvivl om, at vi alle sammen har ydet en værdifuld indsats, og det gælder også Den Europæiske Centralbank og hr. Maaten, som i sin betænkning har taget næsten alle de forudsigelige spørgsmål op, der kan opstå med indførelsen af den fælles valuta. Eftersom dette dog er en historisk begivenhed - hidtil har alle medlemsstaterne nemlig skullet klare ombytningerne af deres valuta på nationalt plan, men ved denne lejlighed ombyttes valutaen med en fælles valuta, der gælder for hele Fællesskabet - kunne der være nogle uforudsete aspekter og konsekvenser, og der kunne opstå nogle situationer, som der ikke er taget højde for i dag, efter den skæbnesvangre dato den 1. januar 2002. Ud fra dette synspunkt er det vores alle sammens opgave at give et bidrag, som ikke alene letter ombytningen, men som også tydeliggør de negative og positive aspekter, der er tæt knyttet til denne begivenhed.
Jeg vil derfor understrege tre punkter. Det første punkt er, at i den tid, der er tilbage inden den fastlagte dato, nemlig den 1. januar 2002, skal informationen øges i randområderne og de perifere områder. Det kan nemlig ikke benægtes, at der på landet i dag stadig finder en form for "gammeldags opsparing" sted, som man bør gå bort fra i denne vanskelige situation. Det andet punkt er, at efter ombytningen og i de følgende 10 år, hvor denne ombytning kan ske i medlemsstaternes centralbanker, bør alle de administrative formaliteter mindskes, så de mest jævne og ringest stillede mennesker kan veksle små beløb uden at skulle igennem nogen administrative procedurer. Det tredje og sidste punkt, som er vigtigt, er, at indtil til den endelige ombytningsdato opfordres alle autoriserede kreditformidlende organer - navnlig kreditinstitutterne - til større opmærksomhed og større stringens, når det gælder kontante valutatransaktioner. Der er ingen tvivl om, at den organiserede kriminalitet ligger inde med kontant valuta til sine ulovlige handlinger ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Jeg forstår, at hr. Duisenberg som afslutning på forhandlingen alligevel ønsker at få ordet. Efter ham vil jeg give ordet til kommissær Solbes Mira.
Jeg giver ordet til hr. Duisenberg.

Duisenberg
Hr. formand, jeg vil forsøge at besvare nogle af de spørgsmål, der er blevet stillet af medlemmerne. Jeg kom allerede i min indledende udtalelse ind på de vigtigste punkter i de to beslutningsforslag.
Jeg vil gerne tilføje nogle punkter. Fru Randzio-Plath spurgte til det sekundære mål i traktaten. Det er vores sikre overbevisning, at hvis ECB har held til at opretholde prisstabilitet og derved skabe et miljø med forudsigelig stabilitet for iværksættere, så er det det bedste bidrag, som ECB kan yde til skabelse af vækst i output og beskæftigelse. Skal Europa-Parlamentet i tilfælde af en traktatændring involveres i udpegelsen af direktionen? Det er et spørgsmål, som direktionen bør afholde sig fra at besvare. Europa-Parlamentet er imidlertid allerede involveret i udnævnelsen af medlemmer til direktionen på samme måde som ECB's Styrelsesråd er involveret. Efter forslag fra finansministrene kan Europa-Parlamentet og ECB's Styrelsesråd yde rådgivning for at gøre det muligt for statslederne og Rådet at nå frem til en beslutning.
Jeg er fuldt ud enig i, at pengepolitikken bør fungere ikke i isolation, men med en stadig tættere koordinering. Men ECB vil aldrig begive sig ud i en koordinering af vores politikker på det økonomiske og finansielle område, for det ville skade vores primære mål i henhold til traktaten, nemlig at opretholde prisstabilitet.
Der er blevet udtrykt mange meninger om forslaget til beslutning. Jeg er allerede kommet ind på nogle af dem i min indledende udtalelse. Jeg er fru Peijs og hr. von Wogau taknemmelig for deres støtte på forskellige punkter, nemlig garantien om Centralbankens uafhængighed. Jeg vil sige til både fru Berès og fru Randzio-Plath, at ECB på ingen måde - og de ved det allerede - vil sky en dialog med Europa-Parlamentet eller dets udvalg. Det er blevet bevist, og vi vil fortsat bevise det i fremtiden.
Fru Peijs stillede det indlysende spørgsmål: Kan De blive? Det svar, jeg altid giver og giver igen, er "ja". Hun talte også for, at tværnationale overførsler skulle være lige så dyre eller billige som nationale overførsler. Det er jeg fuldstændig enig med hende i. Det kan godt være, at det tager lidt længere at nå det end den 1. januar 2002. Men jeg mener, at denne forskel bør forsvinde i et fælles marked med en fælles valuta, men det kan tage nogen tid.
Jeg vil nu vende mig til det vigtige emne om forhåndsdistribution, som er blevet nævnt af hr. Maaten i hans forslag til beslutning og af mange andre medlemmer. Der er blevet stillet nogle konkrete spørgsmål: Er det muligt eller tilrådeligt at udskifte pengeautomaterne nogle få dage inden den 1. januar 2002. Svaret er nej. Det ville være meget skadeligt for betalingssystemet på det travleste tidspunkt af året, nemlig de sidste par dage af december. Pengeautomaterne skal stadig være i stand til at distribuere nationale valutaer. Hvis de blev gjort ude af stand til dette, ville betalingssystemet blive alvorligt skadet. Det må erindres, at mellem 70 og 80% af den samlede seddeldistribution foregår via pengeautomater.
Det er også vigtigt, for også vi ser potentialet for problemer, der kan opstå, det er vigtigt, at automaterne omstilles snarest muligt. I fem lande vil de gamle pengeautomater være blevet omstillet inden den 1. januar. Det gælder for Nederlandene, Tyskland, Belgien, Irland og Luxembourg. I andre lande kan det tage lidt længere tid, men det skyldes hovedsagelig, at nogle af disse automater står i meget fjerntliggende egne, der ikke serviceres hver dag, f.eks. i Finland og Spanien. Det vil tage lidt længere tid, men i flertallet af landene vil omstillingen finde sted inden for en uge. I fem lande vil det ske inden for en dag.
I sit forslag til beslutning har hr. Maaten også bedt om, at der blev givet prioritet til spredningen af 5- og 10-eurosedler i pengeautomater. Dette punkt er vel beskrevet i de nationale overgangsscenarier. Bortset fra Finland er det i alle andre lande planlagt, at der i det mindste i nogle af pengeautomaterne bliver distribueret 5- og 10-eurosedler udelukkende via pengeautomater i de første par dage af næste år.
Alt, som bør være det, er på plads for at gøre overgangen smidig, f.eks. etablering af midlertidige vekslesteder f.eks. i supermarkeder. Det tilskynder vi til. I lande, hvor velfærdsudbetalingerne stadig i høj grad finder sted kontant, tilskynder vi til brug af sedler med lavere pålydende. Vi tilskynder også banker til at åbne deres skranker den 1. januar 2002. På dette tidspunkt er det allerede planlagt i Østrig, Tyskland, Luxembourg og Nederlandene. Vi tilskynder også andre lande til at overveje sådanne foranstaltninger.
I sit forslag til beslutning har Europa-Parlamentet også fremsat forskellige forslag. Jeg vil ikke kommentere dem alle, men Europa-Parlamentet foreslår også det, jeg lige har sagt, nemlig at man tilskynder bankerne til at åbne deres skranker den 1. januar - et punkt, som bifaldes og støttes fuldt ud af ECB. Det er blevet foreslået, at datoen for de årlige udsalg ændres, og at de bliver udsat i et par uger. ECB er neutral på dette punkt, men jeg kan se fordelene ved det.
Lavere gebyrer på kreditkort og andre elektroniske betalingsmidler er blevet nævnt. Det er der lige nu planer om i Østrig, Belgien og Finland. Også her er ECB på grund af emnets karakter neutral, men jeg vil tilskynde de nationale myndigheder til omhyggeligt at lytte til Europa-Parlamentet.
Jeg vil vende tilbage til de spørgsmål, der er blevet stillet, og sige, at i stedet for forhåndsdistribution vil vores informationskampagne, som den udvikler sig fra den 30. august og fremover i de kommende måneder og indtil årets udgang og i de første par uger af næste år være af en sådan art, at jeg er sikker på, at den brede offentlighed inden den 1. januar vil være fuldt fortrolig med, hvordan pengesedlerne ser ud med deres sikkerhedskarakteristika. Et element i denne kampagne er, at vi i den første eller anden uge af december vil omdele 300 millioner brochurer til alle borgere i euroområdet, der fuldt ud beskriver de nye pengesedler og modaliteterne i forbindelse med overgangen til eurosedler og -mønter. Hr. Maaten stillede et spørgsmål, der morede mig: "Hvad nu, hvis ministrene i de sidste par dage alligevel ændrer mening og begynder at forhåndsdistribuere pengesedler?" Med al mulig respekt ikke blot for hr. Maaten, men også for ministrene må jeg sige, at ministre ikke kan træffe en sådan beslutning, for de har i traktaten overladt kompetencen til at udstede pengesedler til deres nationale centralbanker og ECB. Kun ECB, euro-systemet, kan beslutte, hvornår pengesedlerne skal distribueres, og det vil ske den 1. januar 2002.

Solbes
Hr. formand, efter indlægget af Den Europæiske Centralbanks formand, hr. Duisenberg, vil jeg kort kommentere nogle punkter. Jeg vil hovedsageligt referere til hr. Maatens betænkning, da jeg kan tilslutte mig hr. Duisenbergs kommentarer til betænkningen af fru Randzio-Plath.
For det første vil jeg minde om, at adgangen til euromøntsæt ikke er begrænset til et pr. person. Jeg er enig i de forskellige landes beslutninger. Det er muligt at få adgang til et større antal i de enkelte lande.
Hr. Duisenberg har talt om frontloading (forhåndsudsendelse af små sedler) i pengeautomater og banker. Jeg har en enkelt kommentar, der går ud på, at den rapport fra Kommissionen, som De har talt om, er en simpel rapport, der har til formål, på baggrund af hvor mange penge der i dag formidles via pengeautomater, at beregne, hvor lang tid det vil tage helt at erstatte den nationale valuta med euroen. Det er en statisk analyse, som altså forudsætter, at der ikke vil være et stigende forbrug af disse penge, og at andre kilder end pengeautomater lades ude af betragtning. Jeg vil i hvert fald understrege, at eksistensen af overgangsperioder er berettiget, netop fordi hele operationen ikke kan gennemføres på en dag.
Kommissionen går ind for, at udsalg udskydes i to uger, så de ikke falder sammen med indførelsen af sedler og mønter. Det er imidlertid en national beslutning, som skal træffes af de enkelte medlemsstater.
En kommentar om risikoen for prisstigninger ved overgangen til euroen: Kommissionen har overvejet dette spørgsmål og mener, at den dobbelte prisangivelse i national valuta og euro er en betingelse for at sikre, at overgangen til euroen ikke udnyttes til at hæve priserne. Vi har naturligvis også lagt vægt på andre foranstaltninger, f.eks. at de offentlige forvaltninger nedrunder deres gebyrer eller i hvert fald anvender princippet om neutralitet. Nogle af Kommissionens holdninger er blevet accepteret af Euro-Gruppen, som den 4. juni offentliggjorde en erklæring, der indeholdt disse punkter.
Som en kommentar til nogle af indlæggene vil jeg også minde om, at perioden med dobbelt prisangivelse i princippet bør begrænses til det første halvår af næste år, hvorefter dobbelt prisangivelse bør ophøre.
De praktiske oplysninger til borgerne, som De foreslår til informationskampagnerne, kan viderebringes gennem det samarbejde, som Parlamentet har med høringsgruppen om de praktiske aspekter ved overgangen til euroen, hvor de forskellige ansvarlige for de nationale kampagner deltager.
En enkelt bemærkning om elektronisk betaling: Kommissionen har i forbindelse med overgangen til euroen tilskyndet til, at de europæiske banksammenslutninger nedbringer udgifterne ved elektronisk betaling, men vi har ikke opnået noget positivt resultat.
Både Kommissionen og Den Europæiske Centralbank bestræber sig på at fortsætte med at nedbringe omkostningerne ved transaktioner på tværs af grænserne. Vi ved godt, at det ikke er nogen let opgave, og at den forskellige behandling af nationale transaktioner og transaktioner på tværs af grænserne kan være i uoverensstemmelse med bestemmelserne for det indre marked. Kommissionen er i gang med at undersøge mulighederne for at lette og fremskynde denne proces med nedbringelse af omkostningerne ved transaktioner på tværs af grænserne mest muligt.
1. januar næste år er en milepæl i den europæiske integrations historie. Hele verden afhænger af, hvad der sker i Europa. Jeg er overbevist om, at institutionerne, medlemsstaterne og centralbankerne vil være på højde med situationen, og jeg vil igen takke Parlamentet for det samarbejde, som det tilbyder os, når det drejer sig om forberedelsen af overgangen fra nationale valutaer til euro.

Arbejdsmarkedsorienterede pensionskassers aktiviteter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0220/2001) af Karas for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om arbejdsmarkedsorienterede pensionskassers aktiviteter (KOM(2000) 507 - C5-0596/2000 - 2000/0260(COD)).

Karas
Hr. kommissær, mine damer og herrer, det foreliggende kommissionsforslag og betænkningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål - det siger jeg med stolthed - er efter min mening et godt eksempel på et succesfuldt arbejde med et kommissionsforslag, hvor alle grupper og eksperter i Parlamentet har vist evne til dialog og vilje til kompromis. Det er også et godt eksempel på, hvor alvorligt vi tager vores arbejde, og i hvor høj grad vi gennemfører vores hensigter, herunder overholder tidsplanerne, og hvor godt vi forbereder vores beslutninger, også i modsætning til Rådet. Forskellen mellem Europa-Parlamentets og Rådets håndtering af kommissionsforslag og beslutninger bliver meget synlig ved dette eksempel. Derfor vil jeg starte med at sige en hjertelig tak for samarbejdet til alle koordinatorer og først og fremmest til kollegerne Kuckelkorn, Hume, Ettl, Pronk, Lulling og mange andre.
Hvorfor dette direktiv? Direktivet eksisterer, fordi vi alle har sat os for at etablere et finansielt indre marked, fordi vi er nødt til hurtigt at fjerne de finansielle hindringer i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser - som dette direktiv hører med til - og fordi vi i den anden søjle ikke har nogen fællesskabslovgivning for aktiviteter omfattet af den anden søjle, nemlig alderspensioner. Hvad drejer det sig om i dette direktiv? Her drejer det sig overvejende om koordinering af tilsyn, om godkendelse af grænseoverskridende virksomhed, det drejer sig om investment rules, og det drejer sig om visse nødvendige ledsagende foranstaltninger.
Vi har fra udvalgets side stillet mange forslag til forbedringer. Det er vores overbevisning, at vi har diskuteret og forelagt dette på et bredt plan i forhold til kommissionsforslaget. Men forinden er det nødvendigt at foretage en præcisering, som vi også har ønsket at tydeliggøre ved at ændre titlen. Dette er et forslag til et direktiv fra Europa-Parlamentet og Rådet om arbejdsmarkedsorienterede pensionskassers aktiviteter og overvågning heraf. Det er et financial services directive. Det er ikke et direktiv, som regulerer de arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger som produkt med alle deres konsekvenser også for arbejdstagernes mobilitet. Det regulerer udbydende virksomheders aktivitet. Denne præcisering er nødvendig. I forbindelse med denne præcisering er vi nødt til at sige, at det er et første nødvendigt og vigtigt skridt på vejen mod en europæisk ordning for den anden søjle og de arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger.
Endnu en tredje præcisering er nødvendig. Den anden søjle supplerer den første, men den er ikke en erstatning for den første søjle. Den er heller ikke en mellemting. Den er de facto en aftale mellem arbejdsmarkedets parter, mellem arbejdsgivere og arbejdstagere, inden for lovgivningens rammer. Den skal derfor overholde en balance mellem liberalisering af det finansielle marked og social sikkerhed. Den sociale sikkerhed og informationen af arbejdstagerne skal tillægges særlig betydning.
Lad mig opregne de vigtigste ændringer. For det første har vi meget kraftigt understreget princippet om level playing field, det vil sige lige adgang for alle udbydere, hvis de opfylder forudsætningerne. For det andet har vi klart defineret forsigtighedsprincippet, prudent person, vi har fastlagt en grænse for overgangen fra de kvantitative investment rules til de kvalitative, og vi kræver en rapport fra Kommissionen efter tre år. Større fleksibilitet ved investeringer, ved varetagelsen af sikkerheden for forbrugerne er et rimeligt krav. For det tredje har vi krævet, at man går over til princippet om udsat beskatning, fordi vi behøver visse common rules for at hindre konkurrenceforvridninger, og vi kræver af Kommissionen, at det forbud mod forskelsbehandling, der er fastlagt i traktaten, kontrolleres nøje og gøres til et centralt punkt. Vi har defineret det arbejde, der skal udføres af et pensionsforum, og vi har fastsat de aktuarmæssige risici som en valgmulighed. Produktet er ikke defineret, men det er forpligtelsen til at tilbyde det.
Afslutningsvis har vi tydeligere formuleret spørgsmålet om oprindelseslandsprincippet og information af såvel arbejdstagere som arbejdsgivere og deres repræsentanter. Vi mener, at det er lykkedes os at skabe en balance mellem et direktiv om finansielle tjenesteydelser og social sikkerhed, og at vi i morgen kan samle et bredt flertal. Jeg håber, Rådet følger os, så vi ikke hindres i at gennemføre dette direktiv på basis af Europa-Parlamentets beslutninger.

Pronk
, rådgivende ordfører for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. (NL) Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren mange gange for hans fremragende præstation, idet han også var i stand til at optage det arbejde, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har udført, ikke ved at overtage det alt sammen ordret, men ved at medtage hovedpunkterne i det, som vi har forsøgt at sige.
Jeg vil også gerne takke Kommissionen for den overordentlig behagelige måde, hvorpå vi her har kunnet samarbejde, således at der nu foreligger noget takket være vores fælles bestræbelser. Det må også give Rådet stof til eftertanke, nemlig at der hurtigt må ske noget på dette punkt. Man tror sommetider, at det drejer sig om et abstrakt økonometrisk emne, når vi taler om dette direktiv.
Nej, det vedrører et meget vigtigt finansielt direktiv, som har meget store sociale konsekvenser, og det er netop det, det drejer sig om. Millioner af mennesker er på en eller anden måde involveret i, hvordan vi vil udforme vores fremtidige pensionssystem i Europa.
Kommissionen er med rette gået ud fra tre søjler. Vi træffer i denne forbindelse bestemmelser om en vigtig del af den anden søjle.
Den første søjle drøftes i øjeblikket i Rådet og vil senere blive taget op også her i Parlamentet. Den tredje søjle er der tidligere truffet bestemmelser om. Men dette er en overordentlig vigtig sag, og vi må i høj grad tage det specifikke ved den anden søjle i betragtning.
Det specifikke indebærer, at arbejdsmarkedets parter spiller en vigtig rolle, at det stadig er et finansielt direktiv, og at vi ikke må blande søjlerne. Disse ting er lykkedes for ordføreren. De var efter min mening også lykkedes for os i vores udtalelse, men ordføreren har overtaget det på en glimrende måde.
Det eneste punkt, hvor vi ville være gået lidt længere, end Økonomiudvalget gjorde det i sidste instans - og som medlem af Socialudvalget synes jeg for øvrigt, at det er pudsigt - var med hensyn til forenkling af direktivet.
Hr. formand, jeg takker alle mange gange, og jeg håber, at Rådet snart vil forelægge et direktiv.

Lulling
rådgivende ordfører for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. (FR) Hr. formand, jeg vil først gerne takke min kollega, hr. Karas, for den tid og det arbejde, han har lagt i denne betænkning. I min egenskab af rådgivende ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder skal jeg især lægge vægt på betydningen af, at de arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser overholder princippet om lige muligheder for mænd og kvinder, som indgår i traktaten. Dette er i øvrigt også beskrevet i direktiverne om lige behandling i de offentlige og de erhvervsfaglige socialsikringsordninger. Det er med tilfredshed, jeg kan fremhæve, at mit ad hoc ændringsforslag blev vedtaget og indgår i betænkningen.
Jeg havde også fremlagt et ændringsforslag, der nærmere beskrev, at de arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser burde tage hensyn til atypiske eller afbrudte karriereforløb på grund af mandens eller kvindens familiemæssige ansvar, i øvrigt med henblik på en løsning, der garanterer et fortsat medlemskab. Teksten i dette ændringsforslag blev ikke taget med, men der er for mig ingen tvivl om, at de arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser ikke kan unddrage sig fra passende løsninger for disse situationer.
Vi har haft og vil fremover også få homeriske diskussioner om, hvorvidt de supplerende pensionsordninger obligatorisk bør dække de aktuarmæssige risici. Jeg går som vores ordfører ind for en pragmatisk tilgang, hvilket vil sige, at organisationerne bør tilbyde en dækning af disse risici som en tilvalgsmulighed, som ved efterladte- og invalidepension. Dette har naturligvis en omkostning, som dog hverken bør afhænge af køn eller en undersøgelse af den enkeltes sundhed.
Et af de problemer, der skal løses for at skabe et reelt enhedsmarked for supplerende pensionsordninger og pensionsfonde, består i at garantere en skattemæssig behandling, hvor man undgår såvel en dobbeltbeskatning af bidrag og ydelser som pensionisters skatteeksil for at undgå at betale skat, men også et bekosteligt bureaukrati knyttet til udveksling af oplysninger og opkrævning af skatter mellem landene. Kommissionen har ikke taget fat på problemet i dette direktiv. Den har kun nævnt det i en meddelelse - forsigtighed forpligter, ikke sandt hr. Bolkenstein?
Jeg mener således, det er for tidligt for Parlamentet at udtale sig til fordel for en specifik model - i det foreliggende tilfælde TEE - som det gøres i betænkningen, selv om det kun er i en betragtning, idet de direkte skatter hører suverænt under medlemsstaternes kompetence. Lad os tage os bedre tid, før vi udtaler os for en model på dette ekstremt følsomme område.
Når det er sagt, hr. formand, mener jeg, at det er i brydningen af idéerne, at lyset vælder frem ...
(Formanden afbrød taleren)

Villiers
Hr. formand, først vil jeg gerne sige velkommen til nogle besøgende fra Kent, som overværer dagens debat fra tilhørerlogen. Jeg vil også takke hr. Karas for hans store arbejdsindsats med en meget vanskelig betænkning.
Vi skal huske på, at vi er ved at indføre en frivillig ordning, som virksomheder og udbydere af finansielle tjenester kan benytte sig af, hvis de ønsker det. Hvis ikke vi skaber attraktive rammer, bliver dette direktiv et uanbringeligt brev, som ingen vil kendes ved. Hvis vi fylder for mange konkrete regler med centraliserende detaljer ind i direktivet, vil det ikke afspejle forskelligheden i pensionsordningerne rundt omkring i EU, og folk vil ikke udnytte de muligheder, der findes i direktivet.
Hvad går vi så glip af, hvis virksomhederne beslutter, at de ikke ønsker at udnytte dette direktiv? I første omgang går vi glip af princippet om den forsigtige investeringspolitik. En nylig undersøgelse fra Kommissionen viste, at hvis dette princip var blevet anvendt i hele EU i de seneste 15 år, kunne pensionsfondene sandsynligvis have haft dobbelt så gode resultater. Ifølge beregninger fra den private sektor kunne investeringer baseret på forsigtighedsprincippet have givet op til 3% større afkast. Pensionsformuen i EU kunne have været omkring 21% større, hvis vi allerede havde anvendt princippet om den forsigtige investeringspolitik.
Det, der her er tale om, er en mulighed for større udbytte af opsparinger uden større risiko. Det er en meget reel og praktisk fordel for de folk, der valgte os til at varetage deres interesser her i Parlamentet. Det er en fordel, som vi ikke skal smide bort ved at stoppe alt for præskriptive detaljer ind i direktivet - f.eks. vedrørende godkendelse, aktuarmæssige risici eller garantier. Vi skal anvende en pragmatisk strategi for at udnytte fordelene ved øget afkast til sparerne i et første forsøg på at desarmere den tikkende pensionsbombe.

Kuckelkorn
Hr. formand, jeg vil benytte lejligheden til at sige et par principielle ting om Kommissionens direktivudkast. Om de tekniske detaljer har vi jo i tilstrækkelig grad udvekslet synspunkter, skændtes og enedes i de sidste dage, uger og måneder. Her henvender jeg mig især til Kommissionen og repræsentanterne for Rådet. Navnlig til Kommissionen vil jeg sige et par ord om forhistorien og dette direktivs tilblivelse.
Som ordfører for beslutningen har jeg haft lejlighed til både at beskæftige mig med grønbogen og Kommissionens meddelelse om resultaterne af høringen. Mens De i grønbogen stadig talte om supplerende alderspension i det indre marked og forsøgte at bilde Europas borgere ind, at der her blev gjort noget for den brede masse af europæiske borgere, er Deres nuværende direktivudkast kun et spejlbillede af de europæiske finansielle branchers interesser. For mig at se har De her enten foretaget en kovending, eller også drejede det sig for Dem fra begyndelsen kun om det finansielle indre marked.
Deres intention i dag er at sætte det finansielle marked i forgrunden. De rykker emnet hen på et sted, hvor det aldrig før har befundet sig. Det ville i og for sig være helt i orden, hvis der reelt var tale om et direktiv udelukkende om det finansielle marked. Men med Deres forslag griber De langt ind i produktudformningen i de eksisterende arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser, og De giver efter min mening investeringsbranchen en betydelig konkurrencefordel i forhold til de traditionelle udbydere, idet De vil behandle de finansielle produkter skattemæssigt ens, men uden at forpligte den finansielle branche til at stille de samme sikkerheder som institutionerne under den anden søjle, som til gengæld for sikkerheden får skattemæssige fordele.
Jeg røber ingen hemmelighed, når jeg siger, at det, vi har modtaget, er alle de synspunkter og formuleringer af forslag, som er fremsat af den finansielle branche, navnlig investeringsbranchen. Man kan en gang imellem få det indtryk, at en stor del af Kommissionens tekst er skrevet af lobbyisterne. Denne lighed i forhold til den finansielle branche gør mig meget betænkelig.
Jeg vil også benytte lejligheden til kort at antyde de grundlæggende motiver, som har bestemt vores handlinger i de sidste måneder, hvad Karas-betænkningen angår. Sikkerheden for de erhvervstilknyttede pensionsordninger har for os førsteprioritet. Vi påtager os her et ansvar for noget, som vi ønsker at skabe, og som skal fungere til gavn for borgerne, også når denne dag er forbi.
Endnu nogle bemærkninger om komplekset registreringer, altså godkendelser. Skal institutionen godkendes og behandles af myndighederne, før den starter sin aktivitet, eller skal den kun registreres? Hr. Karas har her stillet et nyt forslag, som vi støtter. Endvidere er det vigtigt for os, at anden søjle har en kollektiv karakter. Derved opnås der en afgrænsning i forhold til tredje søjle. Vi taler her ikke om et hvilket som helst opsparingsprodukt, men vi taler om de erhvervstilknyttede pensionsordninger, som har en fuldstændig anden karakter end spekulation med aktiepuljer.
Det har også været vigtigt for os at opnå forbedringer, hvad medbestemmelsen angår. Her er vi dog indforstået med henvisningen til den nationale arbejdslovgivning. Hvad de aktuarmæssige risici angår, støtter vi ordførerens formulering. Vi har her foretaget en væsentlig kovending, men jeg mener, det er i alles interesse, at vi kan støtte dette direktiv eller dette forslag fra ordføreren.
Ud over disse indholdsmæssige punkter er der andre overvejelser, som har været vigtige for os. Vi bør som parlamentsmedlemmer ikke lade os afskrække af teknokrater, som fortæller os, at det ikke kan fungere og ikke ville være foreneligt med traktaterne. Vi har her medbestemmelsesret og kan nu engang handle i overensstemmelse med vores holdninger. Vi er valgt til at fremsætte vores synspunkt som korrigerende element. Europas borgere forventer, at vi sikrer, at lovgivningen ikke kun skabes af tjenestemænd og lobbyister, men at politiske beslutninger først og fremmest træffes af Parlamentet. Vi bør heller ikke lægge bånd på os selv ud fra det argument, at det ikke er muligt at forhandle med Rådet om 100 ændringsforslag. Jeg siger meget klart til Rådet og Kommissionen, at nu skal De ikke mere forsøge at møblere om på dette direktiv.
Vi har til dels set store meningsforskelle i forbindelse med denne betænkning. Der er ikke kun blevet diskuteret grupperne imellem, men også indbyrdes i grupperne. I morgen skal vi stemme om en tekst, som forsøger at tage højde for alle strømninger. Her vil jeg gerne udtale vores tak til ordføreren, hr. Karas, for det arbejde, han har udført. Hvis afstemningen forløber som aftalt, anbefaler jeg min gruppe at stemme for denne betænkning.

Huhne
Hr. formand, jeg vil gøre det kort og sige, at min gruppe havde to overordnede mål med håndteringen af dette forslag fra Kommissionen. For det første ønskede vi så vidt muligt at støtte Kommissionens bestræbelser på at holde det enkelt og undgå unødvendige komplikationer såsom f.eks. aktuarmæssige risici. Det kompromis, som hr. Karas har udtænkt i Parlamentet, kan vi absolut leve med. Vi havde hellere set det oprindelige meget enkle forslag fra Kommissionen, men jeg er klar over, at hr. Karas har haft store politiske udfordringer, og jeg takker ham for hans indsats.
Min gruppe havde som sit andet hovedmål at afstive Kommissionens ønske om at være mere liberal og markedsorienteret i forbindelse med afskaffelsen af de kvantitative regler. Ifølge Kommissionens direktivforslag kan medlemsstaterne fortsat opstille kvantitative lofter for driften af pensionsfonde. Jeg er henrykt over, at Parlamentet angiveligt vil insistere på en tidsfrist på fem år. Jeg håber meget, at kommissæren opgiver ethvert forsøg på at føre en realpolitik med dårlige kompromiser i Rådet, og at man i stedet respekterer Parlamentets klare ønske. Vi ønsker at sikre pensionisterne et stort udbytte uden at give køb på sikkerheden gennem anvendelse af forsigtighedsprincippet.
Det er vores to hovedmål, og hvis Parlamentet accepterer dem ved afstemningen i morgen, vil denne lovgivning danne fundamentet for en enorm vækst i de private pensioner i EU. Den vil for første gang nogensinde etablere en fælleseuropæisk investorbasis for voksende og integrerede finansmarkeder i euroområdet.

Jonckheer
Hr. formand, den afstemning, der har været afholdt i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, ved hvilken udvalget blev delt, hvorefter der i øvrigt blev genfremsat 133 ændringsforslag på plenarmødet, viser tilstrækkeligt tydeligt de forskellige tilgange til dette direktivforslag.
Vi i vores gruppe fortolker dette som følger: Det vigtigste formål med dette direktiv om arbejdsmarkedsorienterede pensionsfonde er at ophæve alle de betingelser, der hæmmer de finansielle institutter, især med hensyn til valg af finansielle aktiver med undtagelse af de generelle tilsynsbestemmelser af kvalitativ art ud over hvilke princippet om gensidig anerkendelse gælder fuldt ud. Vi står her over for en kendt situation med hensyn til at realisere det indre marked. Det drejer sig om, hvilken grad af harmonisering eller integration der er ønskelig, hvilket betyder liberalisering og åbning, men hvor det, der har at gøre med, hvad Fritz Scharps kalder positiv integration, står tilbage i forhold til målet om liberalisering. I den forbindelse vil jeg gerne ganske enkelt nævne tre punkter, der er meget vigtige for os:
problemet med sikringen af ydelser som sådan, det man kalder de aktuarmæssige risici: vi støtter ændringsforslag 108 fremsat af vores kollega, hr. Herzog;
problemet med skattemæssig konkurrence (ændringsforslag 117) er et nyt eksempel, der viser, at man gør flere fremskridt langt hurtigere mod at integrere markederne uden en forudgående skattemæssig harmonisering. Det er et synspunkt, vi ikke kan støtte;
spørgsmålet om kontant sikring af ydelser i henhold til direktivets artikel 18: det fremsatte ændringsforslag 116 forekommer os at være fornuftigt.
Vores politiske evaluering af dette direktivforslag er således endnu en gang, at det er uafbalanceret, hvad angår målene, der ikke kun drejer sig om enhedsmarkedet, men også om social samhørighed og solidaritet.

Herzog
Hr. formand, det direktiv, Kommissionen har udformet, medfører en fuldt ud indrømmet skævhed. Det, der interesserer Kommissionen, er en kapitalisering af de supplerende pensionsordninger. Selv om Karas-betænkningen undertiden korrigerer denne skævhed, forværrer den den til gengæld også visse steder. Vi står over for en referencemodel, der frem for alt minder om industriens supplerende pensionsordninger i Storbritannien og andre steder. Men i visse lande går disse organisationer ikke eller kun i ringe omfang på det finansielle marked; i andre lande tilbydes arbejdstagerne solide garantier, men dette er helt klart ikke idéen med direktivet. Især er samhørigheden i pensionssystemerne, der i de nationale pensionssystemer bygger på principperne om solidaritet, sikkerhed og universalitet, ikke interessant for Kommissionen.
Det er grunden til, at vi har fremsat ændringsforslag på to planer: garantier til de berørte befolkningsgrupper på den ene side og den offentlige kontrol og en forsigtig adfærd på den anden. Uden væsentlige forbedringer mener vi, at teksten er uacceptabel.
Det er for det første nødvendigt at forbedre garantierne for befolkningerne. Direktivet medfører risiko for diskrimination og brud på solidariteten. Tilknytningen til en supplerende ordning er ikke obligatorisk, hvilket kan føre til betydelige uligheder. Gensidighed mellem sektorerne er heller ikke et krav. Enhver forværring af demografien vil føre til ydelser af ringere kvalitet. Ændring af beskæftigelse eller sektorskift for mobile arbejdstagere giver ikke nogen garanti for kontinuitet. Definitionen af rettigheder omfatter ikke obligatorisk de aktuarmæssige risici. Garantierne for effektive ydelser er ikke organiserede. Desuden ved vi, hvilken risiko man løber, hvis man tilmelder sig et system med faste ydelser, hvilket en lang række kendte makroøkonomer har vist i andre sammenhænge.
På alle disse punkter foreslår vi ændringer, ligesom på det andet område: den nødvendige forbedring af den sociale kontrol og tilsynet. Kommissionen tilbyder forsikringstagerne selv at vælge en arbejdsmarkedsorienteret pensionsordning. Karas-betænkningen styrker denne mulighed ved at udelukke den offentlige myndighed. Det er den åbne dør til konkurrencen med to risici: en udvanding af idéen om solidaritet og en svækkelse af de tilsynsordninger, der pålægges forsikringsselskaberne. Hr. Karas har medtaget vores ændringsforslag, der sigter på at fastlægge princippet om en delt styring, men dette får kun en reel betydning, hvis de pågældende institutioner ingen steder i direktivet behandles som alle andre økonomiske investorer. Den tilsynsramme, Kommissionen har fastlagt, er svag, og betænkningen fastlægger princippet om oprindelseslandet, hvilket for os er uacceptabelt, idet modtagerlandene selvfølgelig også bør have mulighed for at skabe samhørighed med de interne sociale rettigheder. Endelig mangler vi stadig en forudgående skattemæssig harmonisering i disse tekster, hvilket betyder, at man endnu en gang åbner døren for en skattemæssig dumping.
Kære kolleger, vi står i dag over for en afgørende prøve på, hvordan Europa-Parlamentet udformer sit ansvar, hvad angår den sociale beskyttelse.

Crowley
Hr. formand, i stedet for at opfinde hjulet igen og gennemgå alt, hvad der tidligere er blevet sagt, er det vigtigt at se på virkeligheden: Befolkningen bliver ældre, lever længere og går tidligere på pension. Man skal sørge for ordentlig pensionsbeskyttelse og sikre pensionsudbetalingerne i fremtiden. Det kan man kun gøre ved at koble de forskellige eksisterende systemer sammen med den anden og tredje søjle, sådan som ordføreren har foreslået.
Mine problemområder i forbindelse med ændringsforslagene og nogle af de øvrige forslag, handler primært om skatteharmonisering, hvilket jeg er helt imod, samt om lovgivningsmæssigt tilsyn med driften af disse fonde, fordi vi allerede har en bunke love og bestemmelser om investeringsselskaber og investeringsobjekter.
Jeg vil anbefale parlamentsmedlemmerne og måske de af medlemsstaternes regeringer, der har observatører til stede i dag, at se på den irske model, hvor vi har forpligtet os til fra nu og frem til 2025 at henlægge 1% af vores BNP til en kommende pensionsfond. Det betyder, at der hvert år henlægges 700 millioner irske pund til sikring af pensionsudbetalingerne fra 2025 og fremover. Hvis flere lande var villige til at gøre det, ville der ikke være samme fornemmelse af pres eller fare, som mange af Europas pensionister føler i dag.

Ilgenfritz
Hr. formand, vores offentlige pensionssystemer er for dyre og er blevet umulige at finansiere. Spændet mellem aktivt beskæftigede og pensionister bliver stadig større. Påtrængende nødvendige reformer forsinkes igen og igen. Omkostningerne til disse systemer er også meget forskellige inden for EU. Således anvender f.eks. Østrig 15% af sit bruttonationalprodukt på pensioner og har dermed rekorden, da gennemsnittet i EU udgør 11%. De høje omkostninger i f.eks. Østrig kan til dels forklares med, at vi næsten har indført en særlig forsikringsordning for hver eneste erhvervsgruppe. Det medfører en række uretfærdigheder, som ikke mere kan forsvares. Men som det allerede er sagt, er alderspensionen ikke kun i krise i Østrig, men overalt i Europa.
Det offentlige pensionssystem kan ikke mere finansieres og belaster den unge generation. Det er ubetinget nødvendigt med et fælles europæisk marked for arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger.
Men ved udviklingen af dette system, den anden søjle, må vi ikke lægge yderligere byrder på de små og mellemstore virksomheder. De kan ikke klare en yderligere forøgelse af de ikke-lønrelaterede arbejdsomkostninger. Følgerne ville blive katastrofale og have en negativ virkning på beskæftigelsessituationen i Europa.

Formanden
Mødet er udsat til kl. 21.00.

Støtte til nationale strategier til fordel for sikre og varige pensioner ved åben samordning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om støtte til nationale strategier til fordel for sikre og varige pensioner ved åben samordning.

Diamantopoulou
Kommissionen har i dag vedtaget en meddelelse med titlen "Støtte til nationale strategier til fordel for sikre og varige pensioner ved åben samordning". Denne meddelelse er et forslag om specifikke mål og samarbejdsmetoder inden for pensionsreformer i overensstemmelse med den åbne koordinationsmetode, der blev vedtaget i Lissabon.
I de seneste to år har der været en markant holdningsændring over for EU-samarbejdet, specielt på det sociale område. Vi kan se en holdningsændring hos dem, der står for de nationale beskyttelsespolitikker. De er nu enige om at anbefale en åben koordinationsmetode for pensioner på langt sigt.
Vores forslag fremsætter dette som en blød form for politisk planlægning på europæisk plan - det vil sige blød sammenlignet med lovgivning eller eksisterende politikker. Her taler jeg specielt om en koordinering af økonomiske politikker. Det er meget tydeligt i denne meddelelse, at den nye åbne metode ikke erstatter de eksisterende metoder. Dette forslag fjerner ikke det nationale ansvar fra de nationale politikere. Ambitionen med denne meddelelse er at fremme udviklingen af en åben samordning i forbindelse med de udfordringer, som aldersmæssige og samfundsmæssige ændringer stiller til pensionssystemerne.
Hvad er indholdet af denne meddelelse? Der er tre hovedpunkter. Det første handler om pensionernes tilstrækkelighed. Det andet handler om finansiel bæredygtighed, og det tredje handler om modernisering af pensionssystemerne som svar på samfundsmæssige ændringer. Jeg vil kommentere alle tre punkter.
Tilstrækkelighed beskriver pensionssystemernes grundlæggende sociale målsætning om at forhindre social udstødelse af ældre og give dem mulighed for at bevare deres levestandard.
Det andet punkt er den finansielle bæredygtighed. Hvis den skal modtages i en overordnet ånd af mellemstatslig rimelighed og solidaritet mellem generationerne, skal der være høj beskæftigelse, overholdelse af stabilitets- og vækstpakken og gode lovgivningsmæssige rammer for de private systemer.
Det tredje hovedpunkt handler om modernisering af pensionssystemerne. Pensionssystemerne skal gøres mere forenelige med behovet for mere fleksible arbejdsstyrker. Det betyder, at de skal opfylde behovene fra de nye modeller for arbejdets organisering. De skal leve op til kravene fra mindre stabile familier og sikre større lighed mellem mænd og kvinder. De skal også gøres mere gennemsigtige, forudsigelige og mere smidige over for ændrede forudsætninger.
Under disse tre hovedpunkter er der opstillet 10 konkrete mål. Vi - og Udvalget om Sociale Anliggender, der har gjort et udmærket stykke arbejde - skal vurdere disse mål ved hjælp af indikatorer. Vi kan takke Udvalget om Sociale Anliggender for, at vi har en analyse af alle pensionssystemer, samt for de reformer, der er gennemført i alle medlemsstater. Udvalget om Sociale Anliggender arbejder med de økonomiske og sociale indikatorer. Næste år vil vi forsøge at bruge disse indikatorer til at vurdere målene.
Hvad er den foreslåede procedure? Medlemsstaterne må selv afgøre, hvordan de vil opfylde de enkelte mål, og det afhænger af de nationale strategier. I meddelelsen foreslås det, at medlemsstaterne indsender de første nationale strategier sidst på sommeren 2002. Der bliver en første fælles tilsynsprocedure under Det Europæiske Råds møde i foråret 2003.
Denne rapport om de nationale strategier bliver baseret på åben samordning, og politisk set er det meddelelsens vigtigste element. Der skal tages hensyn til ikke bare pensionsreformer i snæver forstand, men også til beskæftigelsespolitik og forvaltningen af offentlige finanser. Udarbejdelsen af disse strategier kræver deltagelse af forskellige offentlige myndigheder samt naturligvis arbejdsmarkedets parter.
Hvorfor skal man have åben samordning? Behovet herfor bygger på en forståelse af samspillet mellem pensioner og andre politiske områder. Beskæftigelsesstrategien er blot ét eksempel. En vellykket beskæftigelsesstrategi gør det lettere at finansiere pensioner, men pensionsreformer kan skabe beskæftigelsesinitiativer. Et andet eksempel er de offentlige finanser. Hvis man konsoliderer de offentlige finanser i dag, får man lettere ved at håndtere de budgetmæssige virkninger af morgendagens aldring, mens en utilstrækkelig kontrol med pensionsudgifterne kan gøre de offentlige finanser ustabile.
Der er selvfølgelig et tæt samarbejde mellem Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. De udarbejder en fælles rapport og yder et afgørende bidrag, men Europa-Parlamentet kan spille en vigtig rolle i denne proces. Vi vil meget gerne høre Deres mening om meddelelsen og specielt om de foreslåede mål. Da Kommissionen og det belgiske formandskab er meget ivrige efter at gøre markante fremskridt i god tid inden Det Europæiske Råds næste møde, vil vi gerne have Deres udtalelse inden oktober.
De mere uformelle kontakter mellem Europa-Parlamentet og Udvalget om Sociale Anliggender vil også fortsætte med regelmæssige mellemrum. Man kan også diskutere andre fremgangsmåder, og jeg er åben over for forslag fra Parlamentet.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det politisk set er meget vigtigt, at medlemsstaterne er ivrige efter at samarbejde om pensionsreformer. Det er en af de mest følsomme og vanskelige reformer i alle medlemsstater, og derfor har den stor politisk betydning. Vi mener, at samarbejdet mellem Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne kan resultere i en omfattende strategi, der vil være nyttig for medlemsstaterne og fremme en gennemførelse af reformerne.

Formanden
Mange tak, fru Diamontopoulou, for denne meget vigtige erklæring fra Kommissionen.

Jensen
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at komplimentere for det arbejde, der er lavet indtil nu. Jeg synes faktisk, det var flotte ting, der blev fremlagt i forbindelse med Göteborg-topmødet, og jeg synes også, at det arbejde, der nu er lavet med rapporterne fra de enkelte lande, viser, at det er rigtigt at udvide dagsordenen. Vi skal ikke kun tale om den stigende ældrebyrde og de økonomiske konsekvenser, men også om, hvordan vi får et godt pensionssystem. Jeg mener til gengæld også, at det er vigtigt, at dette arbejde ikke kun bliver et arbejde, der foregår bag lukkede døre mellem politikere og embedsmænd og eksperter. Og jeg vil gerne spørge kommissæren om, hvilke planer hun har om at få sat gang i en bredere offentlig debat om denne pensionssammenkøring eller -samordning. Den åbne metode skal være åben i en sand mening, sådan at man også inddrager offentligheden. Hvad vil kommissæren gøre? Vil hun give et tilsagn om en forstærket indsats for at øge den offentlige ...
(Formanden afbrød taleren)

Fatuzzo
Hr. formand, som repræsentant for det italienske Pensionistparti stillede man mig følgende spørgsmål: "Hvad skal du til Strasbourg efter? I kommer aldrig til at tale om pensioner!" Kommissær Anna Diamantopoulous ord var dog sød musik i mine ører. Jeg bifalder dette initiativ. Det er en stor dag for pensionisterne i hele Europa! Jeg vil gerne lykønske hele Kommissionen og fru Diamantopoulou! Nu bliver det vigtigste efter min mening at holde øje med pensionskasserne og sørge for, at det i de 15 medlemsstater ikke bliver Bjørnebanden, der kommer til at administrere pensionskasserne, men mennesker, som tænker på pensionisternes fremtid. Jeg håber, at kommissæren er enig med mig.

Hughes
Hr. formand, jeg takker kommissæren for erklæringen. Jeg ser frem til at læse meddelelsen. Det er en af de vigtigste forhandlinger, vi skal have.
Jeg har et par spørgsmål. Der er store demografiske forandringer undervejs i EU, og vi skal forsøge at beholde de ældre på arbejdsmarkedet. Der er imidlertid ét stort problem: De ældres færdigheder vil være forældede. Er kommissæren enig i, at det vil udløse den revolution, vi har søgt at fremme, med et skift fra en indledende uddannelse over til videreuddannelse og livslang uddannelse? Det vil få afgørende betydning.
Der er nogle modsætninger og problemer. Der er f.eks. overalt i EU en tendens til at hæve pensionsalderen, samtidig med at der gives offentlig støtte til førtidspensionering. Risikerer EU ikke at blive kritiseret for, at medlemsstaterne på nuværende tidspunkt tvinges til at forholde sig til disse vanskelige spørgsmål?

Diamantopoulou
Hr. formand, der er to vigtige aspekter her. For det første er der pensionssystemernes gennemsigtighed. Et af målene under det tredje hovedpunkt af pensionssystemernes modernisering er større gennemsigtighed. Det betyder, at informationerne skal være tydelige og lettilgængelige, ikke blot for EU-borgerne, men også for indbyggere i tredjelandene. I øjeblikket er der store problemer på dette område. Der er behov for en eller anden form for indikatorer, hvis vi skal nå den ønskede gennemsigtighed. Klare informationer skal være tilgængelige på forlangende. Vi kan ikke tvinge reformstrukturen eller pensionssystemernes struktur ned over medlemsstaterne, men vi kan foretage målinger ud fra en række indikatorer. Jeg kan desværre ikke i øjeblikket give yderligere detaljer.
For det andet er der spørgsmålet om livslang uddannelse og problemet med førtidspensionering. Der er en klar sammenhæng mellem aldersgrænsen og behovet for aktiv aldring. De fleste medlemsstater har en aldersgrænse på 65, men det er ikke reglen, men undtagelsen. Der er mange forskellige førtidspensionssystemer i de forskellige medlemsstater, hvilket har givet mange problemer med hensyn til pensionssystemernes finansielle bæredygtighed. Derfor foreslår vi denne kombination af politikker. På den ene side foreslår vi en reform af pensionssystemet og en ændring af aldersgrænsen, og på den anden side foreslår vi politikker, der skal aktivere den aldrende befolkning, det vil sige initiativer til at bevare de ældres tilknytning til arbejdsmarkedet, uddannelsesinitiativer samt i nogle tilfælde støtte til oprettelse af små og mellemstore virksomheder eller andre virksomhedsformer.
Så jeg giver Dem helt ret i, at vi har brug for denne åbne samordning. Vi kan ikke blot beslutte at hæve aldersgrænsen, men skal samtidig gennemføre andre politikker.

Van Lancker
Hr. formand, også jeg vil gerne takke kommissæren for denne vigtige meddelelse, som på europæisk plan gør pensioner til en social udfordring med finansielle konsekvenser og ikke et finansielt problem med en række sociale aspekter knyttet dertil. Jeg tror, at det belgiske formandskab kan være Dem meget taknemmelig for dette bidrag til debatten.
Jeg vil stille Dem to spørgsmål, fru kommissær. Det første vedrører de målsætninger, som er formuleret i dokumentet. Jeg ser, at de 10 målsætninger, som vi i sin tid fik med fra den oprindelige meddelelse, er reduceret til tre. Det er ganske vist tre vigtige målsætninger, og for tydelighedens skyld er det måske ikke dårligt, at der kun er tre. Men efter min opfattelse er der dog fjernet en række afgørende elementer såsom solidaritet mellem generationerne og solidaritet inden for en generation. Også forholdet mellem pensionsøjlerne. Hvilken rolle spiller den første, den anden og den tredje søjle? Det er problemer, som ikke længere løses her. Hvordan mener kommissæren, at den slags problemer alligevel kan optages i debatten?
Mit andet spørgsmål er, at De med rette har opfordret til en global løsning. I Göteborg blev der sagt, at aftalerne skal optages i de brede økonomiske retningslinjer. Dette er ikke medtaget i planen.

Kauppi
Hr. formand, jeg er også af den opfattelse, at der inden for pensionspolitikken er tale om særdeles store udfordringer. For Europas unge generation er dette måske den største af alle de udfordringer, vi i løbet af de kommende årtier vil se inden for finans- og socialpolitikken. En åben samordning er naturligvis en positiv ting, som jeg støtter varmt. Det er godt, at Kommissionen nu søger indikatorer og også bestræber sig på at forøge den offentlige debat om dette meget vigtige emne.
Mit egentlige spørgsmål går på, om De alligevel ser muligheder for også lidt strengere foranstaltninger, eller om man f.eks. inden for stabilitets- og udviklingsaftalerne og de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, inden for denne type lidt mere forpligtende dokumenter, fremover også kunne tage pensionspolitiske spørgsmål op og f.eks. give advarsler til de medlemslande, som ikke har orden i deres pensionspolitik, og sikre, at vi på en bæredygtig måde, gennem en rimelig finansiering i fremtiden kan betale en anstændig pension til Europas pensionister.

Koukiadis
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske kommissæren, og jeg kan ikke forestille mig, at disse lykønskninger kun kommer fra mig, det virker tværtimod, som om de også kommer fra et stort flertal. Selv hr. Fatuzzo, der repræsenterer pensionisterne, er overordentligt tilfreds. De omtalte emner er faktisk også imponerende. Efter hvad jeg har set i dagspressen, tog De disse initiativer under modstand fra mange af Kommissionens medlemmer, fordi de virkede temmelig vidtgående. Spørgsmålet er bare, når artikel 140 beskriver et højt beskyttelsesniveau, hvorledes vi så kan overveje en reform uden at beholde dette høje beskyttelsesniveau?
Men jeg vil især gerne stille to spørgsmål. Vi taler om værdige pensioner gennem søjlernes suppleringsevne. Vi er helt enige, men har De undersøgt, om denne suppleringsevne kan anvendes i hele hierarkiet af lønmodtagere og især i de små og mellemstore virksomheder og på lavtlønsområdet, eller skal disse tilfælde behandles anderledes? For det andet, eftersom målsætningen er varige og samtidig værdige pensioner, bør vi så ikke - for at nå dette mål - undersøge hvilke grænser, der er for en stigning i det bruttonationalprodukt, der er til rådighed for pensionerne?

Diamantopoulou
 Hr. formand, i forbindelse med fru Van Lanckers spørgsmål er der 10 grundlæggende mål. Jeg delte dem blot i tre kategorier for at gøre gennemgangen af dem lettere, men der er stadig 10 grundlæggende mål, der omfatter områderne tilstrækkelighed, økonomisk levedygtighed og modernisering. Naturligvis er det, De nævnte, et af målene, nemlig balancen mellem generationerne. Men faktorerne kommer til at blive endnu flere. De kommer til at angå den økonomiske og den sociale dimension, og de vil naturligvis blive genstand for diskussion både i Kommissionen og i Rådet, og som De ved, foregår der en stadig kommunikation mellem Udvalget om Sociale Anliggender og Parlamentet.
Men hensyn til retningslinjerne for beskæftigelsen forstod jeg ikke Deres spørgsmål helt klart, nemlig om en del af disse mål skal inkluderes i retningslinjerne for beskæftigelsen. Hvis det er kernen i Deres spørgsmål, må jeg fortælle Dem, at til næste år, når Spanien har formandskabet, slutter beskæftigelsesstrategiens første cyklus, for så er der allerede gået fem år. Når den skal ændres, vil vi tage hensyn til spørgsmålet om kvalitet og spørgsmål, som vedrører ældre lønmodtagere.
Med hensyn til spørgsmålet om værdige pensioner og de tre søjlers rolle er det meget vanskeligt, ja nærmest umuligt for Kommissionen at opstille specifikke retningslinjer for den rolle, de tre søjler kommer til at spille i hvert enkelt land. Men ét er sikkert, nemlig at der skal sikres en værdig pension, og derfor er den første søjles rolle også meget vigtig. Og der er jo altid en relation mellem en stigning i bruttonationalproduktet og støtten fra første søjle med respekt for principperne i stabilitets- og udviklingspagten.

Rübig
Hr. formand, pensionerne angår jo i særlig grad de unge, fordi de optjener pensionerne i løbet af arbejdslivet og derefter nyder godt af dem senere. Har De tænkt på at informere navnlig i skolerne om, hvordan fremtidens pensionsordninger vil se ud, og på at mobiliteten naturligvis også fremmes, hvis disse forestillinger føres ud i livet?

Cercas
Fru kommissær, vi vil utvivlsomt i dag indlede en for Europa meget nyttig proces med at skabe en stor merværdi til den nødvendige modernisering af vores systemer til social beskyttelse. Jeg vil stille Dem et spørgsmål og måske bidrage lidt. Omdrejningspunktet for Kommissionens indlæg vil være en rapport, hvori de nationale strategier evalueres årligt. Men De siger i Deres dokument, at den vil være udarbejdet på grundlag af oplysningerne i de nationale rapporter. Mener De ikke, fru kommissær, at det ville være hensigtsmæssigt, hvis Kommissionen også arbejdede på grundlag af andre oplysninger fra missioner på stedet og universiteter og naturligvis oplysninger eller debatter, som vi fra Parlamentets side kunne viderebringe til Dem, så De ikke bliver afhængige af noget, der måske kun gavner de enkelte regeringer, som er mere interesserede i at propagandere end i at gennemføre reformen?

Thorning-Schmidt
Hr. formand, jeg vil fuldstændig tilslutte mig kollegers ros af Kommissionens initiativ. Det er flot, og Kommissionen har ret i det, den siger. Som De sagde i Deres oplæg, fru kommissær, er det meget vigtigt, at der i medlemslandene er tilslutning til de planer, som De nu har fremlagt, og desværre kan jeg allerede nu forudse noget af den debat, der vil komme i mit eget medlemsland, når Kommissionen begynder at diskutere pensioner. Det ville derfor være meget interessant, hvis De, fru kommissær, i dag helt klart kunne bekræfte det indtryk, jeg får, når jeg læser Deres meddelelse. Nemlig at Kommissionen ikke på nogen måde er ude på at underminere de eksisterende pensioner i medlemslandene, og heller ikke at harmonisere pensionsordningerne i medlemslandene. Jeg går ud fra, at De vil bekræfte det, og jeg tror, det vil være utrolig vigtigt i den kommende debat i vores respektive medlemslande.

Diamantopoulou
Det er tydeligt, at det er de unge mennesker, der står over for dette problem, for i de fleste lande er der i øjeblikket risiko for, at de kommende generationer ikke kan opnå de rettigheder, som de nuværende generationer har. Det er op til medlemsstaterne selv at påpege problemet, eftersom det jo har forskelligt omfang i hver enkelt medlemsstat. Men jeg tror, at blot det at indlede denne diskussion på europæisk plan og at indgå en aftale om at samarbejde om problemet, som nu har europæiske dimensioner, er vigtigt set i lyset af en offentlig debat.
Med hensyn til det andet spørgsmål er det for det første umuligt, at rapporterne bliver årlige. De vil komme med større tidsintervaller. For det andet er de data, som Europa-Kommissionen anvender, oplysninger fra Eurostat og de nationale statistiske tjenester, som i øvrigt får store økonomiske tilskud, men der foregår også et samarbejde mellem Kommissionen og regeringerne, så de alle arbejder ud fra samme standarder. For jeg er enig med Dem i, at ikke alle de nationale statistiske tjenester fungerer på den måde, de burde, og der findes mange tomrum og mange data, som ikke er til at stole på. Det, vi forsøger at gøre, er altså at støtte de nationale institutioner, så de fungerer ud fra de samme standarder.
Det tredje spørgsmål angår harmoniseringen af pensionerne. For at være kategorisk mener jeg, at det virkelig er meget vigtigt. Der findes ikke noget tilfælde, ikke noget som helst tilfælde af harmonisering af pensionssystemerne, og det både af politiske årsager, eftersom der ikke findes noget retsgrundlag for noget sådant, og af tekniske årsager, eftersom det er fuldstændig umuligt at homogenisere eller harmonisere systemer, der er forskelligt opbygget, finansieres forskelligt og mange gange er tilpasset økonomier med forskellig organisering. Jeg tænker selvfølgelig på eksemplet med Danmark.
Men det er vigtigt at betone, at selv om der findes disse forskellige strukturer, findes der også fælles problemer, der drejer sig om det demografiske problem, om de nye beskæftigelsesformer, som de skal tage hensyn til, om arbejdsløshedsproblemet og om den nye familiestruktur. Disse ting er fælles problemer, som man møder i alle landene.
Vi har også fælles mål. De fælles mål er varig pension, systemernes økonomiske levedygtighed, hvad enten de er offentlige eller private, og en modernisering af dem, sådan som jeg analyserede mig frem til det i mit første indlæg. De fælles årsager og de fælles mål fører os til en form for samarbejde, hvor enhver godt nok bevarer sin egen opbygning og sine egne særkender, men samarbejder inden for en mere samlet ramme.

Formanden
Endnu en gang tak, hr. kommissær, for Deres vigtige erklæring denne eftermiddag. Jeg er sikker på, at alle kollegerne ønsker Dem held og lykke med denne vanskelige sag.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5- 0329/2001).
Første del

Formanden


Glenys Kinnock
Spørgsmål nr. 27 af (H-0541/01):
Om: Kapacitetsopbygning i AVS-landene Kan Kommissionen gøre rede for, hvorfor der indtil nu ikke er tildelt midler af de 20 mio. euro, som blev afsat til projektet for opbygning af AVS-landenes kapacitet med henblik på at forberede disse lande på forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler med EU, som indledes i september 2002?
Deler Kommissionen den opfattelse, at denne forsinkelse skaber alvorlige problemer for AVS-landene og betyder, at man i alvorlig grad har svigtet opfyldelsen af en meget vigtig forpligtelse?

Nielson
Kommissionen er opmærksom på betydningen af dette projekt og behovet for en hurtig indsats for at sikre, at AVS-landene er parate til at indlede forhandlinger med EU om økonomiske partnerskabsaftaler fra september 2002. Hvor står vi så i dag med hensyn til projektets gennemførelse? Som planlagt blev prækvalifikationsudbudsproceduren for programforvaltningsenheden iværksat i juni i år, og licitationstilbuddene åbnes på AVS-landenes generalforsamling den 20. juli. Udvalget, der skal vurdere tilbuddene, kommer til at bestå af tre medlemmer, der udpeges af AVS-landenes sekretariat, og tre medlemmer, der udpeges af Kommissionen. Dette udvalg bestemmer, hvilke virksomheder, der skal deltage i licitationen om programforvaltningsenheden. Jeg regner med, at denne programforvaltningsenhed er på plads senest til december i år og forhåbentlig et par uger tidligere.
Det vil holde os inden for den oprindeligt fastlagte tidsplan for projektets gennemførelse. Projektet vil ikke være fuldt funktionelt, før programforvaltningsenheden er oppe at køre. I lyset af betydningen af nogle af aktiviteterne under projektet har Kommissionen imidlertid taget skridt til på ad hoc-basis at gennemføre nogle af de foranstaltninger, der er planlagt under projektet. Det drejer sig bl.a. om seminarer om kapacitetsfremmende møder i AVS-ministerudvalget for handel forud for forhandlinger om nye WTO-kompatible handelsordninger med EU. Der har allerede været afholdt to møder af denne type - et i Johannesburg den 10. og 11. april 2001 og et andet i Bruxelles den 13. og 14. maj.
På det andet møde mellem AVS-organisationernes ledere blev der også organiseret et seminar om regional integration den 3. og 4. maj i år i Bruxelles, og der er planlagt flere seminarer i perioden juli-september i år. Alle disse handlingsorienterede seminarer er faktisk ved at blive gennemført. Vi kan enten være tilfredse med, at forberedelserne og gennemførelsen er på sporet, eller vi kan være skuffede og frustrerede over, at det er et langsomt spor, men det handler mere om generelle problemer, som måske ikke kan løses i dag. Jeg vil også sige, at skønt disse aktiviteter er både vigtige og nyttige, så er de ikke - og har de aldrig været - en forudsætning for at indlede handelsforhandlinger i september 2002 i overensstemmelse med Cotonou-aftalen. Men jeg forstår udmærket, hvorfor spørgsmålet blev stillet.

Kinnock, Glenys
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren mange gange. Faktum er selvfølgelig, at vi allerede er mere end halvvejs igennem forberedelsesperioden for forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler, så disse forsinkelser er vanskelige at håndtere for AVS-landene. Det er forsinkelser, der påvirker tusindvis af menneskers levebrød i AVS-landene, så derfor er der dyb bekymring. Jeg forstår kommissærens problemer med at forklare, hvad der er sket.
Jeg vil gerne spørge Dem helt konkret: Er Kommissionen indstillet på at være fleksibel med hensyn til start- og sluttidspunktet samt betingelserne for disse forhandlinger?

Nielson
Det korte svar er nej. Cotonou-aftalen er helt klar og - ikke at jeg havde forventet dette tillægsspørgsmål - det er kernen i problemet og grunden til, at jeg sagde, som jeg gjorde i slutningen af mit svar. De pågældende datoer er blevet forhandlet på plads. Hvis ikke de overholdes, vil det skabe flere problemer, og man kan under alle omstændigheder altid diskutere, om endnu et seminar vil ændre verden, i stedet for at se på behovet for at træffe vanskelige afgørelser, der bliver en del af hele denne proces for vores partnere i AVS-gruppen.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 28.

John Joseph McCartin
Spørgsmål nr. 29 af (H-0539/01):
Om: Kosovo-albanske fanger i Serbien Samtidig med at den seneste delvise frigivelse af Kosovo-albanske fanger i Serbien er meget velkommen, er Kommissionen da enig i, at dette er med til at aflede opmærksomheden fra det vigtige i at frigive samtlige resterende fanger, hvoraf nogle er meget syge? Har Kommissionen f.eks. nogen oplysninger om Skender Ferizi, Besim Zymberi og Bedri Kukalai, som har siddet i fængsel siden Dubrava i Kosovo i maj 1999?

Patten
Kommissionen glæder sig meget over den nylige frigivelse af et betydeligt antal kosovoalbanske fanger. Det mindsker imidlertid ikke behovet for en hurtig afgørelse på de resterende 203 sager, der i øjeblikket behandles af de serbiske domstole.
Kommissionen har indbragt sagerne om de tre personer, som medlemmet nævner, for Den Internationale Røde Kors Komité. Vi venter på et svar, og vi har ingen nye oplysninger om deres sager.
Den Internationale Røde Kors Komité overvåger de enkelte fangers forhold og bevarer kontakten med deres familier. Myndighederne i Beograd har informeret UNMIK og hr. Hækkerup, senest da FN's sikkerhedsråd besøgte Beograd. De verserende sager om de resterende fanger forventes snart afsluttet. Vi forstår, at de overvejer et forslag fra UNMIK om, at dem, der idømmes straffe, skal have lov til at afsone deres resterende straf i fængsler i Kosovo. Kommissionen glæder sig over alle bestræbelser på at finde en hurtig løsning på de resterende tilbageholdelser samt en afklaring på skæbnen for de 3.600 enkeltpersoner, der stadig er opført på listerne over savnede personer fra alle samfund i Kosovo.

McCartin
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans fyldestgørende svar, og samtidig vil jeg ønske ham tillykke med Kommissionens og Rådets indsats for at skaffe mere humanitære og tilfredsstillende betingelser for demokratiet i denne region.
Jeg vil henlede kommissærens opmærksomhed på, at mange af de fanger, der stadig lider i fængslerne uden forudgående retssager, er sårede og syge, og at deres slægtninge ikke informeres om deres tilstand. I stedet har slægtninge, der har forsøgt at besøge disse fanger, været udsat for trusler. De har ikke fået en retfærdig retsbehandling. Det er ekstremt vigtigt, fordi vi har ydet finansielle bidrag til disse områder for at gøre myndighederne ansvarlige for fangernes behandling over for offentligheden.
Det viser sig nu - og det føjer en ny dimension til vores forhold til disse lande - at de tidligere nævnte tre fanger har slægtninge i Irland, og på grund af interaktionen mellem frivillige organisationer i Irland og Kosovo lægges der pres på mig som MEP'er for at finde en løsning på problemet.

Patten
Jeg vil rose det ærede medlem for hans ihærdige indsats på vælgernes vegne. Jeg håber meget, at de pågældende fanger snarest muligt kan genforenes eller mødes med deres slægtning i Irland.
Det ærede medlem ved, at jeg flere gange har taget sagen om fangerne op med præsident Kostunica og andre højtstående embedsmænd i Forbundsrepublikken Jugoslavien. Vi har lagt pres på myndighederne for at få dem til at genbehandle alle sagerne og enten frigive fangerne på grund af manglende beviser, hvor det måtte være passende, eller, hvor der findes beviser, gennemføre en fremskyndet appelprocedure. Jeg håber, at Forbundsrepublikken alvorligt vil overveje at overgive dem, der er retmæssigt dømt, til UNMIK, så de kan fortsætte afsoningen i fængsler i Kosovo.
Vi vil fortsat presse på i denne sag. Det er meget vigtigt. Den giver anledning til alvorlig humanitær bekymring i Irland og andre medlemsstater.

Formanden


William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 30 af (H-0546/01):
Om: Politiets kapacitet Den første konference om politiets kapacitet blev afholdt for nylig med det erklærede mål at få oprettet en politistyrke på 5.000 mand, som skulle stå til rådighed for Unionens civile fredsbevarende operationer. Kan Kommissionen oplyse Parlamentet, hvad der er sket i sagen og hvilke foranstaltninger den efterfølgende agter at træffe?
Anden del
Patten
FUSF-bilaget til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Göteborg beskriver, hvor langt EU er nået med etableringen af en politistyrke til krisestyrende operationer uden for EU's område. Det ærede medlem vil huske, at medlemsstaterne på Det Europæiske Råd i Faro i juni 2000 skrev under på et ambitiøst mål om at have 5.000 politibetjente klar til at deltage i internationale missioner i 2003. Det forberedende arbejde er skredet fremad siden da. Rådet er ved at oprette de nødvendige strukturer inklusive en politienhed i Ministerrådets sekretariat.
FUSF's rapport fra Göteborg indeholder en politihandlingsplan, der opstiller de næste trin i processen. Der afholdes en ministerkonference ved udgangen af 2001, og her skulle Faro-forpligtelserne gerne munde ud i konkrete løfter. Det belgiske formandskab vil også fortsætte arbejdet med politiekspertgruppen for nøjere at undersøge de nærmere bestemmelser for gennemførelsen af Faro-forpligtelserne, specielt de kvalitative aspekter såsom uddannelse, udvælgelseskriterier og udstyr. Kommissionen støtter medlemsstaternes indsats for at oprette denne krisestyrende kapacitet, f.eks. med finansiering af uddannelsesprojekter via Oisin-programmet.
I de seneste år har Kommissionen også involveret sig mere i lokal kapacitetsfremme og politimæssige reformer efter konfliktsituationer. Hvis jeg skal nævne et par eksempler, så finansierer Kommissionen betydelige initiativer til reformer af retlige og indre anliggender - herunder politiet - i en række Balkanlande via Cards-programmet. I den forbindelse vil Kommissionen overtage Den Vesteuropæiske Unions politiopgaver i Albanien. Kommissionen yder også teknisk og uddannelsesmæssig bistand til politiet i Centralamerika, Guatemala og El Salvador i forbindelse med gennemførelsen af fredsaftalerne i disse lande. Endvidere startede Kommissionen for nylig et støtteprogram for politiuddannelse i Algeriet.

Newton Dunn
Jeg vil gerne takke min ven, kommissæren, som altid har været meget hjælpsom. Det var et meget udførligt og nyttigt svar. Jeg er sikker på, at Parlamentet er meget taknemmeligt.
Der var noget, der overraskede mig en smule, skønt jeg vil læse svaret grundigt, og det er den politienhed, der oprettes under Rådet. Har jeg ret i at antage, at det i sidste ende er Rådet og ikke Kommissionen, der har magten over en politistyrke udsendt af os, skønt politiopgaver vitterligt er fredsbevarende og ikke militære operationer?

Patten
Det ærede medlem opfordrer mig til at grave dybt ned i EU's kompetenceområder. Tilvejebringelsen, deployeringen og styringen af EU's politistyrker i eksterne krisestyringsmissioner ligger inden for medlemsstaternes og Rådssekretariatets kompetenceområder. Derfor er der under Rådssekretariatets nye militærpolitiske strukturer oprettet en politienhed, der skal gennemføre den føromtalte detaljerede politihandlingsplan i samordning med medlemsstaterne og Udvalget om de Civile Aspekter af Krisestyring. Jeg tør ikke sige, hvad der retmæssigt er medlemsstaternes område, men Kommissionen har et ansvar og en rolle at spille.
Jeg nævnte vores betydelige erfaring med politiuddannelse. Vi kan yde et særligt vigtigt bidrag ved at forsøge at sikre, at uddannelsen på dette område - og andre områder af civil krisestyring - er kompatibel med FN's uddannelse. FN og EU - Europa-Kommissionen - har mere erfaring end andre på dette område, og det er afgørende vigtigt, at vi sørger for, at den tilbudte uddannelse - af politibetjente, fængselsinspektører, fredsdommere eller retsembedsmænd - er kompatibel og hensigtsmæssig, hvor deres tjenester er påkrævet. Det er en vigtig rolle for Kommissionen, men det er ikke en rolle for en sekstende medlemsstat.

Purvis
Kan kommissæren oplyse, om disse politibetjente vil være eller kan være bevæbnede? Og hvad bliver deres ansættelsesvilkår?

Patten
Det må afgøres fra sag til sag og fra situation til situation. Lad mig forklare nogle af vores problemer med at skaffe den nødvendige politimæssige ekspertise.
Vi er ikke på udkig efter en traditionel politibetjent. Vi ønsker en erfaren betjent - mand eller kvinde - der behersker traditionelle politimæssige opgaver såvel som nærpolitivirksomhed og undertiden den form for paramilitær politivirksomhed, der er behov for i f.eks. dele af den vestlige Balkanregion.
I det land, jeg kender bedst, er der meget få politistyrker, der har disse evner, herunder erfaring med regelmæssig brug af våben. Politiet i Nordirland er et eksempel på en styrke, der har sådanne alsidige evner. Det er en af grundene til, at det er vanskeligt at skaffe præcist, hvad der er brug for, men om der er behov for våben, vil afhænge af omstændighederne. Jeg håber, at politiarbejdets succes vil betyde, at der kun sjældent er brug for våben.
Spørgsmål til Pascal Lamy

Formanden


Ulla Margrethe Sandbæk
Spørgsmål nr. 31 af (H-0540/01):
Om: Fattiges adgang til medicin Der er stadig flere beviser på, at WTO's patentregler skader fattiges adgang til medicin, og det bekymrer offentligheden. Har EU derfor til hensigt at støtte og fremme forslag fra udviklingslandene om, at WTO-medlemmerne på de kommende TRIP-rådsmøder og WTO-ministermødet i Qatar skal nå til enighed om:
En nærmere gennemgang af TRIP's konsekvenser for folkesundhed og udvikling, et moratorium i handelsstridigheder med udviklingslandene om overholdelsen af TRIP-aftalen, indtil denne gennemgang er afsluttet, og en revision af TRIP-aftalen, som skal give udviklingslandene mulighed for at nedskære patenternes løbetid og dækningsområde af hensyn til folkesundheden?

Lamy
Hr. formand, EU erkender, at mangelen på medicin til overkommelige priser er et alvorligt problem i mange udviklingslande, især for de fattigste indbyggere. Vi mener ligeledes, at intellektuelle ejendomsrettigheder udgør et afgørende incitament til kreativitet og innovation. De er i øvrigt også set med vores øjne en opmuntring til at investere i forskning og udvikling af ny medicin.
TRIPs-aftalen, en WTO-aftale om intellektuelle ejendomsrettigheder, bør således ikke være en forhindring, men en del af den løsning, De søger. Kritikken af denne aftale går generelt på, at den begrænser udviklingslandenes politiske udviklingsmuligheder inden for folkesundheden.
Det afgørende i vores holdning ligger i et nøglepunkt. Vi mener, at aftalen giver WTO-landene tilstrækkeligt råderum til at indføre en ordning for intellektuelle ejendomsrettigheder, der kan opfylde deres behov, hvad angår folkesundheden. Vi mener, det er op til WTO's medlemmer over for Rådet for intellektuelle ejendomsrettigheder at fortolke denne fleksibilitet frem for at overlade denne opgave til et eller andet panel.
Det er grunden til, at Unionen allerede igennem et stykke tid har arbejdet på at udvikle en konsensus mellem WTO's medlemmer i stedet for at give frit spil for juridiske tvistemål. Det er i øvrigt også derfor, vi har støttet de afrikanske landes anmodning om at rejse dette spørgsmål om adgang til medicin i WTO-regi. Denne diskussion fandt sted på det seneste rådsmøde den 20. juni.
Vi fremlagde et dokument, der opsummerede vores synspunkter på nogle af aftalens bestemmelser, f.eks. artikel 31, der ikke specificerer, hvad der skal til, for at en obligatorisk licens kan udstedes. Vi mener, at hensynet til folkesundheden legitimt kan anses for at være en god grund til at udstede en obligatorisk licens.
Et andet spørgsmål drejer sig om de procedurerestriktioner, der skal overholdes. Vi mener, at der på dette punkt mangler fleksibilitet i nationale nødsituationer, og at den aktuelle hiv-aids procentsats i visse udviklingslande skaber en situation af denne type, samt at intellektuelle ejendomsrettigheder også kan ophæves, hvis der kræves en bevilling til en ikke-kommerciel udnyttelse af offentlig karakter.
Vi har altså på dette punkt en konstruktiv holdning. Vi er interesserede i at beskytte intellektuelle ejendomsrettigheder, der er et vigtigt stimulus, men vi mener også, at dette bør og kan foregå inden for de eksisterende juridiske rammer, forudsat at de bliver specificerede, så man kan tage højde for situationer, der er påtrængende for folkesundheden.
Når jeg henviser til denne diskussion, der netop har fundet sted i WTO, var der et stort antal udviklingslande (Indien, Brasilien, en gruppe afrikanske lande samt andre latinamerikanske og asiatiske lande), der fremlagde et dokument, i hvilket man tog positivt imod denne diskussion. De understregede som vi nødvendigheden af at sikre, at denne aftale ikke skader WTO-medlemmernes ret til at gennemføre en sundhedspolitik, der sigter på at beskytte folkesundheden.
Denne gruppe lande understregede også, at anvendelsen af obligatoriske licenser udgjorde et afgørende vigtigt instrument med henblik på at gennemføre en sådan offentlig sundhedspolitik og at skabe en bredere adgang til medicin. Endelig fandt de det nødvendigt at undersøge en udvidelse af overgangsbestemmelserne for at iværksætte denne aftale.
Ifølge vores oplysninger har intet WTO-medlem for øjeblikket bedt om en diskussion angående en forkortelse af patenternes varighed. Enhver tvivl om dette krav, der for øjeblikket er fastsat til 20 år, ville kræve nye forhandlinger af aftalen. Det forholder sig på samme måde med idéen om et moratorium i eventuelle handelsstridigheder, som den eksisterende aftale ikke giver mulighed for.
Vi fastholder altså den holdning, som vi har haft hele tiden i denne sag, til de fleste parters tilfredshed, tror jeg, hvilket vil sige en søgen efter en passende ligevægt mellem patentholdernes interesser og hensynet til folkesundheden. Vi vil fortsat konstruktivt forfølge disse forhandlinger. De følgende møder i Rådet om intellektuelle ejendomsrettigheder vil finde sted i juli og september. Det er uden tvivl endnu en smule for tidligt at udtale sig om indholdet af de beslutninger, der vil blive taget på disse møder, men uanset hvad, fru Sandbæk, kan De være sikker på, at Kommissionens forpligtelse, der består i at søge en god balance mellem to mål - anerkendelse af opfindernes rettigheder og adgangen til absolut nødvendige lægemidler - vil blive fulgt i de kommende måneder.

Sandbæk
Mange tak for Deres svar, hr. kommissær, men De siger, at de gældende bestemmelser er åbne for fortolkninger. Det betyder, at det er Kommissionens fortolkning, og at bestemmelserne kan fortolkes anderledes. Derfor vil jeg gerne spørge, om EU udtrykkeligt vil forlange en mekanisme, der skal sikre en fortolkning af TRIPs-aftalen, der er til fordel for den offentlige sundhedspleje af fattige, så vi ved, hvordan fortolkningen bliver? Mener Kommissionen, at de eksisterende overgangsperioder og andre bestemmelser giver udviklingslandene tilstrækkelig fleksibilitet til at gennemføre TRIPs-aftalen?
De sagde, at De ikke mener, at vi skal indlede nye forhandlinger. Jeg kan forstå, at EU ikke vil gå så langt som til at presse på for at få en grundig gennemgang, der kan reducere løbetiden og dækningsområdet for patentbeskyttelse af lægemidler i udviklingslandene eller helt fritage dem, men jeg vil gerne have en nærmere forklaring på, hvorfor man ikke kan gøre det, da det ville være et pænt træk fra EU's side.

Lamy
Ud af de tre nævnte punkter drejer det første sig om fortolkningen af TRIPs-aftalen. Vi har vores fortolkning, som vi har lagt frem, men vi standser ikke der. Vi lader den indgå i en diskussion i Rådet for intellektuelle ejendomsrettigheder, som vi sammen med andre har bidraget til at anmode om. Vi hører således til dem, der mener, at denne balance er korrekt i teksten, men at dens fortolkning bør diskuteres blandt WTO's medlemmer, så man kan undgå, at det bliver dommerne, der fortolker. Dette er altså netop et udtryk for en politisk vilje.
Med hensyn til det andet punkt, der drejer sig om overgangsperioderne, har der så vidt jeg ved ikke været fremsat anmodninger. Der er i øvrigt heller længere nogen stridigheder på dette punkt, idet, som De sikkert uden tvivl er klar over, affæren mellem Brasilien og USA, i hvilken, og det vil jeg gerne understrege, Unionen ikke var part, blev bilagt i mindelighed i sidste uge.
Det tredje og sidste punkt handler om beskyttelsens varighed. I det foreliggende tilfælde mener vi endnu en gang, at den aktuelle varighed af beskyttelsen udgør en tilstrækkelig balance mellem nødvendigheden af at bevare den intellektuelle ejendomsret og det nødvendige hensyn til folkesundheden. Vi har på det punkt en holdning, som jeg finder er aktiv. Vi hører til den gruppe, der gør opmærksom på adgangen til medicin. Der findes naturligvis også andre punkter inden for folkesundhedssystemer, såsom tilstedeværelsen af plejeordninger osv. I denne sag tror jeg, vi har dokumenteret den holdning, vi generelt står for, og som består i at bygge en acceptabel og proaktiv bro mellem udviklingslandenes bekymringer og visse lande i Nord, der bekymrer sig om beskyttelsen af de intellektuelle ejendomsrettigheder.

Rübig
Hr. formand, vi ved alle, at der i medicinalindustrien går meget lang tid, normalt 10 til 12 år, fra opfindelsen af et produkt, til det er færdigudviklet. Derefter skal produktet indføres på markedet, og endelig skal det så efter 20 år kunne fremstilles af tredjemand. Derfor er det her et spørgsmål, om man ikke i stedet for at interessere sig for patentrettigheder og tvangslicenser snarere skal oprette en udviklingsbistandsfond for disse ting og internationalt gøre en indsats for at rejse en stor sum penge, så medikamenterne ved indkøb af store mængder kan stilles tilsvarende billigt til rådighed. I sidste ende består salgsprisen jo af fremstillings- og licensomkostninger. Ved indkøb af store mængder ville virksomhederne være i stand til at tilbyde lave priser. Jeg spørger her, om Kommissionen ikke kunne tage et initiativ.

Lamy
Det er et meget interessant spørgsmål. Faktisk findes der mellem den stramme beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder, hvilket vil sige patentordningen, og undtagelserne fra denne ordning undtagelser i form af obligatoriske licenser, et mellemområde, som vi har udforsket med medicinalindustrien og en række af de berørte lande, i hvilke vi har de differentierede priser. For et farmaceutisk laboratorium består dette område, samtidig med at firmaet bevarer ejendomsretten over sit patent i forskellige lande, f.eks. i Afrika, i at gennemføre reduktioner i størrelsen 10%, på de priser, det anvender på vores markeder.
Denne praksis foregår for øjeblikket i et omfang, vi finder beskedent og den vil vokse til et internationalt initiativ, der i øvrigt allerede er startet under ledelse af De Forenede Nationers generalsekretær. Det gælder idéen om en fælles fond, der allerede er blevet støttet af adskillige lande, og som skal anvendes til storindkøb af medicin til lave priser, idet man på den måde - forudsat de nødvendige midler er til stede, og de er stadig meget beskedne for øjeblikket - løser denne del af problemet med adgang knyttet til prisen.
Jeg skal minde om, at medicinprisen kun er en del af et langt mere vidtrækkende problem, der stort set dækker hele plejesystemet, distributionssystemet og de pågældende befolkningers mulighed for, især med hensyn til aids, regelmæssigt at tage medicinen, hvilket antyder et meget stort og kompliceret lægeligt arbejde. Men i store træk og som svar på Deres spørgsmål, ja, det internationale samfund går i den retning, og Unionen vil følge det i det omfang, den allerede har planlagt en række finansieringer til dette formål.

Formanden


John Purvis
Spørgsmål nr. 32 af (H-0571/01):
Om: Testning af kosmetik på dyr og WTO I henhold til WTO's bestemmelser skal importerede produkter behandles på samme måde som "tilsvarende produkter" af national oprindelse. Ved tidligere tilfælde af uenighed har afgørelsen været baseret på slutproduktet og ikke på den måde, produktet fremstilles på. Det er derfor blevet fremført, at indførelse af et forbud mod markedsføring af kosmetiske produkter, som er blevet testet på dyr, vil føre til en handelskrig, da fremstillingen, bl.a. ikke testning på dyr, ikke ville blive taget i betragtning.
På baggrund af Parlamentets afgørelse af 3. april 2001 om at arbejde henimod et sådant forbud, hvilke foranstaltninger vil Kommissionen da træffe for at undgå en mulig handelskrig, og mener Kommissionen, at WTO bestemmelserne bør fortolkes således, at de omfatter fremstillingen af et produkt, når der træffes afgørelse om dets "lighed"?
Spørgsmål til Pedro Solbes
Lamy
Hr. formand, det drejer sig om testning på dyr af kosmetiske produkter og om dette spørgsmåls placering i WTO-sammenhæng.
Vi er i Kommissionen enige i Parlamentets mål, der er at forbedre dyrenes velfærd, og vi erkender fuldt ud, at begrænsninger i dyreforsøg vil bidrage til at opnå dette. På den anden side er Kommissionen også besluttet på at sikre et højt niveau af sundhedsbeskyttelse, samt at dens politikker er i overensstemmelse med dens internationale forpligtelser. Et forbud mod kommercialisering, der ikke er begrundet i produktets karakteristika, men i dets fremstillingsproces, vil helt sikkert tvinge en række af vores handelspartnere til at ændre deres politik og lovgivning for at kunne opnå adgang til vores marked. Dette kunne reelt fremkalde reaktioner. Man skal være klar over, at testning på dyr i dag er den eneste eksisterende metode i langt de fleste lande til at evaluere sikkerheden i de produkter, der foreslås til forbrug, og det gælder især inden for kosmetikindustrien.
Vi er fra vores side overbeviste om, at der findes andre metoder end et forbud mod kommercialisering - som er Parlamentets holdning - til at sætte en stopper for testning på dyr af færdige produkter og deres kosmetiske ingredienser. Det er f.eks. Kommissionens forslag om at forbyde testning på dyr på Unionens landområde. Det er den internationale accept af alternative testmetoder, der efter vores mening er i stand til at yde det mest effektive bidrag til dyrenes velfærd. Det er for at gå frem i denne retning, at vi har engageret os i på internationalt plan, og især i WTO-regi, at fremme anvendelsen af in vitro-test for kosmetikprodukter.

For at svare klart på Deres spørgsmål, hr. Purvis, mener vi, at der er stor sandsynlighed for, at et forbud mod kommercialisering ville blive anfægtet i WTO, hvis det trådte i kraft. Der er mange spørgsmål at tage hensyn til i denne sag: ekstraterritorialitet, proportionaliteten i dette tiltag samt en række andre.
Hvad angår spørgsmålet om "tilsvarende produkter" støtter GATT-panelerne den holdning, at fastlæggelsen af kriteriet for "lighed" mellem to produkter hverken kan ske ud fra det færdige produkts karakteristika eller ud fra produktionsformen. Med andre ord kan der ikke tages hensyn til fabrikationsformer og -metoder, når man skal fastlægge spørgsmålet om et produkts identitet.
Vi mener altså, at et forsvar for et angreb på et produkts identitet har små, og jeg mener endda meget små, chancer for succes i Verdenshandelsorganisationen. Det er i øvrigt grunden til, at vi ved mange lejligheder har gjort Parlamentet opmærksom på faren ved at gå i denne retning i forhold til overholdelsen af vores internationale forpligtelser, forpligtelser som vi også mener bør indgå i Parlamentets overvejelser.
Det er således i dette perspektiv vores forslag skal vurderes. Vi beskytter dyrenes velfærd, vi garanterer et højt beskyttelsesniveau, og vi undgår et juridisk tvistemål, der helt sikkert vil skade alle.
Vi opfatter ikke denne situation, det vil sige regler, der kun inden for meget stramme rammer giver ret til at begrunde tiltag inden for produktionsformerne, som særligt tilfredsstillende. Men det er situationen i den aktuelle WTO-lovgivning i dag, og det er grunden til, at vi ønsker at sætte disse spørgsmål på dagsordenen for den næste forhandlingsrunde i WTO. Hvis den aktuelle lovgivning kan ændres, og vi ønsker, at den bliver gjort klarere i denne retning, vil det være meget bedre. Som den er i dag, løber vi en risiko for et tvistemål.

Purvis
Jeg går ud fra, at det er meget usandsynligt, at man når til enighed på dette punkt. For blot en måned eller to siden fastslog den amerikanske EU-ambassadør, at kosmetikområdet kunne udløse en af de største handelskrige nogensinde - langt større end bananer og andre produkter - hvis ikke problemet løses.
Jeg antager således, at De fortæller os, at vi er på vej ned ad en vej, der kan føre til noget nær en katastrofe. Har De forsøgt at sætte tal på eventuelle gengældelsesangreb på den europæiske industri eller andre forurettede parter samt på tabet af arbejdspladser i Europa?

Lamy
Mit arbejde, hr. Purvis, består i at styre de handelsstridigheder, vi har. Det er så meget bedre, hvis jeg prøver at undgå dem. Jeg mener derfor, det er min opgave, især over for Rådet og Parlamentet at være krystalklar, når en beslutning fra Rådet eller Parlamentet giver os en risiko for at tabe et tvistemål. Jeg tror, De udmærket selv forstod risikoen. Beviset er i øvrigt, at man nu er i gang med at undersøge, hvilke sanktionsmæssige konsekvenser, alt dette kan have.
Jeg kan ikke sige, hvad der vil ske. For at der skal kunne iværksættes sanktioner imod EU, skal der nedsættes et panel. Vi skal tabe i dette panel og derefter skal sanktionsbeløbet evalueres. Generelt vurderes sanktionsbeløbet i forhold til den handelsvolumen, der er berørt. I dette hypotetiske tilfælde, det vil sige, hvis dette forslag skulle blive Unionens forslag, hvilket endnu ikke er tilfældet, hvis det skulle blive angrebet, og vi tabte sagen, skulle man vurdere den pågældende handelsvolumen, og først på dette tidspunkt ville vi have en idé om sanktionssystemet.
For at give Dem så komplette oplysninger som muligt skal jeg minde om, at i dette tilfælde sigter sanktionerne ikke nødvendigvis, og generelt ikke, på de industrier, der ligger til grund for problemet. De rammer derimod andre, idet det er op til den part, der har vundet WTO-tvisten at vælge sanktionerne.

Kauppi
Hr. formand, det er særdeles positivt at høre, at kommissæren ikke frygter en handelskrig, men forholder sig meget positivt over for tanken om, at disse vigtige politiske målsætninger, opstillet af Europa-Parlamentet, så som f.eks. et forbud mod markedsføring af kosmetiske produkter, som er blevet testet på dyr, er politiske beslutninger. De handler ikke om protektionisme, og derfor er det vigtigt, at vores repræsentanter forsvarer disse anliggender på internationalt plan. De hentydede selv til den mulighed, at man ved den kommende WTO-runde kunne rejse spørgsmålet, om man fremover kunne tage mere hensyn til fremstillingsmåden under disse handelsspørgsmål og altså ikke blot slutproduktet. Har der været nogen drøftelser af dette? Kan De belyse Deres hentydning lidt nærmere? Tror De på denne mulighed?

Lamy
Hvad angår første punkt i Deres spørgsmål, fru Kauppi, har jeg helt bestemt ansvaret for at gennemføre de politikker, Unionen har besluttet, herunder på det eksterne område. Det er en del af min pligt, og jeg mener, jeg gør det åbent, at forklare, at når en af Unionens politiske beslutninger bringer os i modsætning med vores internationale forpligtelser, hvilket vil være tilfældet, er det nødvendigt, at de, der tager denne beslutning, ved, hvilken risiko de løber. Ønsker De at løbe risikoen, er De velkommen. Jeg skal styre den. Jeg tror i øvrigt, at der for at løse dette problem findes metoder, der er mere intelligente og mindre risikable.
Man kan især vende sig mod en midlertidig løsning mellem vores forslag, der var et forbud mod testning og Deres holdning, som er et forbud mod kommercialisering, nemlig et krav om mærkning. I forhold til international handelslovgivning er det mindre risikabelt end at forbyde en kommercialisering. Hvis vi kan gå i den retning for at forlige Deres og vores synspunkter, behøver vi efter min mening ikke at kaste os ud i en unødvendig krig.
Vi har et håb om at få klargjort en række WTO-bestemmelser for at gøre det muligt for Unionen at gå i den retning, den ønsker, hvilket bl.a. har at gøre med produktionsmetoderne. Vi ønsker at gå i denne retning, men vi er for øjeblikket en smule isolerede. En af grundene hertil er, at vi står over for en række udviklingslande, der vurderer, at en fokusering på disse produktionsmetoder kan minde om protektionistiske tiltag. Vi har derfor behov for meget stærke argumenter for at vise, at dette ikke drejer sig om protektion, men om kollektiv prioritering, og at vi alle hver især har vores etiske niveau. I EU indgår dyrenes velfærd i dette niveau, hvilket ikke nødvendigvis er tilfældet andre steder, og vi opfatter det i forhold til forskellige udviklingstrin.
Dette er vores holdning. Vi vil gøre alt, hvad vi kan for at sætte dette punkt på dagsordenen for den næste forhandlingsrunde, sådan at det kan fremmes. Men jeg vil ikke skjule, at denne holdning for øjeblikket ikke finder meget støtte i andre dele af verden.

Schierhuber
Hr. formand, jeg hører nu til min store glæde, at kommissær Lamy mener, at det ved de næste WTO-forhandlinger meget vel kan blive nødvendigt også at inddrage produktions- og mærkningsmetoder. Så spørger jeg Dem, hr. kommissær, om De er parat til virkelig at tage dette op, så også importer fra tredjelande er omfattet af de kriterier, som vi på europæisk plan anser for grundlaget for vores produktion, inden for landbruget eller hvor som helst ellers. Er De parat til af hensyn til folkesundheden - det er jo den, det drejer sig om - at foretage disse skridt ved WTO-runden, på trods af modstanden?

Lamy
Naturligvis, fru Schierhuber, er jeg parat til alt dette, fordi, jeg gentager, en del af Unionens handelspolitik består i at anvende det samme kollektive præferencesystem, som vi anvender internt. Set på den måde er det ganske simpelt. Det er undertiden en smule mere kompliceret, som panelet f.eks. viste, da vi tabte sagen om hormoner i oksekød. Da hormoner i oksekød internt i Unionen er forbudt, forbød vi også importen af det, men på sådanne vilkår, at det ikke blev anset for at være i overensstemmelse med international lovgivning.
I store træk anvender vi principperne om ikke-diskrimination, om behandling og om porportionalitet. Det er disse principper, vi ønsker, der bliver taget hensyn til i vores miljøprioriteter i forhandlingsrunden, og især alt hvad der har at gøre med forsigtighedsprincippet. Vi er endnu ikke nået dertil i dag. Der findes en risiko for, at det, vi foretager os internt i Unionen, måske i en række tilfælde i henhold til den eksisterende lovgivning vil blive anset for at være overdrevent. Vi er derfor nødt til på den ene side at justere vores interne adfærd og på den anden side justere den internationale til vores egne præferencer, hvilket kun er muligt, i det omfang andre er enige med os om at ændre denne internationale lovgivning, som vi ikke er enerådige over. Da vi ikke har en tilbøjelighed til at være specielt ensidige, er det således nødvendigt at ændre den på en række punkter eller i det mindste gøre den mere klar, hvad angår disse spørgsmål.
Dette er den aktuelle situation. Vi kender Deres prioriteringer på dette område, og vi støtter dem, især på det etiske område. Men jeg vil ikke skjule, at som landet ligger for øjeblikket, skaber nogle af Deres forslag alvorlige problemer i WTO-sammenhæng.

Formanden


Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 33 af (H-0565/01):
Om: Det græske stabilitets- og udviklingsprogram Med de stadigt dårligere perspektiver for den nuværende økonomiske situation i EU's medlemsstater er det nærliggende, at medlemsstaterne reviderer de målsætninger, som de har fastsat i deres stabiliserings- og udviklingsprogrammer. Har den græske regering givet oplysninger om dens løbende vurderinger af landets økonomiske vækst og angivet, i hvor vid udstrækning disse vurderinger afviger fra de overmåde ambitiøse målsætninger for den økonomiske udvikling, der lå på 5-5,5%? Den Internationale Valutafond forudser f.eks., at inflationen i Grækenland i 2001 vil nå op på 3,4%, og mener, at der ikke er nogen realistiske muligheder for, at økonomien som forventet vil udvikle sig med 5-5,5% fra i år. Endvidere har Pedro Solbes, medlem af Kommissionen, udtalt, at en økonomisk vækstrate på 3% i eurozonelandene er meget høj. Hvilke følger vil den manglende opfyldelse af disse mål efter Kommissionens opfattelse have på beskæftigelsen og den statsøkonomiske balance i Grækenland?

Solbes
Ifølge Kommissionens økonomiske prognoser fra foråret ville Grækenlands bruttonationalprodukt i 2001 stige med 4,4%, og inflationen målt i henhold til forbrugerprisindekset ville falde en smule til 2,8% i gennemsnit på årsbasis i forhold til 3% i 2000. Under de forudsætninger vil de offentlige myndigheders regnskaber balancere i 2001, arbejdsmarkedssituationen vil forbedres, og ledigheden vil falde for andet år i træk, så den når ned på 10,3% i 2001.
Med hensyn til den reelle vækst i produktionen ligger Kommissionens prognoser en smule under de græske myndigheders ved udgangen af 2000, og det afspejles i det stabilitetsprogram, der blev udarbejdet i foråret 2001.
Kommissionens prognoser tager højde for det fald i den internationale efterspørgsel, som blev konstateret i de første måneder af året, og derfor adskiller de sig fra de græske myndigheders.
I modsætning til hvad man kunne forvente, er de makroøkonomiske prognoser i Kommissionens stabilitetsprogram mere pessimistiske end de græske prognoser. Der er i øjeblikket ingen grund til at tro, at stabilitetsprogrammets prognoser på mellemlangt sigt er forkerte.
I Kommissionen vil vi om kort tid indlede arbejdet med efterårsprognoserne, og i øjeblikket agter vi ikke at foretage nogen korrektioner af betydning for Grækenlands vedkommende.
Ifølge det, som de græske myndigheder har meddelt for nylig, vil de nationale prognoser på grund af den nye, mindre gunstige internationale situation ligge tættere op ad Kommissionens forårsprognoser. Ved 2001-ajourføringen af stabilitetsprogrammet, som skal forelægges inden årets udgang, vil de græske myndigheder under alle omstændigheder foretage den nødvendige justering af deres makroøkonomiske skøn på mellemlangt sigt og evaluere indvirkningen på de offentlige finanser. Kort sagt er den økonomiske situation ikke særlig gunstig, men da evalueringen stadig er i overensstemmelse med prognoserne i stabilitetsprogrammet og dets ajourføring for 2001, mener vi ikke, at de problemer, som De peger på, vil opstå.

Papayannakis
Hr. kommissær, mange tak. Jeg vil dog gerne korrigere Deres sidste konstatering. Jeg forudser ikke nogen forværring af situationen, og, må jeg betone, jeg ønsker den heller ikke. Jeg er blot lidt foruroliget over de kendsgerninger, jeg ser. De fortæller, at der skal ske en revurdering i slutningen af året. Men allerede nu tilpasses hele vores lands økonomiske politik ud fra den forudsætning, at der vil blive et stort overskud på budgettet, og ikke, som De fortalte, balance, og at arbejdsløsheden vil falde, skønt der i alle de statistiske oplysninger, vi får af Unionen, ikke findes nogen som helst statistik for Grækenland. De har ikke nogen som helst officielle oplysninger. Vi, som læser statistikkerne, har det i hvert fald ikke. Mon De har nogle andre statistikker, hvis situationen forholder sig anderledes?
Det er grunden til, at jeg stillede spørgsmålet. Og det handler ikke kun om Grækenland, det vedrører alle landene i EU, og derfor vil jeg gerne bede Dem fortælle noget mere om de offentlige finanser og om udviklingen i arbejdsløsheden. Jeg synes, at revurderingen allerede burde være påbegyndt.

Solbes
Jeg vil forsøge at give Dem et svar på det andet spørgsmål. Som jeg sagde før - og det gælder for både Grækenland og de øvrige medlemsstater - er stabilitetspagterne baseret på tal fra landene selv. Det er rigtigt, at Kommissionens prognoser i visse tilfælde indeholder tal, der er større, og i andre tal, der er mindre end tallene i stabilitetspagterne. Men bortset fra stabilitetspagterne, som dog er afgørende for at få kendskab til udviklingen i de offentlige finanser, kan vi allerede konstatere, at vores prognoser om en vækst på 2,8% i dag er for optimistiske, og vi mener, at vores aktuelle vækstrater ville ligge meget tættere på Unionens vækstpotentiale, som er på ca. 2,5%.
Med den vækst på ca. 2,5% - en smule mere eller mindre - mener vi imidlertid, at beskæftigelsen fortsat vil stige i Unionen, og hidtil har vi ikke set noget væsentligt fald i beskæftigelsesudviklingen eller nogen stigning i ledigheden. Ledigheden falder fortsat. Derfor vil vi vedblive med at være forholdsvis optimistiske med hensyn til udviklingen på det område.
Hvad angår de offentlige finanser, er det rigtigt, at den mindre gunstige økonomiske situation kan få en vis indflydelse. Da Kommissionen har forudset denne situation, har den allerede forelagt sin holdning til de offentlige finanser for Rådet, og vi har sagt, at man efter vores mening bør lade de automatiske stabilisatorer virke fuldt ud i lande, som allerede har opnået en position, der ligger tæt på ligevægt i de offentlige finanser, og i lande med en offentlig gæld på ca. 60%.
I den situation ville det være i de fire lande, der har underskud på over 1%, og i de tre, der har en gæld på tæt ved 100%, at man ikke bør lade de automatiske stabilisatorer virke fuldt ud. Italien tilhører begge grupper. De øvrige lande er Tyskland, Frankrig og Portugal, hvad angår underskuddet, og Grækenland og Belgien, hvad angår gælden.

Formanden


Bernd Posselt
Spørgsmål nr. 34 af (H-0578/01):
Om: Euro i det tidligere Jugoslavien I hvilket omfang er Kommissionen involveret i indførelsen af euroen i Bosnien-Hercegovina, Kosovo og Montenegro, hvor D-marken i dag anvendes som valuta, og hvorledes vurderer den denne udvikling?

Solbes
Hr. formand, jeg skal forsøge at svare hr. Posselt udførligt. Jeg vil først sige til ham, at Kommissionen ikke er ansvarlig for indførelsen af sedler og mønter. Som han ved, er sedlerne Den Europæiske Centralbanks og systemet af nationale centralbankers ansvar, og mønterne er de nationale myndigheders ansvar. Men når man taler om ombytningsprocessen, må man skelne mellem aktiviteterne i euroområdet og aktiviteterne uden for. I euroområdet er det centralbankerne og møntfabrikkerne, eller finansministerierne, der har planlagt ombytningen. Uden for euroområdet anses det grundlæggende som en kommerciel aktivitet, der overlades til markedskræfterne. Det betyder, at de nationale banker ikke er involveret i logistikken og de eksisterende foranstaltninger til distribution af den nye valuta eller tilbagesendelse af den gamle, og de bør bibeholde de systemer, som de traditionelt har anvendt til denne type operationer.
Men det er rigtigt, at der er et ønske i Den Europæiske Centralbank og i nogle af de nationale centralbanker, særlig den tyske centralbank på grund af den store mængde D-mark i udlandet, om at indlede en aktion, der gør det muligt at støtte denne ombytningsproces i landene uden for euroområdet. Derfor besluttede Den Europæiske Centralbank den 14. december sidste år at tillade frontloading eller forhåndsudsendelse af euro til finansielle institutioner, som er filialer eller datterselskaber af europæiske banker i lande uden for euroområdet. Det er klart, at hvis Den Europæiske Centralbank arbejder med muligheden for forhåndsudsendelse, er det første skridt taget til, at denne type finansielle institutioner kan fortsætte den efterfølgende proces med valutaombytning.
I det tidligere Jugoslavien er der tre forskellige tilfælde: Bosnien-Hercegovina, Kosovo og Montenegro. Hvad angår Bosnien-Hercegovina, er der tale om et currency board med en national valuta knyttet til D-marken i et vekselforhold på 1:1. Det er imidlertid rigtigt, at den valuta kun findes i Bosnien-Hercegovina, og den vil ikke blive forandret i sig selv. Den vil ikke længere være knyttet til D-marken, men være fastlåst til euroen, og den vil være ca. halvt så meget værd som euroen, hvilket er det samme forhold, som der er mellem marken og euroen. I Kosovo er der mange fysiske penge i omløb. Det er en økonomi, hvor pengeomløbet er baseret på sedler, som normalt ikke er fra området, men særligt fra D-markområdet. Den jugoslaviske dinar har stadig status som lovlig valuta, men det er også rigtigt, at marken er i omløb og er blevet anerkendt som valuta, og det, at euroen sættes i omløb, vil ikke ændre på det. Der er et specifikt problem med, hvordan disse mark i omløb skal veksles til eurosedler og -mønter. Ifølge mine oplysninger er den tyske centralbank, som var den, der i sin til fik kendskab til dette forhold, i gang med at finde ud af, hvordan den type problemer løses. Problemet med Montenegro er af samme art. I november 1999 blev det besluttet ensidigt at skabe et system med dobbelt valuta mellem marken og en parallelvaluta. Den 1. december erklærede regeringen i Montenegro, at marken var den eneste lovlige valuta i omløb i republikken, og ligesom med Kosovo har Kommissionen ingen handlemuligheder. Efter vores opfattelse må den tyske centralbank træffe de nødvendige foranstaltninger ud over frontloading, og de skal som sagt træffes i samarbejde med europæiske bankers filialer eller datterselskaber, som opererer i området.

Posselt
Hr. kommissær, mange tak for Deres udmærkede og detaljerede svar. Jeg vil blot indskyde et spørgsmål. Netop i dag er der i den tyske presse stor omtale af, at ansøgerlande angiveligt planlægger at omgå kriterierne for euroen ved, at de så at sige ensidigt indfører euroen. Efter det, De har sagt her, forekommer det mig en smule usandsynligt, men jeg vil alligevel spørge Dem, om disse overvejelser eksisterer, og om Kommissionen behandler dette emne i ansøgerlandene.

Solbes
Hr. formand, dette er et emne, som diskuteres meget, og i Den Europæiske Centralbank, Kommissionen og Rådet er holdningen klar: For at et land kan deltage i euroen, skal det opfylde betingelserne i Maastricht-traktaten. Det betyder konkret, at dets valuta skal være stabil i en periode på ca. to år, ikke fra et vilkårligt tidspunkt, men naturligvis fra det tidspunkt, hvor det er medlem af EU, og i henhold til Ministerrådets fortolkning skal det deltage i systemets valutakursmekanisme i en periode på to år.
Nogle lande har påpeget, at det er vanskeligt at gøre tilbageskridt med de stabile valutasystemer, som de har nu (for Estlands vedkommende med dets currency board knyttet til D-marken), og at det ville svare til at vende tilbage til et system med større fleksibilitet og flydende valuta for at opnå en situation med en stabil valuta. Derfor er det blevet fortolket sådan, og sådan anvendes det officielt, at situationen for lande, som har et currency board-arrangement, hvis de er knyttet til europæiske valutaer, kan sammenlignes med systemets valutakursmekanisme, selv om disse beslutninger naturligvis træffes af de berørte lande alene. Med andre ord er det de nationale myndigheder, der har ansvaret for valutaens stabilitet, og de vil ikke få nogen form for særbehandling bortset fra den, der skyldes deres tilstedeværelse i systemets valutakursmekanisme. Det er den holdning, der gælder, og sensu contrario skal det fortolkes sådan, at hverken Den Europæiske Centralbank, Rådet eller naturligvis Kommissionen går ind for euroiserings-processer, som det i enkelte tilfælde er blevet sagt, og efter vores mening må man under ingen omstændigheder lette adgangen til euroen ved at benytte en bagdør eller give fordelene ved at deltage lovligt i euroen til nogen, som ikke opfylder de kriterier, der gælder for alle medlemsstaterne i EU.

Purvis
Hr. kommissær, De har primært koncentreret Dem om de logistiske og tekniske aspekter, og De er først lige begyndt at se på de monetære risici i forbindelse med det, De kalder udlændinges enorme beholdninger af D-mark og formentlig også andre eurozone-valutaer. Hvis disse valutabesiddere begynder at blive bekymrede for omvekslingen af deres beholdninger eller over effekten af euroen, er der så ikke en risiko for, at de skifter over til dollars eller andre valutaer og dermed gør euroen endnu mere ustabil end hidtil?

Solbes
Når der er mennesker, som sidder inde med store mængder sedler, især fra euroområdet, og nationale valutaer uden for euroområdet, skyldes det to ting: Der er blevet sparet op på normal vis, og der søges beskyttelse i forhold til valutakurssituationen. I begge tilfælde er besiddelsen af disse penge helt lovlig. Og de kan sagtens ombytte pengene til den nye eurovaluta i deres bank eller gennem europæiske banker, der har datterselskaber og filialer i området.
Der er visse andre tilfælde: den mulige eksistens af europæisk valuta i uformelle kredsløb eller kredsløb af sorte penge. Efter min mening bør der ikke ske nogen særbehandling i den slags situationer. Man bør anvende den samme ordning som den, der anvendes ved ombytning i EU, det vil sige, at når nogen identificerer sig som indehaver af et beløb, skal ombytningen ske uden nogen form for risiko, og det skal også gælde for beløb, som er større end de minimumsbeløb, der er fastsat i direktivet om hvidvaskning af penge. Når der ombyttes beløb, som ikke når grænserne i direktivet om hvidvaskning af penge, kan ombytningen ske, uden at indehaveren af pengene anmodes om at identificere sig. Men efter min mening bør der forlanges identifikation, når beløbene er store og overskrider det, der er fastsat.
Det problem, De påpeger, er et andet. Da det krav vil blive fastholdt, kan det ikke tillades, at en del af aktiverne veksles til dollars. For det første har vi ikke det indtryk, når vi ser på tallene for modtagelse af sedler i de forskellige centralbanker. For det andet er det sådan, at i de lande, som har indgået forpligtelserne i henhold til aftalen om hvidvaskning af penge, skal de betingelser, som jeg har nævnt, opfyldes ved veksling af europæisk valuta til dollars. Den situation, De nævner, kan kun opstå i lande med en slappere lovgivning, der tillader, at man i dag kan veksle fra en europæisk valuta til en anden valuta, hvad enten det er dollars eller noget andet, uden at opfylde de betingelser, jeg har nævnt.

Formanden
Mange tak, hr. Solbes, for Deres besvarelser i dag. Jeg kan forestille mig, at der stadig er enkelte medlemmer af Parlamentet, som vil vente på Dem på gangene for igen at anmode Dem om at spå om fremtiden. Men vi takker Dem for Deres indlæg.
Spørgsmål til Mario Monti

Formanden


Per Stenmarck
Spørgsmål nr. 35 af (H-0535/01):
Om: Konkurrence I 1996 blev der indgivet en klage til Kommissionen, nærmere betegnet Generaldirektoratet for Konkurrence, om Helsingborgs havns udnyttelse af dominerende markedsstilling. Klagerne, to ud af tre rederier, som anvender havnen, mente, at der blev opkrævet for høje afgifter som følge af denne dominerende markedsstilling. Mens der afventes en afgørelse, har et af de rederier, som har indgivet klagen, kun indbetalt halvdelen af afgiften for anvendelsen af havnen. Dette indebærer, at Helsingborgs havn har et krav på 240 mio. SEK (ca. 26 mio. euro) over for rederiet. I dag næsten fem år efter, at klagen blev indgivet, venter parterne stadig på en afgørelse fra Generaldirektoratet Konkurrence. Der er flere gange blevet givet tilsagn om besked, men endnu er intet sket. Forsinkelsen bevirker, at to mindre virksomheder ikke ved, hvilke finansielle rammer de skal arbejde inden for. Er det rimeligt, at det er nødvendigt for parterne at vente i næsten fem år på, at Kommissionen skal træffe en afgørelse?

Monti
Som hr. Stenmarck sagde, blev der i 1997 indgivet to klager om Helsingborg havns påståede udnyttelse af dominerende markedsstilling. Siden da har Kommissionen behandlet sagen. Sagen rejser mange komplicerede faktuelle og juridiske spørgsmål, og de involverede markeder kan i princippet have ændret sig betydeligt efter åbningen af Øresundsforbindelsen i juli 2000.
Kommissionen er udmærket klar over parternes situation. For nylig blev der afholdt en række møder med hovedaktørerne i sagen, dels for at få deres synspunkter om den seneste udvikling af markedet og dels for at få konstateret, om de ser nogen chance for at finde frem til en gensidigt acceptabel løsning. Hvis der ikke findes en løsning, vil Kommissionen fortsætte sine undersøgelser med henblik på snarest muligt at træffe en afgørelse.

Stenmarck
Jeg vil først takke kommissæren for hans svar. Når det som i dette tilfælde handler om en klage, der blev indgivet til Kommissionen i 1996, det vil sige for fem år siden, er der egentlig kun ét acceptabelt svar, nemlig at Kommissionen straks vil tage stilling til klagen. Det har kommissæren ikke lovet, og dermed kan jeg ikke sige, at jeg er tilfreds med svaret.
Det handler jo om noget, der har meget stor principiel betydning, nemlig at en havn, der påstås at have en dominerende markedsstilling, har krævet for høje afgifter. Jeg vil understrege, at jeg ikke har nogen mening om, hvorvidt dette er rigtigt eller forkert, men alle parter venter på Kommissionens beslutning, og alle parter er i højeste grad også afhængige af Kommissionens beslutning. Jeg synes, at det er urimeligt, at det skal tage mere end fem år, før Kommissionen ytrer sig. Jeg vil derfor stille følgende spørgsmål til Kommissionen: Hvornår regner man med, at en endelig beslutning vil kunne ligge klar?

Monti
Ja, jeg vil give Dem ret i, at der er gået lang tid. På den anden side ved De sikkert også, at sagen er meget kompliceret. Hvis man skal se på sagens kendsgerninger, skal Kommissionen tage hensyn til udviklingen i havnens aktiviteter over en periode på næsten 10 år.
Selve markedet - der er centralt for enhver konkurrenceanalyse - er meget vanskeligt at vurdere. Det afhænger af den pågældende trafik: fodgængere, biler, godstransport osv. Som jeg nævnte for et øjeblik siden er situationen tilmed ændret meget med åbningen af Øresundsforbindelsen sidste år. For yderligere at komplicere tingene er der intet direkte fortilfælde. Det forklarer - som hr. Stenmarck understreger - hvorfor afgørelsen ventes med spænding.
I øjeblikket arbejder Kommissionen specielt med at undersøge broens betydning for definitionen af markederne. Alle berørte parter vil blive bedt om at fremlægge alle relevante informationer. Sagen har topprioritet og vil blive afsluttet hurtigst muligt. Men på nuværende tidspunkt kan jeg ikke sige, hvornår eller med hvilket resultat. Det afhænger af fakta.

Formanden


Luis Berenguer Fuster
Spørgsmål nr. 36 af (H-0537/01):
Om: Indledning af søgsmål på grund af statsstøtte til temaparken "Tierra Mítica" i Benidorm (Spanien) Der har i spanske medier været forlydender om, at Kommissionen ville anlægge sag mod Spanien, fordi der var ydet statsstøtte til temaparken "Tierra Mítica" i Benidorm, omend sagen først ville blive indledt på et senere tidspunkt. Agter Kommissionen at indlede et sådant søgsmål?

Monti
Jeg vil gerne svare hr. Berenguer ved at henvise til en begivenhed, der fandt sted for nylig. På mødet den 20. juni 2001 besluttede Kommissionen delvist at indlede den procedure, der er omhandlet i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for den støtte, som de offentlige myndigheder måtte have ydet til forlystelsesparken "Tierra Mítica". Denne beslutning var genstand for en pressemeddelelse, der ligeledes blev udsendt den 20. juni. Bortset fra de fortrolige oplysninger vil beslutningens tekst blive offentliggjort på spansk i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Berenguer Fuster
Hr. kommissær, sandheden er, at jeg udarbejdede dette spørgsmål i maj, og da jeg fik at vide, at der var anlagt sag, agtede jeg at tage det tilbage, men før jeg gjorde det, skete der noget, som fik mig til at ændre holdning. Regionens præsident, hr. Zaplana, indledte nemlig et urimeligt angreb på mig, blot fordi jeg stillede dette spørgsmål. Og det finder jeg mig ikke i, hr. kommissær. Når der reageres voldsomt på uskyldige spørgsmål, som skal tjene til at klarlægge ting, som Valencias regering hemmeligholdt, er det fordi, der holdes mere hemmeligt, end jeg antog, og derfor opfordrer jeg til, hr. kommissær, at Deres tjenestegrene beslutsomt og uden at lade sig påvirke af det politiske pres, som de uden tvivl vil blive udsat for, undersøger, hvad der ligger bag: skattefordele, garantistillelse eller noget efter min mening alvorligere, nemlig opbygning af infrastrukturer finansieret med europæiske midler, som udelukkende er i en privat virksomheds interesse.
Sagen er, at lederne af min selvstyrende region er liberale i en sådan grad, at de går ind for, at hospitaler og skoler skal være privat ejendom, mens den offentlige sektor skal beskæftige sig med at bygge karruseller og forlystelsesparker.

Formanden
Mange tak, hr. Berenguer. Jeg synes ikke, at De har stillet et spørgsmål, men hr. Monti kan altid besvare Deres "ikke-spørgsmål".

Monti
Jeg vil gerne svare hr. Berenguer på det samme spørgsmål og sige, at vi som i alle procedurespørgsmål vil undersøge dette med stor omhu og megen opmærksomhed. Jeg kan måske give hr. Berenguer endnu et element, nemlig punkterne, der har ført til åbning af proceduren. De vigtigste af disse er følgende: finansieringen af infrastrukturer, der var nødvendige for driften af parken, værdien af aktiverne og især landområderne og varemærket "Tierra Mítica" overført til det private firma, der forvalter parken, vilkårene for et aktionærlån tildelt samme private firma på 8 milliarder pesetas, en reduktion af kommuneskatterne til fordel for parken fra byen Benidorm og endelig en eventuel støtte fra turistkontoret i Valencia til parken på 6 milliarder pesetas, afhængig af det skriftlige spørgsmål fra hr. Berenguer Fuster, dateret den 11. april 2001. Jeg ønskede at give disse faktiske oplysninger uden forbindelse med de mere politiske bemærkninger, hr. Berenguer fremsatte for et øjeblik siden.

Sornosa Martínez
Hr. kommissær, for at opnå størst mulig gennemsigtighed og klarhed ved indledningen af denne sag, vil jeg gerne have, at De fortæller os, om den udelukkende er blevet indledt på grundlag af disse uskyldige spørgsmål - for det var virkelig uskyldige spørgsmål med anmodning om oplysninger - eller om der virkelig er rigeligt med grunde, for det er i strid med fællesskabsdirektiverne, at en regional regering giver sig til at støtte noget, som den ikke bør støtte, og gør det på en aldeles upassende måde. Hvis det er tilfældet, vil jeg gerne have, at De svarer, for, som hr. Berenguer sagde til Dem før, fokuserer medierne på den, der blot stiller spørgsmål om sagen, og ikke på den, der virkelig er skurken, nemlig den valencianske regering.

Monti
Jeg vil gerne tilføje, at den aktuelle klage ikke i omfang har noget at gøre med den oprindelige klage stilet til Kommissionen. Faktisk har klageren løbende indsendt nye klager i takt med parkprojektets udvikling. Kommissionen har i den forbindelse modtaget 18 på hinanden følgende breve fra klageren. Det drejer sig ydermere om en kompleks sag, der også har ført til adskillige brevudvekslinger mellem Kommissionen og de spanske myndigheder, hvilket bl.a. forklarer den tid, der er gået siden denne sag startede.
Som svar til hr. Berenguer Fuster har jeg nævnt det punkt, der har givet anledning til, at Kommissionen har åbnet proceduren for at give Parlamentet en mere komplet rammebeskrivelse. Jeg bør måske nævne de øvrige punkter, der især angår klagerens påstande om opnåelse af en lav pris for det landområde, på hvilken parken er konstrueret, eksistensen af relative udgifter til parken, som de regionale myndigheder har taget ansvaret for, ikke-overholdelse af princippet om en privat investor, korsortielån til fordel for parken, tilførsel af kapital til fordel for parken samt eksistensen af støtte til uddannelse og direkte regional støtte.

Gasòliba i Böhm
Hr. kommissær, eftersom jeg for nogle år siden udarbejdede en betænkning om EU's konkurrencepolitik, ved jeg, at netop offentlig støtte er et af de mest komplicerede emner, og at flere i årevis har misbrugt EU's konkurrencepolitik. I betragtning af de ting, som kommissæren har sagt i forbindelse med det spørgsmål, som hr. Berenguer har taget op, vil jeg gerne vide - hvis det rent faktisk konstateres, at der er sket et misbrug af offentlige midler, i dette tilfælde i den selvstyrende region Valencia - hvilke udligningsordninger der findes, for at konkurrencen med lignende etablissementer i andre turistområder kan ske på lige vilkår.

Monti
I det spørgsmål, der er stillet af hr. Gasòliba i Böhm, findes der en lidt mere generel henvisning til logikken for kontrol med statsstøtte. I det foreliggende tilfælde kan man spørge sig selv, hvorfor Kommissionen finder, at støtte til en park som "Tierra Mítica" kan påvirke samhandlen internt i Fællesskabet. Kommissionen vurderer reelt, at store forlystelsesparker som "Tierra Mítica" antager karakter af være-parker, hvilket i det mindste potentielt påvirker turiststrømmene. For det andet styrker sådanne parker turisttilbuddet i de regioner, hvor de etableres.
Endvidere har Kommissionen allerede godkendt adskillige beslutninger om statsstøtte til forlystelsesparker og andre turistinvesteringer, såsom hoteller og marinaer. I dette tilfælde nævnes det i reklamer for parken, hvordan man fra udlandet finder parken.
Uden på forhånd at ville udtale mig om konklusionen på den procedure, der netop er åbnet, vil jeg understrege som et mere direkte svar på Deres spørgsmål, at hvis det lykkes Kommissionen at nå frem til, at der er blevet ydet en illegal støtte, vil den starte en tilbagebetalingsprocedure. Men det er netop nu på ingen måde tidspunktet til på forhånd at konkludere på undersøgelsen.

Formanden


Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 37 af (H-0551/01):
Om: Vil Kommissionen indføre en begrænsning af statstilskud til filmproduktion i små lande? Ifølge oplysninger i svensk presse har EU's konkurrencemyndighed krævet, at de nationale statstilskud til filmproduktion begrænses til 50 procent. Dette krav er også blevet tolket på den måde, at et eventuelt loft skal ses som et første skridt på vejen mod en reduktion til 30%. Disse oplysninger er kommet frem i medierne, samtidig med at Kommissionen igen har bedyret, at den vil garantere sproglig og kulturel mangfoldighed og ligebehandling i EU.
Europæisk filmproduktion adskiller sig fra amerikansk filmproduktion på den måde, at EU rummer et stort antal sprog. På baggrund heraf er det i mange tilfælde økonomisk umuligt at producere film i de små medlemsstater, som f.eks. Sverige, uden nogen form for støtte. En film på et lille sprog har i sagens natur et stort handicap i forhold til en film på engelsk, hvorfor det er indlysende, at en vis støtte er helt nødvendig, hvis indenlandsk filmproduktion stadigvæk skal kunne garanteres i lande med et lille befolkningstal.
Mener Kommissionen ikke, at indførelse af et EU-loft til begrænsning af den statslige filmstøtte er i direkte modstrid med EF-traktatens artikel 151, hvori det hedder, at "Fællesskabet bidrager til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed ....", og er den derfor rede til at handle for at hindre, at der indføres en sådan begrænsning?

Monti
Hr. formand, på mødet i Stockholm den 12. juni 2001 med delegerede fra alle medlemsstaternes nationale filminstitutter og kulturafdelinger gjorde Kommissionens repræsentanter det klart, at Kommissionen ikke agter at anvende en restriktiv strategi vedrørende kulturel betinget støtte til filmproduktion, sådan som det blev antydet i hr. Sacrédeus' spørgsmål. Den grænse for støttens intensitet på 50%, som Kommissionen fastsatte i sin beslutning fra 1998 om den franske ordning med automatisk støtte til filmproduktion, blev fastsat med udgangspunkt i situationen i Frankrig. I henhold til denne beslutning gælder grænsen ikke for vanskelige film og film med små budgetter. Det er op til den enkelte medlemsstat at definere begreberne "vanskelige film" og "film med små budgetter" og fastsætte en intensitetsgrænse for arbejdets kategori i henhold til nationale kriterier.
Ud over denne undtagelse for andre medlemsstater med en relativt begrænset kulturel og sproglig indflydelse, har Kommissionen bekendtgjort, at den vil undersøge muligheden for andre undtagelser, hvor det måtte være nødvendigt for at sikre levedygtigheden af film med stort kulturelt indhold. I praksis udgør kriteriet om en maksimal støtteandel på 50% et fikspunkt, der kan overskrides af kulturelle hensyn.

Sacrédeus
Jeg vil gerne takke kommissær Monti for det informative svar. Denne sag har vakt meget stor opmærksomhed i kulturelle kredse og blandt repræsentanter for filmindustrien i Sverige. Alle har reageret på, hvordan dette eventuelt ville kunne tolkes med hensyn til den sproglige og kulturelle mangfoldighed i små medlemslande.
Jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål til kommissæren, og det er: Kan man med det svar, der er blevet givet i dag, garantere, at filmproduktion i lande med sprog med mindre spredning, altså filmproduktion på små medlemssprog, vil blive undtaget fra reglen om maksimalt 50%'s statstilskud, således at i princippet al filmproduktion på f.eks. svensk, dansk og portugisisk vil kunne fritages fra reglen om de 50%?

Monti
Jeg er glad for at kunne bidrage med yderligere oplysninger som svar på hr. Sacrédeus' spørgsmål. For det første, hvad angår kulturel mangfoldighed - der er et vigtigt emne i EU - så afspejler diversiteten i medlemsstaternes ordninger den kulturelle mangfoldighed i EU. Følgelig ønsker Kommissionen ikke at gennemtvinge en bestemt model under revisionen. Kommissionen ønsker ikke at harmonisere bestemmelserne i de forskellige ordninger, men vil blot sikre, at de opfylder de fire særlige kompatibilitetskriterier, der blev opstillet i den franske afgørelse.
Så er der spørgsmålet om, hvorvidt støtteloftet på 50% gælder for de mindre medlemsstater med begrænsede kulturelle markeder, og om der i givet fald kan gøres en undtagelse for dem. Svaret er, at støtteloftet på 50% i princippet gælder for alle medlemsstater uden undtagelse. Det skal bemærkes, at kriteriet om en maksimal støtteandel på 50% bliver irrelevant i mangel af territorialisering. Kommissionen kan overveje undtagelser for støtteloftet på 50%, hvis et sådant loft vil umuliggøre kulturelle produktioner. Kommissionen har allerede gjort en undtagelse for vanskelige film med små budgetter. Ved territorialisering kan Kommissionen for visse mindre medlemsstater overveje at give tilladelse til en højere støtteandel fra sag til sag, hvis det viser sig, at en støtteandel på 50% ikke er tilstrækkelig til at sikre kulturelle produktioner på grund af et begrænset kulturelt område og begrænset markedsstørrelse.

Formanden


Piia-Noora Kauppi
Spørgsmål nr. 38 af (H-0557/01):
Om: Deling af tredjegenerationsmobiltelefonnet med konkurrenter Europa-Kommissionen overvejer i øjeblikket, hvorledes den skal stille sig til tanken om konkurrenters deling af tredjegenerationsmobiltelefonnets infrastrukturer. Indtil videre har Kommissionen erklæret, at telekommunikationsselskaber kan tænkes at overtræde EF's konkurrence­regler, såfremt de vælger at dele infrastrukturer med deres konkurrenter.
Den Europæiske Investeringsbank har også meddelt, at den vil tage den konkurrencemæssige uklarhed omkring mobiltelefonnet i betragtning, når den afgør, om tredjegenerationsprojekter skal finansieres.
Hvornår fastlægger Europa-Kommissionen sin holdning i dette meget vigtige spørgsmål? Har Europa-Kommissionen kendskab til EIB's planer, og mener den, at der bør tages hensyn til konkurrenceaspekter, når der træffes afgørelser om EIB-finansiering?

Monti
Tak, fru Kauppi, for dette meget interessante og rettidige spørgsmål. Det er sandt, at visse tredjegenerationsoperatører på grund af de fremherskende markedsforhold og specielt nedgangen i de fleste teknologivirksomheders markedsværdi, alvorligt overvejer en deling af mobiltelefonnet for at lette deres gældsbyrde og nedbringe udgifterne til udvidelse af nettet.
Kommissionen har allerede tilkendegivet, at den i princippet er positiv over for en deling af netinfrastrukturen på grund af de potentielt store økonomiske fordele, forudsat at konkurrencereglerne og andre relevante fællesskabsbestemmelser overholdes, specielt dem i licensdirektivet. Dette synspunkt kom til udtryk i Kommissionens meddelelse om indførelse af mobilkommunikation af tredjegeneration i EU, der blev vedtaget den 20. marts 2001. Visse former for deling af netinfrastrukturer - specielt lokaliteter og master - kunne i væsentlig grad bidrage til at mindske netetableringens indvirkning på miljøet.
Indtil videre er Kommissionen ikke formelt blevet informeret om nogen aftale mellem tredjegenerationsoperatører, og derfor er det endnu ikke klart, hvordan netdelingen vil foregå og blive gennemført. Nogle operatører kan vælge at dele net i et begrænset geografisk område, mens andre kan vælge fuld geografisk dækning. På samme måde kan nogle operatører vælge kun at dele master og lokaliteter, mens andre kan vælge også at dele antenner og det, som jeg vil kalde de aktive elementer i deres net - f.eks. radionetsstyreenheder.
Kontakter til operatører og producenter viser, at samarbejdet mellem tredjegenerationslicenshavere påvirkes af tilgængeligheden af ny teknik, der sætter operatørerne i stand til også at dele aktive elementer af deres net, uden at de skal udveksle eller dele følsomme oplysninger eller på anden vis kompromittere deres uafhængighed som konkurrenter.
Kommissionen har allerede haft nogle indledende samtaler med nationale lovgivere om netdelingens konkurrenceaspekter i forhold til lovgivningen. På nuværende tidspunkt kan Kommissionen kun forlange, at parterne, når de indgår aftaler om netdeling, ikke begrænser konkurrencen indbyrdes eller over for tredjemand. Ethvert konkurrencebegrænsende tiltag kan kun tolereres, hvis det er til forbrugernes fordel, og hvis alle andre betingelser i traktatens artikel 81, stk. 3, er opfyldt.
Under alle omstændigheder bør man bevare aftaleparternes frihed til at løse sig fra deres netdelingssamarbejde og opstille egne net i områder, hvor de tidligere har delt infrastrukturen. Da Kommissionen endnu ikke formelt er blevet informeret om eller har haft lejlighed til at undersøge tilfælde af netdeling, er det på nuværende tidspunkt usikkert, om Kommissionen vil blive nødt til at udsende særlige retningslinjer om netdelingens konkurrencelovsmæssige aspekter.
Endelig, hvad angår EIB, så er Kommissionen opmærksom på, at banken agter at tage konkurrencemæssige hensyn i sin vurdering af låneprojekter. Kommissionen glæder sig over, at banken ønsker at skabe sammenhæng mellem sin målsætning om at gennemføre projekter i overensstemmelse med dens mandat, specielt efter Det Europæiske Råd i Lissabon, og fællesskabspolitikken i et liberaliseret miljø.

Kauppi
Hr. formand, det er altid skønt at være den sidste spørger i spørgetiden. Tak til kommissæren for det fortrinlige svar, jeg er virkelig glad for, at Kommissionen har indtaget en positiv holdning til deling af mobiltelefonnet. I øjeblikket står måderne, en deling kan gennemføres på, stadig åbne. Jeg forstår også godt Deres synspunkt om, at konkurrencereglerne selvfølgelig skal overholdes, og at de konkrete bedømmelser først kan foretages, når De har modtaget ansøgningerne og notifikationerne om sagen. De hentydede også til, at Kommissionen muligvis ville udstede specielle retningslinjer - specific guidelines - i denne sag, hvis behovet opstod. Jeg ville gerne også have Deres forsikring for, at alle mulige måder at dele nettene på - såvel regionalt som de andre måder, De hentydede til - efter Deres mening i øjeblikket er disponible også set ud fra et konkurrencesynspunkt. Er dette Deres seneste standpunkt?

Monti
Som De selv pointerede, fru Kauppi, er Kommissionen meget liberal i dette spørgsmål, forudsat at konkurrencereglerne overholdes. Hvad angår en mulig vedtagelse af konkurrencemæssige retningslinjer for netdeling, så er Kommissionen som tidligere nævnt ikke blevet informeret om netdelingsaftaler. Der har således endnu ikke dannet sig et klart billede af eventuelle antitrustspørgsmål som følge af sådanne former for samarbejde mellem konkurrerende netoperatører, der kan tvinge Kommissionen til at udgive en form for retningslinjer for at skabe afklaring for den berørte industri.
Det skal præciseres, at netdeling er underlagt de samme konkurrencemæssige regler som andre former for samarbejde mellem konkurrenter. Det ville være forkert af operatørerne at tro, at konkurrencelovgivningen giver særbehandling til netdeling.

Formanden
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Kommissionen, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 39-77 skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.20 og genoptaget kl. 21.00)

Arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A5-0220/2001) af Karas for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om arbejdsmarkedsorienterede pensionskassers aktiviteter (KOM(2000) 507 - C5-0596/2000 - 2000/0260(COD)).

Kauppi
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke alle de involverede parter samt specielt ordføreren for hans konstruktive indstilling. Hr. Karas har gjort et bemærkelsesværdigt stykke arbejde med dette direktivforslag.
Pensionernes bæredygtighed vil være en af de største udfordringer for vores samfund i de kommende årtier. Arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger vil spille en vigtig rolle i denne sammenhæng i mange medlemsstater. Spørgsmålet om, hvorvidt dækning af aktuarmæssige risici skal gøres obligatorisk, har været et af de vigtigste emner for Parlamentet. Jeg vil koncentrere mig om dette emne.
Jeg vil gerne nævne et par grunde til, at dækning af aktuarmæssige risici fortsat bør være frivillig. For det første har pensionsberettigede i mange medlemsstater allerede dækning for disse risici gennem separate forsikringer. Borgerne bør ikke tvinges til at betale to gange for en dækning, de ikke har brug for. For det andet vil en obligatorisk dækning af aktuarmæssige risici koste hver borger mindst 1-3% af den årlige indbetaling. I en opsparingsperiode på 40 år vil det betyde et markant fald i det samlede afkast. For det tredje vil obligatorisk dækning af aktuarmæssige risici også skade de lige konkurrencevilkår ved at give en fordel til pensionsudbyderne. Det vil være en fordel for EU-borgerne at kunne vælge mellem flere forskellige pensionsudbydere. For det fjerde er jeg helt enig med nogle af de tidligere talere. Hvis vi vil fremme den anden søjle, skal vi gøre arbejdsgiverne mere begejstrede for de nye regler. Hvis reglerne er for restriktive og bekostelige for virksomhederne, vil de sandsynligvis slet ikke have nogen frivillig supplerende ordning.
Til sidst vil jeg sige til hr. Kuckelkorn, at vi ikke kan sikre noget, der ikke findes. I værste fald vil de pensionsberettigede slet ikke have nogen blomstrende pensionsordning, der falder ind under anden søjle. Sikkerheden kan kun komme bagefter.

Ettl
Hr. formand, hr. ordfører, mine damer og herrer, først en rigtig hjertelig tak til Dem, hr. ordfører, for Deres arbejde, nemlig fordi De alligevel har fået noget ud af næsten ingenting. I politik møder vi af og til snydeemballager. Det er jo ikke noget nyt. I forbrugerbeskyttelsen taler man om disse såkaldte snydeemballager, når der ikke er det i dem, som der står på dem. I den senere tid har Rådet haft en særlig forkærlighed for at give sig af med produktforfalskning, undertiden sammen med Kommissionen. For ikke at bruge det grimme ord forfalskning siger jeg bevidst produktforfalskning.
Det har vi også oplevet ved bedømmelsen af produktet arbejdsmarkedsorienteret pensionsordning eller den anden søjle i pensionssystemet. Man forsøger at bilde forbrugerne ind, at det drejer sig om en supplerende pensionsordning, uden at den opfylder de hertil nødvendige kvalitetskriterier, som ifølge opfattelsen hos Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender skal omfatte de relevante krav til pensioner, f.eks. garanti for udbetaling af alderspension indtil livets afslutning, betaling af ydelser til efterlevende pårørende eller dækning af risici ved handicap.
Ud over disse kvalitetskrav spiller for øjeblikket den finansielle risiko, men også en kollektiv koordinering mellem arbejdsmarkedets parter og dermed forsikringstagernes medbestemmelse en ikke uvæsentlig rolle. Et yderligere faktum, som stadig hindrer arbejdstagernes frie bevægelighed og frem for alt deres mobilitet, er her den til dels ukoordinerede skattepolitik i EU. Netop ved arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger kan arbejdstagere, som udnytter den frie bevægelighed for personer i EU og virkeliggør den europæiske tanke ved at tage arbejde i et andet medlemsland, blive tabere på grund af forskellig beskatning, undertiden også dobbeltbeskatning.
Desværre er væsentlige træk, som udgør en omfattende del af den anden søjle i pensionssystemet, næsten ladet ude af betragtning. Derfor skal vi ikke forsyne det foreliggende direktivudkast med prædikatet "supplerende pensionssystem - anden søjle", men tage det som dét, det er, nemlig et finansielt tjenesteydelsesprodukt, som kun for en lille dels vedkommende dækker spektret i den anden søjle.
En ting må vi nemlig ikke overse i den forbindelse. Ved alle foranstaltninger vedrørende pensionsordninger skal nytten og kvaliteten for slutbrugeren stå i centrum, hvad enten det drejer sig om traditionelle statslige eller "pay as you go"-systemer eller ekstra eller supplerende pensionsordninger, som udbydes via kapitalmarkedet. Det synes Rådet netop i den forbindelse at have glemt, selv om man må indrømme, at den kapitalforøgelse, som opstår på grund af dette produkt, naturligvis generelt skal vurderes positivt.
At der alligevel på nogle punkter er tale om kvalitetsforbedringer i forslaget, skyldes uden tvivl ordføreren, som er gået meget omhyggeligt til værks i alle væsentlige spørgsmål. Men en ting bør vi holde os klart, nemlig at statslige pensionsordninger kun må suppleres med gode arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger eller private pensionsfonde eller -ordninger, da den sociale ligevægt ellers kunne gå tabt ved den forventede stigende levealder. Vores fantasi burde kunne sige os, hvad det kunne betyde. Med disse bemærkninger anbefaler jeg, at man stemmer for forslaget, hvis afstemningen forløber som aftalt.

Schmid, Herman
Hr. formand, jeg hører til dem, der er skuffede over både Kommissionens forslag og hr. Karas' betænkning, eftersom jeg mener, at de udelukkende tager hensyn til finansmarkedernes behov og ser bort fra lønmodtagernes og de kommende pensionisters behov.
Jeg vil først og fremmest gøre opmærksom på to aspekter, som der efter min mening ikke tages højde for. Hvad angår pensioner, er det spørgsmålet om tryghed, der er afgørende for folk. Der bør i det mindste være en værdigaranti, der indebærer, at den indbetalte kapital kan udbetales, selv om den ikke skulle vokse eller øges. Hvad gør man f.eks., hvis en pensionskasse bliver insolvent, går konkurs og ikke kan leve op til sine forpligtelser? Det står der ikke et ord om i denne betænkning.
Men der er et andet aspekt, som det næsten er endnu mere underligt, at der ikke er taget højde for. Da vi begyndte at diskutere tillægspensioner, blev det sagt, at det var en vigtig EU-sag, eftersom vi har et fælles arbejdsmarked og forventer, at arbejdsstyrken vil bevæge sig mellem de forskellige europæiske arbejdsmarkeder. Hvis det sker, får lønmodtagerne imidlertid mange problemer med pensionen.
I dag er det meget svært at akkumulere pensionsrettigheder, der optjenes i forskellige lande. Hvordan gør man det? Det spørgsmål bliver ikke besvaret. I mange lande er der lange indtjeningsperioder. Hvordan håndterer man det på et mobilt arbejdsmarked? I mange lande er der regler, der indebærer dobbeltbeskatning. Hvordan løser man det? Der er en række spørgsmål af denne art.
Jeg synes derfor, at vi har brug for et helt nyt forslag fra Kommissionen, og det skal tage udgangspunkt i lønmodtagernes og pensionisternes behov og ikke bare ensidigt indrettes efter kapitalmarkedernes behov.

Peijs
Hr. formand, i dag henvender vi os egentlig hen over hovedet på de tre lande, der allerede har kapitaliseret deres pensioner, til medlemsstater, som har et system, hvorefter udgifterne fortrinsvis afholdes af løbende indtægter. Af frygt for dette direktiv har Frankrig endda i største hast anbragt et par småpensionsfonde under den første søjle. I korridorerne viser det sig, at medlemsstaterne udmærket ved, at deres pensioner ikke er bæredygtige. Men der skal jo være valg, og ordet "pension" er således tabu. Men deres borgere har længe vidst, hvad klokken er slået!
Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Irland ser mistænksomt på, hvad der sker i lande som Tyskland, Frankrig og Italien. Ifølge traktaten er vi ikke ansvarlige for hinandens gæld. Det er en naiv tanke. Hvis tre store medlemsstater på grund af store budgetmæssige underskud lægger enormt beslag på kapitalmarkedet, vil renten også stige for de tre medlemsstater, som har sparet op til deres alderdom, simpelthen ifølge loven om udbud og efterspørgsel. Inflationen vil stige, vores omhyggeligt opsparede pension vil forsvinde som dug for solen, og såfremt den ikke er velfærds- og inflationsresistent, vil vi få store vanskeligheder.
Regeringscheferne har sat pensionerne på deres dagsorden. Man følger og overvåger hinanden. Det er fuldstændig utilstrækkeligt. Vi må være meget mere kritiske over for medlemsstater, som ikke skaber tilstrækkelige muligheder inden for deres statsgæld og budget til at styre de demografiske problemer. Disse problemer vil ikke begrænse sig til pensioner, men også styre arbejdsmarkederne og sundheds- og byggesektoren.
Hr. kommissær, jeg har et spørgsmål. Hvor længe varer det endnu, inden den generation af europæere, som arbejder, hvor der er arbejde, kan få "bærbare" pensioner? Sådanne mennesker har vi netop brug for for at kunne dæmpe lønningerne i eurozonen og således opretholde vores eksportstilling. Vi må ikke straffe disse mennesker, men belønne dem for deres mobilitet. De finansielle markeder er i øjeblikket hjulpet, nu mangler vi bare menneskene. Hvilke planer har De?

Brie
Hr. formand, hr. Karas sagde i formiddags, at vi ville se et stort flertal. Jeg hører ikke med til dette flertal. Med dette forslag fra Kommissionen og også med betænkningen fortsættes efter min mening et meget principielt paradigmeskift i de europæiske alderspensionssystemer og i den sociale sikkerhed som helhed, nemlig væk fra solidariske lovbestemte systemer hen imod private kapitalbaserede systemer.
Min kritik angår først og fremmest to spørgsmål. Skal for det første de arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger i EU underlægges konkurrence på fællesskabsplan? Jeg er i de sidste 10 år bestemt blevet meget klogere, hvad konkurrencen og dens muligheder angår, men ingen skal overbevise mig om, at en så grundlæggende ting som social sikkerhed i alderdommen skal underlægges konkurrencen. Der er her tre konkrete problemer, nemlig for det første, at der ikke er fastsat bindende bestemmelser for sikkerheden af de indbetalte beløb, for det andet, at bestemmelserne om tilsyn efter min mening er utilstrækkelige, og for det tredje, at der i Deres betænkning, hr. Karas, tilmed gives mulighed for at udbetale den arbejdsmarkedsorienterede pension i form af et engangsbeløb. Det indebærer enorme risici i alderdommen.
Det andet store problem er den ensidige orientering mod de finansielle markeder. Herom er alt allerede sagt. Efter min mening tager dette mere sigte på nutiden og fremtiden for det europæiske kapitalmarked end på fremtiden for pensionerne. Mulighederne for at bevare og modernisere solidariske lovbestemte pensionssystemer er ikke udtømt i noget medlemsland af EU. Det, vi i virkeligheden har brug for, er en europæisk koordinering af arbejdsmarkedsorienterede pensionsordninger, som det er sket på lignende måde ved de lovbestemte pensionsforsikringer. Det er ikke løst her.

García-Margallo y Marfil
Mange tak, hr. Karas, for Deres intelligente arbejde med et meget klart formål: at sikre at dette forslag til direktiv bliver vedtaget hurtigst muligt.
Derfor og for at undgå de hindringer, som Rådet kunne lægge i vejen, har jeg stillet to ændringsforslag, som skal løse et spansk problem, der også berører andre nationaliteter. Jeg vil fremlægge det på aristotelisk vis. Hovedpræmis: I Spanien er der formuer uden retsevne, som er stiftet til udbetaling af pensionsydelser. Underpræmis: Disse formuer forvaltes af bestemte organer, der har retsevne. Konklusion: Disse organer bør være underlagt de samme betingelser og krav som organer med samme funktion i andre lande, der har retsevne. Hr. Karas og jeg har udarbejdet nogle ændringsforslag, som han i morgen vil fremsætte mundtligt, og som forhåbentlig løser dette problem.
Det andet spørgsmål, som jeg vil tale om, er blevet nævnt af nogle af talerne. Det drejer sig om de skatteproblemer, som disse fonde forårsager. I forslaget til direktiv står der intet om det, for det er ikke formålet med det. Der findes en meddelelse fra Kommissionen fra 19. april, som drejer sig om problemer med skattemæssige hindringer for grænseoverskridende pensioner. Det vigtigste af problemerne, som er placeret kronologisk på tredjepladsen, drejer sig om situationer med dobbeltbeskatning eller skattefritagelse, når der er forskel på skattesystemerne, som det er tilfældet i EU. Løsningen er i henhold til meddelelsen tilpasning af pensionsreglerne, men i udvalget afstår man fra denne dristige vej og forsøger at klare sig med de eksisterende regler, hvilket efter min opfattelse vil være utilstrækkeligt. Jeg ved, at kommissæren vil anmode mig om at henvende mig til staterne, men jeg bliver kun hørt i Parlamentet, og kun han kan være min forhandlingspartner.

Bordes
Denne betænkning fremmer de forudfattede meninger, der kun kan være tåbelige, men som derudover tjener til at retfærdiggøre en reduktion af pensionsbeløbet og en forlængelse af arbejdsperioden. Anvendelsen af demografiske argumenter og det, som betænkningen kalder en forlængelse af levealderen i forbindelse med det lave fødselstal, bliver til en løgn, hvis man samtidig skjuler den vigtige stigning i arbejdets rentabilitet.
I og med, at den enkelte arbejdstagers produktivitet stiger, producerer det samme antal medarbejdere stort set tilstrækkeligt, ikke bare til at gøre en stigning i deres eget leveniveau mulig, men også til at sikre en passende pension, der er tre til fire gange så stor som for bare 25 år siden. Hvis denne stigning i produktionskapaciteten ikke blev totalt omsat til profit for et privilegeret mindretal, kunne samfundet sikre udbetalingen af en fuld pension til alle pensionister uden at tvinge dem til at arbejde længere tid.
Deres økonomi omsætter alt til handelsvarer, herunder også de pensioner, som De vil udlevere til finanshajerne, men det er samtidig pensionerne til den arbejderklasse, der er blevet udnyttet på arbejdsmarkedet, som De omsætter til en handelsvare, og det er gement. Den manglende evne til at sikre de ældre en alderdom uden materielle bekymringer er et af de mest slående udtryk for en socialt dekadent organisation.

Figueiredo
Hr. formand, det direktivforslag, som denne betænkning omhandler, har som bekendt til hensigt at harmonisere vilkårene for pensionskassernes tjenesteydelser og reglerne for deres investeringer, men man ønsker derudover også at oprette et indre marked for supplerende pensioner baseret på investeringer i de finansielle tjenesters aktier med henblik på en større liberalisering af kapitalens frie bevægelighed. Vi er derfor uenige i såvel selve direktivforslaget som i betænkningen herom, idet de vil reducere tilsynsbestemmelserne mest muligt og liberalisere fondenes procedurer og investeringer, så de bliver mere bevægelige finansielle instrumenter, der kan satse deres risikokapital, hvilket, som den den aktuelle finansspekulation foregår, vil indebære en alvorlig risiko for lønmodtagernes rettigheder. For Portugal er en sådan situation særlig alvorlig, fordi den ikke blot kommer i konflikt med den portugisiske tilsynsramme, navnlig kravet om, at 50% af de arbejdsmarkedsorienterede pensionskassemidler skal investeres i statsobligationer, men den vil også betyde en uantagelig pression på det offentlige sikringssystems kapitaliseringsmidler.

Bolkestein
Jeg vil gerne starte med at sige, at Kommissionen glæder sig meget over Europa-Parlamentets bestræbelser på at afslutte førstebehandlingen af direktivforslaget om arbejdsmarkedsorienterede pensionskassers aktiviteter inden for en meget kort tidshorisont. Jeg vil gerne lykønske hr. Karas og hans hold med deres seriøse arbejdsindsats. Mange talere har rost denne arbejdsindsats her i aften, hvilket er et tegn på, at næsten alle bifalder hans arbejde.
Hr. Karas' betænkning indeholder mange ændringsforslag til Kommissionens forslag. Det er helt usædvanligt at have mere end 100 ændringsforslag til et direktivforslag med kun 20 artikler. Der er gennemsnitligt fem ændringsforslag pr. artikel. Det er ganske usædvanligt og et tegn på emnets kompleksitet og følsomme karakter. Det bekræfter også, at Europa-Parlamentet tillægger sagen stor betydning. Den høring, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål afholdt den 6. februar, var meget nyttig, idet den samlede synspunkterne fra de pensionsberettigede, industrien og tilsynsmyndighederne. Jeg er specielt glad for at se, at Europa-Parlamentet er enig i den grundlæggende filosofi bag Kommissionens forslag. Som bekendt har forslaget både som mål at opnå en høj grad af beskyttelse for de pensionsberettigede og at begrænse omkostningerne ved pensionsordningerne. Forslaget omfatter et strengt minimumstilsyn og kvalitative kriterier for investeringsreglerne. Det har mange medlemmer diskuteret under denne forhandling.
Disse fælles tilsynsregler vil muliggøre grænseoverskridende medlemskaber af pensionsfonde og give en institution i én medlemsstat mulighed for at forvalte virksomhedspensionsordninger i andre medlemsstater.
Inden jeg går videre med Kommissionens udtalelser om de konkrete ændringsforslag, vil jeg besvare et spørgsmål fra fru Peijs om muligheden for at overføre pensioner. Overførsel af pensionsrettigheder skal i princippet styres på nationalt plan. Indtil videre er der imidlertid nogle medlemsstater, der ikke regulerer, tillader eller muliggør overførsel af pensionsrettigheder mellem forskellige udbydere i henhold til bestemmelserne under anden søjle - end ikke inden for deres egne områder. Det hænger sammen med meget komplekse skattemæssige, sociale og juridiske bestemmelser. Det er et afgørende element, der skal ses nærmere på, hvis man skal fremme arbejdstagernes fri bevægelighed på det indre marked. Kommissionen har derfor planlagt et initiativ om overførsel af pensioner, som forhåbentlig bliver fremlagt inden årets udgang.
Nu vil jeg gerne fremlægge Kommissionens udtalelse om de enkelte ændringsforslag. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 4, 7 (delvis), 8, 10, 16, 17, 25 (delvis), 28, 55, 63, 65, 66, 82, 84, 91 og 92. Kommissionen kan også acceptere indholdet i ændringsforslag 15 (delvis), 29, 33, 35 (delvis), 36, 37 (delvis), 38, 39, 40, 43, 46, 47, 52, 53, 54, 62, 67, 68, 69, 71, 72 (delvis), 77, 78, 80, 85, 86, 87, 89, 93, 94, 95, 112 (delvis), 118, 131 og 132. Men Kommissionen kan desværre ikke acceptere de øvrige ændringsforslag, der for de flestes vedkommende handler om at udvide direktivets målsætning. Kommissionens direktivforslag har kun til formål at skabe tilsynsrammer med strenge tilsynskrav, der skal garantere sikkerhed, rimelige priser og gensidig anerkendelse. Det er ikke meningen, at direktivet skal blande sig i medlemsstaternes organisering af pensionssystemer, satsning på statslige pensionsordninger eller fremme af finansierede pensionsordninger, så længe traktatens bestemmelser overholdes.
I den henseende og i overensstemmelse med fremgangsmåden i det meste af den øvrige fællesskabslovgivning om finansielle tjenesteydelser, kan direktivet ikke regulere pensionsfondenes produkter eller definere de nærmere regler for udbetaling af ydelser, der ofte afhænger af den nationale skatte-, arbejds- og sociallovgivning. Dækning af aktuarmæssige risici - specielt høj alder - er et vigtigt aspekt i bekæmpelsen af fattigdom og usikkerhed blandt ældre mennesker. Men dette direktiv skal ikke bestemme, hvordan og i hvilket omfang ydelserne skal udbetales, eller hvilke aktuarmæssige risici, der skal dækkes af institutionen.
Det er grunden til, at Kommissionen ikke kan acceptere ændringsforslag 2, 3, 5, 11, 12, 18, 19, 20, 41, 48, 98, 106, 108, 114, 115, 121, 125 og 126. I samme ånd bør direktivet heller ikke blande sig i medlemsstaternes organisering af pensionsfonde. Arbejdsmarkedets parters engagement i forvaltningen af en pensionsfond er undertiden indarbejdet i den nationale lovgivning og sociallovgivningen. Det er noget, man ikke kan indføre i alle medlemsstaterne med et direktiv. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 6, 21, 49, 50, 61 og 101.
Nogle ændringsforslag vedrører behovet for at håndtere skattemæssige hindringer som et nødvendigt supplement til dette direktiv. Hr. García-Margallo y Marfil stillede mig et spørgsmål om dette aspekt af direktivet.
Som De ved, vedtog Kommissionen for nylig en meddelelse om de skattemæssige aspekter, der opfordrer til en fjernelse af overdrevent restriktive eller diskriminerende skatteregler. De skatte- og tilsynsmæssige aspekter af grænseoverskridende pensionsudbud supplerer hinanden, men skal behandles separat. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 30, 31, 32 og 117.
De samme kommentarer kunne knyttes til problemerne med overførsel af pensionsrettigheder, som jeg nævnte for et øjeblik siden. Det er et vigtigt aspekt af indførelsen af et indre marked for pensioner samt for arbejdskraftens frie bevægelighed. Jeg har sagt det tidligere, og jeg gentager det nu. Men det kræver komplicerede skattemæssige, sociale og juridiske overvejelser, hvilket gør det umuligt at dække dette element i nærværende direktiv. Senere på året eller først i det nye år skal vi tale om Kommissionens initiativ i den henseende. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 7 (delvis), 26, 56, 57, 58 og 74.
De kvalitative kriterier for investering og de tekniske bestemmelser er baseret på den antagelse, at medlemsstaterne skal have mulighed for at vælge mere detaljerede regler. Tilsynsmetoder og tilsynstraditioner varierer meget fra én medlemsstat til en anden. Det sætter en begrænsning på harmoniseringen af tilsynsregler. Medlemsstaterne skal derfor have et vist spillerum til at indføre mere detaljerede krav på nationalt plan. Det gælder specielt for beregningen af tekniske hensættelser og investeringer. Det samme argument gælder for tilsynsmyndighedernes organisering af deres arbejde, specielt i forbindelse med registrerings- og godkendelsesprocedurer. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere følgende ændringsforslag: 22, 23, 24, 25 (delvis), 27, 42, 44, 45, 51, 59, 60, 64, 72 (delvis), 73, 75, 76, 79, 81, 83, 88, 99, 100, 102, 103, 104, 105, 109, 110, 111, 113, 116, 123, 124, 127, 128, 129 og 130.
Nogle få ændringsforslag handler om direktivets rækkevidde. Institutioner, der allerede er omfattet af EU-regler på det indre marked, skal ikke medtages i dette direktiv, med undtagelse af livsforsikringsselskaber, hvor medlemsstaterne skal have mulighed for at anvende dette direktiv på de aktiviteter, der er knyttet sammen med pensionsordninger. På samme måde, og for at lette tilsynet i medlemsstater med titusindvis af institutioner, er det vigtigt, at de bevarer muligheden for at blive udelukket fra lovgivningens anvendelsesområde, og det er grunden til, at Kommissionen ikke kan acceptere ændringsforslag 9, 13, 14, 15 (delvis), 34, 35 (delvis), 37 (delvis), 107, 119, 120 og 122.
Endelig opretter direktivet de rette rammer for grænseoverskridende forvaltning af pensionsordninger. I tilfælde af grænseoverskridende aktiviteter skal ordningen opfylde kravene i social- og arbejdslovgivningen i det land, hvor ordningen er etableret. Tilsyn med overholdelse af loven påhviler den kompetente myndighed i værtslandet. For at gøre denne gensidige anerkendelse effektiv, skal der indføres et effektivt system til informationsudveksling og korrekt håndhævelse af direktivet, sådan som Parlamentet har foreslået. Men det bør ske på Kommissionens initiativ. Det er grundene til, at Kommissionen ikke kan acceptere ændringsforslag 70, 90, 96, 97 og 133.
Jeg vil gerne slutte med følgende bemærkninger: Forslaget er en vigtig del af hele strategien for pensionssystemernes bæredygtighed. Det giver pensionsfondene mulighed for fuldt ud at udnytte både euroen og det indre marked, og det garanterer, at disse fonde fungerer så effektivt og sikkert som muligt. Nu ligger bolden hos Rådet. Jeg håber, at man kan finde frem til en politisk løsning i ØKOFIN-Rådet inden alt for længe. Det er vigtigt for at vise vores politiske vilje til at overholde forpligtelserne fra Det Europæiske Råds møder i Lissabon og Stockholm.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang takke ordføreren hr. Karas for hans udmærkede arbejdsindsats.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Jeg har altid beundret, hvor omhyggeligt og detaljeret De orienterer Parlamentet om, hvorfor Kommissionen ikke kan acceptere bestemte ting.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på onsdag kl. 12.00.

Solvensmargen for forsikringsselskaber
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0211/2001 af Ettl for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 79/267/EØF for så vidt angår krav til solvensmargenen for livsforsikringsselskaber (KOM(2000) 617 - C5-0557/2000 - 2000/0249(COD));
A5-0212/2001 af Ettl for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF for så vidt angår krav til solvensmargenen for skadesforsikringsselskaber (KOM(2000) 634 - C5-0558/2000 - 2000/0251(COD)).

Ettl
Hr. formand, hr. kommissær, Kommissionen har fremlagt to direktivforslag til ændring af bestemmelserne for livs- og skadesforsikringsselskaber. Jeg vil hermed tage stilling til begge forslag samtidig, da de har en lang række fællestræk. Med disse to forslag, som hører til den handlingsplan for finansielle tjenesteydelser, som blev vedtaget i Lissabon, og som skal være gennemført inden 2005, styrkes og forbedres de gældende forskrifter fra 1973 for så vidt angår skadesforsikring og forskrifterne fra 1979 for så vidt angår livsforsikring.
Solvensmargenen er en ekstra kapitalreserve, som forsikringsselskaberne skal danne som stødpude til uforudsete begivenheder. Det grundlæggende formål med forslagene er at øge beskyttelsen af forsikringstagere, idet forsikringsselskaberne skal have en større egenkapital, og at få et mere effektivt statstilsyn med forsikringsselskaberne. Højere solvensmargener eller reserver styrker ikke kun tilliden til forsikringsselskabernes kapacitet, men mindsker også generelt de systemrelaterede risici på finansmarkederne. Effektive forsikringsselskaber spiller en vigtig rolle for gennemførelsen og den fuldstændige udnyttelse af de muligheder, der er forbundet med det indre marked.
Direktiverne indeholder de grundlæggende rammer for bindende bestemmelser og kontrol og giver de nationale lovgivere mulighed for at indføre forskrifter, der er mere vidtgående. Dette er så absolut i tråd med subsidiaritetsprincippet, og på baggrund af betragtelige kulturforskelle, hvad angår tilsynslovgivningen i medlemsstaterne, er det også forståeligt og bør vurderes positivt ud fra forbrugernes synsvinkel.
Desuden bør de nationale tilsynsmyndigheders kompetence til at skride ind i tilfælde af overhængende fare fremhæves, også selv om det ikke svarer til et klassisk varslingssystem, men det er en begyndelse. Dette forebyggende tilsyn er i øvrigt også indeholdt i "Basel II"dokumentet, som blev foreslået af BIS' udvalg for banktilsyn i Basel.
Kommissionens forslag om mindre gensidige selskaber bør bifaldes. Selv om den øvre grænse for undtagelse fra disse direktiver hæves fra årlige præmieindkomster på 500.000 euro, som har været grænsen de seneste tre år, til 5 millioner, er det sikret, at disse forskrifter ikke fortrænger disse selskaber fra markedet. De gensidige selskaber er for en stor dels vedkommende kun aktive på lokalt eller regionalt plan, og det kan de også fortsat være. Men hvis disse selskaber også ønsker en koncession gældende for hele Europa, så de kan operere internationalt, så rækker en enkel meddelelse til den nationale tilsynsmyndighed om, at de frivilligt underkaster sig bestemmelserne i direktivet om solvens. Dermed sikres det så absolut, at disse selskaber kan overleve, og det er op til det enkelte selskab, om virksomheden skal udvides eller ej.
Der er ved begge direktivforslag på en vis måde tale om midlertidige foranstaltninger, idet det hovedsageligt drejer sig om tekniske ændringer. Kommissionen vil i en yderligere pakke med foranstaltninger, Solvens II, gå i lag med at revidere den samlede regulering af denne sektor på langt sigt. Da vil bølgerne sikkert gå højt. På disse betingelser bør det foreliggende delafsnit, Solvens I, derfor tiltrædes, hvilket navnlig er i borgernes og forsikringsselskabernes interesse. Jo hurtigere vi kan sætte disse midlertidige foranstaltninger i kraft, desto bedre. Derfor har jeg her som ordfører bestræbt mig på allerede på forhånd at afklare Rådets og Kommissionens holdninger uformelt i fast track-proceduren og arbejde hen imod et kompromis mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. De foreliggende betænkninger er altså allerede i overensstemmelse med den fælles holdning, og dermed vil det være muligt at afslutte begge direktiver allerede under førstebehandlingen. Jeg håber, at det vil være muligt, det afhænger af Deres standhaftighed eller Deres evne til at gøre indsigelser, hr. kommissær!
Tillad mig at komme med en sidste bemærkning til selve proceduren. Det gælder navnlig procedurer med fælles beslutningstagning i fast track-proceduren. Denne procedure forudsætter fleksibilitet, og netop den, og det er ikke første gang, at jeg bemærker det, har næsten ikke været til stede på rådsplan. Fælles beslutningstagning betyder mere, end at kun én side skal være fleksibel. Denne kritik er naturligvis ikke kun møntet på Rådet, men også på Dem, hr. kommissær, selv om det i denne sag ikke er så udpræget, i den foregående var det mere udpræget. En sådan indstilling til fælles beslutningstagning på dette område vil kun skade uddybningen af EU eller integrationen. Men man bør også overveje, om vores beslutningsprocesser fungerer, en sådan overvejelse bør være konsekvensen af den irske folkeafstemning. Efter denne afsluttende bemærkning anmoder jeg om godkendelse af begge betænkninger!

Villiers
Hr. formand, jeg taler i to egenskaber - først på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Deres ordfører, hr. Ripoll y Martínez de Bedoya, kan desværre ikke være hos os i aften. Retsudvalget godkendte forslaget uden kommentarer.
Dernæst taler jeg på vegne af min gruppe om hr. Ettls betænkning. Jeg vil ønske ham tillykke med arbejdet. Han har gjort et godt stykke arbejde og har tydeligvis arbejdet meget hårdt med opgaven.
Som hr. Ettl sagde, er der primært tale om tekniske opdateringer, men det er alligevel vigtigt. Disse direktiver har ikke været revideret i næsten 20 år, så vi er i gang med en finjustering for at modernisere og opdatere dem. Ligesom hr. Ettl vil jeg tale om begge betænkninger samtidig, da de rejser de samme spørgsmål.
Jeg glæder mig over disse forslag som en del af den handlingsplan for omfattende finansielle serviceydelser, der er så vigtig for økonomien i EU's medlemsstater, og som har potentialet til at give store fordele til almindelige mennesker i hele EU. Der bliver øget konkurrence, større udvalg for forbrugerne og lavere priser på finansielle produkter som følge af handlingsplanen for finansielle serviceydelser, hvis vi får alt til at falde i hak.
Ligesom det meste af handlingsplanen og baseret på principperne for det indre marked bygger disse direktiver også på systemet med ét pas, der gør det muligt for forsikringsselskaberne at sælge deres produkter overalt i Europa, så længe de overholder bestemmelserne i deres eget land. Det er et princip, der er og bør være centralt for den lovgivning, vi vedtager på dette område.
Jeg glæder mig over denne indsats for at opdatere solvensmargenkravene. Reglerne vedrørende den reservekapital, som forsikringsselskaberne skal have til uforudsete udgifter, specielt i forbindelse med høje krav og dårlige investeringer. Det her er i virkeligheden en slags opvarmning til Solvens II. Den mere omfattende reform på dette område kommer med Solvens II. Ikke desto mindre skal vi sikre, at vi får de mindre ændringsforslag på plads, inden vi går i gang med en mere vidtrækkende reform med Solvens II-forordningen.
Særligt velkomne er bestræbelserne på at få den lovpligtige kapital bedre afstemt med risikoprofilen. Det er et princip, som vi også har set i forslagene om kapitalkrav og solvensmargener i forhold til banker og investeringsselskaber. De samme argumenter kan også anvendes her, hvor vi opfordrer til forsigtig risikoforvaltning og belønner dem, der forvalter og reducerer risici.
Det glæder mig, at man har fjernet en henvisning til brugen af ekstern vurdering, som ordføreren oprindeligt foreslog. Vi ønsker ikke nødvendigvis at udelukke den eksterne vurdering for evigt, men det er for tidligt at introducere den i denne sammenhæng. Det er noget, vi kan overveje i forbindelse med Solvens II, men vi skal gennemtænke det og diskutere det nøje, inden vi ser os i stand til at indføre eksterne vurderinger i denne sammenhæng.
Jeg er også glad for, at der blev skabt et fornuftigt kompromis om tidlig intervention, der kunne være en nyttig tilføjelse til lovgivernes arsenal til sikring af et ordentligt forsigtighedsbestemt tilsyn. Det lignende kompromis om kommende udbytte var også meget fornuftigt. Vi vil se en udfasning af det kommende udbytte i løbet af otte til ni år, hvilket vil give industrien tid til at tilpasse sig de nye betingelser.
Det er vigtigt at understrege, at vi med disse og lignende forslag om industrielle og finansielle tjenester skal gøre vores yderste for at sikre, at de ikke er for bureaukratiske, og at de skaber de bedst mulige rammer for både små og store virksomheder. Kun derved får vi sund konkurrence.
Til slut vil jeg gerne kommentere tidsfristen. Det er klart, at der er generel enighed om, at vi skal indlede reformarbejdet hurtigst muligt. Hr. Ettl gjorde et stort koordineringsarbejde med de andre to institutioner. Ligesom ham håber jeg også, at vi kan løse dette problem under førstebehandlingen. Jeg synes, at vi måske har gjort noget af Rådets hjemmearbejde, og at vi har strammet op på nogle af de aspekter, der vil bidrage til at skabe en fornuftig lovgivningsmæssig ramme.
Jeg takker hr. Ettl for hans arbejde.

Bolkestein
Hr. formand, det er mig en stor fornøjelse at svare Parlamentet på vegne af Kommissionen. Jeg vil lykønske både Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og Udvalget om Retlige Anliggender med deres hurtige og grundige analyse af Kommissionens forslag til en ændring af solvensmargenreglerne for livs- og skadesforsikringsselskaber.
Solvensmargenen er et noget kompliceret - teknisk og tørt - emne, men det har en praktisk og reel betydning. Solvensmargenen skal beskytte forsikringstagerne ved at kræve, at forsikringsselskaberne har en ekstra lovpligtig kapital som stødpude mod uheldige omstændigheder.
Kommissionens forslag skal styrke og opdatere de gældende regler, der som tidligere nævnt har eksisteret i næsten 25 år. Det glæder mig, at ændringsforslagene er helt i tråd med Kommissionens forslag. Der er mange tekniske detaljer, men også en del meget praktiske foranstaltninger, der vil give øget klarhed og gennemsigtighed - bl.a. kravet om, at de kompetente nationale myndigheder skal udarbejde retningslinjer, der fastsætter betingelserne for ekstrabidrag fra deltagerne i gensidige skadesforsikringsselskaber. Det samme gælder kravet om, at Kommissionens rapport skal undersøge, hvordan de nationale tilsynsmyndigheder har udnyttet deres udvidede tilsynsbeføjelser. Disse ændringsforslag er meget nyttige forbedringer af Kommissionens oprindelige forslag. I den forbindelse vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Ettl, og skyggeordføreren, fru Villier, for deres anstrengelser og bidrag til udarbejdelsen af de to betænkninger. Jeg er glad for at kunne oplyse Parlamentet om, at Kommissionen kan acceptere alle dets ændringsforslag.
Det er altid farligt at sælge skindet, før bjørnen er skudt, men jeg kan forstå, at der er bred politisk enighed om at forsøge at få disse forslag vedtaget under førstebehandlingen. Det er mit personlig håb, at deres indsats bliver belønnet, og at den foreslåede lovgivning bliver vedtaget under førstebehandlingen.
Det er rimeligt at sige, at denne betænkning har været et godt eksempel på et vellykket samarbejde mellem vores to institutioner. Kommissionen har et ambitiøst program for finansielle tjenesteydelser, der kan give mange reelle og håndgribelige fordele for borgerne såvel som industrien. Jeg håber, at det det udmærkede samarbejde om denne betænkning kan fortsætte, ikke blot i forbindelse med Kommissionens videre revision af forsikringsselskabernes overordnede økonomiske stilling - det vil sige Solvens II - men også i forbindelse med hele handlingsplanen for finansielle tjenester.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0227/2001) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning (5583/1/2001 - C5-0133/2001 - 2000/0116(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fremme af elektricitet fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet (Ordfører: Rothe).

Rothe
Hr. formand, fru kommissær de Palacio, kære kolleger, vi beskæftiger os nu, som formanden lige har sagt, med andenbehandlingen af direktivforslaget til fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder. Der er berettiget håb om, at den første europæiske lov om vedvarende energiformer kan træde i kraft inden længe. Denne europæiske lov vil bidrage til at øge andelen af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder. Det er jeg fuldstændig overbevist om.
Den vil bidrage til, at vi, EU, kan nå det mål, som vi selv har afstukket, nemlig en fordobling af andelen frem til 2010. Denne lov vil yde et vigtigt bidrag til, at der bliver foretaget investeringer i produktion af elektricitet fra vind, sol, vand og biomasse. Unionen vil så dermed vise, at den er villig til at vedstå sig sit ansvar for klimabeskyttelse og bæredygtig energiforsyning.
For få uger siden ville jeg ikke have formuleret det på den måde, fordi Rådets fælles holdning nemlig afveg fra Parlamentets holdning på væsentlige punkter, og Rådet i første omgang signaliserede meget lidt vilje til at flytte sig. Men i morgen foreligger resultatet af en intensiv og produktiv forhandlingsproces til afstemning. 10 kompromiser, som er opnået ved et uformelt forlig med Rådet om ændringsforslag 1-11, men uden forslag 2 og 4. Det er et bevis på, at Rådet og Parlamentet virkelig har nærmet sig hinanden.
På dette sted vil jeg gerne rette en stor tak til skyggeordførerne fra de andre grupper, navnlig fru Ayuso González og hr. Turmes, som har ledsaget denne proces med energi, tid og med vilje til kamp og kompromis. En ikke mindre tak skal også rettes til det svenske formandskab, som med succes har arbejdet på at få Rådet til at nærme sig Parlamentets holdning. Ikke mindst vil jeg takke de ansvarlige medarbejdere fra Kommissionen, som spillede en meget vigtig rolle som mæglere i forhandlingsprocessen.
Som det altid er tilfældet med kompromiser, kan man måske være tilfreds med det opnåede resultat, men ikke ligefrem begejstret. Jeg beklager, at vi ikke kunne få fastlagt bindende nationale mål. Og hvad der er endnu vigtigere: Den foreliggende definition på vedvarende energi er efter min mening ganske enkelt forkert. For at gøre det lettere at nå målene, har enkelte medlemsstater insisteret på at medtage biomasseandelen i husholdningsaffald ved forbrænding af blandet affald. Dette modarbejder ikke kun den europæiske målsætning med at undgå affald og fremme affaldsbehandling, men sender også et forkert signal imod udbygning af ægte vedvarende energiformer.
Alligevel anmoder jeg Dem om at godkende kompromiserne med Rådet. For det første vil loven med den af Parlamentet opnåede ændring bidrage væsentligt til udbygningen af vedvarende energiformer. For det andet kunne der heller ikke være opnået mere i forligsproceduren. Det er jeg helt overbevist om.
Nu til de vigtige positive resultater. For det første skal medlemsstaterne orientere deres støtteforanstaltninger efter indikative nationale mål. Når det bliver klart, at EU's samlede mål - fordoblingen - ikke kan nås, kan Kommissionen fremlægge forslag til retligt bindende målsætninger.
For det andet skal Kommissionen i en rapport forud for et forslag til et harmoniseret system vurdere, hvorvidt det er lykkedes de nationale systemer at øge markedsandelen af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder.
Efter at et fælles system er trådt i kraft, må det for det tredje sikres, at der ydes tilstrækkelig beskyttelse af de berettigede forventninger til allerede foretagne investeringer.
For det fjerde sikres elektricitet fra vedvarende energikilder adgang til elnettet. Den må i fremtiden ikke diskrimineres med hensyn til tilførsels- og transmissionsafgifter.
Som det sidste punkt garanterer oprindelsescertifikater for elektricitet fra vedvarende energikilder gennemskuelighed hos borgerne.
Vi har et kæmpepotentiale inden for vedvarende energiformer i Europa. Lad os endelig udnytte det, således som vores ansvar for en bæredygtig udvikling byder os det.

Ayuso González
Hr. formand, mine damer og herrer, ærede kommissærer, vedvarende energikilder er ikke universalmidlet til nedbringelse af udslippet af CO2 og heller ikke til løsning af problemet med energiafhængigheden af tredjelande, men de kan bidrage til at dæmpe disse problemer mere og mere, efterhånden som de bliver konkurrencedygtige. Derfor vil jeg allerførst lykønske Kommissionen og Rådet med dette forslag og især det svenske formandskab og ordføreren, fru Rothe, med den indsats, de har gjort for at opnå den enighed, der er nødvendig for, at dette direktiv endelig kan blive til noget og endda på en måde, der er tilfredsstillende for flertallet, selv om det er rigtigt, at ikke alle de ambitiøse mål, som Parlamentet satte sig under førstebehandlingen, er inddraget.
Dette direktiv til fremme af vedvarende energi er en fremtidssatsning og en miljøinvestering. Derfor er det vigtigt at skabe en retlig ramme for dem, der allerede har satset og er i gang med at investere på det område. Konkret er det meget vigtigt at finde tilstrækkelige overgangsperioder for den aktuelle støtte, som gør det muligt at bevare investorernes tillid. Det er vigtigt, at elektricitet fra vedvarende energikilder indrømmes en fortrinsstilling i adgangen til elnettet, og at transmissions- og distributionsafgifter ikke diskriminerer dem, navnlig i randområder. Behovet for dette direktiv kan dels begrundes i den forskel i konkurrenceevnen, der stadig eksisterer mellem vedvarende og konventionelle energikilder, dels i de eksterne omkostninger, der undgås med denne type teknologi.
Derfor mener jeg, at vi skal lykønske dem, og ligesom fru Rothe vil jeg anmode Parlamentet om at vedtage de kompromisændringsforslag, som der er blevet gjort en stor indsats for at nå frem til.

McNally
Hr. formand, jeg giver mine hjerteligste lykønskninger til fru Rothe for hendes eksemplariske samarbejde med kollegerne i Parlamentet samt med Rådet og Kommissionen. Hun og fru Ayuso González har begge givet udtryk for en vis skuffelse over resultatet, men jeg vil sige til fru Rothe, at hun skal være lettet over, at det, der på et tidspunkt så ud til at ville ske, ikke er sket. Hun har gjort store fremskridt.
Det er yderst fornuftigt at fremme vedvarende energikilder, fordi det sætter os i stand til at opfylde vores miljømæssige målsætning, samtidig med at det skaber jobs og giver forsyningssikkerhed. De punkter, som fru Rothe nævnte, er endnu ikke obligatoriske mål. Men jeg er glad for, at vi har tilbagefaldsholdningen, hvis medlemsstaterne ikke lever op til deres forpligtelser. Der er en definition, der undtager brugen af kommunalt affald og giver tilladelse til at fortsætte succesrige støttemekanismer, hvilket øger investorernes tillid. Mit hjemland, Det Forenede Kongerige, der er det mest vindomsuste land i Europa, kan lære meget af indsatsen i andre lande.
Der er brug for andre foranstaltninger ud over dette direktiv. Jeg ved, at kommissæren vil give mig ret i, at der er brug for rammer for energistøtte. Der er brug for forskning og udvikling under det sjette rammeprogram. Vi skal se på det indre marked og sikre os, at det ikke er i strid med målene i dette direktiv, og vi skal sikre os, at de vedvarende energikilder kommer til at spille en vigtig rolle i grønbogen om forsyningssikkerhed.
Endnu en gang tillykke til fru Rothe. Jeg ser meget frem til et positivt resultat i morgen.

Beysen
Hr. formand, hr. kommissær, jeg ønsker først og fremmest at takke fru Rothe for det fortræffelige arbejde, som hun har udført, og hvormed grundlaget er lagt for den første del, nemlig lovgivning om vedvarende energikilder.
Hvad bør opmærksomheden koncentreres om? Allerførst om måltallet på 12%, der skal nås hen imod 2010. Det er naturligvis meget fristende at understrege, at det ville have været bedre, hvis det havde været en bindende procentsats og ikke som nu et vejledende måltal. Personligt er jeg tilhænger af, at der pålægges bindende måltal, såfremt de opstillede måltal er realistiske og gennemførlige. Bl.a. i betragtning af de mange ubekendte faktorer i udviklingen af vedvarende energi forekommer det mig derfor særdeles klogt dels at fastsætte vejledende måltal, dels at give Kommissionen mulighed for at forelægge Rådet og Parlamentet forslag med bindende måltal, hvis det skulle vise sig, at resultaterne ikke er tilstrækkelige.
Det andet punkt, der skal lægges vægt på, vedrører en tydelig adskillelse af affald, som stammer fra sorteret husholdningsaffald og fra blandet husholdningsaffald. Selvfølgelig kan jeg kun betragte forbrændingen af sorteret affald og mere specifikt den biologisk nedbrydelige del af industri- og husholdningsaffald som vedvarende energikilde. Med urette siger modstanderne, at forbrænding af husholdningsaffald fortrænger de såkaldte virkelig vedvarende energikilder såsom vind og solenergi, at den får CO2-emissionerne til at stige, og at den undergraver begrænsningen af affald og genvindingspolitikken.
Det vidner derfor om dømmekraft, at den fælles holdning i definitionen af, hvad der bør, og hvad der ikke bør betragtes som vedvarende energikilde, giver mulighed for forskellige former for vedvarende energikilder, nærmere bestemt for forbrænding af sorteret affald. En holdning, som jeg fuldt ud støtter.

Turmes
Hr. formand, i aften vil jeg gerne rose tre kvinder. Først fru Rothe, der har forhandlet godt på vegne af alle parlamentarikerne, dernæst fru Zackari, der har sikret en fleksibilitet hos det svenske formandskab, og som reelt har trukket Rådet frem til et kompromis, der var acceptabelt for Parlamentet, og sidst kommissæren som repræsentant for alle de funktionærer, der gik 100% ind for de vedvarende energikilder, og uden hvilke Parlamentet ikke kunne have fravristet Rådet de kompromiser, som det faktisk lykkedes at opnå.
I morgen bliver der taget et historisk skridt for de vedvarende energikilder i EU, der i 2010 vil udgøre 22% af elektriciteten. Det er meget. Jeg er meget optimistisk, selv om jeg ved, at de første skridt inden for en teknologi altid er de vanskeligste. Først fordi de omkostninger, der skabes gennem produktionen, endnu ikke er optimerede, men så snart man opnår en masseproduktion, vil udgifterne falde.
Der er også et andet aspekt, vi kender så godt inden for politik, og det er interessegrupperne. Lobbygrupperne skifter side, når en teknologi bliver økonomisk vigtigere i samfundet, og det tyske eksempel er meget karakteristisk i den forbindelse. De tyske fagforeninger, der var imod vedvarende energi og for atomkraften for bare fem år siden, har skiftet side, fordi de i dag har flere kontakter inden for vedvarende energi end inden for kernekraft. Jeg tror, at dette direktiv også har sikret vores industrier en global lederposition på områder, der endda har endnu større potentialer end vi inden for vedvarende energi. Vi tænker her på lande som Brasilien og Indien, hvor vi vil vinde markedsandele.
Jeg vil også meddele, at jeg vil foreslå visse delegerede fra visse regeringer som emner til Nobelprisen i kemi og fysik. Når de er i stand til videnskabeligt at påvise, hvordan et ton tomater kan brænde helt af sig selv og producere vedvarende energi, mener jeg, disse personer virkelig har fortjent Nobelprisen. Hvis jeg har forstået det videnskabelige rigtigt, skal man bruge plastik til at afbrænde tomater.
For at undgå afvigelser på dette område mener jeg, det er meget vigtigt, at Kommissionen sørger for at forhindre, at der afsættes offentlige midler til forbrænding. Det er nødvendigt, at offentlige midler anvendes til at udvikle gode teknologier, især metanisering.

Seppänen
Hr. formand, den vigtigste af de vedvarende energiressourcer er vandkraft. Uden den ville de vedvarende energiressourcers andel af EU-landenes energiproduktion være meget lille, selv om man ikke kan underkende vindkraftens betydelige andel i Danmark. Andre vedvarende energikilder er det så vanskeligere at finde. Rådets holdning, om at forbrænding af blandet affald skal klassificeres som vedvarende energi, er uholdbar. Vandkraft bør suppleres med andre energiformer end affaldsforbrænding. Parlamentet holder fast ved sin målsætning om, at 12% af bruttoenergiforbruget i 2010 skal udgøres af vedvarende energi. Det er der imidlertid så kort tid til, at en opfyldelse af målet kan være ønsketænkning. Den ringe finansiering af Altener-programmet viser, at EU ikke gør meget for, at målsætningen skal opfyldes. Opfyldelsen af målsætningen afhænger således helt af medlemslandene.

Kronberger
Hr. formand, dette direktiv er et vigtigt skridt i retning af at opfylde målet fra Kyoto og en milepæl på vejen til en bæredygtig energisektor og energipolitik i EU. Der skal lyde en tak og et tillykke til ordføreren. Men i betragtning af den knaphed på ressourcer, der aftegner sig, de stigende olie- og gaspriser samt den risikable atomenergi har vi ingen grund til at læne os tilbage og glæde os over det opnåede resultat.
Vi må især gøre det klart for EU's medlemsstater, at gennemførelsen af de planlagte mål har økonomiske og sociale fordele. Jeg ville naturligvis hellere have haft bindende mål, men vi må nu lave et endnu større stykke agitationsarbejde, så de vedvarende energiformer får en markedschance, nemlig en frivillig.
Et andet langsigtet mål er mærkning af alle energiformer, for energiforbrugerne har ret til at vide, hvilken primærenergikilde deres strøm kommer fra.

Rübig
Hr. formand, fru kommissær de Palacio, også jeg vil slutte mig til rækken af gratulanter og lykønske fru Rothe med, at hun har agiteret for at få de bindende mål inddraget, for sandsynligheden for, at vi får disse bindende mål, er dog meget stor.
Jeg tror også, at det er nødvendigt at sikre en effektiv og fair omkostningsfordeling inden for EU, så fremme af vedvarende energiformer også kan sammenlignes, og der kan fastsættes ens standarder.
Jeg vil opfordre Kommissionen til intensivt at arbejde for bedste praksis og benchmarking, fordi det er meget vigtigt for medlemsstaterne og navnlig de nye, der kommer til, at vide, hvor de bedste og de dårligste værdier findes.
Jeg tror også, at små og mere sikre kredsløb spiller en stor rolle for Europas fremtid og for forsyningssikkerheden, og som vi allerede har set det med vandkredsløbene, udgør de egentlig den bedste og reneste energiudvinding. Efter min mening kommer således mange flere muligheder i betragtning. Når operatørerne af transmissionsnettene nu også garanterer, at der ikke sker diskriminering, men at den vedvarende energi endog bliver prioriteret, så kan vi dog være meget tilfredse.
Dette direktiv er naturligvis kun et skridt på vejen, men jeg tror, at det er et rigtigt skridt på vejen. Jeg håber, at Kommissionen også snart fremlægger en generel certificeringsmodel, som vi så kan arbejde videre med.
Alt i alt tror jeg, at Europa kommer et stort skridt fremad med dette direktiv, og jeg vil gerne lykønske alle involverede, som har arbejdet på det.

Corbey
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det er allerede sagt før, nemlig at bæredygtig energi har mange fordele. Bæredygtig energi formindsker afhængigheden af import fra tredjelande, den kan produceres decentralt, og den giver perspektiver for regional udvikling. Men frem for alt er den ren energi. EU forsvarede i november sidste år under klimaforhandlingerne en ambitiøs pakke med ønsker. Europa var rede til at gå i spidsen, for allerede dengang regnede man ikke med USA.
Direktivet om bæredygtig energi var en god lejlighed til at lade handling følge på ord. Europa-Parlamentet havde under førstebehandlingen valgt bindende målsætninger og en streng definition, således at ikke alt uden videre kunne falde ind under den. Desværre fandt denne holdning ikke genklang hos Rådet, og EU, som i to uger i Haag havde insisteret på nationale foranstaltninger, svigtede.
Det kompromis, som nu foreligger, er det bedst opnåelige. Min velmente kompliment til ordføreren. Det er dygtigt arbejde. Dette kompromis gør en bred opbakning nødvendig, og denne opbakning er også absolut nødvendig i den kommende tid. For Europa kan ikke indtage en passiv holdning nu og afvente, hvad der videre vil ske. Også i den kommende tid er der igen fuldt ud lejlighed til at vise, at vi vil arbejde seriøst på bæredygtig energi. Vi må nu vise, at vi er rede til at tage udfordringen op. Der er for det første brug for en fælles europæisk forskningsdagsorden for at udvikle de teknikker, som fremskynder en overgang til en CO2-fattig økonomi, og for at lære af hinanden. Det sjette rammeprogram for forskning udgør en glimrende lejlighed dertil.
For det andet er der brug for omfattende investeringer. Bæredygtig energi associeres ofte med løsninger i lille målestok, f.eks. enhver sin egen solfanger på taget og hver landsby et par vindmøller. Det er flot, men desværre ikke tilstrækkeligt. Bæredygtig energi kræver også projekter i stor målestok, og dertil er der brug for bindende tilsagn fra det offentliges side. Tiden er nu inde til på ny at lade handling følge på ord for at gøre dette direktiv til en succes.

Wijkman
Hr. formand, jeg vil også gratulere ordføreren, fru Rothe. Jeg synes, at hun har udført et udmærket stykke arbejde og skridt for skridt ført denne proces frem mod et stadig mere positivt resultat.
Jeg er enig med hr. Turmes i, at beslutningen, som vi forhåbentlig vil træffe i morgen, er en historisk beslutning. Med den tager EU et meget vigtigt skridt i retning af et anderledes energisystem, et system, der for alvor tager hensyn til klimaspørgsmålet og nødvendigheden af at differentiere energisystemet og sørge for, at mere af vores energi kommer fra energikilder, der ikke påvirker naturen eller klimaet negativt.
En overgang til vedvarende energikilder er et vigtigt skridt. Parallelt med det skal vi bestræbe os på, at vores energi skal anvendes mere effektivt. Vi har i direktivet sat et mål om, at mindst 22% af elektriciteten skal komme fra vedvarende energikilder. Ligesom hr. Turmes er jeg optimist i dette tilfælde. Hvis efterspørgslen opstår, ved vi, at produktionen og kvaliteten øges, og omkostningerne mindskes. Det er en tommelfingerregel for al ny teknologi.
En sådan udvikling forudsætter naturligvis, at energipolitikken stort set udvikles i den rigtige retning. Den forudsætter, at subventioner til fossile brændstoffer, frem for alt kul, afvikles, at eksterne omkostninger for forskellige energikilder internaliseres i priserne, og at vi får et ordentligt løft på forskningssiden.
Hr. formand, den udvikling, vi nu ser, er vigtig for Europa. Den er naturligvis også vigtig for ansøgerlandene og for udviklingslandene. Jeg håber, at vi inden for rammerne af dette program og for EU's samlede virksomhed vil kunne udvikle systemer, der hjælper både ansøgerlandene og udviklingslandene i denne retning.

Caudron
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, tillad mig først at give en stor ros til min kollega, fru Rothe, for det arbejde hun har udført i denne meget vanskelig sag. Forhandlingerne med Rådet og Kommissionen har helt sikkert været besværlige, men resultatet ligger der. Vi har opnået kompromisaftaler, der gør det muligt at forbedre Rådets og Kommissionens forslag.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at direktivforslaget sigter på at skabe en ramme, der fremmer en betydelig stigning i produktionen af elektricitet fra vedvarende energikilder. Dette direktiv opfylder adskillige vigtige prioriteter, såsom en bæredygtig udvikling, overholdelse af Kyoto-forpligtelserne og endda en spredning af vores forsyningskilder, en reduktion af Unionens energiafhængighed og endelig oprettelsen af nye arbejdspladser.
Når det er sagt, vil jeg gerne vende tilbage til to vanskelige punkter, der har eksisteret siden starten af vores forhandlinger.
For det første de ikke-bindende nationale mål. Spørgsmålet er, hvorvidt de nationale mål skal være bindende. Vi må være realistiske. Fastsættelsen af vejledende mål har aldrig motiveret staterne meget. Diskussionerne har i øvrigt ikke gjort det muligt at nå frem til en aftale, men adskillige forslag sigter heldigvis på med tiden at gøre dem obligatoriske.
For det andet, hvorvidt man skal inddrage afbrænding af affald i definitionen på vedvarende energi. Rådet har insisteret på at inddrage den, men ønsket har ikke været enstemmigt. Personligt mener jeg, det går imod den forebyggende indsats og genbrugstanken. Man kan frygte, at denne anvendelse af affald benyttes som argument for produktionen af disse produkter, hvilket jeg ikke mener er nogen god løsning.
Til sidst vil jeg gerne sige, at det er nødvendigt at støtte bestemmelserne om faciliteter for tilslutning. Hr. formand, som forkæmper for og tilhænger af vedvarende energi vil jeg slutte med at sige, at jeg glæder jeg mig over de opnåede fremskridt, men jeg vil samtidig gerne pege på de vanskeligheder, vi stadig mangler at overvinde i en verden, hvor man prioriterer markedet og fokuserer på omkostninger og reducerede priser på kort sigt.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg mener, at det er på sin plads at lykønske fru Rothe med det glimrende arbejde, hun har udført med denne betænkning, og især med den kreativitet og det ønske om enighed, som hun har vist under arbejdet, idet hun har forsøgt at undgå en forligsprocedure, som ville have gjort sektoren en bjørnetjeneste, når man tænker på det påtrængende behov for et direktiv på dette område, der er så vigtigt for de vedvarende energikilder.
Jeg mener, at vi i energispørgsmål altid bør være bevidste om, at enten forbedrer vi energikilderne, eller også gør vi planeten Jorden ubeboelig på få år. Det er afgørende, at vi sikrer støtten til denne type energikilder i en længere periode og dermed giver vores erhvervsliv mulighed for at investere beslutsomt og på langt sigt i dette energialternativ. I denne sammenhæng kan og bør vi alle sammen støtte et forslag, der går ud på at sikre en stabil ramme for vedvarende energi inden for den tidshorisont, der foreslås i betænkningen, selv om det havde været ønskeligt med en længere frist.
Hvad angår de mål, som vi har sat os, mener jeg, bortset fra at vi burde have været mere ambitiøse, at målet om, at 12% af energien skal være vedvarende inden 2010, burde udvides, men det er en god start. Det er ligeledes nødvendigt, at vi i fremtiden, når dette direktiv skal ændres, og sektoren er mere etableret, fastlægger nogle bindende mål for de enkelte medlemsstater og på den måde viser, at EU også på miljøområdet tager sine forpligtelser alvorligt.
Når alt kommer til alt, mener jeg, at det er væsentligt og påkrævet, at der opnås en aftale på europæisk plan for at støtte denne type energikilder. Og endelig er det nødvendigt, selv om jeg ved, at det ikke er let, at påpege, at hvis vi ikke handler omgående, vil de kommende generationer om få år se planeten omdannet til en katastrofe. På grund af et solidaritetsprincip bør vi derfor efterlade os en meget mere beboelig verden, og i en sådan fremtid er alle disse vedvarende energiformer helt nødvendige.

Carraro
Hr. formand, jeg vil også gerne tilslutte mig lykønskningerne til ordføreren og udvalget for det glimrende arbejde, de har udført. Der er tale om en vigtig betænkning, hvor man endelig opstiller nogle præcise målsætninger for stigningen i den andel, der kommer fra vedvarende energikilder, og det med nogle nøjagtige frister. Det gør ikke så meget, at disse frister strækker sig over flere år. Det, der tæller, er, at vi har nogle præcise målsætninger at stræbe efter. Vi skal være klar over, at det under alle omstændigheder drejer sig om målsætninger, som forpligter, og at det er nødvendigt, at denne betænkning bliver fulgt op af tilstrækkelige investeringer i forskning.
Til sidst vil jeg gerne sige, at jeg også bifalder kompromisteksten, og her vil jeg også gerne takke ordføreren, fru Rothe, for hendes fornuft og kompetence, når det gælder det omstridte spørgsmål om forbrændingen af byaffald. Jeg foretrækker også den tekst, som Industriudvalget har udarbejdet, men efter min mening er det kompromis, man indgik med Rådet, et fornuftigt kompromis, som bør støttes.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, også jeg tilslutter mig lykønskningerne til ordføreren. Men jeg ville dog også gerne komme med et par bemærkninger. Det har bekymret os alle, at der ikke blev opnået bindende mål, men man kan jo også tage de forskellige FN-konventioner som forbillede. Jeg tænker på Rio, hvor jeg selv som korrespondent kunne følge i detaljer, hvordan der kan blive noget stort ud af noget småt. Hvor meget man end må kritisere de europæiske institutioner for deres grundstruktur, så har vi alligevel på grund af Kommissionens dobbeltfunktion chancen for, at den kan tage et initiativ og så foreslå bindende mål. Det vil jeg egentlig gerne præventivt opfordre den tilstedeværende kommissær til.
Man kan også tage de vellykkede systemer som forbillede. Spanien, Tyskland og Østrig råder allerede over institutioner og måder, hvorpå man håndterer vedvarende energiformer, som andre kan overtage. I den forbindelse drejer det sig ikke om, at det tyske system skal redde verden, men ganske enkelt om at spare unødvendige ekstraudgifter, som så fører til dårlige påskud om, at man ikke kunne nå målene.
Når ordføreren taler om, at oprindelsescertifikater vil skabe gennemskuelighed, så er det helt i tråd med mit ceterum censeo, at de europæiske institutioner må demonstrere fuldkommen gennemskuelighed til gavn for alle borgere.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, det er med stor glæde, at jeg lykønsker først og fremmest ordføreren, fru Rothe, med det fremragende arbejde, som hun har udført i løbet af det sidste år og næsten to måneder, hvilket er meget kort tid efter, at Kommissionen vedtog dette direktiv, og ligeledes alle medlemmerne af Parlamentet, som har deltaget i arbejdet i disse måneder med intens diskussion og debat. Jeg vil igen udtrykke min respekt og beundring for den glimrende tekniske kvalitet og viden om emnet, som deres samarbejde, deres arbejde og deres ændringsforslag er et bevis på.
Jeg håber, at vi i dag kan afslutte denne debat og i morgen med afstemningerne diskussionerne om dette direktiv, og at vi dermed under andenbehandlingen kan vedtage en tekst uden at være nødt til gå over til forligsprocedure.
Det drejer sig om et emne, som vi - det har vi bevist - skal arbejde sammen om. Dette forslag er en del af Kommissionens svar på to store udfordringer. Den første store udfordring er spørgsmålet om, hvordan EU tager sine Kyoto-forpligtelser alvorligt, hvordan vi virkelig iværksætter foranstaltninger - givetvis med visse omkostninger - der viser vores vilje til at opfylde forpligtelser indgået på internationalt plan. Det er vores hovedmål, men vi må ikke glemme et andet interessant element i dette forslag, nemlig at forøge det europæiske udbud af energi, altså at forbedre forsyningssikkerheden, for ikke at tale om spørgsmål, som nogle af talerne har været inde på, om teknologiske muligheder for industriel udvikling og dermed for beskæftigelse og tilstedeværelse på de internationale markeder.
Kommissionen glæder sig over at kunne meddele, at vi kan støtte alle de kompromisændringsforslag, som fru Rothe har stillet. Selv om jeg ikke vil remse dem op, vil jeg gerne tale om nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst under forhandlingen.
Først spørgsmålet om biomasse. Det er et vanskeligt spørgsmål, og vi må se, om vi ender med at lade elproduktion baseret på forbrænding af ikke-separeret kommunalt affald indgå. Altså også komposterbart affald. De kender Kommissionens oprindelige holdning, men jeg mener, at det er værd at gøre en indrømmelse på dette område for at opnå et resultat.
I snæver forstand er den type affald fornyelig, og det er grunden til, at Rådet har gået ind for, at den skal med. Kommissionen havde imidlertid ikke taget den med i definitionen af vedvarende energikilder, fordi det er i strid med et afgørende punkt, nemlig målet om genanvendelse og genvinding af affald, et afgørende element i den samlede affaldsbehandling, som Kommissionen foreslår inden for rammerne af dens strategier for bæredygtig udvikling. Men jeg gentager, at Kommissionen mener, at vi bør finde et kompromis, en pragmatisk løsning for at undgå forligsforhandling og forsinkelser.
Vi accepterer derfor fru Rothes forslag. Vi kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 12, 13 og 14. Desuden mener vi, at ændringsforslag 2 og 4 ikke længere er nødvendige, og vi tilslutter os ændringsforslag 11.
Mine damer og herrer, jeg er optimistisk - og det har nogle af talerne, f.eks. hr. Turmes, sagt - for i det kommende år vil stigningen i forbruget af vedvarende energi medføre et fald i udgifterne, og det vil betyde, at anvendelsen af vedvarende energi kan inddrages i vores energimiks på en klarere og lettere måde. Dette er et afgørende pionerinitiativ. Der er nogle - herunder fru Ayuso - der har sagt, at det er en historisk dag i dag. På et år og to måneder - siden Kommissionen vedtog sit forslag - får vi et vedtaget direktiv. Jeg vil understrege, at nedbringelse af omkostningerne vil gøre det muligt at forøge de vedvarende energikilder til elproduktion, jeg vil understrege, at det er et på mange måder banebrydende forslag, for selv om det er blevet sagt, at målene kun er vejledende, kan de blive obligatoriske som følge af nogle mekanismer, og det er første gang på et område som dette, at vi laver vejledende målsætninger stat for stat. Det indebærer en ekstraordinær politisk byrde, og på det område er jeg desværre ikke enig i Deres vurdering, hr. Caudron.
I de kommende måneder håber jeg at kunne foreslå Dem et initiativ til udvidelsen, den reelle tilskyndelse til anvendelse af biobrændstof og fremskyndelse af dets indførelse i EU.
Jeg vil igen lykønske fru Rothe med hendes glimrende arbejde, Dem alle sammen og det svenske formandskab med engagementet i dette initiativ. Jeg håber, at afstemningen i Parlamentet i morgen gør det muligt at vedtage nogle kompromisændringsforslag, som sikrer en vedtagelse under andenbehandlingen, så vi undgår yderligere forsinkelser og en forligsprocedure for at løse dette problem.

Formanden
Mange tak, fru kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Implementering af internettopdomænet ".EU
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0226/2001) af Flesch for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om implementering af internettopdomænet ".EU" (KOM(2000) 407 - C5-0715/2000 - 2000/0328(COD)).

Flesch
Hr. formand, i forbindelse med dette forslag til forordning befinder Parlamentet sig i en forstærket Hughes-procedure, hvilket vil sige, at Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har arbejdet tæt sammen med Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Jeg vil gerne sende en meget varm tak til min kollega, Arlene McCarthy, der var rådgivende ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender, og med hvem jeg har haft et meget behageligt, og jeg håber effektivt, samarbejde. Jeg vil også gerne takke Parlamentets og Kommissionens tjenester, der har hjulpet mig meget i denne sag.
Forslaget til forordning sigter på at igangsætte domænet ".EU" på første niveau, og EU bør således i sig selv, men også som supplement til de nationale domæner bekræfte sin synlighed i cyberspace og omsætte det tillidsrum, det har skabt for det indre marked, til internet.
Generelt mener jeg at kunne sige, at filosofien bag forslaget til Kommissionens forordning ikke er blevet forvandlet af ændringsforslagene fra Industriudvalget og Udvalget om Retlige Anliggender. De parlamentariske udvalg, hr. formand, foreslår ændringer, der tilfører visse præciseringer og tydeliggørelser af forordningens tekst, og det forekommer mig, at de går på at stille krav til brugervirksomhederne og serviceudbyderne.
Med hensyn til de generelle principper fremhæver ændringsforslagene det efterstræbte mål, som er at skabe et kvalitetsimage for området ".EU", og for styringen af internet bekræfter de principperne om ikke-indblanding, selvstyring og selvregulering, der jævnligt prises her i Parlamentet. De pålægger endvidere registraturen at styre domænet ".EU" i det almenes interesse, at sørge for gennemsigtige og ikke-diskriminerende procedurer og at være i overensstemmelse med den bedste nationale praksis.
Ændringsforslagene går endvidere på, at en gennemførelse af forordningen skal ske i overholdelse af principperne om respekt for privatlivet og beskyttelse af personlige data. Mere specifikt foreslår de parlamentariske udvalg, at forordningens anvendelsesområde begrænses til at være Det Europæiske Fællesskab. Hvad angår design af registraturen, er der planlagt en indkaldelse af interessetilkendegivelser i EF-Tidende. Forskellen mellem register og indregistreringskontor vil blive understreget, og det samme vil gælde for de to enheders selvstændighed.
Generelt vil indregistreringen ske ud fra først til mølle-princippet, dog med en såkaldt sunrise-klausul, der gør det muligt midlertidigt at beskytte indehaverne af tidligere rettigheder. Med hensyn til indregistrering med henblik på spekulation og misbrug af domænenavn vil der blive gennemført en procedure og politik for tilbagekaldelse snarere end forebyggelse. Men hvad angår indregistrering under domænenavnet, ".EU", kan medlemsstaterne indføre forebyggende tiltag i form af almindeligt kendte geografiske, geopolitiske eller historiske begreber, der påvirker den enkelte medlemsstats territoriale organisation.

De retningslinjer, der blev udstukket af Rådet den 27. juni - altså for ganske nylig - ligger ikke langt fra den tekst, jeg vil sætte til afstemning i Parlamentet forstået på den måde, at vanskelighederne mellem institutionerne ikke bør være uoverstigelige. Vi har helt klart stadig vanskelige diskussioner foran os, men jeg mener, vi med optimisme kan sige, at en fælles holdning kan blive fastlagt i løbet af de kommende måneder.
Som konklusion, hr. formand, vil jeg derfor bede Dem og Parlamentet om at godkende betænkningen med de foreslåede ændringer.

McCarthy
Hr. formand, initiativet til oprettelse af domænenavnet ".EU" er nødvendigt for at styrke e-økonomiens udbredelse. Vi ved, at den primære hindring for dens udbredelse er manglende tillid - specielt hos forbrugerne. Et europæisk topdomæne skal derfor være synonymt med et område med e-tillid. Det skal endvidere sikre de europæiske virksomheders synlighed og tilstedeværelse på den europæiske scene. Som fru Flesch sagde, har vi haft et tæt samarbejde om denne betænkning. Vi har i fællesskab udarbejdet nogle meget vigtige henstillinger. De gør teksten mere tydelig og forklarer i detaljer, hvilken rolle registraturen skal spille.
I mit udvalg har jeg primært koncentreret mig om det indre marked, aspekterne vedrørende intellektuel ejendomsret og de generelle politiske rammer. Jeg vil gerne fremhæve nogle af ændringsforslagene. Tanken med ændringsforslag 36 var, at registraturen skulle vedtage vilkårene for en godkendt adfærdskodeks for online-handel, og dermed give virksomhederne mulighed for at deltage i en godkendt ordning om udenretslig bilæggelse af tvister. Det vil være et svar på virksomhedernes ønske om at få merværdi til ".EU"domænenavne, og det vil skabe et område, hvor forbrugerne har tillid til e-handlen i tråd med konklusionerne fra Lissabon.
Generelt set bør registreringer foregå ud fra først til mølle-princippet, men vi har ikke desto mindre foreslået, at indehaverne af tidligere erhvervede rettigheder, der er anerkendt ved lov eller ordre public, får mulighed for at registrere deres navne først. Vi har forsøgt at løse det voksende problem med domænehajer ved at bede registraturen om at levere en mæglings- og voldgiftstjeneste - som enten er gratis, eller hvis pris baseres på de afholdte omkostninger - der skal forebygge spekulation og misbrug i forbindelse med registrering af domænenavne. Vi foreslår, at der oprettes et politisk rådgivende udvalg, sådan som det er praksis med landedomænenavne, der skal medvirke til at afgøre, hvad der kan registreres på topdomæneplan.
Hr. kommissær, vi forstår, at der er behov for at gøre fremskridt med hensyn til oprettelse af ".EU" og sikre overholdelse af principperne i internetverdenen, det vil sige selvregulering og selvforvaltning. Men det er vigtigt at få principperne på plads fra starten, hvis succesen skal i hus, og derfor skal vi have styr på alle detaljerne. Fru Flesch og jeg har haft et udmærket samarbejde. Nu ser vi frem til et lignende samarbejde mellem Rådet og Kommissionen. Vi håber, at de alvorligt vil overveje vores henstillinger, og at der træffes en hurtig afgørelse, der får ".EU" op at køre så hurtigt som muligt.

Harbour
Hr. formand, på vegne af min gruppe vil jeg hilse denne betænkning meget velkommen og takke fru Flesch for det omfattende og grundige arbejde, der viser hendes erfaring på området. Jeg vil rette en speciel tak til fru McCarthy, som jeg har arbejdet sammen med i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Mellem vores ordfører og vores rådgivende ordfører, udarbejdede de en meget fornuftig betænkning.
Det vigtige ved denne betænkning er, at de har modstået fristelsen til at komplicere den relativt enkle tekst, som Kommissionen foreslog. Kommissær Liikanen, Parlamentet opfordrer dem i alt væsentligt til at gå videre med opgaven. Vi ønsker ikke at gøre det unødigt kompliceret. Vi har foretaget nogle forbedringer, men de væsentlige elementer i forslaget er der ikke blevet rørt ved.
Det er vigtigt, fordi vi skal huske på, at domænenavnet ".EU" faktisk er et nyt navn på et meget konkurrencedygtigt og overfyldt marked. Det skal retfærdiggøre sin eksistens. Hvis det skal blive en succes, skal vi have virksomheder og organisationer til at benytte det. Derfor skal registreringsprocedurerne være simple, enkle og rentable. Vi skal huske på, at de politikker og procedurer, som registraturen vedtager, skal være i overensstemmelse med bedste praksis på området. At vi er sent ude, er ingen undskyldning for ikke at gøre tingene rigtigt. Så nogle af de sikkerhedsforanstaltninger, som både fru Flesch og fru McCarthy nævner, om beskyttelse af varemærker og beskyttelse imod domænehajer, er meget vigtige.
Jeg vil gerne fremhæve to problemområder, som jeg nævnte under forhandlingen, og som jeg er meget glad for at se afspejlet i ændringsforslagene. Fru McCarthy nævnte sit ændringsforslag om, at indehaverne af tidligere erhvervede rettigheder til et navn skal gives mulighed for at registrere deres navne først. Det er meget vigtigt. Vi ønsker ikke at genere de virksomheder, der allerede er aktive på området, og som ønsker at beskytte sig selv og erhverve domænenavnet ".EU". De skal ikke føle, at de på nogen måde holdes tilbage. De skal have en forret til at registrere sig, så vi undgår problemerne med domænehajer, der blot ønsker at "score kassen" ved at registrere domænenavne.
Det bliver meget vigtigt for det nye registratur - og dette siger jeg specielt til Kommissionen - at lanceringsdatoen og perioden for forhåndsregistrering offentliggøres ordentligt i hele EU, så befolkningen forstår disse rettigheder.
Dernæst skal vi sikre os, at ".EU"navnet ikke på nogen måde fortrænger eksisterende domænenavne i medlemsstaterne. Jeg fremsatte et ændringsforslag, der heldigvis blev accepteret af mine kolleger, og som sikrer, at ".EU" registraturen ikke får beføjelse til at foretage subdomæneregistreringer under anvendelse af medlemsstaternes domæne.
Afslutningsvis vil jeg sige, at der er tale om en væsentlig forbedring af EU's informationssamfundskapacitet i en verden, hvor udviklingen går meget stærkt.

Carraro
Hr. formand, jeg bifalder også fru Fleschs betænkning. Det er efter min mening en særdeles velafbalanceret og fornuftig betænkning, og derfor kan man kun være enig i betænkningens indfaldsvinkel og indhold.
Med denne betænkning tilbagelægger man efter min opfattelse endnu en etape i det forløb, som Kommissionen og Parlamentet indledte i fællesskab for flere måneder siden, og som tager sigte på et fremskridt inden for informationssamfundet, så vi indhenter forsinkelsen og det forspring, man har i andre dele af verden, hvor informationssamfundet er længere fremme end i EU, og det gælder navnlig USA. Dette er endnu en væsentlig etape, som måske har større betydning end de andre, når man tænker på befolkningen, men også derfor - eller netop derfor - er det vigtigt med en hurtig gennemførelse af denne etape.
Jeg vil ikke gentage de betragtninger, som vores kolleger allerede har fremsat, men jeg vil gerne understrege et punkt mere, nemlig min tilfredshed med, at dette forløb fortsætter, og at det bliver ved med at sikre operatørernes selvregulering, også hvad internettet angår. Vi bør efter min mening stadig slå fast, at internettet er en fantastisk ting, og det skal det også være i det øjeblik, vi opretter et EU-domæne, også fordi det er overladt til operatørernes selvregulering og deres evne til selvadministration. Vi skal således fortsætte dette forløb, hvor EU's informationsteknologi forbedres, men vi skal undgå, at det går ud over informationsteknologiens uafhængighed, og vi skal under alle omstændigheder undgå at skabe for meget bureaukrati i forbindelse med internettet, som vi netop har haft positive erfaringer med, fordi det har været i stand til at udvikle sig spontant.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne give ordføreren, fru Flesch, en kompliment for det fortræffelige resultat, som hun har opnået i Industriudvalget og i samråd med Kommissionen og Rådet. Der er da heller ikke stillet ændringsforslag på plenarmødet. Alt dette inden for et halvt år, selv om Kommissionen havde brug for tre år for at nå frem til et forslag. Det er nu nødvendigt, at Rådet og Parlamentet holder farten. Brugerne venter jo med længsel på det. Og så forventer jeg selvfølgelig af Dem, hr. Liikanen, en hurtig, praktisk og enkel gennemførelse, der passer til internetkulturen.
Indførelsen af internettopdomænet ".EU" vil give EU mere profil på de globale informationsnetværk, og det betyder også en merværdi for internetnavngivningssystemet som supplement til de nationale domænenavne. To ting er i den forbindelse væsentlige.
For det første bør registraturen være uafhængig, og den skal udføre sit arbejde på en gennemskuelig, ikke-diskriminerende måde. Alle involverede organisationer bør være repræsenteret i registraturen.
For det andet skal medlemsstaterne i tide bestemme, hvilke domænenavne de vil have eneret til. Tydelige kriterier er nødvendige. Først til mølle-princippet, men også tydelige regler, som kan forhindre misbrug. I Nederlandene husker vi kun alt for godt, hvordan byen Amsterdam måtte købe domænenavnet www.amsterdam.nl tilbage for et urimeligt højt beløb, fordi en pornovirksomhed allerede havde lagt beslag på dette navn.
En hurtig indførelse af internettopdomænet ".EU" giver en udsøgt chance for at forstærke borgeres og virksomheders tillid til online-handel. Dette stimulerer den økonomiske vækst, den europæiske industris konkurrenceevne og således beskæftigelsen. De lovmæssige rammer for det indre marked spiller også på dette område en vigtig rolle.

Crowley
Hr. formand, jeg vil også lykønske ordføreren og den rådgivende ordfører fra Udvalget om Retlige Anliggender med det aktuelle forslag. Ligesom de tidligere talere hilser jeg forslaget velkomment, fordi det er på tide, at vi får vores eget domæne i EU. Det vil give flere virksomheder mulighed for at arbejde med den nye e-økonomi, og det vil også fjerne noget af den usikkerhed og nogle af de vanskeligheder, der findes med de forskellige eksisterende domæner.
Mit eneste problem handler om internettets navne- og nummerorganisation, ICANN. Da det er et organ, der er registreret under amerikansk lovgivning, er det allerede i færd med at registrere ".EU"domænet, ligesom det sælger ".EU"domæner til folk. Jeg vil gerne vide - helst fra kommissæren - hvad han har gjort for at håndtere denne mulige konflikt fremover. Jeg og andre parlamentsmedlemmer har fuld tillid til, at Kommissionen sikrer sig, at der findes en innovativ og ny måde, hvorpå man kan garantere dette domænes sikkerhed fremover.

Cappato
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, og ligesom hr. Carraro vil jeg også tale om, hvor vigtigt det er med en selvregulering af internettet. Ud fra dette synspunkt kunne et alt for tungt rådgivende udvalg give anledning til en vis bekymring, når det gælder forholdet mellem repræsentanterne for industriernes sammenslutning, virksomhederne, fagforeningerne og tjenesteudbyderne. Vi skal undgå at gøre administrationsproceduren for internetdomænet ".EU" alt for stiv, og vi skal i stedet være mere opmærksomme på, at dette domæne bør ledsages af retten til et EU-borgerskab på det elektroniske område. Det er et forslag, som jeg gerne vil stille Kommissionen, nemlig at vi straks bør overveje, hvordan vi - også takket være internetdomænet ".EU" - kan sikre nogle nye rettigheder, f.eks. retten til adgang til og dialog med EU-institutionerne i forbindelse med andragender, Ombudsmanden og deltagelse i udvælgelsesprøver og udbud. Med en dialog mellem borgerne og EU-institutionerne får internetdomænet ".EU" således et indhold, som giver et ægte telematisk EU-borgerskab.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg vil sige, at en af de største fortræffeligheder ved denne betænkning er kvaliteten af den person, som har udarbejdet den, for det er virkelig en fornøjelse at arbejde sammen med hende. Som bekendt får borgere i hele verden i øjeblikket via internettet nye oplysninger om lande, virksomheder, foreninger og i mange tilfælde levemåder på den anden side af kloden.
Dette interaktive medie udvikler sig eksponentielt, og adgangen til det er i mange udviklede lande helt udbredt, mens det i andre kun er et spørgsmål om tid. Samtidig har vi alle sammen været vidner til den ofte dårlige anvendelse af det. Jeg mener, at vi med internettopdomænet ".EU" bør undgå tilfælde med utilbørlig brug af navne, som kan få en negativ indvirkning på EU's og medlemsstaternes image, for topdomænet ".EU" vil være EU's vindue til verden, det vil være vores varemærkeimage, og det vil være en del af vores arv, og det bør behandles, overvåges, kontrolleres og beskyttes derefter.
Alt i alt mener jeg, at der er visse sider af den økonomiske aktivitet, som bør kontrolleres, hvis det skal gå godt, og topdomænet ".EU" skal efter min mening være en af dem, så det bliver synonymt med kvalitet, troværdighed i den information, det indeholder, og sammenhæng i indholdet.
Jeg vil minde om, at EU har et glimrende image, og at det, vi skal gøre, er at bevare det og støtte det.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, efter nogle dog temmelig tekniske introduktioner bør man ikke glemme, hvad det drejer sig om. Gang på gang forlyder det med rette, at Europa ikke har noget ansigt. Hvis man som et publicistisk foretagsomt menneske ønsker en adresse, så hedder det ".at, .com, .net eller .org". Nu får vi et ansigt, vi får en adresse. Det er bestemt noget værd, hvis det lykkes for os, og hvis Kommissionen finder den tilsvarende vej. Vi bliver til ".EU".
At vi er så sent på den her, har igen en hel del at gøre med, at vi endnu ikke har formået at vokse sammen til denne enhed, som vi foregiver allerede at være vokset sammen til. Dette Europa udvikler sig fra det indre marked til forhåbentlig via politikken langsomt at få en identitet. At meget her går skævt, det ved vi. Jeg mener, at det er et fremskridt, at der med ".EU" er forbundet en vis identifikation. Jeg sætter min lid til Kommissionen og de ansvarlige og til, at der ikke finder sløseri sted, når vi får dette topdomæne, så sådanne episoder, som de foregående talere har været inde på, netop ikke kan forekomme. Stikord: "Amsterdam.nl".
Men som led i Europas udvidelse og reregionalisering ville jeg dog også ønske, at også regioner har mulighed for at finde tilsvarende tilføjelser eller præfikser. På det punkt er jeg ikke enig i den foreliggende betænkning.
Ordførerens henvisning til princippet om gennemskuelighed i ændringsforslag 15 er der efter min mening grund til at glæde sig over, hvilket leder mig frem til mit ceterum censeo, at EU-institutioner må demonstrere fuldkommen gennemskuelighed til gavn for sine borgere.

Niebler
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil indledningsvis rette en hjertelig tak til ordføreren for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, fru Flesch, for hendes glimrende betænkning. Det er virkelig lykkedes Dem, fru Flesch, at tage vigtige aspekter angående topdomænet ".EU" op i Deres betænkning og således også at fastlægge de rigtige retningslinjer fra Parlamentets side.
Vi bygger med denne forordning videre på det europæiske hus, i virtuel form. Med topdomænet ".EU" vil vi bedre kunne præsentere vores europæiske identitet på internettet. Det har en lang række fordele. Den elektroniske handel i EU bliver fremmet. Forbrugerne vil på EU-domænet kunne se, at de aktive virksomheder på internettet har et tilhørsforhold til det indre marked og vise dem større tillid.
Hidtil er europæiske virksomheder - hr. Martin har gjort opmærksom herpå - med domænerne ".com" blevet anset for at være amerikanske virksomheder, ikke europæiske virksomheder. Europæiske virksomheder, organisationer og privatpersoner får nye prægnante adresser, som for længst er optaget på de gængse domæner. F.eks. findes der jo i EU langt over 10 millioner ".com"domæner.
Efter at Rådet for få dage siden også udtalte sig til fordel for at implementere topdomænet ".EU", vil vi med vedtagelsen af forordningen før sommerpausen bidrage til, at registreringen af de første ".EU"adresser kan indledes i foråret 2002. Jeg kan derfor navnlig i en tid, hvor over 90% af de mest besøgte websteder findes i USA, og ca. 70% af e-handel foregår i USA, kun eftertrykkeligt anmode Dem om at godkende dette forehavende.

Van Velzen
Hr. formand, for det første tak til ordføreren for det fortræffelige samarbejde og den udmærkede måde, hvorpå hun har formuleret sin betænkning.
Jeg vil komme ind på et par punkter. For det første metoden for registrering af internettopdomænet ".EU". Princippet for registreringen er, at den, der vil registrere internettopdomænet ".EU", også har de dertil knyttede rettigheder til varemærker. I den forbindelse skal to interesser afvejes. Dels skal misbrug modvirkes, dels skal registrering gøres så enkel som muligt for de små og mellemstore virksomheder og for borgerne. Med henblik herpå er to modeller mulige.
Den første model er, at man i forvejen stiller meget store krav, inden nogen får et sådant internettopdomæne ".EU", og så fører det til, at man får for få navne, fordi forhindringerne er for store. Den anden model er, at man bagefter griber ind, hvis der mod forventning alligevel er tale om misbrug eller spekulation. Derfor vil jeg henvise til ændringsforslag 34, hvori dette er formuleret godt.
Vi foretrækker den anden model, fordi den anden model er meget mere venlig over for de små og mellemstore virksomheder og i meget højere grad fører til domænenavne, og jeg tror også til mange flere domæneregistreringer. Jeg tror, at det er den rette vej.
Mit andet punkt er tydelighed over for borgere og virksomheder. For EU-borgere giver internettopdomænet ".EU" tydelighed. Det viser nemlig, at registrering kun er mulig for mennesker eller virksomheder, som er etableret juridisk inden for EU. Det er ændringsforslag 24. Det betyder større retssikkerhed, større tillid og større vækst også af e-handlen i EU. Jeg tror, at det i sidste instans er det, det drejer sig om.
Til sidst mit tredje punkt. Denne helhed passer til den EU-politik, som vi vil føre. Vi vil på verdensplan indtage en gunstig stilling i videnssamfundet. Jeg synes, at internettopdomænet ".EU" udgør et godt signal hertil, og jeg er overordentlig taknemmelig for det.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, målt på BNP er Europa nummer 1 i verden, og jeg tror, at det er godt, hvis vi anstrenger os lidt mere også i fremtiden, når Europa skal markedsføres. Jeg bifalder, at vi vil være det mest konkurrencedygtige område i verden, og jeg tror, at vi endnu må arbejde hårdt på det. Konkurrenterne sover jo ikke, de har gode initiativer kørende, hvorfor det også er vigtigt for os at gå så effektivt og så hurtigt til værks på dette område som muligt.
Vi har i Europa 18 millioner virksomheder, og jeg tror, at det er en helt afgørende marketingfordel for disse virksomheder, hvis de kan identificeres med det samme og uden besvær i hele verden. Forbrugernes tillid er det væsentligste grundlag for forretninger, og derfor er det af afgørende betydning, at EU er præsent på de globale net med et topdomæne.
Jeg tror også, at det kræver en effektiv bilæggelse af tvister, som skal være så billig som muligt, men som også bør være neutral og ikke-diskriminerende. Netop ved spekulationer eller misbrug i forbindelse med registrering af navne bør der kunne gribes ind så hurtigt og effektivt som muligt, fordi det er et meget væsentligt grundlag for de involverede parter og kan tilskynde dem til at handle effektivt.
At registraturen udbydes i licitation er ligeledes meget vigtigt, fordi det europæiske område dermed også er sikret optimal forsyning, og jeg ønsker Kommissionen og navnlig også fru Flesch held og lykke. Jeg tror, at De dermed har taget et vigtigt skridt i denne Union.

Liikanen
Forslaget om oprettelse af ".EU" som topdomæne blev først fremsat af Kommissionen i december 2000 efter offentlig høring hele året. I internetterminologien er det en evighed. Europæiske internetbrugere bliver stadigt mere utålmodige efter at få et ".EU"internettopdomæne, hvor de kan registrere fælleseuropæiske navne. Det er derfor tvingende nødvendigt, at EU tager de nødvendige skridt til at implementere ".EU" hurtigst muligt. I den forbindelse glæder det mig, at Rådet i sidste uge vedtog et sæt fælles retningslinjer, hvilket var et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Hvad angår Parlamentet, vil jeg rette en særlig tak til fru Flesch og fru McCarthy for deres bidrag som ordførere. Deres arbejde har i høj grad bidraget til en situation, hvor vi er meget tæt på at opnå enighed mellem institutionerne, hvilket vil gøre det muligt snart at implementere ".EU"internettopdomænet. Jeg er meget glad for den værdifulde forhandling, vi har haft i plenarforsamlingen i dag.
Hvad angår ændringsforslagene, så har specielt ordførerne foreslået en række ændringsforslag, der vil forbedre forordningens tekst betydeligt. Det drejer sig bl.a. om en styrkelse af de centrale principper vedrørende forvaltningen af internettet, en afklaring af overensstemmelsen med Fællesskabets bestemmelser om databeskyttelse samt mere præcise definitioner af registraturens rolle og funktioner. Kommissionen glæder sig også over ordførernes støtte til Kommissionens forslag om et rådgivende udvalg.
Der er også en række ændringsforslag, som Kommissionen i princippet kan acceptere efter en yderligere afklaring. Det gælder bl.a. forslaget om, at Kommissionen er berettiget til at afkræve registraturen en forvaltningsafgift for tjenesteydelser. Hvis det er hensigten, at registraturen skal være omkostningsneutral for Kommissionen, så er det acceptabelt, skønt Kommissionen gerne ser en tydeligere reference for at undgå, at registraturen pålægges en eller anden form for fast afgift.
Hvad angår forslagene om, at registraturen skal bistås af et politisk rådgivende udvalg, er Kommissionen enig i, at en omfattende høring af det europæiske internetsamfund er en forudsætning for registraturens tilfredsstillende funktion. Samtidig bliver det vigtigt at præcisere, hvordan et sådant organ skal interagere med Kommissionen og medlemsstaterne.
Kommissionen støtter først til mølle-princippet ved registreringer, da det er et af de grundlæggende principper bag den registreringsproces, Kommissionen har foreslået. Vi vil imidlertid understrege, at dette generelle princip skal underlægges de regler og principper, der vedtages som forvaltningspolitiske retningslinjer for registrering af ".EU", blot for at undgå de problemer, som nogle af talerne har nævnt her i aften.
Kommissionen har heller ingen indvendinger imod kravet om, at registranter skal overholde en adfærdskodeks, skønt man skal være påpasselig med at undgå forvirring og enhver antydning af forudfattede kontroller. Jeg kan også tilslutte mig hr. Carraros bemærkninger.
Kommissionen er fuldt ud engageret i princippet om gennemskuelighed og støtter indkaldelsen af interessetilkendegivelser i De Europæiske Fællesskabers Tidende, hvilket hr. Martin også nævnte. Det kan imidlertid vise sig at være en besværlig procedure at offentliggøre betingelserne for implementering af registraturen og de politiske rammer i De Europæiske Fællesskabers Tidende, og en alternativ offentliggørelse kan være mere effektiv. Hvorfor ikke et websted? Når vi taler om ".EU", hvorfor så ikke foretage offentliggørelser på et websted?
Der er imidlertid nogle ændringsforslag, som Kommissionen ikke er enig i. I forhold til ændringsforslagene om forebyggende foranstaltninger fra medlemsstaterne om geografiske eller geopolitiske betegnelser, vil jeg gerne understrege, at hvis de enkelte medlemsstater skulle indføre sådanne foranstaltninger i registraturen, så kunne det føre til modstridende foranstaltninger eller forskellige uforenelige fremgangsmåder. Spørgsmålet om geografiske og geopolitiske navne er imidlertid et vigtigt politisk emne for nogle medlemsstater, og det accepterer Kommissionen fuldt ud.
Jeg er overbevist om, at Rådets kompromisforslag, der introducerer et nyt afsnit i artikel 4, stk. 1, litra a), er et alternativ, som Parlamentet muligvis vil overveje yderligere.
Vi er heller ikke enige i forslaget om, at registraturen skal sikre sig, at de virksomheder, der registrerer et navn, er lovligt etablerede i EU. Med den automatiske registreringsproces er det ikke praktisk, at registraturen skal lave forudgående kontroller af registranter. Bortset fra spørgsmålene om teknisk gennemførlighed vil Kommissionen betragte et sådant krav som en voldsom byrde på registraturen og en unødvendig hindring for registranter.
Kommissionen kan heller ikke umiddelbart acceptere forslaget om, at registraturen skal være forpligtet til at levere informationer til tredjeparter med en "legitim interesse" heri. Det er ikke klart, præcist hvornår en sådan bestemmelse kan finde anvendelse, og vi vil foreslå, at registraturen under alle omstændigheder skal være underlagt de gældende retsforskrifter om offentliggørelse.
Der er åbenbart også sproglige problemer med det engelske begreb public policy og det tilsvarende franske begreb d'ordre public, der kan give anledning til misforståelser. Her skal Kommissionen gentage sin holdning om, at de offentlige myndigheder kun må være involveret i de områder af registraturpolitik, der omhandler sager af interesse for befolkningen i almindelighed og ikke i registraturens daglige praktiske beslutninger.
Hr. Crowley rejste spørgsmålet om ".EU", og sidst i juni måned modtog jeg også en e-mail om oprettelsen af "www.eu" og en invitation til at bruge vores tjenester. Det var selvfølgelig en smule pinligt, men vi må gøre det klart, at vi efter at have undersøgt sagen er opmærksomme på eksistensen af såkaldte alternative ruter uden for domænesystemet; topdomæner under ICANN og den nylige indførelse af den alternative rute www.eu af organisationen The Universal Registry.
Det kommende ".EU"topdomæne vil imidlertid operere under det ICANN-godkendte system, til dels for at sikre, at de fleste EU-brugere kan få adgang til adresser under ".EU", men også fordi Kommissionen støtter princippet om en enkelt pålidelig regel for domænenavnesystemet. Alternative ruter opererer helt legalt på internettet, men de har relativt begrænset synlighed og kan være vanskelige at få adgang til, fordi de fleste browsere helt naturligt peger på navneservere med tilknytning til ICANN-autoriserede topdomæner.
Til hr. Cappato vil jeg sige, at Kommissionen netop har accepteret en meddelelse om e-Kommission, og at det er en stor udfordring at sikre, at alle Kommissionens aktiviteter er online, at vi kan give adgang til alle borgerne, og at vi på mellemlangt og langt sigt kan interagere med vores partnere og borgere.
Af de 40 ændringsforslag fra ordførerne kan Kommissionen fuldt ud acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 16, 17, 19, 21, 22, 25, 26, 28, 31, 35, 38, 39 og 40. Kommissionen kan delvist eller i princippet acceptere ændringsforslag 9, 13, 14, 18, 20, 29, 30, 32 og 36. Hr. van Velzen nævnte ændringsforslag 34. Der er positive elementer heri, men af hensyn til annullation blev dette forslag inkluderet i de ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, nemlig ændringsforslag 6, 15, 23, 24, 27, 33, 34 og 37.
At Kommissionen helt, delvist, eller i princippet kan acceptere 32 ud af de 40 ændringsforslag, viser, at Parlamentet og Kommissionen forfølger et fælles mål for at sikre, at ".EU"topdomænet snart bliver registreret.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Radiospektrumpolitikken
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0232/2001) af Niebler for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om et regelsæt for radiospektrumpolitikken i Det Europæiske Fællesskab (KOM(2000) 407 - C5-0449/2000 - 2000/0187(COD)).

Niebler
Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne takke alle for opbakningen til min betænkning. I Industriudvalget havde vi jo en intensiv og frugtbar debat om emnet radiospektrumpolitik, og jeg har ikke kun modtaget gode ændringsforslag fra kollegerne i Industriudvalget, men også fra kollegerne i Transportudvalget og Kulturudvalget, som jeg med glæde så også har optaget i min betænkning. Formelt kunne ændringsforslagene i sidste ende integreres meget godt i et kompromis, som blev vedtaget af udvalget (for: 49; imod: 0; hverken/eller: 1).
Min betænkning omhandler Kommissionens forslag til en beslutning om et regelsæt for radiospektrumpolitikken i Det Europæiske Fællesskab. Rent indholdsmæssigt drejer det sig om at fastlægge, hvilke institutioner der i fremtiden skal træffe radiospektrumpolitiske afgørelser i hvilken procedure. Forslaget indeholder udtrykkeligt ingen materielle bestemmelser for tildeling af frekvenser, det vil sige, at det ikke bliver fastlagt, om der skal stilles bestemte radiofrekvenser til rådighed for telekommunikation, radio, transport eller militær. Forslaget er derimod begrænset til institutionelle spørgsmål og procedurespørgsmål.
Målet og hensigten med direktivet er at skabe et pålideligt regelsæt, på hvis grundlag spørgsmålene om harmonisering af udnyttelsen af radiospektret, tildelingsprocedurer og -vilkår altid kan afgøres på EU-plan, når opfyldelsen af Unionens politiske mål kræver frekvenser. I den forbindelse skal der skelnes mellem to former for spørgsmål: I første omgang skal der træffes politisk-strategiske beslutninger. Disse politiske retningslinjer skal derpå opfyldes. For så vidt drejer det sig om tekniske implementeringsforanstaltninger. Denne differentiering mellem politiske afgørelser på den ene side og de tekniske implementeringsforanstaltninger på den anden side kender vi jo allerede fra Lamfalussy-rapporten.
Forslagets store betydning og rækkevidde skyldes flere synspunkter. Radiospektret bliver i kraft af dets stærkt voksende anvendelse i stadig mere udpræget grad til et begrænset, værdifuldt økonomisk gode og til en afgørende beskæftigelsesfaktor. Tildeling af spektrumsafsnit for anvendelsesmåder som f.eks. kommunikation, radio, transport, politi, militær og jordobservation osv. bliver stadig mere kompliceret. Der skal træffes strategiske afgørelser, så kommercielle og ikke-kommercielle brugeres behov kan forenes. Hvor værdifulde frekvenser i mellemtiden er blevet, ses også af resultatet af UMTS-licensauktionen, som medlemsstaterne gennemførte sidste år for et stærkt begrænset spektrumsafsnit. For anvendelsesområdet Tyskland var virksomhederne f.eks. villige til at betale 50 milliarder euro, i Storbritannien resulterede auktionen som bekendt i 38,5 milliarder euro. Allokeringen og tildelingen af frekvenserne til de forskellige brugergrupper og brugere må derfor, som det også allerede er aktuelt, ske på en så gennemskuelig og demokratisk måde som muligt, det være sig på medlemsstatsplan, på europæisk plan inden for CEPT og nu også på EU-plan, når der skal træffes afgørelse om frekvensafhængige fællesskabsaktiviteter.
Det siger i grunden sig selv, at radiospektrumpolitiske afgørelser på europæisk plan skal træffes af Rådet og Europa-Parlamentet. Det skal principielt være politikernes og navnlig de valgte folkerepræsentanters opgave at træffe afgørelse om et spørgsmål, der er så vigtigt for samfundet og erhvervslivet som radiospektrumpolitikken. Kommissionen kan få til opgave at gennemføre disse beslutninger i praksis, altså den tekniske implementering. I den forbindelse bør Kommissionen også kunne anvende knowhow fra CEPT, idet den eventuelt indhenter løsningsforslag til tekniske problemstillinger hos CEPT. Ændringsforslagene, som 49 ud af 50 medlemmer af Industriudvalget er blevet enige om, tager netop højde herfor.
Men to ændringsforslag fra PSE-Gruppen, som Kommissionen er vel bekendt med, sætter igen spørgsmålstegn ved denne linje. Det drejer sig om ændringsforslagene 22 og 23, som er blevet stillet med henblik på forhandling i mødesalen. De skal i sidste ende forhindre, at Parlamentet og Rådet i fremtiden træffer afgørelser om radiospektrumpolitikken i fællesskab. For fremtiden skal kun Kommissionen sammen med Rådet træffe afgørelse om disse spørgsmål. Det kan jeg ikke støtte, og derfor kan jeg kun eftertrykkeligt anmode Dem om ikke at godkende disse ændringsforslag. Jeg kan til gengæld anbefale ændringsforslagene fra ELDR-Gruppen og dem fra min egen gruppe, som er blevet stillet af juridiske grunde på baggrund af en indstilling fra den juridiske tjeneste.

Pohjamo
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne takke ordføreren for betænkningen, fru Niebler, for hendes anstrengelser i denne vigtige sag. Radiospektret bliver i kraft af dets stærkt voksende anvendelse til et stadig mere begrænset og også stadig mere værdifuldt gode. Som ordfører for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme vil jeg understrege betydningen af transportområdet og enhver transportforms ligelige ret til at anvende radiofrekvenser til funktionelle formål og frem for alt til at sikre de rejsendes sikkerhed. f.eks. er luft- og søfarten fuldstændig afhængige af anvendelsen af radiofrekvenser. Man bør også tage hensyn til områdernes forskellige behov.
Under behandlingen i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi gik en del af udvalgets ændringsforslag igennem, men en del gjorde ikke. Jeg har på gruppens vegne i plenarforsamlingen stillet to ændringsforslag, som afspejler udvalgets holdninger. Ændringsforslag 24 vedrører de regionale aspekter. Det minder om, at forskellige forhold som befolkningstæthed og store afstande, den industrielle struktur og transportforholdene bør tages i betragtning ved en radiospektrumharmonisering. Ændringsforslag 25 vedrører åbenhed. Offentligheden af information om anvendelsen af spektret er vigtig, men offentligheden gør kun gavn, hvis de offentliggjorte oplysninger indeholder alle de elementer, som er nødvendige for en effektiv udnyttelse af oplysningerne. Åbenhed hænger sammen med at få de uudnyttede frekvensbånd effektivt i anvendelse. Bilaget til beslutningsforslaget er for generelt, og man sammenblander klart allokeringen af frekvenser til forskellige formål og tildelingen af frekvenser til brugere. Jeg håber på støtte til disse to ændringsforslag.

Junker
Hr. formand, kære kolleger, fru Niebler har behandlet et meget vanskeligt emne med bravur, og jeg har bearbejdet det på Kulturudvalgets vegne. Ingen vil kunne bestride, at et nyt regelsæt for radiospektrumpolitikken er hensigtsmæssigt i lyset af den tekniske udvikling. I den forbindelse er der dog visse principper, som må overholdes, for teknikken er ganske vist neutral, men det er anvendelsen af den ikke.
Derfor lå det Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, hvis enstemmigt vedtagne holdning jeg her repræsenterer, på sinde f.eks. at sikre, at der bliver stillet en tilstrækkelig overførselskapacitet til rådighed for områder af offentlig interesse. Sagt på en anden måde: Ud over økonomiske synspunkter, skal der også tages hensyn til politiske, kulturelle og sociale aspekter samt til personlige rettigheder og forbrugerbeskyttelse. Dette gælder først og fremmest for radiotilbud, der er udtryk for kulturel mangfoldighed, meningsfrihed og pluralisme og dermed udgør en vigtig meningsdannelsesfaktor i den demokratiske proces.
Det er så meget desto vigtigere, fordi forslaget med rette betoner den kendsgerning, at radiofrekvenser er et begrænset gode, hvilket også vil være tilfældet på længere sigt. Derfor ville det ikke være rimeligt at lægge for stor vægt på den økonomiske effektivitet. Tilbud, der er rettet til offentligheden, skal også garanteres en plads på et åbent, konkurrenceorienteret marked for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester.
Udvalget for Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har dog ikke helt taget holdningen fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport til sig i det omfang, som man efter vores opfattelse kunne have ønsket. Det bekender sig dog til princippet om meningsfrihed, og det er et afgørende motiv for, at vi kan godkende betænkningen i den foreliggende form.
Også andetsteds bliver det betonet, at der skal tages hensyn til de demokratiske, sociale og kulturelle interesser, som er forbundet med anvendelsen. Det må forventes af medlemsstaterne, at de til fulde lever op til dette krav. Det gælder også Italien - en lille spøg med adresse til hr. Berlusconi!

Van Velzen
Hr. formand, fru Niebler har som ordfører gjort et fortræffeligt stykke arbejde. Jeg vil give hende en kompliment for kvaliteten af hendes betænkning. Jeg vil egentlig tage to emner op, som er lidt kontroversielle.
Det første er muligheden for i højere grad at harmonisere den militære anvendelse af radiospektret. Vi ved, at militæret bruger en temmelig stor del af spektret. Det er naturligvis forståeligt på grund af fortiden, men når vi stræber efter en fælles sikkerhedspolitik, må vi også stille spørgsmålet, om brugen er tilstrækkelig effektiv. Jeg mener ikke, at det er tilfældet. Vi ser i øjeblikket en stor usammenhængende helhed. Jeg tror, at vi først og fremmest i den private sektor har behov for meget mere radiospektrum.
Hvad kan man så gøre? Normalt ville man sige harmonisere, men det er naturligvis meget vanskeligt. Derfor foreslår jeg en slags handlingsplan. For det første opstilles der prioriteter med hensyn til den militære og den civile anvendelse. For det andet skal medlemsstater anvende det militære radiospektrum på en gennemskuelig måde. For det tredje skal der indføres samarbejde mellem Kommissionen, Rådet, Parlamentet og alle involverede for omsider at indlede en diskussion om dette emne og frem for alt for at søge måder, hvorpå man kan lade harmoniseringen finde sted i fremtiden. Det bliver ikke let, men det er nødvendigt.
Mit andet punkt er, at de politiske anliggender og den tekniske gennemførelse skal adskilles. Temmelig meget af, hvad der sker i CEPT, er teknisk. Men alle disse tekniske punkter har en hel del politiske aspekter. Derfor tror jeg, at det er meget vigtigt, at de politiske aspekter drøftes mere mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet, og at vi selvfølgelig overlader de tekniske anliggender til CEPT. Men jeg tror, at det er meget vigtigt nu også omsider at drøfte disse politiske rammer her, og derfor anbefaler jeg kraftigt dette ændringsforslag.

Mann, Erika
Hr. formand, jeg vil gerne takke alle tre institutioner. Min kollega, fru Niebler, er ganske vist ikke en institution, men hun har næsten optrådt som en institution. Mange tak for betænkningen. Men jeg vil også gerne takke Kommissionen og Rådet. Rådet, fordi det har flyttet sig i en grad, som vi ikke havde forventet for nogen tid siden, det vil kollegerne fra Kommissionen med sikkerhed give mig ret i. Men der skal også lyde en tak til Kommissionen, fordi den her hårdnakket har forfulgt et emne i årevis, hvor vi ikke havde forventet, at der ville ske noget så hurtigt.
Men jeg må også sige til Kommissionen, at den til dels er gået til værks med en noget overflødig hårdhed, også i forhold til de ændringsforslag, der er blevet stillet fra Parlamentets side, og at den her måske ikke har vist den tilsvarende institutionelle fleksibilitet, som havde været mulig, eller som jeg havde forventet af Kommissionen. Fru Niebler har jo med rette gjort opmærksom på, at der er en væsentlig forskel på de tekniske foranstaltninger og de politisk-strategiske afgørelser, og at Europa-Parlamentet med hensyn til de politisk-strategiske afgørelser rent faktisk burde spille en langt større rolle, end foreslået i betænkningen, at der er sikret gennemskuelighed, og at der de facto bliver etableret demokratiske strukturer. Det tæller endnu mere, når man vurderer det på den baggrund, at Rådet jo overhovedet ikke er enigt med Kommissionen i, at der skal etableres en senior level group. Så har vi nemlig kun udvalget tilovers, og følgelig vil det institutionelle omfang, hvad demokratiske afgørelser angår, blive indskrænket væsentligt.
For så vidt ville jeg personligt gerne støtte det nye forslag fra fru Niebler, hvori hun foreslår en såkaldt call back-procedure, som ville blive etableret som efterfølger for Lamfalussy. Min gruppe har i hvert fald stillet ændringsforslag. Jeg håber, at disse ændringsforslag vinder støtte i Parlamentet. De bliver dog suppleret af et mundtligt forslag, som jeg også håber får Parlamentets støtte. Vi vil der tage Rådets forslag op, hvori det foreslås, at Kommissionen skal foreslå Parlamentet og Rådet en retsakt i de tilfælde, hvor der skal gås ud over tekniske foranstaltninger. Jeg håber, at vi får opbakning hertil, og at Kommissionen kan leve med dette ændringsforslag.

Thors
Hr. formand, jeg vil takke for, at Echelon-udvalgets arbejde fremstod så godt i de finske medier her til aften. Det er en af de store nyheder i dag. Jeg vil også sige til kommissæren, at det ser ud til, at vi har fået for vane at fejre tirsdagsaftener sammen her. All the usual suspects, som vi er i disse sager. Det er næsten lidt absurd, kære venner.
Ordføreren og de foregående talere har pointeret betydningen af en effektiv anvendelse af de nye frekvenser, der er tilført på grund af de manglende ressourcer. Det er vigtigt, at vi har åbenhed i den henseende. Som hr. Pohjamo sagde, er det også vigtigt, at man belyser vilkårene for de frekvenser, der anvendes. Man bør også på særlige vilkår kunne reservere frekvenser til samfundsnyttige tjenester.
Som det er blevet påpeget, er det egentlig de institutionelle spørgsmål, der er svære. Jeg er personligt lidt bange for, at vi har arbejdet for hurtigt, og at vi er ved at etablere temmelig mange hierarkier. Vi taler om tekniske gennemførelsesbestemmelser. Vi taler også om det politiske niveau og om de mandater, der bliver givet til CEPT. Systemet er med andre ord ganske kompliceret. Vores gruppe stillede forslaget om the call back procedure. Jeg håber dog, at vi er enige om, at det, der i denne sammenhæng kaldes tekniske gennemførelsesforanstaltninger, ikke indbefatter tekniske sager. Ellers ville vi gå alt for meget ind på CEPT's område.
Der er også visse andre aspekter, som det vil være nødvendigt at korrigere i morgen. Der er stadig et forslag om at sende observatører til gruppen på højt plan. I Parlamentets forslag forekommer der både en gruppe på højt plan og et udvalg. Vi kan ikke samtidig have repræsentanter i en gruppe på højt plan og en call back procedure. Det er dobbeltkonfekt. Inden i morgen skal vi nok have afklaret, hvordan vi kan korrigere dette.

Rübig
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det vi har brug for er fælles procedurer for spektrumfordeling. Målet bør være at opnå en så stor samfundsmæssig fordel som muligt. UMTS har vist os, at der her er behov for handling. Hvis der rent faktisk optår en slags virtuel ejendom ved spektrumfordeling, ville det så ikke være hensigtsmæssigt at tillade licenser på dette område, så finansministrene igen får mulighed for nye indtægter, og der ved firmaernes dannelse af egenkapital opstår en fordel for begge parter. Jeg tror, at vi her omkring spektrumfordeling absolut bør overveje nye teorier, og også have modet til at gennemføre dem.
Jeg modtager utallige klager fra radioamatører. Hr. Scheibenbogen skriver til mig regelmæssigt. Det drejer sig ganske enkelt om, at heller ikke anvendelsen af udstyr i Europa har fundet et indre marked endnu, og at vi også på dette hardwareområde bør finde initiativer, som sikrer det indre marked.
Artikel 7 handler om offentliggørelse af informationer. Her ville det interessere mig at spørge kommissæren om, hvilken form disse informationer skal have i fremtiden. I artikel 10, stk. 1, ville jeg ønske, at principperne for myndighedsorganernes undersøgelsesbeføjelser i fremtiden blev præciseret, naturligvis under overholdelse af principperne om proportionalitet og forretningshemmeligheder.
Jeg tror, at disse principper er særligt vigtige for fremtiden, og det ville glæde mig, om vi i morgen også kunne lykønske fru Niebler med denne så vigtige betænkning, fordi hun her virkelig har præsteret et glimrende stykke arbejde.

Paasilinna
Hr. formand, jeg takker fru Niebler for en habil betænkning. Radiospektret er blevet et centralt kommunikationsfarvand, som giver penge og magt. Da der ikke har været en harmoniseret allokeringspraksis, er det inden for handlen med tredjegenerationsmobiltelefoner gået, som vi alle ved: Nu til dags går der hver uge et foretagende konkurs inden for dette område. I nogle medlemslande er der slet ikke blevet opkrævet betaling, i andre har der været blandede former. Resultatet af alt dette var således en rodet situation og også arbejdsløshed. Det burde være vores spydspids i den verdensomspændende konkurrence.
Da radiobølger overskrider grænserne, er det klart, at vi har behov for fælleseuropæiske principper for harmoniseringen af dem, da 15 forskellige fortolkninger af den samme sag mildt sagt er en markedshindring. En strategi for et elektronisk Europa kræver, at alle kan være med på ligelige betingelser. Dette gør det betydeligt vanskeligere, og denne modsætning bør fjernes. Samtidig må man støtte den kulturelle mangfoldighed, og hermed mener jeg f.eks. radioen, som bør have de nødvendige frekvenser. Disse udgør den politiske beslutningstagning, som jeg godkender, men ved beslutninger i handelsanliggender bør der være ensartede betingelser, enten en auktion eller en anden procedure, men samme procedure for hele Europa, således at systemet ikke er på sammenbruddets rand, således som det er nu. Derfor støtter jeg ændringsforslag 22 og 23 samt fru Manns mundtlige ændringsforslag. Jeg tror, at vi så får disse delområder i ligevægt og får forståelse for, hvad der er vigtigt, og for, hvad der er forretningsvirksomhed.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen er tilfreds med udviklingen af dens beslutningsforslag vedrørende radiospektret. Jeg vil også gerne takke specielt Angelika Niebler for den betænkning, hun har udarbejdet. Dette forslag er en del af en helhed, som Kommissionen gerne vil have godkendt inden årets slutning.
Kommissionen konstaterer, at de sidste års brede drøftelser nu fører til resultater, da man begynder at anerkende den almene betydning af radiospektret og behovet for en effektiv beslutningsproces. Efter drøftelserne i Udvalget kommer sagen i dag til førstebehandling i Europa-Parlamentet. Timingen er god, da Rådet for sit vedkommende i sidste uge efter langvarige drøftelser kom til fælles forståelse om den nye tekst, hvori man i hovedtræk bekræfter Kommissionens oprindelige målsætninger. Kommissionen kan ved en gennemgang af Angelika Nieblers betænkning såvel som de nye ændringsforslag konstatere, at det er tilfredsstillende, at Parlamentet i princippet støtter Kommissionens forslag. På trods af dette har Kommissionen nogle specifikke bemærkninger til betænkningens forskellige dele.
For Kommissionens vedkommende er det mest problematiske ved betænkningen, at man ikke skelner tilstrækkeligt mellem på den ene side de spørgsmål, der skal vedtages ved proceduren med fælles beslutningstagning, og på den anden side de anliggender, der skal behandles ved en udvalgsprocedure. Alle de ændringsforslag, der er til godkendelse, burde være i overensstemmelse med de komitologiregler, som er aftalt mellem EU's institutioner, som regulerer anvendelsen af udvalgsprocedurer, og som også det udvalg, der oprettes ifølge radiospektrumbeslutningen, skal følge. I visse ændringsforslag foreslås det at træffe alle beslutninger ved proceduren med fælles beslutningstagning, det vil sige, at denne procedure skulle anvendes for at nå frem til Fællesskabets fælles politiske linje og også til de tekniske foranstaltninger til gennemførelsen, som er nødvendige for overholdelsen af de vedtagne politiske retningslinjer. Efter Kommissionens mening burde de sidstnævnte, altså beslutningerne om den tekniske gennemførelse, træffes i et udvalg, når man har vedtaget en udvalgsprocedure for dette. Desuden foreslår betænkningen ændringer, som gør, at Europa-Parlamentet kan omstøde eller ændre foranstaltninger vedtaget ved en udvalgsprocedure. Dette er efter Kommissionens opfattelse i strid med komitologiafgørelsen.
Jeg vil gerne rette opmærksomheden mod hovedprincippet i forslaget: at hver gang Europa-Parlamentet og Rådet ved proceduren med fælles beslutningstagning eller på anden måde enes om en frekvensafhængig fællesskabspolitik, så som Galileo-initiativet eller initiativet om skabelsen af et fælles europæisk luftrum, aftaler de samtidig, at der til gennemførelsen af en sådan fællesskabspolitik skal være radiofrekvenser tilgængelige. I denne forbindelse har man behov for udvalgsprocedurer til at træffe beslutninger om den tekniske gennemførelse, som er nødvendig for at kunne gennemføre den vedtagne fællesskabspolitik. For at forenkle sagen kan man desuden konstatere, at en fællesskabspolitik, som kan være frekvensafhængig, eller en forenkling og harmonisering, som er bredere end blot de tekniske aspekter ved gennemførelsen, ikke træffes gennem udvalgsprocedurer. I disse tilfælde anvendes proceduren med fælles beslutningstagning.
På baggrund af det nævnte kan Kommissionen ikke godkende de af Parlamentets ændringsforslag, som er i modstrid med den centrale måde at tackle problemerne på ifølge vores beslutningsforslag. De af Parlamentets ændringsforslag, som går ud på, at alle beslutninger truffet ved en udvalgsprocedure skal til behandling i Parlamentet, og at det har ret til at ændre eller omstøde dem, hvis de vedrører andet end blot den tekniske gennemførelse, er i strid med reglerne for komitologiafgørelsen. Ifølge komitologiafgørelsen gennemgår Kommissionen handlingsforslagene på ny, hvis de ifølge en udtalelse fra Parlamentet overskrider de beføjelser, der er fastlagt i den gældende lovgivning, og meddeler Europa-Parlamentet, hvilke foranstaltninger, den har tænkt sig at foretage på baggrund af Europa-Parlamentets udtalelse samt argumenterne for disse foranstaltninger. De mest betydningsfulde ændringsforslag i denne forbindelse er efter Kommissionens mening ændringsforslag 10 og 19, og Kommissionen beder Europa-Parlamentets medlemmer genoverveje deres holdning i forhold til disse ændringsforslag, ligesom man allerede har gjort i forbindelse med ændringsforslag 21, 22 og 23.
Jeg vil imidlertid gerne til slut understrege, at Kommissionen i høj grad påskønner Parlamentets ønske om at deltage aktivt i beslutningsprocessen om radiospektret. Netop derfor pegede Kommissionen i sit forslag på de allerede eksisterende muligheder: proceduren med fælles beslutningstagning og komitologiproceduren. Hvad angår de andre ændringsforslag, kan Kommissionen godkende ændringsforslag 1, 2, 4, 5, 6, 8, 17 og 22-25. Vi godkender i princippet ændringsforslag 3, 7, 9, 11-13 og 20. De øvrige ændringsforslag kan Kommissionen ikke godkende.
Som konklusion kan jeg konstatere, at institutionernes synspunkter vedrørende målsætningerne for beslutningsforslaget har nærmet sig hinanden. Dette bør man da også anse for en rettesnor under den fremtidige udarbejdelse af beslutningen om en iværksættelse. Kommissionen er på denne baggrund klar til at fortsætte et åbent samarbejde med Europa-Parlamentet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag.
(Mødet hævet kl. 23.40.)

