
Formanden.
   - Det glæder mig at kunne fortælle, at vi for første gang i en mødeforsamling har tre nye tolkekabiner. Der vil således blive tolket til og fra tre af de nye sprog i dagens forhandlinger, polsk, ungarsk og tjekkisk.
Det har dog ingen indflydelse på det forhold, at tolkning til og fra alle de nye sprog først vil finde sted fra mødeperioden den 1. maj 2004. Vi har med de begrænsede faciliteter derfor planlagt en rotationsordning, så der er lige adgang til alle de nye sprog.(1) 

Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg har 26 stearinlys foran mig. Jeg er klar over, at de kan aktivere en brandalarm og vil derfor være taknemmelig, hvis De vil lade mig komme med mit indlæg inden redegørelsen fra rådsformanden.
Jeg vil gerne anmode formanden om at kommentere et spørgsmål, der ikke blev rejst på topmødet, og som efter Den Liberale Gruppes opfattelse burde have været rejst: den fortsatte tilbageholdelse uden rettergang af 26 europæiske statsborgere i Guantánamo Bay. De 26 lys er et symbol på, at de tilbageholdte ikke bør glemmes, og jeg håber, at de 26 og alle 100 tilbageholdte vil få en retfærdig behandling. Jeg vil bede det italienske formandskab om ved enhver lejlighed at rejse dette spørgsmål på vegne af EU over for den amerikanske regering og inkludere det på dagsordenen på det næste topmøde mellem USA og Europa.
Formanden har klaget over, at også han er offer for uretfærdighed, så han bør være særlig opmærksom på dette langt mere vidtrækkende eksempel på uretfærdighed, hvad angår de tilbageholdte. 
Formanden.
   - Jeg startede rent undtagelsesvis med denne bemærkning til forretningsordenen, hovedsageligt af sikkerhedshensyn og for at undgå risikoen for aktivering af brandalarmen. Jeg takker hr. Watson for som afslutning på indlægget at slukke lysene. 
Formanden.
   - Første punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om resultatet af Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 16.-17. oktober 2003, herunder en statusrapport om regeringskonferencen.
Jeg vil gerne orientere Parlamentet om, at rådsformanden, hr. Berlusconi, under sit sidste besøg afgav en række løfter på vegne af det italienske formandskab. Alle disse løfter til Parlamentet vedrørende vores deltagelse i regeringskonferencen er fuldt ud indfriet.
Vores kolleger, hr. Méndez de Vigo og hr. Hänsch, deltager begge i regeringskonferencens udenrigsministermøder og deltager fuldt ud med en indsigt, der er uden fortilfælde i Parlamentet med hensyn til det pågældende arbejde.
Endvidere vil jeg understrege, at Europa-Parlamentet - for så vidt at der nedsættes en række tekniske arbejdsgrupper om enkelte aspekter af regeringskonferencen - vil være fuldt ud orienteret om disse gruppers arbejde.
Dernæst er det første gang nogensinde, at formanden for Europa-Parlamentet er inviteret af rådsformanden til at overvære og bidrage til alle topmøder i forbindelse med regeringskonferencen, først i Rom den 4. oktober 2003 og igen i sidste uge i Bruxelles. Det er et eksempel på et enestående engagement og svar på en anmodning, som Parlamentet kom med inden starten af det italienske formandskab. Konventet fandt en ny angrebsvinkel, og det er nu nødvendigt med et nyt partnerskab for at opbygge ét Europa med én forfatning.
På egne vegne og på vegne af Parlamentet vil jeg gerne udtrykke vores taknemmelighed over for formandskabet for at indfri alle ønsker som lovet.
Berlusconi,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for Deres bemærkning om, at formandskabet holder de løfter, som jeg personligt gav her i Parlamentet, når det gælder Europa-Parlamentets repræsentanters deltagelse i regeringskonferencens arbejde.
Hr. formand, mine damer og herrer, det er mig en glæde at gøre rede for regeringskonferencen og Det Europæiske Råd, som fandt sted for nylig. Ved regeringskonferencens åbning her den 4. oktober vedtog stats- og regeringscheferne - sammen med Europa-Parlamentets formand og kommissionsformanden - Rom-erklæringen, hvor man fastslår, at den europæiske integration er af afgørende betydning som en freds-, demokrati-, fremgangs- og solidaritetsskabende faktor på vores kontinent.
Jeg vil gerne understrege noget, som De var inde på, hr. formand, nemlig at vi har udført vores arbejde i nært samarbejde med Parlamentet. Parlamentsformand Cox' deltagelse i møderne i Rom og Bruxelles samt hr. Hänschs og hr. Méndez de Vigos deltagelse i møderne viser den historiske betydning af det forfatningsmæssige skridt, som vi nu skal tage.
De regeringskonferencemøder, der har fundet sted hidtil, har bekræftet, at der er bred enighed om størstedelen af de bestemmelser, som konventet har udarbejdet. Der er stadig meningsforskelle, som skyldes specifikke forbehold fra visse medlemsstaters side. Efter vores mening er det vigtigt at vurdere konventets udkast i sin helhed, og det skal vi gøre med det formål at styrke de enkelte institutioner og bevare den ligevægt, der er opnået mellem dem. I de kommende uger vil det vise sig, om det er muligt at nå til enighed i det halvår, hvor Italien har formandskabet. Det italienske formandskab vil i øvrigt gerne slå fast, at det ikke vil sige ja til et kompromis efter laveste fællesnævner.
Det samlede forslag, som vi agter at fremlægge i anden halvdel af november, når forhandlingerne går ind i slutfasen, tager sigte på fornuftige og harmoniske løsninger, hvor EU spiller en hovedrolle for sikkerheden, friheden og freden i verden. I den forbindelse vil jeg også minde om de fremskridt, der er sket på det udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitiske område, som er en af søjlerne i den kommende forfatningstraktat. Stats- og regeringschefernes debat den 16. oktober bekræftede, at der er en fælles og efter min mening voksende bevidsthed på dette område. Udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken vil navnlig være så meget desto mere effektiv og troværdig, hvis den finder sted inden for rammerne af en fuld forenelighed og komplementaritet med de transatlantiske forbindelser. Dette aspekt skal slås klart fast i den kommende forfatningstekst.
Jeg vil nu tale om Det Europæiske Råd i sidste uge. Arbejdet drejede sig om økonomisk vækst, forbedring af konkurrenceevnen og indvandringspolitikkerne. Det fremgik af alle talerne, at der er en fælles vilje til at følge Lissabon-strategien fuldstændigt. Jeg vil navnlig gerne understrege principaftalen om det europæiske vækstinitiativ, der er et spørgsmål, som det italienske formandskab rejste ved halvårets begyndelse, og som Kommissionen har overtaget og givet sin fulde støtte. Initiativet tager sigte på oprettelsen af transportinfrastruktur, energinet og telekommunikationsnet og samtidig på en forøgelse af investeringerne i innovation og forskning. Gennemførelsen af disse projekter skal både for infrastrukturens og for innovationens og forskningens vedkommende være baseret på en passende investeringssammensætning, der kan spille en afgørende rolle i denne sammenhæng. Kommissionen har lovet hurtigt at fastlægge og iværksætte en projektpakke, som kan gennemføres på kort tid, og hvor der er mulighed for en større medfinansiering fra EU-budgettet.
I Det Europæiske Råds konklusioner understreger man ligeledes vigtigheden af, at EU og de enkelte medlemsstater gør en indsats for at skabe en overordnet forbedring af den europæiske produktionssektors konkurrencefaktorer. Derfor appellerer vi til en hurtig og endelig vedtagelse af forordningen om EF-patentet, derfor opfordrer vi medlemsstaterne til at sætte tempoet i vejret, når det gælder om at omsætte fællesskabslovgivningen om det indre marked til national ret, og derfor appellerer vi ikke mindst til, at man hurtigt når videre med gennemførelsen af handlingsplanen for integrationen af finansielle tjenester, og at man hurtigt afslutter forhandlingerne om direktivet om overtagelsestilbud.
Vi gentog ligeledes målsætningen om at sikre, at investeringerne i forskning og innovation kommer til at ligge på omkring 3 % af bruttonationalproduktet. Desuden bekræftede vi vigtigheden af lovgivningens kvalitet og ikke mindst betydningen af forenkling, deregulering samt effektivitet og gennemsigtighed i de offentlige forvaltninger. Endelig slog vi fast, hvor vigtig den sociale dimension er for den økonomiske udvikling i Europa.
Hvad beskæftigelsen angår, venter vi på rapporten fra den arbejdsgruppe, som Wim Kok står i spidsen for. Den skal behandles på et ekstraordinært socialt topmøde, som formandskabet har til hensigt at afholde umiddelbart inden Det Europæiske Råd i december. Vi drøftede visse aspekter af den sociale sikring med henblik på at gøre den åbne koordinationsmetode for medlemsstaternes politikker på dette område mere effektiv. Målsætningen er at fremme og lette moderniseringen af de sociale sikringssystemer for at imødegå den europæiske befolknings gradvise aldring og sikre pensions- og sikringssystemernes finansielle bæredygtighed. Vi anså det for vores pligt at behandle dette spørgsmål i fællesskab - uden at vi dog griber ind i de enkelte medlemsstaters selvstændige beslutninger - og det skal vi gøre for at sammenligne vores respektive praksisser og opstille fælles målsætninger, så vi sikrer, at den pagt mellem generationerne, der garanterer den sociale samhørighed i vores samfund, bliver en succes.
Det Europæiske Råd var ligeledes inde på visse aspekter af det fælles arbejdsprogram, som vi fastlagde i Tampere, Laeken, Sevilla og senest Thessaloniki, når det gælder asyl- og indvandring. Vi bekræftede den harmoniske indfaldsvinkel, hvor vi hidtil har bekæmpet illegal indvandring og menneskehandel samt styrket kontrollerne ved de ydre grænser, men også udviklet fælles politikker for modtagelse og integration af dem, der rejser lovligt ind i Europa.
I Thessaloniki fastlagde vi et arbejdsprogram, og i Bruxelles arbejdede vi videre med nogle specifikke aspekter af det. Hvad angår kontrollen med de ydre grænser, har vi konstateret vigtigheden af forskellige fælles initiativer, som er blevet truffet i de sidste par måneder, og som fortjener en bedre samordning. Derfor godkendte vi Kommissionens forslag om at oprette et agentur, der forbedrer de forskellige former for konkret samarbejde mellem medlemsstaterne, når det gælder forvaltningen af de ydre grænser.
Med hensyn til kontrollen med indvandringsstrømmene understregede vi vigtigheden af en egentlig fælles tilbagetagelses- og hjemsendelsespolitik. Vi opfordrede således Kommissionen til at fortsætte indgåelsen af tilbagetagelsesaftaler med tredjelandene, og vi godkendte Kommissionens forslag om at sørge for en tilstrækkelig finansiel støtte til de aktiviteter, der er forbundet med grænseforvaltningen og hjemsendelsen. Jeg tror, at kommissionsformand Prodi vil orientere Parlamentet om de beslutninger, der er blevet truffet i den henseende, lige om lidt. Endelig var det efter vores mening nødvendigt endnu en gang at bekræfte, at hvis vi skal have en effektiv forvaltning af indvandringsstrømmene, er det vigtigt med nogle konstruktive partnerskabsforbindelser med tredjelandene, både med indvandrernes hjemlande og med de lande, de rejser igennem.
Vi bekræftede vores fulde respekt for de nationale bestemmelser, når det gælder det vanskelige spørgsmål om, hvor mange indvandrere der skal have adgang til den pågældende medlemsstat, og vi bifaldt Kommissionens iværksættelse af en undersøgelse af sammenhængen mellem lovlig indvandring og illegal indvandring. Her vil jeg gerne minde om den tragedie, der fandt sted for nylig - og jeg er bevæget og bedrøvet, når jeg siger dette - men også om de andre tragedier, som hele tiden finder sted i Middelhavet tæt på de italienske kyster, og som derfor berører os endnu dybere. Tabet af så mange menneskeliv, som desperat forsøgte at skabe sig en bedre fremtid, bør virkelig få os til at styrke vores samarbejde, så vi undgår, at sådanne katastrofer gentager sig. Og her vil jeg gerne understrege, at vores kristne grundlag får os til at ønske, at vi virkelig kan give disse indvandrere og disse mennesker, som forlader deres fattige lande og rejser til vores kontinent - med deres lyst til at arbejde og deres fysiske styrke som den eneste bagage - en modtagelse, som er vores civilisationsniveau værdig. Efter min mening bør vi alle nøje overveje, på hvilken måde det civiliserede Europa, det kristne Europa og velfærdens Europa skal modtage dem, som rejser hertil med et stærkt ønske om at ændre deres egen og deres børns fremtid.
Hr. formand, mine damer og herrer, Det Europæiske Råd kom også ind på internationale og aktuelle spørgsmål, som er så vigtige og presserende, at de kræver en stillingtagen fra EU's side. Hvad situationen i Mellemøsten angår, bekræftede vi gyldigheden af den konsekvente linje, som EU altid har ført, nemlig at vi på den ene side klart fordømmer terrorismen - uden formildende omstændigheder - og kraftigt opfordrer Den Palæstinensiske Myndighed til konkret at vise sin vilje til at bekæmpe ekstremisternes vold, og at vi på den anden side beder den israelske regering om at ændre sin bosættelsespolitik og undgå handlinger, der medfører civile ofre, i forbindelse med landets legitime forsvar af sine egne borgere. Europa bekræfter således sin vilje til at bidrage til gennemførelsen af alle køreplanens aspekter og understreger vigtigheden af et effektivt internationalt overvågningssystem. Vi slog ligeledes fast, at det er tvingende nødvendigt med en økonomisk plan - som vi gav samme navn som den plan, der gjorde det muligt for Europa at komme på fode igen efter Anden Verdenskrig, nemlig Marshall-planen - for at stimulere områdets økonomi med støtte fra G8-landene og EU's medlemsstater.
Når det gælder Irak, kunne Rådet med tilfredshed konstatere, at FN's Sikkerhedsråd enstemmigt har vedtaget resolution 1511. Denne resolution giver bedre udsigter for donorkonferencen, der som bekendt finder sted i Madrid her den 24. oktober. I den første fase skal EU bidrage med 200 millioner euro, som allerede er sat af på fællesskabsbudgettet for perioden 2003-2004. I den henseende er Kommissionen og den højtstående repræsentant for FUSP blevet bedt om at fastlægge en strategi på mellemlang sigt for EU's forbindelser med Irak og om senest i marts 2004 at fremlægge en rapport om, hvor vidt man er nået.
Hvad Iran angår, bekræftede vi, at vi er opmærksomme på den frist sidst i oktober, som Den Internationale Atomenergiorganisations Styrelsesråd har fastsat for landets overholdelse af specifikke garantier i forbindelse med dets atomprogram. Vi anmoder endnu en gang regeringen i Teheran om ubetinget og hurtigst muligt at underskrive, ratificere og gennemføre tillægsprotokollen om kontrol og om at standse enhver form for berigelse og oparbejdning af uran. Samtidig bekræftede EU sin vilje til at samarbejde med landet. Det italienske formandskab har holdt sig i tæt kontakt med Frankrig, Tyskland og Det Forenede Kongerige med henblik på den mission i Teheran, som de tre landes udenrigsministre gennemførte i går, den 21. oktober. Formandskabet har fulgt initiativets udvikling på nært hold lige fra dets fastlæggelse i juli måned, og det betragter initiativet som en del af EU's samlede strategi over for Iran. Vi var således tilfredse med missionens positive resultater. Hvis denne udvikling fortsætter, vil det være med til at skabe de betingelser, som man blev enig om på Det Europæiske Råd i Bruxelles, og som fremmer samarbejdet med en vigtig partner for stabiliteten i dette område.
Det Europæiske Råd tog andre aktuelle spørgsmål op. Hvad Kosovo og udviklingen i dialogen mellem Beograd og Pristina angår, opfordrede Rådet alle parter til en ærlig forhandlingsindsats. For Republikken Moldovas vedkommende gav Rådet udtryk for ønsket om en løsning på Transdnestrien-spørgsmålet, og det vil fortsat støtte OSCE's mæglingsindsats. EU er ligeledes opmærksomt på det, der sker i områder, som geografisk set ligger længere væk, men som er tæt på os af historiske og kulturelle årsager. Her tænker jeg på den dramatiske udvikling i situationen i Bolivia og de problematiske valgforberedelser i Guatemala, hvor vi gav udtryk for vores bekymring over det klima med trusler og vold, som man ser i øjeblikket.
Til sidst vil jeg nævne de hjertelige lykønskninger, som Det Europæiske Råd rettede til Hans Hellighed Johannes Paul II i anledning af 25-års jubilæet for et paveembede, hvor man har fokuseret på at skabe fred og solidaritet mellem befolkningerne. Formanden for Det Europæiske Råd fik af Rådet til opgave på Rådets vegne at give udtryk for, at vi står paven nær og er ham taknemmelig, også i betragtning af hans vigtige indsats for at forsvare de borgerlige rettigheder; en indsats, som efter Rådets mening havde direkte indflydelse på det sovjetiske regimes fald og i den sidste ende på Berlinmurens fald.
Hr. formand, mine damer og herrer, dette var en kort redegørelse for vores arbejde. Tak for Deres opmærksomhed.
Prodi,
    Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, i min sidste tale gjorde jeg opmærksom på, at selv om de grundlæggende forudsætninger er gode, har EU brug for et resolut og hurtigt indgreb for at komme ud af den nuværende stagnationsfase. Derfor har Kommissionen udarbejdet det europæiske vækstinitiativ, som jeg beskrev kort for Dem i begyndelsen af måneden. I dag kan jeg bekræfte, at Det Europæiske Råd har godkendt vores forslag til, hvordan man kan sætte gang i økonomien og stimulere væksten og beskæftigelsen.
Vækstinitiativet er en enkel og konkret strategi. Det tager ikke sigte på at ændre prioriteringerne, men på at styrke og fremskynde Lissabon-strategien. De vigtigste punkter er for det første at fjerne hindringerne for samordningen - ikke mindst de hindringer, der skyldes komplicerede administrative bestemmelser - og for det andet at mobilisere den nødvendige offentlige og private kapital for at finansiere og iværksætte visse investeringer i infrastruktur, som allerede befinder sig i en fremskreden planlægningsfase. Derfor er vi ved at opstille en kvikstartliste, der omfatter infrastruktur- og forskningsprojekter på et egentligt europæisk plan. De projekter, som kommer med på kvikstartlisten, er taget fra den liste over 29 projekter, som er blevet udarbejdet tidligere. Blandt disse projekter finder man de store transeuropæiske transportårer og andre projekter med et højt teknologisk indhold. I listen forener man to principper, nemlig ønsket om at opnå hurtige og konkrete resultater og en stor opmærksomhed på foreneligheden med de målsætninger om bæredygtig udvikling, som vi har sat os.
Ønsket om at opnå konkrete resultater kommer til udtryk i tre hovedaspekter. For det første skal vi udnytte det potentiale, som en større medfinansiering fra EU's side giver. Kommissionen har således foreslået, at kvoten af EU-midler til de grænseoverskridende dele af projekterne sættes op til 30 %. Herved bliver investeringsincitamentet større, så det bliver lettere at mobilisere privat kapital og andre former for offentlig kapital. For det andet skal vi koncentrere midlerne om et begrænset antal projekter, der er klar til at blive gennemført. Investeringerne får en meget større effekt, hvis man i stedet for at sprede dem koncentrerer den finansielle indsats om projekter, som allerede er i startfasen. Og for det tredje skal vi udvælge de projekter, der har det største potentiale, når det gælder om at opnå hurtige resultater. Det betyder, at vi konkret skal løse de mest komplekse spørgsmål - ikke mindst med henblik på udvidelsen - skabe beskæftigelse, stimulere væksten og kanalisere potentialet for forskning og teknologisk innovation i den rigtige retning, hvorved vi lægger grunden til en forbedring af vores konkurrenceevne.
Endelig lægges der i kvikstartlisten stor vægt på foreneligheden, eftersom projekterne bliver udvalgt efter kriterier for miljømæssig og økonomisk-finansiel bæredygtighed. Disse finansieringer skal dog navnlig være i tråd med stabilitets- og vækstpagten og med løftet om at forbedre udgifternes kvalitet, sådan som der er taget højde for i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. I den forbindelse vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med den store samarbejdsvilje, som Den Europæiske Investeringsbank har udvist. Den har udarbejdet en nøje plan for finansieringen af initiativet, og vi samarbejder med banken på en fuldstændigt harmonisk måde. Det er klart, at disse projekter ikke er de eneste, der kan gennemføres inden for vækstinitiativets rammer, og jeg håber personligt, at der kommer andre med på listen.
Der er dog flere andre vigtige aspekter ved dette initiativ, og det er først og fremmest, at det giver en bedre og klarere definition af prioriteterne, at midlerne koncentreres om de bedste projekter, at det giver en bedre harmonisering af projekternes gennemførelsesfaser, eftersom der i de tilfælde, hvor det er hensigtsmæssigt, udnævnes en koordinator for at overvinde de vanskeligheder, der hindrer arbejdernes gennemførelse, at der tages højde for lovgivningsstrukturerne, og at man tager de andre problemer op, nemlig de bureaukratiske og administrative problemer, der hidtil har forsinket arbejdernes gennemførelse.
Hvilket skridt bliver nu det næste? Det Europæiske Råd godkendte de forslag, der er medtaget i initiativet, og gav således Kommissionen mandat til sammen med EIB at udarbejde et detaljeret forslag, som skal forelægges for stats- og regeringscheferne til december med henblik på vedtagelse. Rådets støtte er så afgjort en yderst positiv ting. Programmer, handlingsplaner og konsensus er godt, men det er ikke nok til fremme investeringerne. Hvis situationen skal ændres, er det nødvendigt med politisk vilje og en stor indsats. Derfor bliver de kommende måneder en vigtig prøvebænk for EU i den henseende. Hvis vi virkelig ønsker at komme tættere på Lissabon-målsætningerne, må vi med andre ord håbe, at Det Europæiske Råd i december gør ordene til handling og fører vores forslag ud i livet.
Mine damer og herrer, det andet emne, som jeg vil komme ind på i min tale, er regeringskonferencen. Som De ved, vil Det Europæiske Råd i december sandsynligvis vedtage udkastet til forfatning. Herved bliver det muligt at undertegne den anden Rom-traktat på et senere tidspunkt, men under alle omstændigheder inden valget til det nye Europa-Parlament.
Hvis den nye forfatning skal kunne vedtages i december, er det vigtigt, at formandskabet senest midt i november stiller nogle klare forslag, hvor det er muligt at opnå konsensus. Her vil jeg gerne slå fast, at konventet har udarbejdet en harmonisk forslagspakke, som indeholder vigtige nyskabelser. I sin helhed betragter vi den stadig som et godt diskussionsgrundlag.
Regeringskonferencen skal naturligvis tage de spørgsmål op, som konventet ikke havde mulighed for at drøfte eller gå i dybden med. Det er dog kun virkelig få punkter, der skal ændres, og ministermøderne den 4. og 13. oktober viste, at det ikke er nødvendigt at løse mange af de åbne spørgsmål via forfatningsteksten, men at det er bedre at overlade dem til den sekundære lovgivning eller til de enkelte institutioners forretningsordener, og dette er efter min mening et meget vigtigt skridt, hvis man skal nå frem til nogle hurtige og effektive konklusioner. I dag vil jeg nøjes med at tage et spørgsmål op, der så afgjort skal drøftes på regeringskonferencen, eftersom man sandsynligvis vil være uenig om dette punkt. På den sidste regeringskonference slog jeg som bekendt til lyd for, at Rådets beslutninger bliver truffet med dobbelt simpelt flertal. De europæiske borgere ville nemlig intuitivt kunne forstå dette system, da det er simpelt og gennemskueligt, og desuden ville beslutningsprocessen blive enklere og mere effektiv. I den forbindelse har jeg aldrig lagt skjul på min skuffelse over Nice-resultatet, og jeg har altid været en kraftig fortaler for et enkelt system, nemlig et system med et flertal på mindst 50 % af medlemsstaterne og 50 % + 1 af befolkningen. I det udkast til forfatning, som konventet har udarbejdet, er der taget højde for en lidt mere kompliceret løsning, nemlig 50 % af medlemsstaterne og 60 % af befolkningen. Det var ikke lige det, vi håbede på, men når alt kommer til alt, tror jeg, at det trods alt er en tilfredsstillende løsning, eftersom den er simpel og gennemskuelig, og eftersom den gør det muligt at træffe beslutninger.
Denne løsning betyder konkret, at en beslutning næsten har samme succesmuligheder som dem, det yderst komplicerede stemmevægtningssystem fra Nice giver. Der er dog nogle, som nu ønsker at sætte befolkningstærskelen op til 66 % for at indgå et kompromis. Vi må kraftigt modsætte os dette forslag, der tager sigte på en gennemgribende ændring af den ligevægt, konventet var nået frem til.
Hvis vi kigger på konsekvenserne, kan vi se, at det ville blive meget lettere for et lille mindretal at blokere et initiativ og holde hele EU i skak.
Hvad Kommissionens sammensætning angår, skal den - sådan som vi allerede har været inde på - afspejle de nationale situationer. I øvrigt gik også konventet ind for en Kommission, der består af en kommissær pr. medlemsstat. Det har man ikke tænkt så meget over, men konventet foreslår faktisk en kommissær pr. medlemsstat. Det foreslog dog også en kompliceret opbygning, som efter min opfattelse er umulig at administrere. Vores forslag må derfor ikke fortolkes som en genoptagelse af forfatningspakken - der er jo allerede en en kommissær pr. medlemsstat - men er i virkeligheden et bidrag til det endelige kompromis. Et bevis på dette er, at de fleste lande klart går ind for, at kommissærerne skal komme fra alle EU's medlemsstater, og at de alle skal have samme stemmeret. Det er forskellen.
Herved ville man komme tættere på en harmonisk og politisk acceptabel løsning. Kommissionen har allerede foreslået en arbejdstilrettelæggelse for det udvidede kommissærkollegium, som er i stand til at sikre en effektiv og fuldt legitim beslutningsproces. Det er således helt forkert at sige, at Kommissionen på denne måde ville forsøge at overtage ledelsen, eller at vi ville fjerne os fra de visioner, som Fællesskabets stiftere havde. Kommissionen kan kun spille sin politiske rolle, hvis den har sin egen legitimitet og troværdighed, og det får den af de tætte bånd til hele Europas kulturer og nationale situationer.
Endelig er det absolut nødvendigt at tage et tredje punkt op, nemlig de fremtidige ændringer af forfatningen. Vi skal i praksis være klar over, at det er umuligt at ændre forfatningen, hvis det er nødvendigt med en enstemmig ratificering fra 25 eller flere medlemsstaters side.
Enhver reform bliver helt umulig. Vi skal huske - og her vil jeg netop gerne minde om noget, som alle kommer ind på, nemlig de store kampe, der var i forbindelse med den amerikanske forfatnings udarbejdelse - at hvis ikke det er muligt at foretage ændringer, bliver vores forfatning ikke funktionel, og så vil den falde fra hinanden, lige så snart de første vanskeligheder opstår. En ufleksibel forfatning kan ikke eksistere.
Mine damer og herrer, sådan som denne korte redegørelse viser, har EU brug for en dynamisk økonomi og en solid forfatning. Vi skal benytte os af alle de store staters styrke og forsøge at få de små staters støtte til alles bedste. Vi skal frigøre hele den eksisterende energi og udnytte vores ressourcer fuldstændigt. Og når jeg taler om at udnytte vores ressourcer, tænker jeg også på de ressourcer, som den lovlige indvandring giver os, og som rådsformanden med rette henviste til, nemlig den indvandring, der tilfører en stor mængde arbejdskraft til de job, som vores unge ikke længere ønsker at udføre - og det kan vi lige så godt sige, som det er - samt de tekniske og højt specialiserede job, som vores produktion og vores økonomiske liv så afgjort har brug for.
Der er dog tale om et fænomen, som er meget vanskeligt at administrere, både når det gælder den nødvendige integration af de lovlige indvandrere, der skal tage del i de rettigheder, som vores samfund sikrer alle borgere, og når det gælder om at bekæmpe illegal indvandring og den nye form for menneskehandel, der er uacceptabel ifølge alle vores værdier. Det er ikke et spørgsmål, som man kan overlade til de enkelte medlemsstater, og det skyldes også, at problemet ikke gør sig gældende i samme grad i alle medlemsstaterne. Som det er i dag, er der ingen, der kan imødegå dette fænomen på en tilfredsstillende måde, hvis ikke Europa har en fælles, politisk indfaldsvinkel på dette område. Kommissionen har gjort sin del og måske også mere end det, eftersom mange af vores forslag ikke blev vedtaget, og her tænker jeg både på Tampere- og Thessaloniki-programmet. I øjeblikket arbejder vi på en hurtig vedtagelse af forslaget om et agentur for fælles forvaltning af grænsekontrollen. Hermed er vi allerede nået vidt, og det er jeg glad for at kunne sige, men det er ikke nok. Sådan som det fremgik af hr. Berlusconis tale, er det klart, at problemet og dets mest dramatiske aspekter fortsætter og måske også bliver værre. Derfor er det nødvendigt at fastlægge en fælles politisk indfaldsvinkel og finansiere dens gennemførelse. Det er ligeledes nødvendigt, at vi fastsætter fælles grænser for den lovlige indvandringsstrøm, og at vi ud fra disse grænser indleder en samlet og overordnet forhandling med udvandringslandene, det vil sige de lande, som indvandrerne kommer fra.
Desuden - og her skal vi nå til bunds i problemerne - har disse lande brug for eller kræver sådanne lovgivningsforanstaltninger for at styrke de mekanismer, der skal bremse op for de desperate forsøg på illegal indvandring. Vi skal også give disse lande sikkerhed for, at der i det mindste er et minimalt antal indvandrere fra de pågældende lande, som får opholdstilladelse. Vi skal med andre ord samarbejde med dem. Det lykkedes os ikke at opnå dette på sidste rådsmøde, men Kommissionen vil endnu en gang gøre en indsats i den retning, for det er efter vores mening den eneste mulighed for at administrere indvandringen på en aktiv måde. Jeg kan ikke lukke øjnene for de tragedier, som man mindede om, og for de dramaer, der gentager sig. Vi kan ikke lukke øjnene, og det ønsker Kommissionen bestemt heller ikke at gøre.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, i centrum af topmødet i Bruxelles stod regeringskonferencen, og vores gruppe bifalder det italienske rådsformandskabs beslutsomhed og gode vilje til at nå frem til et resultat inden topmødet den 12.-13. december. Vi vil gerne opmuntre Dem udtrykkeligt med at sige, hr. rådsformand, at det også vil være tilfældet, for hvis regeringskonferencen trækker ud til 2004, er risikoen for, at der åbnes flere kapitler, og at vi ikke kommer frem til et resultat, endnu større. Derfor: Gør alt, for at De når frem til et resultat under Deres formandskab. Vi er på Deres side i den forbindelse. Hvad angår de institutionelle spørgsmål, taler vi for, at der er en løsning på Kommissionens sammensætning, som tilfredsstiller alle lande, de store som de små. Vi advarer imod bare at sige, at det er de store, der har krav. Også de små har krav på at være repræsenteret på en rimelig måde, og jeg ønsker Dem held og lykke ved løsningen af dette spørgsmål. Hvis De løser dette spørgsmål, vil der også være en løsning på formandskabet for Det Europæiske Råd og rådsformationen.
Hvad angår afstemningsproceduren i Ministerrådet, er det overvejende flertal i vores gruppe ikke enig, der er en og anden undtagelse, men det overvejende flertal er for princippet om dobbelt flertal, som konventet har foreslået. Vi synes i det hele taget, at konventet har udarbejdet et udkast, som er i overensstemmelse med fællesskabsmetoden, og vi bør også lade det blive til en succes.
Med hensyn til det lovgivende råd står vi fast på, hr. rådsformand, at vi også skal opnå gennemsigtighed og kontinuitet, hvad angår Ministerrådets lovgivende virksomhed. Vi må ikke igen falde tilbage på det gamle hemmelige diplomati, således at man ikke ved, hvad der foregår bag Ministerrådets døre.
Der er et problem, som vi skal løse, og det er spørgsmålet om Maastricht og prisstabiliteten. Prisstabiliteten er ganske vist bestanddel af forfatningen, men vi ser ingen steder den omtalte begrænsning af 3 %-budgetunderskuddet, og et generelt påbud om at sikre prisstabilitet hjælper kun lidt, hvis man ikke har et klart grundlag for det. Derfor anmoder vi om, at det sikres, at man får et klart grundlag, der kan sættes tal på, og hvor man henviser til protokoller, således at prisstabiliteten ikke kun fortsætter med at være en kerne i vores fælles politik i teorien, men også i praksis.
Jeg har en bemærkning til de ydre grænser. Jeg har med stor glæde hørt, at både rådsformanden, hr. Berlusconi, og kommissionsformanden, hr. Prodi, har mødt accept af det, der angår immigration.
Kære kolleger, naturligvis har vi brug for beskyttelse af de ydre grænser i EU, men beskyttelse af de ydre grænser løser kun en del af problemet, og det er så at sige vores anliggende. Men der er et helt igennem menneskeligt problem: Når vi nu, som ved grænsen til øen Lampedusa, finder disse ynkværdige mennesker, herunder også børn, som er forsultne, som er ved at dø af tørst, viser det dog, at det ikke kun handler om beskyttelse af vores ydre grænser, men også om, at disse beklagelsesværdige mennesker slet ikke skal sætte sig i disse både, men skal have en chance i deres egne lande. Derfor er det vigtigt, at der finder en kontrol af grænserne til disse udvandringslande sted, og at der gennemføres en udvikling i disse lande, som gør det muligt for de unge mennesker dér at kunne imødese en fornuftig, god og menneskelig fremtid i deres eget hjemland. Det skal vi i EU også bidrage til i Middelhavsområdet.
Mine damer og herrer, jeg havde allerede skrevet - tro mig - stikordet "Guantánamo" på min seddel, før vi hørte det, Graham Watson gav udtryk for her ved en aktion. Vi mener, at overbevisningskraften i vores ord er tilstrækkelig til at give udtryk for et vanskeligt problem. Her siger vi, at det ikke kun handler om de 26 europæere, men om alle de mennesker, som sidder fængslet i Guantánamo. Det er i overensstemmelse med vores kristne menneskeopfattelse, at ethvert menneske - og vi er afgjort for bekæmpelse af terrorisme - men at ethvert menneske, selv de værste forbrydere, har krav på en retsstatslig procedure.
Derfor appellerer vi til vores amerikanske venner om, at principperne om menneskerettigheder også overholdes. Prøv engang at forestille Dem følgende: Blandt disse 600 fængslede er der fem eller seks, som sidder fængslet, selv om de overhovedet ikke har gjort noget. Hvilken ulykke påføres disse mennesker ikke, og hvor uretfærdigt behandler man dem ikke! Her er også den egentlige kerne i vores europæiske opfattelse af dødsstraf. Hvis blot én henrettes uretfærdigt, er det alene grund nok til at frasige dødsstraf enhver retfærdighed.
Jeg siger det som en, der opfatter sig som en ven af amerikanerne: Prøv også at forstå vores holdning, som er baseret på retsstaten, på menneskets værdighed, og ethvert menneske, uanset hudfarve, uanset køn, uanset hvilket land vedkommende kommer fra, har den samme værdighed, mine damer og herrer.
Jeg har en afsluttende bemærkning til det europæiske forsvar. Jeg havde fornøjelsen af at være formand for Europa-Parlamentets underudvalg vedrørende sikkerhed og nedrustning i 10 år, og vi har altid været tilhængere af et stærkt europæisk forsvar som bestanddel af Den Nordatlantiske Alliance. Vi ønsker en Nordatlantisk Alliance, som er baseret på søjlen Europa og søjlen USA, og vi beder vores amerikanske venner om at forstå, at vi også opbygger et europæisk forsvar. Det retter sig ikke mod USA, men vi ønsker at supplere hinanden, vi ønsker at være stærke i fællesskab. Det handler helt centralt om, at vi forsvarer vores fælles værdier sammen. Det er grundlaget for en fælles europæisk forsvarspolitik.
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, der kan af rådsformandens rapport om topmødet i Bruxelles udledes - for at udtrykke det æstetisk - en skitse, et clairobscurt udkast, for Europa står over for en meget stor udfordring, nemlig udformningen af forfatningen og organiseringen af vores territorium. Det giver derfor god mening at tale om forfatning og netværk af arterier og nerver på samme tid. Disse infrastrukturer organiserer ikke alene et marked, men er også et projekt om en fælles sameksistens.
I forbindelse med regeringskonferencen er jeg nødt til at give udtryk for min gruppes bekymring, for man får det indtryk, at den fremkommer med en litani, en gentagelse af holdninger, og at den ikke får løst problemerne. Jeg er nødt til at sige, at det bekymrer os meget, at den første beslutning, der er blevet truffet - og som Parlamentets repræsentanter var imod - er afskaffelsen af det lovgivende råd. Det er meget vigtigt, for vi er i et parlament, og efter for første gang at have opnået delt lovgivningsbeføjelse er regeringskonferencens første beslutning at fjerne muligheden for at lovgive sammen med os. Jeg beder derfor om, at denne forkerte beslutning bliver taget op til fornyet overvejelse.
Med hensyn til afstemningssystemet er der tre problemer, vi skal løse i fællesskab, nemlig Kommissionens sammensætning, rådsformandskabet og afstemningssystemet. Her må jeg sige, at vi støtter systemet med dobbelt flertal, som konventet har foreslået, da vi mener, at det er den måde, man bedst beslutter ting i fællesskab. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på et punkt, der er vigtigt for Parlamentet, nemlig at de ikke skal bruge parlamentsmedlemmerne som jokere for at få afsluttet deres forhandlinger. Spørgsmålet er meget vigtigere end som så.
Hvad angår forfatningsudkastet, vil jeg også gerne påpege, at det økonomiske spørgsmål viser et andet vigtig spørgsmåls utilstrækkelighed, nemlig reguleringen af den økonomiske styring. Det er et meget vigtigt problem på grund af prisstabiliteten og på grund af spørgsmålet om, hvordan vi træffer sammenhængende beslutninger, ikke kun med hensyn til den monetære politik, men også med hensyn til den økonomiske politik.
Endelig er spørgsmålet om en revision af forfatningen særdeles vigtigt, fordi man ikke kan afslutte en forfatning fuldstændigt. Det ville gøre den helt nyttesløs.
Med hensyn til Guantánamo - som vi holdt en høring om med andre af Parlamentets politiske grupper for at drøfte spørgsmålet - er jeg nødt til at sige, at vi for øjeblikket taler om unionsborgerskab i forfatningen. I henhold til Genève-konventionen er det imidlertid medlemsstaternes regeringer, der skal forsvare de europæiske borgere. Jeg beder Dem om at opfordre regeringerne til at påtage sig deres ansvar.
Med hensyn til økonomien er det, De primært har gjort, at redde Delors-planen - 10 år senere - at få bugt med vetoretten i Økofin-Rådet - som havde blokeret for planen - og nu foreslår De en række aktioner, som reelt kunne være meget fornuftige, herunder lanceringen af et europæisk lån, for her tales der om, hvor godt Den Europæiske Investeringsbank kan gøre det, men lad os nu først se, om der kommer nogen privat kapital, som der er meget af. Det er et vigtigt spørgsmål, der ikke er blevet afklaret.
Jeg er nødt til at sige, hr. rådsformand, at det, De har foreslået i et højtideligt sprog, er anbefalinger til de nationale regeringer. Det er ikke Europa-Parlamentet, der bremser det europæiske patent. Vi bremser ikke gennemførelsen af reglerne. Det er Deres ministre og regeringer, der skal adlyde Dem. De skal ikke give råd, De skal befale Deres regeringer at gennemføre de politikker, De beslutter. Det er virkelig bemærkelsesværdigt, for det er en slags litani, der gentager sig systematisk.
Med hensyn til beskæftigelsen venter vi med stor interesse på Koch-betænkningen, og det er fornuftigt at tale om det spørgsmål, der blev rejst under det svenske formandskab, om det demografiske efterår i Europa, hvad angår pensioner og indvandring.
Om indvandringen og beslutningerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki vil jeg gerne sige til Dem, hr. formand, at vi med udgangspunkt i, at Europa er verdsligt, og at der heldigvis for første gang i historien ikke er en enkelt religion, der har monopol på de europæiske værdier, deler den sorg og bekymring over det, der finder sted. Jeg er nødt til at sige, at der også i Deres regering er personer, der gør en positiv indsats, og det indrømmer vi gerne. Hr. Pisanu udviser f.eks. et seriøst politisk ansvar over for de racefjendske og fuldstændig uacceptable holdninger hos andre af ministrene i Deres regering. Hr. Pisanu er på linje med en tidligere italiensk indenrigsminister, hr. Napolitano, der netop indledte politikken med at indgå aftaler med de lande, som emigranterne kommer fra, og det er en politik, vi skal videreudvikle. Jeg tror ikke, at det er nok at tale om et grænseagentur, vi skal tale om fælles udvikling og kvoter, og De skal nå til enighed herom. Det er den eneste fornuftige vej frem.
Endelig, hr. formand, vil jeg gerne sige, at min gruppe ud over at være enig i, at det er vigtigt at tage yderligere skridt på det europæiske forsvars- og udenrigsområde, glæder sig over og støtter beslutningen fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om at give Sakharov-prisen til Kofi Annan og FN's faldne, også til minde om Sergio Vieira de Mello. Af det, jeg fik at vide i FN i sidste uge, har jeg, hr. formand, forstået, at hr. Kofi Annan har accepteret at komme her til januar. Jeg synes, at vi skal støtte denne beslutning.
Hvad angår den såkaldte donorkonference i Madrid, giver vores gruppe sin fulde opbakning til det forslag, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd om at bidrage med 200 millioner euro. Det eneste, vi ønsker at understrege, er, at det nordamerikanske senat har delt den støtte, som præsident Bush bad om. Halvdelen i form af lån og halvdelen i form af donationer. Det vil sige, at vi heller ikke behøver at gå længere end amerikanerne, der i princippet har taget et skridt fremad ved at vende tilbage til FN, men det sker i en situation, hvor der bliver større og større behov for at få en tidsplan for, hvordan det irakiske folk skal få suveræniteten tilbage.
Formanden.
   - Jeg vil gerne benytte lejligheden til at orientere Parlamentet om, at FN's generalsekretær, hr. Kofi Annan, vil tale til vores møde i Bruxelles den 29. januar 2004. Det ser vi meget frem til.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, Den Liberale Gruppe i Parlamentet hilser det italienske formandskabs initiativ til at inddrage formanden for Parlamentet mere i Europa-Rådets arbejde, velkommen. De Liberale mener alligevel, at resultatet af Det Europæiske Råd var skuffende. Hvis topmødet overhovedet huskes, frygter vi, at det vil blive husket for de spørgsmål, der ikke blev rejst, frem for de resultater, der rent faktisk blev opnået.
Et af de spørgsmål, der ikke blev rejst, er den fortsatte tilbageholdelse uden rettergang af 26 europæiske statsborgere i Guantánamo Bay i Cuba, som jeg omtalte tidligere. Jeg beklager, at formanden ikke reagerede på min opfordring til at sige et par ord her til morgen om den fortsatte tilbageholdelse af disse europæiske statsborgere, og om alle 600 tilbageholdte personer. Min gruppe mener, at det er en skandale, at disse personer tilbageholdes uden anklage, og at EU-ledernes mangelfulde behandling af sagen skal tages op igen.
Parlamentet er ikke mindre bekymret over situationen i Tjetjenien. De forbrydelser, der begås dagligt under dække af bekæmpelse af terrorisme, vil fremskynde hævnaktioner, der vil skabe endnu mere terror.
Der er mindre end to måneder til topmødet i slutningen af året, hvor det er planen, at vi skal nå til enighed om den nye forfatning, og formandskabet har ingen tid at spilde. Vi frygter, at vi har forspildt vores chance for fremskridt. Men EU-lederne fik præsenteret en dagsorden med meget lidt indhold, som ikke gav mange muligheder. Jeg tvivler på, om det var fornuftigt af det italienske formandskab ikke at presse på for at opnå en afgørelse om forfatningen eller udarbejde kompromisforslag nu frem for at vente til november. Det vil måske være for sent - et politisk tomrum er aldrig hensigtsmæssigt. Manglen på forslag har fået nogle lande til at vige tilbage for konventets aftale og Polen og Spanien til at afholde en høring om deres egoistiske sentimentale holdning til den ophævede Nice-aftale.
De afgørende fælles bestemmelser om forsvar blev drøftet "over middagen", men bortset fra hr. Blairs velkomne kovending, har vi tilsyneladende opnået meget lidt ud over at give USA fordøjelsesbesvær. Der var heller ingen større fremskridt om den økonomiske reform. Selv om vi bifaldt det europæiske vækstinitiativ, og at fokus blev flyttet væk fra udgifter til meningsløse transportprojekter og over på investeringer i forskning og udvikling, skal fokus ligge på vækst og dermed opnåelse af fremskridt for strukturreformer. Vi ville gerne have set Rådet gøre noget reelt ved lovgivningen og opbygge den dynamiske åbne økonomi, som vi fik løfter om i Lissabon.
Fremskridt i relation til retlige og indre anliggender var begrænset med meget lidt fremdrift i forbindelse med vigtige spørgsmål som indvandring og asyl. Den eneste positive udvikling, oprettelsen af et europæisk agentur til forvaltning af sikkerheden ved vore ekspanderende grænser, var også aftalt på forhånd og blot gummistemplet. Bagsiden af medaljen er forslaget om biometriske indikatorer for pas og visa, der burde have sat de civilretlige alarmklokker i gang, men som tilsyneladende overhovedet ikke gav anledning til bekymring på topmødet.
Formand, der er meget, som hviler på Deres kompromistekst om forfatningen i november. Det vil være Deres sidste terningkast, og vi ønsker Dem held og lykke, for vi er bange for, at De vil få brug for det!
Formanden.
   - Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at Formandskonferencen i sidste uge inviterede Rådet og Kommissionen til at afgive redegørelser i eftermiddag om spørgsmålet om Tjetjenien. Jeg har forstået, at de vil finde sted i løbet af eftermiddagen. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vi husker alle Valéry Giscard d'Estaings udråb her i Parlamentet den 3. september sidste år: "Glem aldrig borgerne!"
Stats- og regeringscheferne har tydeligvis ikke taget dette venskabelige råd til sig. Det billede, som de giver af drøftelserne om udkastet til forfatning, er nærmest sølle og tager os tilbage i tiden. Vi er tilbage i Nice. Det er ikke, fordi de behandlede problemer ikke er værdige, men de er fuldstændig uden forbindelse med det, som er den egentlige udfordring i befolkningens øjne, nemlig hvad målet skal være for EU's fremtid, hvordan vi skal reagere på angrebene på den offentlige service, og om er der en vilje til at ændre den nuværende globaliserings retning. De aktuelle diskussioner ligner desværre en magtkamp, der mangler enhver vision, der kan fange befolkningens forestillingsevne. Jeg mener, at den europæiske idé helt ærligt er bedre værd.
Visse betragtninger fra kommissionsformanden i hans brev til rådsformanden medvirker efter min mening ikke til at fremkalde begejstring for den europæiske tanke i offentligheden. Heraf kan man uddrage, at borgerne i stadig højere grad mener, at det er vigtigt for EU at fremskynde strukturreformerne fra Lissabon. Hvilke reformer drejer det sig om? Om reformerne af pensionerne, den sociale beskyttelse, arbejdsmarkedet eller de offentlige tjenester? Det er imidlertid netop denne form for foranstaltninger, der fra Rom til Paris via Berlin får lønmodtagere, pensionister og arbejdsløse til at rejse sig mod dette forvrængede billede af en harmonisering af den europæiske politik. Hvad skal man endvidere mene om det mål, der bekræftes i det samme brev, nemlig at man på EU-niveau skal fremskynde vedtagelsen af foranstaltninger, der kan gøre det muligt at udnytte potentialet i lovlige indvandrere og samtidig vedtage en fast holdning i bekæmpelsen af den ulovlige indvandring? Afspejler denne dobbelte strategi reelt opfattelsen af forbindelserne mellem Europa og landene i Syd, som vi har til hensigt at fremme blandt vores medborgere? Den støder helt sikkert de unge, som har taget tanken til sig om, at en anden verden er mulig, en verden uden rovdyr og fæstninger, og for hvem en ægte og frivillig udviklingspolitik, der kan få håbet til at genopstå blandt folkene i Syd, skal være det centrale i løsningen på problemet med mennesker, der immigrerer for at overleve. Er tiden imidlertid ikke inde til at vise den europæiske offentlighed, at den hovedsageligt utilitaristiske og sikkerhedsbaserede strategi for indvandring fører ind i en blindgyde, hvilket den uacceptable gentagelse af tragedier, som den, der lige har fundet sted ud for øen Lampedusa, viser?
Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, jeg vil til slut på min gruppes vegne stille Dem et konkret forslag, som er konstruktivt og inden for rækkevidde, og med hvilket De kan gøre en gestus, som gør EU ære i borgernes øjne, fordi den virkelig holder liv i de værdier, der er indarbejdet i teksterne. Forslaget vedrører freden i Mellemøsten. Som De ved, har mænd og kvinder med stort mod, både palæstinensere og israelere, i to år arbejdet på en ny fredsplan, der ikke går uden om de problemer, der hidtil har blokeret de officielle forhandlinger. Blandt dem er personer, der på udmærket vis repræsenterer politiske, militære og kulturelle kredse, bl.a. den tidligere formand for Knesset, Avram Burg, som vi alle kender. Planen er lige blevet offentliggjort. I eftermiddag er to af initiativtagerne, Naomi Shazan, som er tidligere næstformand for Knesset, og Jamal Zakoud fra Det Palæstinensiske Lovgivningsråd til stede her i Parlamentet. Kl. 16 fremlægger de deres historiske initiativ for de medlemmer, der ønsker at høre om det, men først modtager Patrick Cox dem, hvilket jeg takker ham for.
Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, jeg foreslår, at De selv kan modtage dem, og at De hædrer dem med Deres tilstedeværelse, eller at Rådet og Kommissionen i det mindste hædrer dem med deres tilstedeværelse og den højtidelige underskrivelse af denne fredsplan i Genève den 4. november, som er årsdagen for mordet på Izak Rabin. Det er en fredsgestus, og hvad kan være et bedre symbol på Europas identitet i verden? 
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er måske rigtigt, at seks måneder er for lidt til virkelig at få indflydelse på tingenes tilstand, men det er de i endnu højere grad, hvis man er tilbøjelig til at spilde tiden med møder mellem regeringscheferne, som er nyttesløse og dyre gentagelser af udenrigsministrenes drøftelser. Det var i Bruxelles, at det italienske formandskab skulle have fremlagt et sammenfattende dokument og et forslag til, hvordan vi kan løse de spørgsmål, som vi har kendt til i flere måneder. Det er på tide, at vi går bort fra spørgeskemaerne og begynder at finde nogle løsninger!
I den forbindelse vil jeg sige nogle få ord om Det Lovgivende Råd. Efter vores opfattelse er dette reelt et spørgsmål om demokrati. Som hr. Frattini kunne konstatere i går, er der forskel på det, som mange regeringer forlanger, og det, som det altovervejende flertal i parlamenterne ønsker. Det Lovgivende Råd er absolut nødvendigt for at sikre den demokratiske kontrol og magtadskillelsen, og i dag ville vi gerne have Deres regering til at give nogle garantier i den forbindelse.
Regeringskonferencen, dens dødvande og de diskussioner om tal og procentsatser, der i høj grad erindrer os om nætterne i Nice, får os på en måde til at savne konventet, som ganske vist havde sine begrænsninger, men som også var i stand til at drøfte europæernes fælles fremtid og den måde, vi skal forvalte den på.
Jeg vil blot sige et par ord om tragedien i Lampedusa, nemlig at det ikke var indvandrere, men flygtninge, og at der i Rådet er forslag, som venter på at blive behandlet, om retsgrundlaget for indvandring og definitionen af flygtninge, alt imens den ene eller den anden regering hele tiden stiller forskellige forslag. Hr. formand, sørg for, at vi når et resultat på dette område. Det er efter min mening mere værd end en masse ord.
Nice-ånden præger også den lange liste over broer og motorveje, som det italienske formandskab og kommissær de Palacio ønsker at pådutte os. Hvad den berømte liste over større arbejder angår, er det i dag kun to kategorier af berørte personer, der giver deres mening til kende, nemlig dem, som beklager sig over, at en eller anden tunnel eller korridor ikke er blevet medtaget, og dem, som er utålmodige efter at sætte arbejdet i gang. Der er ingen diskussion om disse investeringers kvalitet og nødvendighed. Alle behandler dem, som om det var et spørgsmål om national prestige. Et bevis på dette er den italienske regerings slet skjulte forsøg på at lægge et stadig større pres på Frankrig, som med rette tvivler på nødvendigheden af tunnellen mellem Torino og Lyon. 
Hr. formand, det er virkelig pinligt for et stort land som Italien, at det forsøger at opnå en tunnel, der ikke er bæredygtig, til gengæld for en tvivlsom elektricitetsinvestering, ikke mindst når man tænker på, at hr. Lunardis interessekonflikt i forbindelse med dette projekt ikke har særlig meget med Europa at gøre.
Vi bliver stædigt ved med at hævde, at det, der er brug for i dag, hvis vi virkelig ønsker at fremme en bæredygtig udvikling i Europa på miljøområdet og det sociale område, er en slags Marshall-plan - en "anden" Marshall-plan - til fordel for nyttige infrastrukturer, men også til fordel for vedvarende energi, en gendannelse af territoriet, forskning og innovation.
I de lande, som meget snart bliver en del af EU, nedlægger man hver dag mange kilometer jernbanelinjer i periferien og fratager flere tusinde borgere en transportmulighed. Det er endnu et bevis på, at bevægelighedsproblemet ikke bliver løst med den illusion, som de store projekter er.
Vi appellerer til Kommissionen om, at den ikke længere nøjes med at notere sig de krav, som de forskellige parter har, men igen påtager sig sin centrale opgave, nemlig at varetage EU's interesser. Det lader til, at der kommer en ny liste, nemlig den såkaldte kvikstartliste. Vi vil gerne sige til kommissionsformand Prodi med det samme, at idéen i høj grad tiltaler os, navnlig hvis denne nye liste bliver opstillet ud fra projektets kvalitet og dets sociale og miljømæssige bæredygtighed, hvilket fru de Palacio desværre ikke gjorde med Van Miert-listen. Vi vil gerne minde om - for det glemmer Kommissionen og Rådet tilsyneladende - at Parlamentet har medbestemmelsesret på dette område, og den agter vi at udnytte til fulde.
Hr. formand, Rådets beslutning om at lade Rådet (konkurrenceevne) behandle lovgivningen om kemiske stoffer er efter vores mening et nederlag for alle dem, der lægger vægt på borgernes sundhed, og en sejr for den store kemiske industri. Der er ingen tvivl om, at også Kommissionens tøven og forsinkelser med hensyn til forslagets fremlæggelse, dens yderst svage position i forhold til lobbyerne samt den alvorlige mangel på opmærksomhed på det civile samfunds ønsker under den meget lange pseudohøring har haft indflydelse på denne beslutning.
Det var for at beskytte sundheden og miljøet - og ikke for at fremme konkurrenceevnen og handelen - at man i 1998 besluttede at udarbejde et forslag om dette spørgsmål. Vi er indstillet på at fortsætte i den retning, og sammen med miljø- og forbrugerorganisationerne er vi klar til at kæmpe for alle de arbejdstagere i Europa og hele verden, som fortsat bliver syge og dør.
Hr. Watson lagde ud med en interessant påmindelse om den forfærdelige situation i Guantánamo, men jeg vil gerne understrege, at jeg er skuffet over, at der ikke blev sagt noget om de 11.000 mennesker, som amerikanerne har taget til fange eller rettere holder indespærret i Baghdad. Det er ikke europæere, men deres rettigheder skal også respekteres. Her vil vi gerne gentage vores forslag om, at man udsætter udleveringsaftalen med USA for at lægge pres på amerikanerne i dette spørgsmål.
Lige et sidste ord, hr. formand. Europa-Parlamentet er, som De ved, meget opmærksomt på spørgsmålet om de europæiske borgeres rettigheder. I juli bad Parlamentet Italien om at gøre en indsats i sagen om Adriano Sofri og gøre den til et europæisk spørgsmål. Vi stoler på, at De efterkommer dette ønske, for det har De mulighed for. Som europæere synes vi virkelig, at det er pinligt at se, hvordan hele den italienske regering og den italienske præsident retter sig efter en ministers luner.
Pasqua (UEN ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. formænd, jeg vil først sige, at kritikken af resultatet af Det Europæiske Råds møde og regeringskonferencen efter min mening er overdreven, for ikke at sige upassende.
Jeg vil først sige til kommissionsformanden, at jeg for en gangs skyld er tilfreds med hans forslag, ligesom jeg er tilfreds med forslagene fra Det Europæiske Råd om vækstinitiativet.
Dette initiativ forekommer mig uundværligt, ligesom det forekommer mig nødvendigt at forbinde private midler med offentlige midler for at få en bedre økonomisk udvikling. For at opnå det er det imidlertid nødvendigt, at alle EU-medlemsstater træffer en række foranstaltninger for at fremme private investeringer, og især skal man sikre, at Kommissionens bureaukrati og virkningerne heraf ikke bliver lagt oven i den enkelte medlemsstats bureaukrati. Når det er sagt, synes jeg, at vi går i den rigtige retning.
For det andet vil jeg sige, at det, der har oprørt talerne før mig, nærmest beroliger mig. Jeg synes, at nogle af vores kolleger er lidt naive. Der er faktisk et flertal af føderalister her i Parlamentet. Det er kommet til udtryk i forbindelse med godkendelsen af konventets arbejde. Godkendelsen blev ledsaget af en vis indbildskhed, for ikke at sige arrogance. Man påstod, at stats- og regeringscheferne, som faktisk er de eneste, der har national legitimitet i den enkelte medlemsstat, ikke har ret til at stille et hvilket som helst ændringsforslag.
Ligeledes var det meget naivt at tro, at de nye medlemslande ville være tilfredse med en mindre rolle til deres såkaldte kommissærer. Lad Dem således ikke forbavses over de opnåede resultater. Jeg er enig med Lenin, der sagde, at kendsgerninger er stædige. De konfronteres med kendsgerninger, tag det ad notam! 
Bonde (EDD ).
   - Hr. formand, topmødet i Bruxelles satte skub i det fælles grænsepoliti. Snart vil vi have fælles bevogtning af Unionens ydre grænser, ligesom vi havde det i gamle dage omkring vores eget land. EU-staten skrider planmæssigt fremad. Det gør EU-forfatningen også. Man arbejder nu ud fra konventets udkast. Der vil dog være en kommissær fra hvert land, fordi en række lande ikke kan få forfatningen accepteret uden nationale kommissærer.
Vi ønsker også, at landene selv vælger kommissærerne, og at der bliver fuldstændig lighed mellem landene i ledelsen af ministerrådsmøderne. Der er nu risiko for gruppeformandskaber med tre-fire lande til at lede EU i 18-24 måneder, hvor det i praksis kan blive det største land i gruppen, der kommer til at lede de vigtigste opgaver. Det er klogere at fortsætte den nuværende rotationsordning, hvor landene i seks måneder kan koncentrere sig om at levere et ordentligt formandskab. For at begrænse arbejdsbyrden kan man åbne mulighed for, at de enkelte rådsformationer, og særlig de 297 arbejdsgrupper i Rådet, vælger deres egen formand fra deres midte ud fra en kombination af ligelig rotation og formandens personlige kvalifikationer til at lede møderne. Lad mig særligt advare mod de såkaldte passereller - envejsmotorveje - hvor statsministrene er overladt til selv at fastsætte grænserne mellem EU og nationalstaterne. De kan udvide EU-samarbejdet i bredden med gummiparagraffen i artikel 17. De kan indføre den almindelige lovgivningsprocedure og gå fra enstemmighed til flertalsafgørelser gennem artikel 24, stk. 4, og f.eks. i artikel 39, stk. 8, for udenrigspolitikkens vedkommende. Hvis de tre metoder kombineres, kan næsten alle spørgsmål komme ind under EU-kompetence. I stedet for f.eks. den danske statsministers ønske om et kompetencekatalog med klar adskillelse af magten mellem EU og medlemsstaterne får vi et uindskrænket statsministerstyre og meget mere centralisering af lovgivningsmagten i Bruxelles. Vi må nu håbe, at forfatningsudkastet sendes til folkeafstemning i alle EU-lande. Det er absurd, at Blair laver folkeafstemning om regionale parlamenter i Skotland og Wales og bystyret i London, men ikke vil tillade folkeafstemning om Storbritanniens første skriftlige forfatning. Fat mod, Blair, det er ikke nok at lave folkeafstemning om en ny forfatning i Irak. 
Pannella (NI ).
   - Hr. formand, hr. Pasqua understreger med rette, at dette er Deres Europa-Parlament, nemlig starten på De Gaulles manglende Europa og ikke det Europa, som Winston Churchill i Zürich i 1946 opfordrede til at rejse sig - - da han talte om "Europas forenede stater". Det, som vi ser her, er "Europas splittede stater", bureaukratier, der efterhånden æder sig selv op, og et Råd, hr. rådsformand, som Parlamentet i juli opfordrede til at udnævne en EU-repræsentant for Kaukasus, og som det den 4. og 24. september opfordrede til at udnævne en repræsentant for Irak. Hvad det tjetjenske folkedrab og situationen i Irak angår - undtagen den skændige lille bestikkelse, som er en italiensk mafia værdig, og undtagen de 200 millioner ud af 35 milliarder - giver vi ikke noget. Sådan er Europa! Når det gælder Israel, Irak, Tjetjenien og utvivlsomt også Guantánamo, brøler Europa ad USA og bræger ad Rusland, Kina, Tjetjenien og Vietnam.
Jeg kan selvfølgelig ikke sige, at vi giver det italienske rådsformandskab for stort et ansvar. Konventets udkast, som er blevet rost til skyerne, og som vi nu skal drøfte, er ikke andet end en ufærdig, urealistisk og overvurderet bunke, der ikke har nogen forbindelse med den forfatningsret, man kender i verden. Hvad retsstaterne og de liberale stater angår, er det et indbildsk krav, hvor man ønsker nytænkning alene for nytænkningens skyld, og det er et krav, som ikke engang holder nu, hvor det er i udarbejdelsesfasen. Så De kan selv regne ud, hvordan det kommer til at fungere, når det skal gennemføres!
Hr. rådsformand, på trods af Europa-Parlamentets påbud har De endnu ikke udarbejdet et uformelt udkast om dødsstraffen, mens vi næsten har nået slutningen på FN's Generalforsamling. Det tror jeg, at vi kan vente med. Israel kan vente, Tyrkiet kan vente, og vi europæiske føderalister fra Italien og mange andre steder i Europa, hvor der er store EU-traditioner, kan også godt vente. 
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med mindre passion end den foregående taler, men i det mindste med den samme overbevisning vil jeg gerne sige, at jeg føler mig frustreret over regeringskonferencens forløb.
Jeg føler for det første denne frustration, fordi jeg mener, at konventets ånd, som bestod i at finde den bedst mulige fremtid for De 25's Europa, er gået tabt, og min respekterede ven, hr. Pasqua, mindede om Lenin og sagde, at kendsgerningerne er stædige. Det er de også, for de regeringer, der skal vedtage forfatningen, var med i konventet og tog aktiv del i det, og efter min mening er der ingen, der kan gå imod sine egne handlinger.
Jeg er frustreret, hr. formand, fordi jeg har på fornemmelsen, at vi i de næste dage bliver vidne til et forsøg på at få genoptaget alle spørgsmålene fra konventet. Det italienske formandskab har fremsendt et forslag, der fortæller regeringerne, hvad det er, der skal behandles på konventet. Svaret herpå er 150 sider med forslag om at genåbne næsten alle de emner, som konventet behandlede. Der er også helt paradoksalt, at nogle af Ministerrådets rådssammensætninger som f.eks. Økofin-Rådet også stiller forslag om en revision af forfatningen. Og det værste ved disse forslag er, mine damer og herrer, at ingen af dem er ambitiøse, at der ikke er nogen af dem, der bidrager yderligere til forfatningsteksten. De svækker derimod teksten.
I virkeligheden kunne forfatningsteksten have været mere ambitiøs. Jeg kan give et eksempel på det, jeg mener. Del IV, der handler om revisionen af selve forfatningsteksten, blev kun behandlet overfladisk på konventet på grund af tidsmangel, og formanden, hr. Giscard d'Estaing, lovede, at vi skulle tale om det efter Thessaloniki. Men sådan gik det ikke. Der er derfor et meget stort spillerum for at stille konkrete forslag. Men der er ikke nogen konkrete forslag herom.
Jeg er også frustreret, fordi ånden i konventet har været en kompromissøgende ånd, men der er kommet blokvise kompromiser. Jeg kan f.eks. se, at der er forslag om at ændre budgetproceduren. Men den kan ikke behandles separat. Det er en pakke, der hører sammen med de finansielle overslag og EU's egne indtægter. Og hvis vi som Europa-Parlament accepterer pakken, kan vi ikke nu acceptere, at der er en del, der skal forblive som den er, og at aftalen om budgetproceduren bliver brudt.
Jeg synes derfor, at regeringskonferencen skal koncentrere sig om de egentlige politiske emner, som stadig ikke er blevet løst, hvor der ikke er konsensus mellem regeringerne, og som er meget enkle, nemlig formandskabet for Rådet og rotationsformandskaber, stemmevægtning, fordelingen af pladser i Europa-Parlamentet samt antallet af kommissærer. De konstruktive forslag - og jeg opfordrer det italienske formandskab til at stille dem - bør fremlægges blokvis og ikke enkeltvis.
Det er derfor, at jeg stadig ikke forstår - og det bekymrer mig - kommissionsformandens indlæg, når han siger, at stemmevægtningen er helt i orden, men at der til gengæld skal laves om på antallet af kommissærer. Man kan ikke splitte forslagene op.
Der er brug for en kompromisløsning, og jeg håber, at det italienske formandskab kan opnå det hurtigst muligt.
Napolitano (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil nøjes med at komme ind på de spørgsmål, der vedrører regeringskonferencen, selv om De fattede Dem meget kort om dette emne, hr. rådsformand, hvilket i øvrigt også gjaldt for det afsluttende dokument fra Rådet den 16. oktober, hvor der kun stod otte en halv linje om det. I går havde vi dog lejlighed til at drøfte dette indgående med hr. Frattini på et møde i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, der var åbent for de nationale parlamenter, og jeg vil gerne gentage de bekymringer og kritiske betragtninger, der blev givet udtryk for i den forbindelse, og som hr. Méndez de Vigo også var inde på.
Jeg vil gerne rydde enhver misforståelse af vejen. I Europa-Parlamentet er der ingen fordomme over for det italienske formandskab. Man har tværtimod tiltro til Italien, fordi det som et af de stiftende lande har givet vigtige bidrag til EU's opbygning i nogle af de afgørende faser. Problemet for det italienske formandskab er nu, at det skal leve op til denne tiltro i kølvandet på de bedste italienske EU-traditioner. Hvorfor er vi bekymrede? Det er vi, fordi der ikke er så få regeringer, som allerede har vist en tendens til at sætte spørgsmålstegn ved nogle af de mest betydningsfulde nyskabelser i konventets udkast. Hvordan skal man reagere på denne tendens? Det er spørgsmålet. Vi er foruroligede over den måde, som regeringskonferencen begyndte på, nemlig på ministerplan. Alle ved, hvad der skete, selv om De ikke nævnte det, hr. Berlusconi.
Diskussionen startede på grund af den nyhed, der var medtaget i konventets udkast, når det gælder udøvelsen af den lovgivende magt i EU, nemlig at den ikke længere skulle være opdelt i områder via en lang række ministerrådsformationer, men samlet i ét Råd, Det Generelle og Lovgivende Råd. Under høringen om dette emne - der fandt sted ved hjælp af spørgeskemaer og blev afholdt inden udenrigsministrenes drøftelser - var der mange regeringer, som sagde nej. Det vides ikke, hvad begrundelsen var. Men alle de regeringsrepræsentanter, som nu siger nej, havde godkendt denne nyhed som en del af konventets samlede og endelige kompromis. Spørgsmålet om Det Lovgivende Råd er ikke uvæsentligt. Jeg har ikke tid til at begrunde min holdning her, men det, der skete med hensyn til Det Lovgivende Råd på regeringskonferencens ministermøde, foruroliger os. Vi hverken kan eller må betragte dette spørgsmål som afsluttet. Hvis det blev betragtet som afsluttet, ville det ikke være et kompromis efter laveste fællesnævner, men en ren indrømmelse.
Desuden er der risiko for, at de mange regeringer, som med deres nej vendte op og ned på beslutningen om Det Lovgivende Råd, gør det samme med andre spørgsmål i konventets udkast, som er lige så vigtige og betydningsfulde, eller som er endnu vigtigere. Vi kan ikke acceptere denne fremgangsmåde. Formandskabet bør udelukkende tage de ændringsforslag i betragtning, hvis begrundelse har et forståeligt og bæredygtigt grundlag. Det er formandskabets opgave at gøre brug af de nødvendige overbevisnings- og overtalelsesevner, hr. Berlusconi, eftersom formandskabet ikke blot repræsenterer Italiens holdning, men alle de holdninger og kræfter, som sammen havde indflydelse på konventets konklusioner. Blandt disse kræfter er der parlamenterne - hvilket vi ikke må glemme - nemlig Europa-Parlamentet og 28 nationale parlamenter, det vil sige de direkte og folkevalgte repræsentanter for EU's befolkninger.
Den principielle enighed og den gode vilje, som stats- og regeringscheferne gav udtryk for under regeringskonferencens åbningsmøde i Rom, er ikke nok til at berolige os, hvis de respektive udenrigsministre straks efter begynder at pille konventets udkast fra hinanden og skære det i småstykker. Vi skal passe på, at vi ikke bliver blændet af retorikken! Som De selv sagde sidste gang, skal Europas interesser - og det var vigtigt, at De sagde dette - gå forud for de nationale interesser, men som vi kan se, er der risiko for, at det ikke bare er varetagelsen af grundlæggende nationale interesser, som går forud, men varetagelsen af små særinteresser. Derfor frygter vi, hr. Berlusconi, at Hemingways metafor - som Altiero Spinelli citerede i Europa-Parlamentet ved udkastets vedtagelse, eftersom han var meget i tvivl om, hvilken skæbne det ville få - bliver til virkelighed. Det er en metafor, som Giuliano Amato har gentaget i de sidste par dage, nemlig at "den store fisk, som vi tror, at vi har fanget med konventets udkast, risikerer at blive til et fiskeben, eftersom hajerne har taget kødet af den." Vi skal gøre alt, hvad vi kan for at forhindre dette. 
Formanden.
   - Jeg kunne ikke få mig selv til at afbryde et Hemingway-citat, men jeg må indtrængende opfordre medlemmerne til at overholde deres taletid! 
Rutelli (ELDR ).
   - Hr. formand, får det italienske formandskab succes i dette historiske øjeblik for forfatningen og EU's opbygning? Jeg håber lige til det sidste, at konventets frugter modnes og bliver høstet i Europas interesse.
Der er to politiske spørgsmål, som jeg gerne vil stille Dem her kort før de sidste to måneder af Deres formandskab. Det ene spørgsmål er dramatisk, konkret og symbolsk på samme tid, og her forventer vi, at det italienske formandskab i samråd med Kommissionen skaber grundlaget for nogle egentlige europæiske bestemmelser om finansiering, kontrol og sanktioner i forbindelse med indvandringen. Vi forventer, at man ikke længere nøjes med generelle ønsker, men at et af de lande, som er mest berørt af denne situation, langt om længe tager et skridt i den retning.
Hr. formand, jeg forventer også et initiativ fra det Råd, som De er formand for, hvad situationen i Irak angår. Sikkerhedsrådets enstemmige afgørelse kan åbne nogle nye muligheder. De europæiske medlemmer af Sikkerhedsrådet er endelig nået til enighed, og nu skal Rådet sørge for, at dette kompromis bliver til et initiativ. Vi kan og skal vende tilbage til multilateralismen, og sammen kan vi gøre en indsats, når det gælder genopbygning, humanitær nødhjælp, sikkerhed og Iraks demokratiske overgang til irakisk suverænitet under FN's mandat og vejledning.
Hr. formand, som europæer kan jeg ikke lade være med at give udtryk for min alvorlige bekymring over regeringskonferencens forløb. De bekræftede ønsket om, at dens arbejde senest bliver afsluttet i december, at man så vidt muligt holder sig til konventets tekst, og at man ikke indgår kompromiser efter laveste fællesnævner. Det forekommer mig dog, at det italienske formandskab hidtil kun har noteret sig og registreret de forskellige delegationers positive og negative holdninger til de forskellige spørgsmål, og herved risikerer man også at sætte spørgsmålstegn ved nogle ting, som vi troede lå fast.
Men som hr. Watson sagde, har Europa ikke brug for et formandskab, der nøjes med at registrere, konstatere og opstille pedantiske lister over de forskellige krav. Det er på tide, at formandskabet tager hånd om situationen, og at det i den forbindelse foreslår en langsigtet og fornuftig strategi. Kommissionsformand Prodi har ret i, at en ufleksibel forfatning er dømt til at falde fra hinanden. Derfor håber jeg, at netop Italien - som gjorde det umulige i 1985 med den regeringskonference, der førte til fællesakten - i 2003 lever op til sine EU- traditioner og er med til at indføre en forfatningstekst, som er fleksibel, så den bliver funktionel, og som er overbevisende, så den bliver en del af Europas hverdag i de næste 50 år.
Bertinotti (GUE/NGL ).
   - Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, jeg må ærligt talt sige, at denne forhandling efter min mening rent ud sagt er skizofren. De politikker, som rådsformanden gør rede for her, kan man kun gøre rede for, hvis man i debatten og analysen ikke tager hensyn til den reelle situation i Europa.
De taler om et indgreb i pensionssystemet, som skal sikre den sociale samhørighed. Hr. formand, se blot på Deres eget land: I overmorgen har alle fagforeningerne varslet generalstrejke som reaktion på Deres pensionspolitik, og det gælder også de fagforeninger, som sammen med Dem havde underskrevet den italienske pagt. Fortæller alle arbejdstagernes modstand mod en bestemt politik os noget? Fortæller det os noget efter kampene i Frankrig, efter kampene i Spanien og efter utilfredsheden i Tyskland, eller fortæller det os ikke noget?
De siger med højtravende ord, at vi er ved at indføre en europæisk forfatning. Men er De klar over, at der den 4. oktober i Rom var to store europæiske demonstrationer - den ene var tilrettelagt af de europæiske fagforeninger, og den anden af antiglobaliseringsbevægelsen - hvor man gav udtryk for en skarp og radikal kritik af denne forfatning på grund af dens svage og uklare formuleringer om fred, rettigheder og beskæftigelse? 
Under fredsmarchen fra Perugia til Assisi var der desuden en masse mennesker med forskellige kulturer, religioner og politikker, som bad om en radikal ændring af dette forfatningsgrundlag, så det første punkt bliver forkastelsen af krig. Men krigen i Irak fortsætter og spreder sin gift i hele verden. Man nævnte Guantánamo og de tilfangetagne i Baghdad. Vi kunne også se på de frihedsbegrænsende foranstaltninger i de arabiske lande, når det gælder terrorisme og krig. Men De siger ikke noget om, hvordan vi kan komme ud af denne onde cirkel.
De taler om Europas kristne rødder, men hvis disse rødder eksisterer, burde de skamme sig over tragedien i Middelhavet, som er en humanitær katastrofe. Hvordan kan De undgå at se, at kvotepolitikken og indvandringspolitikken har slået fejl? Hr. rådsformand, De talte om denne tragedie i højtidelige vendinger. Jeg vil ikke minde Dem om - for det ville måske ikke være så elegant - at nogle af Deres regerings ministre har sagt om indvandrerne, at de burde sendes hjem, hvor de kommer fra. Jeg vil til gengæld fortælle Dem om denne politiks konkrete fiasko. Det er en begrænsningspolitik og ikke en modtagelsespolitik, hvor man skaber en anden udviklingsmodel.
De taler om en økonomisk politik og lader ikke til at være klar over den konkrete krise i Europas økonomi og dens tilbagegang. De taler om indgreb og store projekter, og som De hørte, kritiserede man kvaliteten af dem for lidt siden, men jeg vil navnlig gerne spørge Dem, hvordan De har tænkt Dem at imødegå en krise i den europæiske økonomi i betragtning af dollarens devaluering, uhæmmet konkurrence fra USA og en konkurrence som den, der kommer fra Kina? Hvordan har De tænkt Dem at komme ud af denne knibe og standse denne tilbagegang? Vil De holde fast ved Maastricht-politikkerne, nemlig de politikker, som kommissionsformanden klogt nok en dag kaldte for dumme? Når De taler om Deres politik, kan De kun lægge vægt bag ordene, hvis De forhindrer, at man sammenligner med virkeligheden. Virkeligheden viser Deres fiasko. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, det fremgår af den lange række af emner, der blev drøftet på topmødet, at Rådet er helt bevidst om sine opgaver. Rådet ønsker transeuropæiske transportnet, men medlemsstaterne vægrer sig i praksis ved at skulle bygge de par kilometer jernbane, der vil gøre det lidt lettere for deres nabolande at eksportere deres egen fragt. Der tales om at tilbyde muligheder for udvikling for andre lande, men hvis det drejer sig om sukker eller bomuld, prioriterer vi altid de økonomiske interesser hos en lille gruppe i vores egen befolkning højere end de muligheder for udvikling, som de mennesker, der lever i fattigdom, og som forsøger at flygte og derefter drukner på vores strande, har. Vi har i årevis talt om palæstinensernes ret til deres egen stat ligesom Israel. Men hvor er EU's effektive og troværdige indsats?
Man må endnu en gang gå ud fra, at en sådan indsats er nødvendig, men hvor er den? EU har brug for mere effektive strukturer for at kunne handle mere effektivt, uden at medlemsstaterne stikker en kæp i hjulet. Derfor har vi brug for en forfatning. Vi har altid drømt om, at Europa skulle være et parlament for alle, ikke blot for borgerne og medlemsstaterne, men også for de mennesker, der bor i regioner, som af en eller anden historisk grund ikke er medlemsstater. Hvorfor kan man ikke opfatte Europa som et stort patchwork-tæppe sammensat af forskellige kulturer, mennesker og regioner, hvor alle tilbydes samme muligheder for udvikling. Vi bør tage mere ansvar for vores fælles skæbne, og prestige-politik og enkelte medlemsstaters kortsynethed bør ikke stå i vejen. Vi ønsker en europæisk forfatning, en ny traktat, der giver Europas borgere en ny og mere positiv fremtid, og som også giver regionerne adgang til Domstolen, hvis deres rettigheder krænkes. 
Muscardini (UEN ).
   - Hr. formand, Den Nationale Alliance giver udtryk for sin tilfredshed med Rådets beslutning om at indføre en forsvarspolitik, idet vi gentager, at vi skal styrke samarbejdet med NATO, og vi understreger, at når det gælder regeringskonferencens arbejde, er det nødvendigt, at hver medlemsstat får en kommissær med stemmeret. En af udfordringerne er at bekæmpe terrorismen, og denne udfordring skal tages op af et Europa, som er i stand til at forsvare alle dele af sit område og alle sine befolkningers borgere, men som også fremmer fred, retfærdighed, frihed, demokrati og udvikling i de lande, hvor vold og sult gør millioner af mennesker til desperate flygtninge.
De tragedier, der finder sted ud for de italienske kyster, kræver, at Rådet træffer beslutning om noget, der har ligget stille i alt for lang tid, nemlig asylret til politiske flygtninge, og at det klart fordømmer de regeringer, som ikke overholder menneskerettigherne, som ikke investerer i ressourcer til bekæmpelse af sult, og som forholder sig tavse over for de terror- og fundamentalistorganisationer, der befinder sig i deres land. Europa skal gøre en større indsats for at løse krisen i Somalia, som tusindvis af desperate mennesker er flygtet fra siden 1991. I starten omkom de i Det Indiske Ocean, og nu omkommer de i Den Sicilianske Kanal. Der var nemlig ikke tale om indvandrere et hvilket som helst sted fra, men om somaliere, Hr. formand, Derfor skal Nairobi-konferencen genoptages, og den skal afsluttes med en føderationspagt mellem de somaliske stater, nemlig en pagt, der fremmer demokratiet og bekæmpelsen af fundamentalisme, terrorisme og fattigdom.
De, hvis navne er kommet på de lister over terrororganisationer, som blev opstillet efter den 11. september, må ikke være dialogpartnere for hverken EU eller de enkelte stater. Rådet - hvis beslutning om at oprette et agentur for grænsekontrol vi bifalder - skal udvikle en ny samarbejdsmodel, hvor støtten kommer befolkningerne til gode, og hvor man fordømmer dem, der krænker menneskerettighederne. Rådet skal desuden bede om en benådning af dem, som shariaen dødsdømmer, f.eks. den unge iranske kvinde, der netop blev dødsdømt for at have dræbt den mand, der voldtog hende. 
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, møderne i Det Europæiske Råd er så ophøjede, at de uden tvivl finder sted i stratosfæren, i så høj grad synes de at være lysår fra virkeligheden i Europa. Hr. Prodi og hr. Berlusconi, De skændes om, hvem der skal have æren for et vækstinitiativ, der er en gammel traver i europæisk politik, og som er dukket op i over 20 år og lidt efter lidt bliver tømt for indhold. Som sædvanlig var jeg lige ved at sige. Jeg frygter, at hr. Pasqua bliver skuffet.
Selv om De ikke har fået ordet, taler jeg om Rådet om, hvad der har lammet den europæiske vækst, og som vil forhindre ethvert opsving, først og fremmest i euroområdet, nemlig det utrolige , den utroligt tåbelige politik, der dømmer landene i euroområdet til både at føre en stram pengepolitik og til budgetstramning. Vi havde forventet, at Rådet ville sige noget om euroens stadig stigende værdi, som forplumrer eksporten og således gør EU og euroområdet til det svage led i verdensøkonomien. Må valutaspørgsmål kun drøftes på G8-møderne med de konsekvenser, som det medfører?
Hvad angår forfatningen, forekommer det mig uden at tage stilling til resultaterne, at regeringskonferencen er ved at sende Europa tilbage til sin institutionelle navlebeskuelse, uden at offentligheden kan forstå udfordringerne, hvilket konventet har forstået at undgå, uanset hvad man mener om resultaterne af dets arbejde. Hr. Berlusconi, De har forstået at være opfindsom i Italien og forny det politiske liv ved at opfinde Forza Italia, og nu bedes De forny på EU-niveau og opfinde en europæisk folkeafstemning for uanset regeringernes, Parlamentets og Kommissionens relative indflydelse på den fremtidige EU-struktur, er det, der rent faktisk mangler, og som kunne kaldes det manglende led, befolkningerne. Den eneste måde at inddrage dem i processen med at opbygge Europa er at afholde en folkeafstemning, selv om der er en risiko. Jeg håber, at regeringskonferencen kan træffe en fastere beslutning om dette spørgsmål end konventet. 
Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, hr. Berlusconis udtalelser om den tragiske humanitære nødsituation, der er opstået i Lampedusa, bekræftes gudskelov også af kendsgerningerne. Jeg har opfordret parlamentsformanden, hr. Cox, til at sørge for, at Europa-Parlamentet sender en mission til Lampedusa. EU kan selv tage til Lampedusa og andre steder for f.eks. at konstatere, hvilket arbejde de italienske politistyrker gør. Jeg har set dem, når de fra deres patruljebåde deler den ration af vand og mad, som de har med om bord, og ofte giver hele denne ration til de stakkels mennesker, som foragtelige menneskehandlere sender til vores grænser.
Ud over den humanitære indsats er det dog EU's og medlemsstaternes pligt at rette en kraftig, skarp og alvorlig advarsel til de ansvarlige politikere i indvandrernes hjemlande. Det er dem, der har det tunge moralske ansvar for, at de ikke bekæmper denne menneskehandel, hvilket er alle civiliserede landes pligt.
I går havde vi en meget velkommen gæst, som også vi satte pris på, nemlig den højstående repræsentant for et af de afrikanske lande, der endnu ikke har indgået eller ratificeret de tilbagetagelsesaftaler, som er så nødvendige, og som er en sand forudsætning for en politik, hvor man sørger for en reel bekæmpelse af illegal indvandring.
Vi går varmt ind for den linje, som EU har lagt, nemlig at der i visa, opholdstilladelser og pas skal indføres biometriske indikatorer, som er uundværlige identifikationsinstrumenter. Vi deler således også Deres ønske om, at RIA-Rådet snarest muligt overholder 2003-fristen for at nå til enighed om Rådets forslag om denne yderst nødvendige foranstaltning.
De gamle italienske venstreregeringers politik var desværre præget af, at man på forkastelig vis tog enorme summer fra Afrikas fattige. Hr. Barón Crespo kan være sikker på, at vi vil sørge for at stoppe denne form for racisme, der er så skadelig og alvorligt krænkende for disse befolkninger. Vi vil sørge for den størst mulige gennemsigtighed i støtten til den tredje verden, der aldrig mere - sådan som det desværre har været tilfældet før, hvilket vi bør skamme os over - bliver brugt til forretninger eller endda til sort finansiering af politiske partier i Italien eller måske i andre europæiske lande. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, tillad mig at komme med en kort bemærkning til to spørgsmål. Efter min mening har det italienske rådsformandskab hidtil udført et overordentligt godt arbejde i forbindelse med forfatningen, og jeg vil gerne opmuntre det til også at inddrage konventets hjertebarn i forhandlingernes slutrunde. I den forbindelse bør vi ikke glemme, at begreberne "gennemsigtighed", "demokrati" og "effektivitet" ikke bare er smukke ord, men at de er forbundet med hårdt indhold. Derfor skal der gøres forsøg på, hvad angår gennemsigtighed, hvad angår det lovgivende råd - som efter regeringernes opfattelse er en uvæsentlig, men efter vores opfattelse et vigtigt spørgsmål, fordi det er vores partner på lovgivningsområdet - at det lovgivende råd virkelig arbejder således, at det skaber offentlighed, og der på denne måde opstår kontrol fra offentlighedens side. Trods alle vanskeligheder bør der findes en åben formulering her, som ikke udelukker den fremtidige udvikling i denne retning.
I forbindelse med effektivitet handler det virkelig om Kommissionen, og det gør ikke nogen skade, hvis man lader konventets nuværende system blive og måske kunne tilføje stemmeret til alle. Med fuld forståelse for Polens og Spaniens situation vil jeg bede Dem om at lade spørgsmålet om afgørelserne i Rådet forblive, sådan som konventet har foreslået, men at finde en passende kompensation for disse stater, således at det ikke fører til ensidige ofre. Heller ikke her må vi miste tankerne om effektivitet. Nice blev kritiseret her i Parlamentet netop på grund af beslutningstagningsmetoderne i Rådet, og det bør vi ikke glemme.
Jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning til konventet: I de seneste dage har USA understreget, at landet har problemer med en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik. Jeg synes, at formuleringen i konventet om, at det strukturelle samarbejde er åbent for alle og ikke skal skade NATO-medlemskabet, er meget klar. Efter behov kan det også styrkes, men hvis der ikke er noget strukturelt samarbejde på dette område, hvis der ikke er nogen avantgardeløsning her, vil der på et eller andet tidspunkt blive oprettet en forsvarsunion uden for EU, uden for NATO-regi på det europæiske kontinent. Amerikanere, briter og andre skal være opmærksomme på, at alternativet set på baggrund af deres interesser er meget værre, og derfor bør de støtte konventets tiltag.
Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, ud over denne forfatning skal vi nu også tale om Europas grænser. Den hidtidige diskussion om et forekommer mig ikke at være tilstrækkelig. Vi skal i højere grad understrege, at et også betyder i retning af Østeuropa, at vi skal skabe en anden mulighed foruden fuldt medlemskab. Kun hvis vi kan være begrænsende, også med henblik på udvidelsen, hvis vi ikke udvider for meget, således at der ikke opstår nogen for stærk udvidelse, vil vi være i stand til at udvikle den aktuelle Union fremad. Derfor skal der i en multilateral form gives de lande, som ikke kan, skal eller vil være medlemmer i de næste 10 år, en anden mulighed foruden fuldt medlemskab, lidt a la EØS. Jeg vil bede Dem om virkelig at vise initiativ her i de næste måneder.
Goebbels (PSE ).
   - Hr. formænd, det ene topmøde følger efter det andet, og de ligner hinanden. På stats- og regeringschefernes møder barsles der med nye konklusioner, hvis konkrete indhold generelt er omvendt proportionalt med mødernes længde. Konklusionerne fra Det Europæiske Råd minder mere og mere om de pompøse resolutioner fra Den Øverste Sovjet, som heldigvis er afgået ved døden. For tre år siden oplevede Europa imidlertid et opsving, nemlig topmødet i Lissabon. Den smukke målsætning fra Lissabon er imidlertid fordampet, selv om man fortsætter med besværgende at deklamere, at Europa skal være den mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi osv.
EU bevilger ikke sig selv midler, der passer til dets målsætning. Hvordan skal vi få borgerne til at forstå, at vi er ved at opbygge et Europa med et fællesskabsbudget, der ligger på omkring en sølle procent af bruttonationalproduktet? USA's føderale budget viderefordeler mere end 30 % af det amerikanske bruttonationalprodukt. Selv svejtserne, der er kendt for at være ret nærige, viderefordeler 15 % af bruttonationalproduktet gennem forbundsbudgettet. Medlemsstaternes budgetter kan ikke erstatte et utilstrækkeligt fællesskabsbudget.
Efter tre år med en svag tilbagegang skal næsten alle medlemsstater løse et problem med færre ressourcer. De står enten over for en stigende gæld eller at skulle skære ned på deres investeringsudgifter, og af og til begge dele på en gang. De offentlige investeringer er faldet i EU til omkring et sølle procentpoint af bruttonationalproduktet. I USA er det 3 %. Ifølge Kommissionens tjenestegrene medfører 1 % investering en yderligere vækst på 0,6 %. EU-medlemsstaterne finder ikke tilbage til vejen, der skal føre til en sund vækst, ved på nuværende tidspunkt at skære ned på investeringsudgifterne og beskære EU-borgernes købekraft.
Hr. Berlusconi har lige talt om nødvendigheden af at fremme væksten og konkurrencedygtigheden i Europa. I denne forbindelse har vi lige genopdaget de transeuropæiske net, men hvor er pengene til at finansiere dem? Hr. Berlusconi taler vagt om samfinansiering inden for rammerne af fællesskabsbudgettet. Hr. Prodi taler om en løftestangseffekt takket være, at EU-budgettet har påtaget sig 30 % af de grænseoverskridende transportudgifter. Kommissionens dokument om initiativet til europæisk vækst giver kun anledning til genanvendelse af de eksisterende bevillinger og ikke en euro mere. Da man ikke kan anvende de samme bevillinger to gange, medfører det ikke øget vækst, fordi man anvender bevillingerne i strukturfondene eller bevillingerne i det sjette rammeprogram for forskning og udvikling til at finansiere de transeuropæiske net. Det er et sørgeligt spild.
EU ignorerer de fremtidige udgifter, det vil sige udgifterne til uddannelse, forskning og infrastrukturer. Topmødet i Bruxelles sluttede med fromme løfter. Man siger nu, at der vil blive truffet konkrete beslutninger den 12. og 13. december. Hr. formand, min gruppe vil dømme det italienske formandskab på konkrete beslutninger. For at hjælpe formandskabet foreslår vi, at det ser på Jacques Delors' idéer igen. Hvorfor ikke finansiere de transeuropæiske net med et stort europæisk lån? EU's lånemuligheder er intakte. Euroområdet er blevet et indre marked, hvor næsten 90 % af handelen sker mellem partnerlande. Hvorfor ikke vove en ekspansiv økonomisk politik, der er blevet virkningsløs i den enkelte medlemsstat, men som kunne give konkrete resultater på europæisk niveau? 
Di Pietro (ELDR ).
   - Hr. formand for Rådet, i Deres redegørelse beskrev De et eventyragtigt Europa, som vi gerne ville tage del i, hvis det ellers eksisterede. Vi kan til gengæld konstatere, at De forsøger at få vedtaget en forfatning, som hæmmer, begrænser og er bestemmende for institutionernes måde at fungere på. Desuden tilpasser De i stadig større grad Europa til de amerikanske og sovjetiske retningslinjer. Vi ville gerne have, at De - i det mindste ved denne lejlighed - for en gangs skyld lod de fælles interesser gå forud for Deres personlige ambitioner.
Giv afkald på tilfredsstillelsen ved for enhver pris at underskrive det udkast til en forfatning for Europa, hvor man forhindrer muligheden for fremtidige ændringer af denne forfatning, hvor man ydmyger Kommissionens rolle, og hvor der tages højde for en lammende enstemmighed i Rådets beslutninger. Vi ville også gerne have, at De - i det mindste så længe, De er formand for Det Europæiske Råd - ikke i bytte for en weekend i Camp David med Bush eller en udflugt til Sardinien med Putin sælger ud af Europas rolle, når det gælder om at forsvare menneskerettighederne, også når de krænkes af amerikanerne på Guantánamo eller af russerne i Tjetjenien.
De skal give Deres mening til kende i den forbindelse, hvis De er modig nok til det, og såfremt De ikke også kommer ud i en interessekonflikt, hvad disse spørgsmål angår. 
Cossutta (GUE/NGL ).
   - Hr. Berlusconi, der er gået fire måneder, siden Thessaloniki-konferencen gav Dem udkastet til forfatning, men efter fire måneder er der endnu ikke noget, som får os til at tro, at der er konkrete muligheder for at overvinde de velkendte uoverensstemmelser på væsentlige punkter, hverken når det gælder Rådets beslutninger - nemlig om der skal være enstemmighed eller ej - Kommissionens sammensætning eller den økonomiske og sociale politik samt udenrigs- og forsvarspolitikken, hvor den europæiske militærstyrke bliver et supplement til NATO og dermed en uselvstændig styrke, som er underlagt USA.
Det italienske formandskab har forholdt sig passivt og under alle omstændigheder været ude af stand til at opnå konkrete resultater. Det er en alvorlig sag, og det samme gælder for formandskabets grundlæggende tavshed omkring den tragiske udvikling i de internationale begivenheder, ikke mindst situationen i Mellemøsten. Der bliver ikke fred - og vi får ikke standset den terrorisme, som vi alle fordømmer - så længe Israel fortsat besætter de palæstinensiske områder, og så længe den skændige adskillelsesmur eksisterer. FN er lammet af de amerikanske vetoer. Det italienske formandskab bør gribe ind, for det er ikke nok at prædike. Europa skal gøre en yderst resolut indsats ved officielt at anerkende den palæstinensiske stat og ved at arbejde for en fredsstyrke, der kan sikre respekten for de to staters grænser og fredsaftalernes gennemførelse. Hvad Irak angår, er det nødvendigt med en umiddelbar tilbagetrækning af besættelsesstyrkerne. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand for Rådet, det hedder sig, at EU bygger på principperne om det moderne demokrati, og ikke desto mindre er det medlemsstaternes regeringer, det vil sige Det Europæiske Råd, som kommer til at beslutte indholdet i forfatningstraktaten. Det vil ske ved at påpege fejl over for konventet, som var det nærmeste, vi kom på en grundlovsgivende forsamling, der under alle omstændigheder repræsenterede borgerne bedre. Ifølge de demokratiske principper ligger suveræniteten hos folket og ikke hos de udøvende regeringer.
Men hermed er det ikke slut med de udemokratiske principper i EU. Lige meget hvor meget man har til hensigt at øge Europa-Parlamentets lovgivende beføjelser, er det fortsat medlemsstaternes regeringer i Rådene, der vedtager de europæiske love og forordninger, som derefter bliver forpligtende for alle. Derfor anmoder jeg om, at vi i stedet for lovgivende ministerråd får et europæisk territorialt andenkammer, hvis medlemmer udpeges af medlemsstaternes parlamenter og af de lovgivende konstitutionelle organer. Det ville være et virkeligt demokratisk Europa.
På den anden side synes jeg ikke, at det giver mening at forsøge at ændre den nuværende henvisning til folkene i traktatens artikel 1 med en henvisning til borgerne, når medlemsstaternes forfatninger hæger om deres respektive folk, og når der i artikel 5 og 8 er en understregning af respekten for medlemsstaternes identitet. 
Queiró (UEN ).
   - Hr. formand, de fleste af de her fremsatte erklæringer bærer præg af den igangværende regeringskonferences utvivlsomt meget store politiske betydning. Det er dog også værd at fremhæve de henvisninger, der har været til forbedringen af den europæiske økonomi, der ved at udnytte udløberne af et bedre økonomisk klima på verdensplan søger at gennemføre en række centrale tiltag i det europæiske vækstinitiativ, med ECB's støtte og den private sektors deltagelse, som det er blevet nævnt her.
Den vægt, der lægges på problemet med forvaltningen af EU's fælles ydre grænser for at styrke borgernes sikkerhed, fortjener også at blive fremhævet. Det er ganske rigtigt en grundlæggende bestanddel i udformningen af den politik, der skal sørge for kontrol med migrationsstrømmene og mere specifikt med den ulovlige indvandring. Ved at bekæmpe den ulovlige indvandring bekæmpes også menneskehandlernetværkene og hele den dermed forbundne kriminalitet, samtidig med at der skabes vilkår for en generøs modtagelse, som formanden nævnte, af de lovlige indvandrere og for en hensigtsmæssig integration i vores lande.
Det er dog regeringskonferencen, der dominerer dagsordenen, og vi finder det derfor passende at erindre om det enorme politiske ansvar, der påhviler det italienske formandskab og de regeringsrepræsentanter, der i øjeblikket søger at opnå enighed om en revision af traktaterne. Uden at forklejne konventets nyttige indsats - jeg deltog også selv i det - forholder det sig jo sådan, at revisionen af traktaterne først for alvor begyndte med regeringskonferencens åbning. Når vi mener og siger dette, udviser vi respekt for de gældende traktater. Derfor var det, at Rådet i Thessaloniki anså konventets udkast for et godt diskussionsgrundlag, men ikke for en fuldbyrdet kendsgerning, der blot skulle have ministrenes stempel.
I dette perspektiv vil jeg gerne slutte af med at sige, at det forventes, at regeringskonferencen ved afslutningen af sit arbejde forelægger de nationale parlamenter og medlemsstaternes borgere en revideret traktat, der i sine grundlæggende bestemmelser opretholder princippet om den institutionelle ligevægt, der siden begyndelsen har formået at forlige staternes interesser og ligestilling med den europæiske integrations behov. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, hr. Berlusconi understregede for lidt siden den historiske vigtighed af det konstitutionelle skridt, som EU er ved at tage. Regeringskonferencens første møder giver imidlertid indtryk af, at man går uden om emnet. Man diskuterer kyndigt spørgsmål om institutionelle ordninger, som er komplekse, men alt i alt af mindre betydning, mens man endnu ikke har sagt et ord om det vigtigste emne, som er selve princippet om en forfatning for et øverste organ, som med sin supranationale beslutningstagning og absolutte forrang i europæisk ret i høj grad ligner en superstat.
Stats- og regeringscheferne går således uden om det centrale spørgsmål, som er, hvorfor vi skal have en forfatning. Drejer det sig kun om en operation til tydeliggørelse af traktaterne eller snarere om en næsten endelig etape til opbygning af en europæisk superstat? Opfylder denne superstat behovene i et udvidet EU? Ville variabel geometri ikke være en mere passende løsning?
Alle disse væsentlige spørgsmål, som holdes skjult for offentligheden, bliver forhåbentlig taget op en dag i det mindste i forbindelse med folkeafstemningerne om ratificeringen. Men jo mere denne dag udskydes, hr. formand, des mere brat bliver det at vågne op. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de britiske Konservative noterer sig hr. Berlusconis ord om behovet for at genopbygge den europæiske økonomi. Hr. formand, De nævner ordene konkurrenceevne, økonomisk vækst og deregulering. Det er velkomne ord, men også ord, der ofte går igen i tidligere redegørelser fra Rådet. Spørgsmålet er, om der denne gang vil være vægt bag ordene.
Desværre er Europa tilsyneladende mere interesseret i retorik end den reform, der er meget nødvendig for at få gang i Lissabon-processen. Der er et stort behov for en håndgribelig og vidtrækkende økonomisk strukturreform. Hvilke konkrete handlinger har medlemsstaterne foretaget for at gennemføre en sådan reform? Formanden har talt om sin forpligtelse til at gennemføre handlingsplanen om finansielle tjenesteydelser, men realiteten er, at fremskridtene i forbindelse med direktivet om finansielle tjenesteydelser for nylig blev forpurret af medlemsstater under dette formandskab.
Lav vækst og arbejdsløshed er fortsat kritiske spørgsmål for Europa, spørgsmål, der kun kan behandles fuldt ud med målrettet politisk vilje til at gribe ind over for den europæiske økonomis strukturelle svagheder. Men Europa vil endnu en gang hellere arbejde videre med forfatningsmæssige og institutionelle reformer end at træffe praktiske foranstaltninger, der vil gøre en forskel i vores borgeres dagligdag.
Der var helt bestemt et budskab til os alle i den svenske folkeafstemning. Er budskabet blevet overset? Tværtimod har budskabet fra Sverige tilsyneladende ansporet nogle af medlemsstaterne endnu mere til at forsøge at nægte vælgerne mulighed for at give udtryk for deres synspunkter om de store europæiske spørgsmål. I Spanien, Portugal, Nederlandene, Danmark og Irland vil vælgerne have indflydelse på forfatningen gennem en folkeafstemning, og det glædede mig at se, at Frankrigs premierminister, hr. Raffarin, har udtalt, at det også er nødvendigt med en folkeafstemning i Frankrig.
Derfor blev vi alle lidt forvirrede i sidste uge over den britiske regerings holdning til spørgsmålet om en britisk folkeafstemning. Regeringen er tilsyneladende dybt uenig om emnet. Højtstående embedsmænds meddelelse om, at der ikke vil blive afholdt en folkeafstemning i Det forenede Kongerige, var ikke korrekt, og viceudenrigsministerens udtalelse om, at der måske alligevel vil blive afholdt en folkeafstemning, blev modsagt af hr. Blair, der understregede, at der ikke vil blive afholdt en folkeafstemning. 80 % af den britiske befolkning ønsker at gøre deres indflydelse gældende ved en folkeafstemning. I går indgav min gruppe et andragende til Parlamentet med en anmodning om en folkeafstemning. De grundlæggende ændringer i forholdet mellem EU og Europas borgere, som det er foreslået i traktatudkastet, vil ikke være berettigede uden borgernes samtykke.
Der er et andet spørgsmål, som har givet anledning til en del bekymring i Det Forenede Kongerige i de seneste dage, og det er fremtiden for europæisk forsvar og den transatlantiske alliance. Vores amerikanske allierede har udtrykt bekymring om traktatudkastets forslag om forsvar. Den amerikanske ambassadør for NATO har for nylig udtalt, at forslagene udgør den største trussel imod NATOs fremtid. Den britiske premierminister siger det modsatte, at han aldrig vil gøre noget for at underminere NATO, men det er naturligvis samme premierminister, som forsikrede Storbritannien om, at forfatningen ikke var andet end en oprydningsøvelse.
Frankrig og Belgien ønsker fortsat, at der oprettes en separat militærstruktur med et nyt hovedkvarter i Bruxelles. Vi ser dette som en udfordring af NATOs overherredømme i relation til Europas forsvar. Jeg vil gerne gøre vores holdning helt og utvetydigt klar. Vi tror på NATO som grundstenen i europæisk forsvar, og ethvert initiativ, der har til formål at oprette en parallel struktur inden for rammerne af EU, vil underminere den langvarige og fastetablerede alliance. 
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, rådsformandens redegørelse om beskyttelse af EU's ydre grænser og hans bemærkninger om de ofre, som vi har måttet beklage i de seneste dage ud for den sicilianske kyst, vil jeg bifalde og støtte eftertrykkeligt også på vegne af vores gruppe.
Jeg fik det indtryk, at hr. Berlusconis udtalelser var af meget autentisk natur, og vi deler denne bestyrtelse. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe her i Parlamentet er, hr. rådsformand, desuden af den opfattelse, at beskyttelsen af de ydre grænser og beskyttelsen af flygtninges værdighed ikke er nogen italiensk opgave, ikke nogen spansk, ikke nogen græsk, men en europæisk opgave, og vi europæere i alle lande skal være klar over, at Italien også beskytter mit lands grænser, Italien beskytter også Irlands grænser. Italien har dermed et europæisk ansvar, og vi er forpligtede til solidaritet med Deres land.
Når vi er forpligtede til denne solidaritet, og når det er vores fælles europæiske anliggende, er det også helt klart, at vi er glade for, at opgaven varetages i rådsformandskabet af formanden for Rådet (indre anliggender), hr. Pisanu, hvis forbilledlige holdning vi bifalder eftertrykkeligt. Vi er glade for, at det ikke er i hænderne på medlemmer af regeringen i Deres land, som siger, at hvis de ser sådanne flygtningebåde, vil de høre kanontorden. Så vil vi hellere have formanden for Rådet (indre anliggender).
Hr. formand, De sagde endnu en gang kun lidt i forbindelse med konklusionerne om resultaterne af drøftelserne om det retlige og politimæssige samarbejde. De slap for at vende tilbage til, at der i artikel 34 i konklusionerne skal tales om den særlige operative bekæmpelse af svær kriminalitet i Europa, og at der skal samarbejdes her. Jeg stillede Dem imidlertid to spørgsmål i min sidste tale, som jeg gerne vil gentage i dag, og jeg beder Dem om at besvare dem, fordi vores gruppe har en presserende interesse i disse svar. Jeg spørger Dem altså om følgende: Hvad, hr. rådsformand, har De i sinde at gøre ved den fremskyndede indførelse af en europæisk anklagemyndighed? Hvad påtænker De især at gøre ved indførelsen af en europæisk arrestordre? Vi har sat os for at indføre en fælles arrestordre til bekæmpelse af den sværeste kriminalitet i Europa, og jeg stiller ikke dette spørgsmål her på ny, fordi det er særligt dramatisk, men jeg vil minde Parlamentet om, at hvis den europæiske arrestordre ikke træder i kraft den 1. januar, udløber den europæiske aftale om gensidig udlevering den 31. december i år, således at retstilstanden vil blive dårligere i 2004.
Der er altså risiko for en forsinkelse, og derfor spørger vi Dem: Hvad gør De ved den fremskyndede indførelse af den europæiske arrestordre? Jeg spørger Dem så meget desto mere, hr. Berlusconi, da der i dag i avisen , som De muligvis kender, er en artikel af fru Sabrina Cottone fra Milano, som har ført en samtale med hr. Bossi. Dér siger hr. Bossi: "Hvis den europæiske arrestordre vedtages, er det et skridt i retning af diktatur, et skridt i retning af et terrorregime". Hr. Bossi fortsætter: "Den europæiske arrestordre er en forbrydelse i sig selv". Jeg citerer det endnu en gang: "Den europæiske arrestordre er en forbrydelse i sig selv. Vedtages den, er det forrykt, og jeg vil blive det første offer". Nå ja, det kan man have forskellige opfattelser af!
Jeg spørger: Er en forringelse af en retstilstand i forbindelse med bekæmpelse af organiseret kriminalitet et mål for Unionen, eller skal det ikke omvendt, hr. Berlusconi, være Deres opgave for det første at sætte hr. Bossi på plads og for det andet at gøre alt for, at arrestordren kan træde i kraft pr. 1. januar 2004? Jeg ville være Dem taknemmelig, hvis De kunne besvare dette spørgsmål.
Maaten (ELDR ).
   - Jeg tør dårligt nok nævne det, men vi aftalte i 2000 at være verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i 2010. Efter mange forhandlinger og ganske få fremskridt er det lidt af en vittighed. Rådets redegørelse viser endnu en gang, at vi skal skære ned på den administrative byrde for industrien. Alle er enige i teorien, men er vi klar over, hvad det betyder i praksis? I Nederlandene har finansministeren oprettet en hjemmeside med adressen , hvor virksomheder kan specificere nøjagtigt, hvad det er for forhindringer, de støder på i udøvelsen af deres erhvervsaktiviteter. Jeg vil gerne opfordre Dem, hr. rådsformand, til at gøre det samme i EU. Vi skal give de pågældende en mulighed for at komme til orde. Vi kan kun løse problemerne, hvis vi har et omfattende kendskab til de administrative byrder. Derfor bør der oprettes en hjemmeside med adressen !
Jeg vil gerne slutte af med at nævne, hr. formand, at jeg ud fra Deres sidste besøg i Parlamentet erfarede, at De holder af et godt humoristisk indslag, og derfor går jeg ud fra, at Deres løfter til Ukraine om EU-medlemskab er et udtryk for Deres sans for humor. Det må da være oplagt, at den nuværende udvidelse først skal lykkes, før vi begynder at afgive nye løfter. 
Raschhofer (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den ene siger, at Europas regeringer piller det kompromis om forfatningen, der møjsommeligt er opnået i konventet, fra hinanden stykke for stykke, den anden siger, at det er legitimt, at Europas regeringer modificerer konventudkastet. Mødet i Bruxelles er et deja-vu for alle dem, der har oplevet Amsterdam og Nice. Det er dog hævet over enhver tvivl, at konventet opnåede den møjsommeligt udarbejdede konsensus ved at inddrage repræsentanter for de nationale parlamenter og regeringer.
De signaler, der er udgået fra Bruxelles, maner til eftertanke. Europas regeringer er ganske vist ikke kommet videre, men de erklærer, at de er undervejs i en positiv retning. Den tyske kansler, hr. Schröder, lader sig repræsentere af den franske præsident, hr. Chirac. I Europa ved man, at man ikke kommer uden om Paris og Berlin. Men skal man virkelig fornærme alle dem, som advarer mod et direktorium, med en sådan magtdemonstration?
Til sidst vil jeg gerne sige noget om vækstinitiativet. Siden Essen-beslutningen i 1994 - jeg understreger 1994 - meget papir og ingen handlinger! Inden decembertopmødet sammensættes således et -program for listen over TEN-projekter, der skal realiseres. Hvor mange penge EU skyder ind i TEN-projekterne, står ligeledes åbent. Hvad der imidlertid også står åbent, er, hvem der sætter hvem ud af spillet: Gør stabilitetspagten det over for vækstpagten eller omvendt? Jeg tror ikke, at vækst er mulig uden stabilitet, for gælden i dag er i sidste ende skatterne i morgen.
Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil i mit indlæg hovedsageligt koncentrere mig om regeringskonferencens arbejde, som jo står i centrum af det italienske rådsformandskab, og i hvilken forbindelse vi vil opmuntre det italienske rådsformandskab til at nå frem til en afslutning inden årets udgang, fordi det kun på den måde sikres, at Europa også er handledygtigt efter udvidelsen og gennemsigtigt og acceptabelt for borgerne. Det er en stor opgave, som stats- og regeringscheferne skal varetage her i Europas interesse.
Derfor vil jeg også gerne bede Dem om virkelig at varetage det europæiske synspunkt ved forhandlingerne - og det er en appel til Rådet og til stats- og regeringscheferne generelt - og det europæiske ansvar og ikke at hænge fast i nationale småting. Hvor det kan føre hen, mærkede vi på den sidste regeringskonference i Nice, og det er ikke denne europæiske ånd, vi har tvingende brug for. Folk har store forventninger, og her har Rådet et stort ansvar.
Konventet har på sin måde præsenteret et forbavsende godt resultat. Jeg vil udtrykkeligt fastholde, at det er et fremragende grundlag for de drøftelser, som nu skal finde sted på regeringskonferencen. Alligevel vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der i alt det positive naturligvis godt kan anbringes et par kritiske bemærkninger.
For det første mener jeg, at det hører sig til, at vi i præambelen til denne traktat medtager den kristne arv, som har præget dette kontinent som intet andet. Den kristne arv er det bindeled, som holder kontinentet sammen. Så må hr. Cohn-Bendit skrige lige så meget, han vil, men også hans rødder går tilbage til dette kontinents kristne arv.
Jeg har netop ret, fordi De reagerer, som De gør.
For det andet skal vi overveje i del 3, om ikke konventet har skudt over målet her og har overdraget bestemte opgaver til europæisk niveau, som ikke har noget at gøre dér. Jeg vil nævne emnet forsyningspligtydelser. Hvis vi forstår subsidiaritet rigtigt, har forsyningspligtydelser intet at gøre på europæisk niveau. Det samme gælder for koordineringen af socialpolitikken og den økonomiske politik. Jeg ved ikke, hvor den europæiske merværdi skal findes. Her er lidt mere subsidiaritet, lidt mere konkurrence mellem medlemsstaterne indbyrdes mere gavnligt for det indre marked, også for at nå Lissabon-målene. Det samme gælder, hvad angår bestemmelsen om adgang til de nationale arbejdsmarkeder. Det er spørgsmål, som medlemsstaterne skal træffe beslutning om, og som de har ansvaret for, og hvor borgerne også forventer svar fra medlemsstaterne og ikke fra europæisk niveau. Hvis det også lykkedes os at løse disse problemer, vil vi i sidste ende få en traktat, som virkelig har fortjent støtte fra folk i hele Europa. Det er det mest ærefulde, Rådet kan gøre, nemlig at tage ansvar på vegne af folk i Europa. 
Randzio-Plath (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi har med rette fået et konventudkast, hvor det konstateres, at vi ikke har for meget Europa, men derimod for lidt Europa. Derfor har vi brug for en koordinering ikke bare i den økonomiske politik og finanspolitikken, men også i social- og beskæftigelsespolitikken. Jeg mener, at det netop med de vækst- og investeringsinitiativer, som diskuteres nu, understreges, hvor svagt udviklet vores forestillinger om, hvordan vækst og beskæftigelse skal organiseres, egentlig er.
Derfor vil jeg gerne opfordre rådsformanden og Rådet til at komme meget mere konkret ind på, hvilke veje vi ønsker at gå. Jeg synes, at det er godt, at vi igen begynder på infrastrukturmoderniseringsforanstaltningerne, at vi ikke kun tænker på transport, men også på miljø og energi. Jeg synes, at det er rigtigt, at vi tænker på forskning og udvikling, men først og fremmest skal vi starte en kvalificeringsoffensiv i alle medlemsstater samtidig, for uden kvalificerede mennesker vil det ikke være muligt at øge vores vækst. Vi vil ikke kunne realisere vejen frem til vidensamfundet og alles deltagelse. Derfor, kære kolleger, hr. formand, skal der gøres alt for, at vi får velfungerende sociale tjenesteydelser, som især bidrager til, at arbejde og familieliv kan forenes, for uden kvinderne kan vi ikke opnå de nødvendige højere erhvervskvoter. Sverige, Danmark og Finland har vist os, hvilke veje vi kan gå.
Det er i hvert fald ikke finansielle kilder, der mangler i EU, hr. formand. Her tænker jeg ikke kun på EIB eller andre muligheder. Jeg tænker også på, at der i EU årligt tilbageholdes moms for skønsmæssigt 100 milliarder euro, for ikke at tale om andre afgifter. Det ville være mere end disse 220 milliarder på 10 år, og vi kunne virkelig stable noget på benene. Derfor, hr. formand, er det virkelig på høje tid, at vi ikke længere satser på skattely som i Deres land, men at vi langt om længe koordinerer samarbejdet mellem skatteforvaltningerne for at bremse, sinke og overvinde skandalerne med grænseoverskridende kriminalitet i skuffeselskaber, i bil- eller gør det selv-handelen og til finansiering af andre lyssky forretninger gennem tilbageholdelse af momsen.
Duff (ELDR ).
   - Hr. formand, de træge fremskridt i starten af denne fase af regeringskonferencen kommer jo ikke som nogen overraskelse. Man må ganske enkelt håbe, at premierministrene, når de har haft mere tid til at reflektere over resultatet af konventets arbejde og den dårligere kvalitet af deres egne forslag, lettere vil kunne acceptere disse resultater og sælge dem over for offentligheden.
Et spørgsmål, der bekymrer mig i særlig grad, er den manglende plan for del III. Regeringskonferencen er da en fantastisk chance for at forny og modernisere de politiske kapitler, hvoraf nogle, bl.a. om den fælles landbrugspolitik, er 50 år gamle. Hvis Del III ikke kan reformeres i tilstrækkelig grad, må regeringskonferencen - i det mindste i del IV - forsøge at opbløde de fremtidige revisionsprocedurer for del III. 
Lang (NI ).
   - Hr. formand, under Det Europæiske Råd i Bruxelles opgav de europæiske stats- og regeringschefer naturligvis idéen om at indføre indvandringskvoter for hver nationalitet.
Denne beslutning, der fulgte efter hr. Finis erklæringer om, at udlændinge i Italien burde have stemmeret, samt hr. Prodis udtalelser om, at han ønskede at fortsætte indsatsen til fremme af integrationen ved at give nye civile og politiske rettigheder, viser det komplekse i og de nuværende stats- og regeringschefers aktive deltagelse i processen med at åbne grænserne for en lovlig indvandring og dermed for en generel kolonisering af Europa på sigt.
Følgerne af denne uansvarlige politik fører uvægerligt til, at vi mister vores nationale identiteter, til etnisk regionalisering af europæiske samfund, samt at vi mister den nationale enhed, der trods alt er garant for borgerfreden. Vi ved imidlertid, at denne kolonisering af Europa heldigvis ikke kan foregå uden berettigede, sunde og gavnlige reaktioner fra befolkningen. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, sandheden er, at det italienske formandskab ikke har haft nogen let dagsorden. Jeg vil omtale tre punkter.
Først er der forfatningens vanskelige fødsel. Vi venter utålmodigt på de forslag, som formandskabet vil stille i et forsøg på at få klaret de udestående spørgsmål i anden halvdel af november, og vi glæder os over at erfare, at forslagene vil sætte problemet ind i et overordnet perspektiv. Jeg forstår ved "overordnet", hr. rådsformand, en løsning, der kan berøre samtlige institutioner, som kan opnå samtykke fra alle institutionerne, i alle medlemsstaterne - hvoraf nogle allerede har sagt, at der kommer en folkeafstemning - og i alle de nye medlemsstater - som også har afholdt folkeafstemninger i en anden forbindelse. Jeg mener, hr. formand, at det er en del af problemet, som det er bedst ikke at ignorere.
Den anden vanskelighed, som det italienske formandskab har, er, hvordan det kommer tilbage på sporet med bæredygtig vækst og øget beskæftigelse. Hr. kommissionsformand, vi vil gerne have vækst, men også stabilitet. Vi glæder os over Kommissionens forslag om initiativet til vækst, hvor infrastrukturerne skal spille en væsentlig rolle, for man plejer at sige, hr. formand, at når det går godt for infrastrukturernes Europa, opbygningens Europa, går det også godt for det europæiske projekt. Det skyldes simpelthen, at markedsintegrationen ikke kun er en politisk eller juridisk faktor, men først og fremmest og især en fysisk faktor. Det er derfor, at infrastrukturerne spiller en så afgørende rolle, da de på grund af systemernes inerte natur gør det muligt at indhente det forsømte. Enten løser Europa en gang for alle infrastrukturproblemerne, eller også må det for altid give afkald på sine ambitioner om at blive det mest konkurrencedygtige område i 2010.
Den sidste vanskelighed, jeg gerne vil påpege i mit indlæg, er, hvordan vi skal genoprette forbindelserne med USA efter Irak-krisen og begivenhederne den 11. september. Jeg tror, hr. formand, at vi skal koncentrere os om det væsentlige og se bort fra det uvæsentlige. Det centrale er, at vi har en fælles historie og nogle fælles værdier, der, som vores formand, hr. Poettering, og andre har nævnt, knager i sager som f.eks. Guantánamo og dødsstraf, ligesom vi deler en fælles frihedspassion. Vi har i dag en fantastisk lejlighed til at komme med en fælles vision for vores europæiske projekt på den kommende donorkonference, for som jeg nævnte i går under budgetforhandlingen, er genoprettelse, genopbygning, fredsskabelse og demokratisering af Irak ikke en opgave, der udelukkende bør være USA's ansvar, men derimod hele det internationale demokratiske samfunds.
Hr. formand, jeg indledte med at sige, at det italienske formandskab ikke har en let dagsorden. Men det er klart, hr. rådsformand, at det ikke ville være besværet værd at afholde topmøder, hvis der ikke var nogle vanskelige mål. Jeg ønsker derfor det italienske formandskab held og lykke i de afgørende måneder, det har tilbage. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at sige, at Catalonien, som jeg kommer fra, sammen med Aragón, Roussillon og de tilstødende områder, stadig lider under den spanske og franske regerings og andre ansvarlige myndigheders manglende vilje eller uvilje til at udvikle de infrastrukturer, der faktisk ville gøre det muligt at fjerne grænsen i Pyrenæerne.
Det er et eksempel på stupiditet og kortsynethed - endnu et eksempel - da en mere dynamisk og slagkraftig euroregion i dette område ville være til gavn for alle. Jeg håber, at kommissionsformand Prodis meddelelse om en 30 %'s stigning i finansieringen af de grænseoverskridende dele af de europæiske netværk er med til at gøre regeringerne bevidste om Rådets konklusioner, som de selv undertegner.
Udviklingen af et frit Europa uden grænser er den ene side af medaljen. På den anden side har vi forvaltningen af de ydre grænser og cirkulationen af personer. På det område er der den samme smålighed og manglende ambition.
Jeg glæder mig over, at Rådet gentager den overordnede vision om migrationsfænomenet, der blev truffet på Det Europæiske Råd i Thessaloniki. Det er vigtigt, men allerede på Det Europæiske Råd i Tampere behandlede man tilladelse til indrejse, ophold, integration, grænsekontrol og skabelse af positiv dynamik i forbindelse med indvandringen for modtagelses- og oprindelseslandene. Et lovgivningsprogram og en sammenhængende og klar politisk aktion, som gør det mere attraktivt at gå til konsulatet end at begive sig til havs, har ligget på bordet i flere år, ligesom vi har et europæisk program, der skal give de europæiske borgere retfærdighed og sikkerhed med udgangspunkt i et samarbejde mellem landene, hvor hjørnestenen er den europæiske eftersøgnings- og arrestordre.
Hr. rådsformand, hvad taler De om på Rådene? Hvordan kan De komme med almene erklæringer om bekæmpelse af kriminalitet, når det, vi venter på, er, at De fortæller os, hvordan, hvornår og hvorledes De vil vedtage de forslag, der ligger på bordet, og om de vil blive gennemført i alle medlemsstaterne inden for den aftalte frist? 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. formand, hr. formand for Kommissionen, det er blevet sagt, at også dette topmøde var fyldt med såkaldte beslutninger. Jeg spekulerer på, hvad borgerne i Europa synes om en organisation, som topmøde efter topmøde fortsætter med at træffe beslutninger, som regeringslederne ikke engang får deres egne ministre til at følge. Er der et forhold mellem udgifter og resultat? Hr. Berlusconi, De havde mulighed for at stoppe disse meningsløse resolutioner fra topmøderne, og jeg beklager, at De ikke gjorde det. Jeg vil også understrege, at jeg har kritiseret tidligere formandskaber for det samme. Jeg tror, at det er vigtigt, at topmøderne reformeres fundamentalt, således at borgerne genvinder deres tillid til Unionen og dets institutioner.
Hr. Berlusconi, De understregede de kristne værdier i Deres tale. En af de kristne værdier, som jeg mener, at alle uanset trosretning burde bekende sig til, er lindring af lidelse så meget som muligt. Jeg er derfor bekymret over de mange igangværende forsøg på at stoppe ny genteknisk forskning, hvor man anvender alle slags stamceller. At fremme den forskning er at mindske lidelse. 
Hernández Mollar (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne komme med to budskaber til rådsformanden og til kommissionsformanden.
Det første er, at vi hverken kan eller skal afslutte denne forhandling uden en seriøs og stringent politisk forpligtelse, så vi en gang for alle kan gøre en ende på dødsfaldene, udnyttelsen og menneskehandelen, kort sagt på de forfærdelige menneskelige tragedier, som vi oplever langs den sydlige grænse ved Middelhavet. Forpligtelser og ikke ord.
Til den bølge af 528 indvandrere, som for et par dage side gik i land ved de andalusiske kyster og Kanarieøerne, skal også lægges de ca. 70, der tilsyneladende er omkommet i deres forsøg på at nå frem til Siciliens kyster. Og i dag eller i morgen kan vi højst sandsynligt supplere denne uhyggelige liste med flere tal.
Det andet budskab er, at EU som sådan ikke kan klare fælles indvandrings- og asylpolitikker, hvis de aftaler, som medlemsstaterne vedtager på interessante møder som det, der fandt sted i La Baule, som kan blive startskuddet til et forstærket samarbejde på området, eller på ministerrådsmøderne, ikke bagefter afspejler sig i de solidariske politikker, som betyder, at vi er fælles om at bære byrderne og ansvaret, såvel fra et økonomisk som et menneskeligt og materielt synspunkt. Derfor synes jeg også, at vi f.eks. skal gøre opmærksom på behovet for at oprette en europæisk fond til hjemsendelse af illegale indvandrere. Der er nogle lande, der som f.eks. mit hjemland, Spanien, har store omkostninger i forbindelse med hjemsendelse.
Når det er sagt, er det absolut nødvendigt, at oprindelses- og transitlandene indtager en meget mere ansvarlig holdning, især de lande, der er begunstiget med associeringsaftaler, som de skal opfylde på alle områder, og ikke kun de økonomiske. Det er på sin plads, at Kommissionen og Rådet inden for rammerne af disse aftaler kommer med en håndfast og resolut opfordring til de lande, der som f.eks. Marokko og Tunesien er oprindelsen til de tragiske hændelser, jeg har omtalt. 
Roth-Behrendt (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Berlusconi, Deres optræden her i Parlamentet er på mange måder bemærkelsesværdig. I dag har De præsteret at tale i 19 minutter og 39 sekunder og på denne tid at sige utroligt meget om økonomisk vækst, om konkurrenceevne, om innovation, om industripolitik og på ny om øget konkurrenceevne og om udenrigspolitik. Alt sammen emner, som vi alle kan bifalde. De præsterede dog også på disse 19 minutter og 39 sekunder ikke at sige ét ord eller én stavelse om miljøpolitik eller bæredygtighed.
Vi kan takke kommissionsformand Prodi, fordi han tydeligt tænker i mere komplekse sammenhænge og desuden har en god hukommelse, for han sagde meget rigtigt, at EU's politik altid skal være i overensstemmelse med princippet om bæredygtighed, og han mindede os alle om Lissabon-processen, som De sikkert også kan huske. Af Lissabon-processen fremgår det nemlig, at EU's politikker naturligvis skal gøre EU konkurrencedygtigt, men at der også altid skal tages hensyn til synspunkter om økologi og bæredygtighed. De opnåede i Rådets konklusioner, at der bliver sagt følgende om industripolitikken: Alle foreslåede EU-retsforskrifter skal tage hensyn til en omfattende konsekvensanalyse, herunder hvad de betyder for virksomhederne, og som et godt eksempel foreslog De straks, at man skal begynde med kemipolitikken, som De overraskende ikke ønsker at lade behandle i Rådet (miljø), men i Rådet (konkurrenceevne). En stor overraskelse ikke blot for mig, men for mange af Deres kolleger i Rådet. Det var helt sikkert et af de mest overraskende øjeblikke i sidste uge.
Hr. Berlusconi, jeg spørger Dem derfor: Ved De, at miljøpolitik ikke bare er noget, vi fører, fordi vi er gode, eller fordi vi måske ønsker at forsøge at handle økologisk, men fordi vi dermed også gør vores industri konkurrencedygtig, og fordi vi dermed også bevarer vores jord, vores direkte miljø for vores børn, og fordi vi måske dermed også bevarer vores gode levevilkår? Jeg spurgte Dem ved Deres sidste fremmøde her i Europa-Parlamentet, om De har til hensigt at fremme EU's miljøforanstaltninger med magt og med lidt mere energi. De besvarede ikke dette spørgsmål. Jeg håber, at De i dag giver mig et svar på, hvordan De forholder Dem til det økololgiske aspekt i Deres politikker, og hvordan De helt personligt ønsker at gøre en midtvejsstatus og en midlertidig status over, hvad Deres økologiske succeskoncept er, og om De overhovedet hidtil, hvad angår miljøpolitik, kan fremvise succes. 
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når man kun har to minutter, er det altid svært at sammenfatte og vurdere et Råd med en så omfattende dagsorden som det, der fandt sted i Bruxelles. Jeg vil komme med nogle betragtninger om den økonomiske sammenhæng, og det vil jeg også med udgangspunkt i mange af de taler, der blev holdt her til morgen.
Der er ingen tvivl om, at der er noget i vores analyser, som ikke stemmer. Vi har afsluttet et verdenstopmøde om Verdenshandelsorganisationen, som bestemt ikke gav de forventede resultater, og det kan vi konkret fortolke ved at bruge ordet "fiasko". Vi har en multilateral indfaldsvinkel til de handelspolitikker, som er ude i en meget stor krise i øjeblikket, og vi skal endnu en gang overveje, om Doha-forudsætningerne stadig er berettigede, eller om udviklingen i Doha får os til at ændre holdning.
Samtidig har vi i Europa en situation, hvor inflationsniveauet i det store og hele er under kontrol. Vores energipriser er efter min mening forholdsvis stabile, og finansmarkedsbetingelserne er ikke negative. Spørgsmålet er så, hvorfor der ikke kommer et opsving. Og et økonomisk opsving afhænger af en række faktorer, der kun kan gøre sig gældende på europæisk plan.
Det er rigtigt, at vi i øjeblikket nyfortolker en keynesiansk model, som er blevet ajourført, men med denne keynesianske model er det nødvendigt at fremskynde strukturreformerne. Og når vi taler om strukturreformer, er det også vores pligt og politiske opgave at gå bort fra privilegier, som nu bliver kostbare for økonomiens udvikling.
Bruxelles-forslagene er konkrete og interessante. Vi har lært, at politik er et arbejde, som skal give daglige resultater, og som er baseret på et dagligt engagement og en daglig indsats. Jeg tror, at vi den 12. og 13. december vil se mange af de overvejelser, som Rådet gjorde sig i sidste uge, give sig udslag i konkrete forslag. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kommissionsformanden sagde: "Fra ord til handling" Ja, fra bekendtgørelser til gennemførelse af det vedtagede, fra udvidelse til integration. Topmødet var ikke kun i medierne, men også for mange af os snarere et topmøde om retorik, ikke om substans. Jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg fører det tilbage til den dag, det blev holdt.
Hvad kan man forvente af virkeligt nyt til forfatningen 14 dage efter mødet i Rom? Hvad forventede Kommissionen som reaktion på dens vækstinitiativ ved utilstrækkelig forberedelse og den kendsgerning, at EU ikke har nogen industripolitik og ikke nogen økonomisk politik? Ville det ikke være nødvendigt at binde de statslige konjunkturprogrammer og vækstinitiavet sammen til en finansielt stærk pakke og sige, hvad hvem i Europa skal gøre inden hvornår for at nå de fælles besluttede mål?
Jeg sagde: fra bekendtgørelser til gennemførelse af det vedtagede. Vi har ikke brug for noget nyt. Vi ønsker et stærkt Europa i verden og et subsidiært udformet Europa indadtil. Vi ønsker stabilitets- og vækstpagten. Lad os overholde den, lad os gennemføre den! Vi har konceptet for det indre marked. Lad os endelig oprette det! Vi har konkurrencepolitikken. Lad os sørge for, at den befries for hindringerne i alle stater! Vi har Lissabon-målene, vi har Göteborg-målene, vi har Barcelona-målene - vi har brug for operative gennemførelsesprogrammer for det vedtagede og ikke nye bekendtgørelser.
Desuden har vi et afbalanceret beslutningsgrundlag for forfatningen liggende på bordet. De punkter, der skal afklares, er kendte. Forsyningspligtydelserne hører under subsidiaritetsprincippet, men er en del af den europæiske samfundsmodel, derfor er der brug for en undtagelse fra konkurrenceretten. Ved en forsinkelse afklares spørgsmålene ikke. Vi kan overholde tidsplanen, fordi de åbne spørgsmål ligger fremme på bordet.
Endelig siger vi ja og nej til en folkeafstemning. Vi mener dermed altid et ja eller et nej til en national folkeafstemning om reformer. Jeg spørger Dem til sidst, hvorfor vi ikke også begynder at overveje dette spørgsmål på ny: Jeg siger ja til en europæisk folkeafstemning, ja til en europæisk kommunikationskampagne, ja til et europæisk resultat. Det vil sige, at flertallet af staterne, flertallet af stemmerne træffer en afgørelse - i stedet for en nationalisering af et europæisk projekt.
Oostlander (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Rådets redegørelse starter med et kort afsnit om forfatningstraktaten. Der er tydeligvis meget lidt fremskridt at rapportere om på den front. Det, vi hører, er under alle omstændigheder ikke særlig positivt på et par af områderne. Det er tilsyneladende vanskeligt at gennemføre udvidelsen og først derefter fokusere på detaljerne. Det havde vi forudset for længe siden.
Det stigende fokus på det ideal, som kaldes national suverænitet og national interesse, giver anledning til udarbejdelse af forslag, der hovedsagelig fokuserer på spørgsmålet om, hvorvidt vi kan ændre beslutningsprocessen i Europa. Det er den vigtigste årsag til de fleste af forsøgene på at ændre resultaterne af konventets arbejde. Nogle ønsker at beholde vetoretten, andre ønsker at mindske spærreminoriteten og endnu andre ønsker at strukturere Kommissionen på en måde, hvor alle indvendinger imod Rådets beslutningsproces sendes tilbage til Kommissionen. Kommissionen vil således fremstå som et svækket organ med national præjudice.
Endelig vil jeg med henvisning til hr. Karas' udtalelser sige, at vi står over for alle disse nationale afstemninger, der udgør en meget udemokratisk beslutningsproces, idet en lille minoritet i et land kan låse hele Europa fast. Hvis det er demokrati, er verden af lave. Det strider imod alle de intentioner, som de personer, der skabte grundlaget for europæisk integration, havde. Det lykkedes dem at iværksætte denne gigantiske fornyelse på grund af en bred europæisk vision. Hvis de havde siddet fast i snæversynede nationale interesser, ville Europa fortsat have været en platform for magtkampe, voldelige eller ikke-voldelige. Vi skal fortsat kalde en spade for en spade. En kommissær, der ikke prioriterer de europæiske interesser, men repræsenterer egne nationale interesser, er en korrupt kommissær, der ikke er velkommen. Parlamentsmedlemmerne skal ikke reduceres til en flok stikirenddrenge for medlemsstaternes regeringer. Vi er trods alt de direkte repræsentanter for Europas borgere. Det er uheldigt, at ledere i nogle af de nye medlemsstater af demagogiske årsager ikke skelner mellem Bruxelles' rolle og Moskvas rolle. Det er tydeligt, hvor forskellene ligger - deltagelse, fri vilje osv. Når vi står over for valget om et frihandelsområde, afviser disse ledere fuldstændigt dette alternativ. Vi håber, at udvidelsen, som i lang tid har været vores højeste ønske, vil styrke den europæiske idé betydeligt, for det er målet med udvidelsen.
Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i betragtning af udvidelsen af de nye ydre grænser, af indvandringspresset bifalder jeg udtrykkeligt den prioritering, som De har foretaget med styrkelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Jeg bifalder i denne sammenhæng udtrykkeligt, at De har valgt et multidisciplinært initiativ, som strækker sig fra sikring af de ydre grænser over fremskyndede asylprocedurer, styring af legal indvandring frem til bekæmpelse af illegal indvandring.
Jeg vil dog gerne komme med nogle specifikke bemærkninger. Den første bemærkning vedrører styringen af de ydre grænser. Hvis vi får en ny styring af de ydre grænser med en række projekter, hvis vi forstår at gennemføre meget høje standarder overalt, er der behov for en koordinering. De har nu foreslået fra Kommissionens og Rådets side, at der oprettes et nyt agentur. Spørgsmålet er, hvor dette agentur skal befinde sig. Jeg ville ikke være for, at vi endnu en gang deponerer kompetencer i et agentur uden for vores rækkevidde, men jeg ville gerne støtte, at der nedsættes en koordinationsenhed - det kan også sagtens hedde agentur - under Kommissionen, og at der arbejdes effektivt dér. Jeg anmoder Dem om også at overveje dette, når De evaluerer mulighederne.
Den anden bemærkning vedrører tilbagesendelsespolitikken. Den, der ønsker at udforme en asylpolitik og en legal indvandringspolitik troværdigt, må bekæmpe illegal indvandring og asylmisbrug og har også brug for en fælles tilbagesendelsespolitik. Derfor opmuntrer jeg Dem til fremover ikke blot at indgå tilbagesendelsesaftaler med Macao og lignende stater, men faktisk også med stater, hvor vi kan forvente, at de fleste indvandrere kommer fra. Det forventer vi, og vi støtter Dem i det. Vi hjælper Dem også til at gå sådan frem, at De yder opklaringsarbejde på stedet, for det er den bedste forebyggelse mod flugthjælpsuvæsenet.
Det sidste punkt, jeg vil kommentere, er følgende: Øg presset på medlemsstaterne for at gennemføre statusdirektivet og proceduredirektivet for asylområdet, således at vi langt om længe kommer frem til hurtige afgørelser, til hurtige procedureafslutninger og til hurtig hjælp til flygtninge.
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil ganske kort sige noget til rådsformandens udenrigspolitiske redegørelser og også til Rådets resultat. Rådet har også - hvordan kunne det være anderledes? - beskæftiget sig med situationen i Mellemøsten og beklaget den forværrede situation. Det har opfordret begge sider til at give afkald på vold og til beherskelse. Jeg vil i dag gerne opfordre Dem, hr. rådsformand, til formelt og uformelt at gøre alt, hvad De kan gøre for virkelig at støtte alle israelske og palæstinensiske initiativer til forberedelse af freden.
Jeg tænker f.eks. på den såkalde Genève-aftale. Det er et fremragende initiativ fra folk, der virkelig har beskæftiget sig med den komplicerede proces i mange år. Jeg vil undtagelsesvis citere en forfatter her, nemlig Amos Oz, en israelsk forfatter, som har beskæftiget sig med Genève-aftalen i en kommentar - jeg citerer: "Siden seksdageskrigen har vi været forbundet med palæstinenserne, ligesom en fangevogter er forbundet med en fange via håndjern. At have en fange ved sit håndled en, to timer er ikke noget særligt. Men en fangevogter, der har været lænket til sin fange i 36 år, er ikke længere fri. Besættelsen har gjort os ufrie." Efter min mening udtrykker disse ord klart, at EU også skal bidrage lidt til, at der sættes en stopper for den manglende frihed, som hersker i selve Israel på grund af denne situation, og at Genève-aftalen er et godt eksempel herpå.
De seneste dage har imidlertid også vist, at der er en endnu tættere forbindelse mellem konflikten i Palæstina og situationen i Irak, end vi har sagt her i Parlamentet igen og igen. Man kan nu glæde sig over den enstemmigt vedtagede FN-resolution. Men, hr. rådsformand, vi må ikke give afkald på de mål, som Parlamentet igen og igen har fulgt i forbindelse med Irak-politikken: en stærk rolle til FN og en trinvis, men hurtig og klart defineret overdragelse af magten fra amerikanerne, fra militæret til irakerne. Irak tilhører irakerne, og det skal klart og relativt hurtigt understreges, at EU ønsker at gennemføre og realisere dette princip.
Jeg har ikke været særlig glad for den måde, aftalen med Iran er kommet i stand på. Jeg havde hellere set, at rådsformanden, udenrigsminister Frattini, var kommet frem til den sammen med den højtstående repræsentant, hr. Solana. Men vi bør være glade for, at de tre europæiske udenrigsministre har opnået en aftale med Iran. Det går også uden krig, det går også på fredelig vis, det går også gennem forhandlinger med lande, der yder modstand, at komme frem til en aftale, og vi bør være glade for, at denne vigtige aftale med Iran nu tilsyneladende er indgået.
Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, under konventets arbejde forudsagde pessimisterne et dårligt resultat og i bedste fald en forsinkelse, som ville gå ud over målsætningen om hurtigt at give det nye Europa dets første forfatning. Sådan gik det dog som bekendt ikke, for til sidst var det politikken og ansvarsfølelsen, der fik overtaget, og på trods af den indledende kritik førte hr. Giscard d'Estaing skibet sikkert i havn.
I dag er der nogle pessimister her i Parlamentet, som ikke regner med et positivt udfald af regeringskonferencen. Selvfølgelig er der ingen, som tror, at regeringskonferencens arbejde vil forløbe uden vanskeligheder. Ingen tror, at det hele bliver let, men jeg er sikker på, at det i den sidste ende bliver Europas interesser, som man vil tage hensyn til, ligesom det var tilfældet med konventet. Derfor er jeg optimist, og derfor er jeg overbevist om, at det italienske formandskab vil få Europa til at tage store fremskridt.
Kan man være andet end tilfreds med erklæringen fra Aznar, den spanske ministerpræsident, og kan man lade være med at se med lige så positive øjne på nogle af præsident Chiracs udtalelser? Politik er mægling og ikke propaganda. Det er evnen til at nå målet inden for den fastsatte frist. Jeg er sikker på, at det italienske formandskab således vil nå de målsætninger, som det har sat sig, nemlig at Europa inden det næste valg til Europa-Parlamentet har fået sin første forfatningstraktat, som er et resultat af konventets værdifulde arbejde, og som også er et resultat af Parlamentets arbejde.
Parlamentets aktive deltagelse i regeringskonferencens arbejde er efter min mening et meget positivt resultat, og denne beslutning er et bevis på, at det italienske formandskab har holdt de løfter, som det gav her i Parlamentet. Jeg kan ikke lade være med at understrege vigtigheden af en henvisning til de jødisk-kristne rødder i forfatningens præambel. Det er ikke et monopolspørgsmål, hr. Barón Crespo, for det er lige præcis det modsatte, nemlig nødvendigheden af, at kristendommens bidrag til vores kontinents vækst og dets moralske og sociale udvikling ikke går tabt. Her tænker jeg på de værdier, som Moder Teresa fra Calcutta inkarnerede og levede efter. Det er værdier, som tilhører os alle sammen, uanset om vi er troende eller ej.
Også når man taler om det store og svære indvandringsspørgsmål, kan Europa ikke undgå at høre det smertelige skrig, som kommer fra millioner og millioner af afrikanere. Afrika og dets problemer kommer til at udgøre en nødsituation i de kommende årtier. 
Deres ord viser os, hr. rådsformand, at vi har valgt den rigtige indfaldsvinkel til denne store nødsituation. Fortsæt i denne retning! Som mange af parlamentsmedlemmerne sagde her i salen i dag, skal Europa - hele Europa - påtage sig det politiske og økonomiske ansvar, når det gælder grænsernes forvaltning og beskyttelse. Jeg vil gerne gentage, at det italienske formandskab går i den rigtige retning. Derfor bør vi støtte det og bakke det op, og det bør vi også på det udviklingspolitiske område, hr. Bertinotti. Hvordan kan man tro, at man kan øge konkurrenceevnen i vores regioner uden at sørge for de store infrastrukturer, som skal udvikle det indre marked og skabe ny beskæftigelse?
Man skal også fortsætte, når det gælder Lissabon-beslutningerne, for uden en ordentlig reform af sikringssystemerne giver vi ikke vores unge noget håb. Det socialdemokratiske Tyskland har slået ind på denne vej, og det samme er tilfældet med Frankrigs centrum-højreregering. Der er således ikke tale om valg, der er truffet af den ene eller den anden fløj, men om politisk langsigtethed.
Positiv er også beslutningen om at fremme forskningen. Det var et løfte, der blev givet her i Parlamentet i juli, og dette løfte er blevet holdt, ligesom man også har lovet at bekæmpe organiseret kriminalitet. 
Jeg konstaterer med tilfredshed, at hr. Schulz følger opmærksomt med i de italienske aviser. Jeg vil supplere hans avisgennemgang med nogle enkelte nyheder. Hvad den europæiske anklagemyndighed angår, har den italienske regering og rådsformandskabet som bekendt besluttet at holde sig til den tekst, som konventet har udarbejdet til EU. Hvad den europæiske arrestordre angår, er det lige så velkendt - det kan man læse i de italienske aviser - at lovforslaget om italiensk lovgivnings tilpasning til den rammeafgørelse, der er taget højde for på EU-plan, allerede er blevet forelagt for det italienske ministerråd, som skal drøfte det i den nærmeste fremtid, hvorefter det bliver forelagt for parlamentet til vedtagelse inden 31. december i år.
Afslutningsvis vil jeg således sige, at på trods af nogle få bevidst polemiske indlæg, som skyldes det politiske tilhørsforhold, tror jeg, at Parlamentet opfordrer det italienske formandskab til at fortsætte i samme retning. 
Berlusconi,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke alle de parlamentsmedlemmer, som kom med kommentarer. Vi har omhyggeligt noteret os, hvad der blev sagt i alle indlæggene, og det vil vi tage højde for i de 50 arbejdsdage, der er tilbage inden Det Europæiske Råd midt i december.
Der var mange, som kommenterede det italienske formandskabs resultater og arbejde. Jeg vil blot minde om, at det virkelig er svært - og det har jeg selv erfaret - at tage alle de spørgsmål op, som et formandskab medfører, når man har et meget begrænset tidsrum til rådighed, og det bliver endnu sværere, når dette tidsrum konkret er begrænset til fire måneder for dem, der har formandskabet i årets sidste seks måneder. I juli og august måned forsøgte vi også at holde møder med stats- og regeringscheferne, men det var praktisk taget umuligt, og vi nøjedes med muligheden for bilaterale møder. Det betyder, at den reelle arbejdstid for et formandskab, der har fået denne opgave i anden halvdel af året, kun er fire måneder. Desuden er der juleperioden og den heraf følgende fremrykning af det sidste Europæiske Råd til 12. og 13. december, så det er virkelig ikke meget tid, der er til rådighed. Derfor bør vi se med stor interesse på det forslag, der er medtaget i udkastet til forfatningstraktat, og som tager sigte på indførelsen af formandskaber af to et halvt års varighed med mulighed for forlængelse. Håbet er, at man kan finde en myndig formand, som på en dygtig måde kan repræsentere EU på den internationale scene, og som har den nødvendige tid til måske også at foretage de systemændringer, som Det Europæiske Råd arbejder med, og som naturligvis ikke kan gennemføres på alt for kort tid.
Jeg vil dog gerne minde om, at det italienske formandskab har forsøgt at leve op til sit ansvar i denne periode. Bare for at give en idé om, hvor mange ting et formandskab skal beskæftige sig med, vil jeg nævne de ting, der er blevet gjort: Vi har holdt over 42 møder med medlemsstaternes og kandidatlandenes regeringsrepræsentanter, vi har løst flere gamle stridsspørgsmål, som ingen af de tidligere formandskaber havde løst, vi har ført forsædet under 26 ministerrådsmøder og udført alt det arbejde, som formanden også selv skal udføre, når det gælder forberedelsen af disse Europæiske Råd inden for forskellige områder og Rådenes samordning, vi har vedtaget 17 forordninger og direktiver, vi har afsluttet tre forligsprocedurer med Europa-Parlamentet, der havde kørt i et stykke tid, vi har indgået eller underskrevet syv internationale aftaler, vi har påbegyndt den tekniske gennemgang af de tekster, som konventet har vedtaget - alt dette kræver rådsformandens deltagelse i en lang række møder, der næsten altid finder sted om natten også - vi har holdt otte associerings- og samarbejdsråd med bl.a. Armenien, Georgien, Jordan og Tunesien, vi har afholdt 10 topmøder og trojkaer - jeg rejser i øvrigt til Kina i netop denne uge - vi har holdt 30 Coreper-møder med alle de forberedende møder i den forbindelse, vi har haft 15 arbejdsmøder med USA's, Ruslands, Balkanlandenes, Latinamerikas og andre landes repræsentanter, og endelig har vi haft over 800 møder i Rådets arbejdsgrupper. Derfor skal det kommende EU-formandskab være yderst struktureret, og det skal overlades til en, der har alderen og kræfterne til at holde til et sådant aktivitetsniveau. Jeg er for gammel til sådan noget, hr. Schulz, men De skal alligevel have tak.
Hvad regeringskonferencen angår, vil jeg minde om, at den blev påbegyndt for 18 dage siden. Formandskabet indledte en debat, som var åben, men også kort, og som hverken kan eller kunne forhindres. Efter min mening er det nemlig utænkeligt, at man i en forsamling af stats- og regeringschefer ikke giver hver enkelt regering lov til at give udtryk for sit eget lands holdning til en forfatningstraktat. Det var formandskabets opgave at lytte til og uddybe de enkelte debatspørgsmål, og herefter bliver det formandskabets opgave at sammenfatte dette i et samlet forslag. Det er lige præcis, hvad vi nu skal i gang med.
Som De ved, er de spørgsmål, der endnu ikke er løst, først og fremmest institutionsspørgsmålene, nemlig systemet med dobbelt stemmeflertal, Kommissionens sammensætning - hvilket der var mange, der pointerede her - og en revision af forfatningstraktaten med mulighed for en mere omfattende anvendelse af kvalificeret stemmeflertal. Jeg regner med at udarbejde et samlet forslag, inden der er gået et par uger, nemlig når vi er færdige med en indgående - men også åben og gennemsigtig, hvilket jeg gerne vil gentage - undersøgelse af alle de spørgsmål, der er på tapetet. Det bliver mit job at tage bilateral kontakt til de relevante personer i de forskellige lande, hvorefter jeg sandsynligvis vil forelægge dette forslag på et uformelt møde i Det Europæiske Råd mellem den 15. og 30. november og til sidst have det endelige forslag klar midt i december.
Én ting er dog vis, nemlig at Europa og dets borgere forventer en forfatningstraktat af høj kvalitet, det vil sige et resultat, der er på højde med de udfordringer, som vi i stadig større grad skal tage op. Vi kan ikke acceptere kompromiser, der gør det sværere for EU at træffe beslutninger, og at træffe hurtige og effektive beslutninger. Derfor er det utænkeligt, at det ganske vist legitime og forståelige forsvar af enkelte nationale interesser forhindrer det forfatningsresultat, der er nødvendigt for at styrke integrationen i et EU, som bliver udvidet og forenet med et stadig større antal nye medlemsstater. Når formandskabets samlede forslag er blevet behandlet, drøftet og uddybet i december, er tiden kommet til at træffe en beslutning. Vi vil bede alle om, at de med en klar og gennemsigtig ansvarsfølelse godkender et fuldstændigt udkast til forfatning, som - og det vil jeg gerne gentage - skal være fint og ædelt. I modsat fald tror jeg, at de europæiske borgere vil skulle stemme i juni måned uden at have kendskab til de nye institutioner, og det ville fjerne - eller gå hårdt ud over - disse borgeres tillid til EU og til dets gradvise integration. Denne integration er afgørende for, at vi kan tage udfordringen op om at skabe et Europa, som kan spille en hovedrolle på den internationale scene, som på en ligeværdig måde kan sammenligne sig med en hvilken som helst anden international magt, og som ikke blot giver sine egne borgere større demokrati, frihed, velfærd og sikkerhed, men også udbreder disse fundamentale goder til resten af verden. Netop dette er efter min opfattelse noget, som vi skal overveje, for vi har alle lovet - også med årtusinderklæringen for kort tid siden - at give mad, vand, sundhed og uddannelse til de mennesker i verden, der endnu ikke har disse goder. Det er vigtige materielle goder, men vi ved udmærket, at hvis ikke de først har det primære gode, nemlig frihed - der resulterer i demokrati som regeringsform - er det ikke muligt at give disse goder til de borgere i verden, som stadig ikke har dem, og varigt at sikre disse goder.
Når vi vurderer de endelige artikler i forfatningstraktaten - sådan som jeg gør i disse dage og nætter - bør vi efter min mening være klar over, at denne traktat skal gælde for vores medborgere i de næste 10 eller 20 år, og at den skal give EU - som er den ældste kulturs vugge og en sammenslutning af stater og borgere, der identificerer sig med en fælles arv af værdier, principper, kulturer og samfund - mulighed for at spille en hovedrolle i verden og for sammen med andre lande og ikke i konflikt med andre lande netop at udbrede det vigtige gode, som frihed og demokrati er, nemlig det eneste gode, der kan sikre befolkningernes velfærd, og som reelt kan sikre hele verden en fremtid med ægte fred.
Der var også mere specifikke spørgsmål, som hr. Tajani til dels allerede har svaret på, f.eks. den europæiske anklagemyndighed. Vi holder os til udkastet til forfatningstraktat. Hvad miljødimensionen angår, vil jeg minde om, at man i punkt 24 i konklusionerne tager miljødimensionen med i vækstprocessen som et aspekt, der skal virke som en katalysator for innovation og modernisering i nøglesektorer som energi- og transportsektoren.
Til sidst vil jeg minde om, at vi faktisk allerede har nået nogle konkrete resultater, og derfor er der håb forude, når det gælder fortsættelsen af regeringskonferencens arbejde. Vi har nået resultater på et område, hvor der var nogle tilsyneladende uovervindelige uoverensstemmelser, nemlig det europæiske forsvar. Det fremgik af Det Europæiske Råds arbejde - hvilket kommer konkret til udtryk i Rådets arbejde i december - at alle EU-landene og også de 10 nye lande, som nu bliver optaget, er bevidste om, at EU ikke kan føre en egentlig udenrigspolitik, som betyder noget, og som kan gøre sig gældende, hvis ikke den underbygges af en selvstændig europæisk forsvarsstyrke.
Man godkendte ligeledes systemet med forstærket samarbejde - eller struktureret samarbejde - nemlig det samarbejde, som giver de lande, der har større militær kapacitet, og som kan og vil bruge penge på forsvar, mulighed for at gå sammen, men på tre meget klare betingelser. For det første skal alle de medlemsstater, som ønsker at deltage i dette samarbejde, til enhver tid kunne deltage i det. For det andet skal de kriterier og regler, der kommer til at gælde for dette samarbejde, ikke besluttes af de medlemsstater, som starter samarbejdet, men vedtages af Det Europæiske Råd. Det bliver afgjort til december, om dette skal vedtages enstemmigt - hvilket forhåbentlig ikke bliver tilfældet - eller med kvalificeret flertal. For det tredje skal det europæiske forsvar ikke erstatte, men supplere NATO, som vi stadig anser for at være en af de grundpiller, der har givet Europa over et halvt århundrede med fred og sikkerhed.
Jeg kan kun forsikre Dem alle sammen for, at vi vil lægge det størst mulige engagement i de sidste 50 arbejdsdage, og at vi hele tiden har en klar idé om forfatningstraktaten. Vi kunne ikke finde på at afslutte regeringskonferencen under det italienske formandskab blot for stolthedens og tilfredshedens skyld. Det er aldrig sket før, for de fem regeringskonferencer, der er gået forud for den sidste regeringskonference, er hver gang blevet indledt under et formandskab og afsluttet under et andet. Selv om vi forsøger at nå til en afslutning, og selv om vi ved, at de europæiske borgere skal stemme til næste forår, og at vi derfor skal gøre, hvad der er muligt - og umuligt - for at give dem kendskab til rollerne og den overordnede kontekst for et Parlament, hvis medlemmer de skal vælge, vil heller ikke vi på noget tidspunkt acceptere at skrive under på et kompromis og en forfatningstraktat, der ikke giver Europa - og dermed de europæiske borgere - sikkerhed for, at den kan spille den rolle, som vi alle mener, at den bør have i de kommende år. Det italienske formandskab vil således gøre alt, hvad det kan for at afslutte arbejdet inden udgangen af december, men det vil ikke tillade, at dette arbejde bliver afsluttet med en forfatningstekst efter laveste fællesnævner, som tager hensyn til de enkelte staters interesser og ikke til vores alle sammens fælles interesser, nemlig det fælles vel.
Prodi,
    Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Dem alle for denne forhandling, som var yderst interessant, og som gav os nogle idéer til vores kommende arbejde. Jeg vil gerne takke hr. Berlusconi for, at han gav udtryk for sit ønske om at afslutte regeringskonferencen med et stærkt udkast og ikke med et udkast efter laveste fællesnævner, og jeg takker ham også for, at han lagde vægt på kontinuiteten i institutionerne og understregede det vanskelige ved en stadig og hurtig rotation.
Kommissionen er bevidst om, at det er dens opgave at sikre kontinuiteten i det institutionelle politiske arbejde. Det har vi gjort på en konsekvent, loyal og engageret måde i alle disse år. Her i aften skal jeg faktisk til Dublin for at tale med den irske premierminister, og det skal jeg netop for at skabe denne kontinuitet og for at det arbejde, som vi udfører, ikke skal blive splittet af de konstante ændringer, der sker.
Jeg vil nu komme ind på de emner, som vi kort skal drøfte, og i den forbindelse vil jeg fremsætte nogle meget enkle betragtninger. I mange af talerne var man inde på spørgsmålet om Kommissionens sammensætning. Jeg vil gerne endnu en gang slå fast, at der i konventets forslag allerede er taget højde for en kommissær pr. medlemsstat. Det, som vi ikke kan acceptere, er, at halvdelen af kommissærerne er egentlige kommissærer, mens den anden halvdel er usynlige kommissærer, men der er allerede en kommissær pr. medlemsstat.
Vi skal gøre alle kommissærerne synlige ved at give dem de samme beføjelser og gøre dem i stand til at præge europæisk politik. Det er bestemt ikke rigtigt, at en kommissær pr. medlemsstat repræsenterer de nationale interesser. Allerede i den Kommission, vi har i dag, repræsenterer kommissærerne heldigvis ikke de nationale interesser, men derimod de fælles interesser.
Hr. Bonde rejste et andet og meget interessant spørgsmål. Jeg må sige, at det undrer mig lidt, at han går ind for en folkeafstemning i hvert medlemsland, for jeg troede, at han var tilhænger af subsidiaritetsprincippet, nemlig at hvert land vælger den metode, som det vil vedtage sin egen forfatning efter. Hvis der skal være en folkeafstemning - og det var, hvad hr. Karas sagde for lidt siden - bør det være en europæisk folkeafstemning.
De forstår således, at det hele har en anden betydning. Det ville være tilstrækkeligt, at den forfatning, som vi udarbejder her, blev vedtaget ved en europæisk folkeafstemning. Så ville det få en meget større betydning og være noget helt andet. Det vil jeg virkelig gerne opfordre Dem til at tænke over. Jeg ved godt, at det er på grænsen til det umulige, men der er øjeblikke i historien, hvor en sådan beslutning er nok til at ændre vores institutioners udseende og hverdag.
Det tredje spørgsmål var investeringernes kvalitet. Man rejste spørgsmålet om investeringernes kvalitet, og jeg vil gerne slå fast, at kvikstartlisten hverken skal indeholde prioriteringer eller udelukkelser. Det er ikke, hvad vi ønsker at gøre. Vi ønsker derimod at identificere de projekter, som er længst fremme, som er mest grænseoverskridende, og hvor der er den største mulighed for en hurtig mobilisering af ressourcer og tillid. Tillid, fru Frassoni, betyder også og ikke mindst social og miljømæssig bæredygtighed, hvilket er i tråd med Kommissionens politikker. Vi må ikke glemme, at Kommissionen i de sidste par måneder har gjort sig gældende på et så vanskeligt område som energipolitik ved at sætte en stor del af vores midler af til forskning i hydrogen og alternativ energi.
Man rejste desuden det yderst delikate spørgsmål om miljøets beskyttelse og sundhed og den kemiske industri. Det kan godt være, at vi har måttet indgå nogle kompromiser, ikke mindst i et økonomisk vanskeligt øjeblik. Det vil jeg ikke udelukke, for vi er nødt til at indgå kompromiser hver eneste dag, men jeg kan forsikre fru Frassoni for, at vi på internationalt plan er langt fremme - endda meget langt fremme - med de store omkostninger, som det medfører. Men det ønsker vi også at være, ligesom det var tilfældet med Kyoto, for vi ved udmærket, at vi som Union har et andet ansvar end de enkelte lande og nationer.
På samme måde har vi et ansvar som Union - og her kigger jeg på det lille eller rettere det store lys, som hr. Watson stadig har foran sig - når det gælder Guantánamo-spørgsmålet, hvor jeg kun kan tilslutte mig de bekymringer, som man gav udtryk for med hensyn til fangernes situation. Uden at komme med overfladiske bedømmelser kan jeg sige, at hvis vi havde et sådant tilfælde internt i EU, kunne det formodentlig behandles inden for rammerne af den procedure, der er taget højde for i artikel 7.
I dag må vi dog også konstatere, at de indsatte i medlemsstaterne netop er indsatte i medlemsstaterne, og at vi derfor konkret må forvente, at disse borgeres rettigheder kraftigt forsvares af deres egne landes myndigheder.
Som afslutning på de udenrigspolitiske spørgsmål vil jeg sige, at hr. Wurtz kom med en meget stærk henvisning til Genève-planen. Det glædede mig meget, for det er første gang, at et konkret initiativ bliver foreslået af palæstinenserne og israelerne i stedet for at være et resultat af kvartettens arbejde, selv om dette arbejde er yderst nyttigt.
Det er måske ikke repræsentanter for begge parters regeringer, men det er repræsentanter med en meget stor intellektuel og moralsk styrke. Her vil jeg gerne minde parlamentsformanden om den dygtighed, som det israelske Knessets formand, Avraham Burg, har ledt Knesset med i de vanskelige øjeblikke, og om den sande entusiasme, som hans taler, hans diskussioner og hans kritiske bemærkninger har medført. Jeg tror, at de giver et - forhåbentlig afgørende - bidrag til freden i Israel, og jeg kan forsikre Dem for, at vi vil tage imod dette med den fintfølelse, som er nødvendig i sådanne tilfælde. Det er selvfølgelig palæstinensernes og israelernes proces og ikke en proces, som verdens stormagter skal føre for Israel og palæstinenserne. Det er israelerne og palæstinenserne, som skal sende et budskab, så vi sammen kan skabe fred i Mellemøsten.
Hvad indvandringen angår, mindede hr. Brok om den EU-politik, som han kaldte for det bredere Europa, og som jeg foretrækker at kalde en politik, der tager sigte på at skabe en kreds af venner, det vil sige en politik, hvor vi omkring os har nogle lande - lige fra Moskva i Rusland til Marokko - som vi har tætte og stærke venskabelige forbindelser med. Det er en gennemførelse af den "bløde" sikkerhed og den sikkerhedspolitik, som EU baserer på dialog, økonomiske forbindelser og kulturelle forbindelser. Og det er i den forbindelse, at indvandringsspørgsmålet skal tages op. 
Vi har allerede gjort to store fremskridt, nemlig patruljeringssamarbejdet - som virkelig er et fremskridt - og det agentur, der skal samordne vores indsats. Hr. Pirker kom med nogle legitime indvendinger med hensyn til agenturet og risikoen for overlapninger af det. Men vi ønsker netop at sikre, at det bliver organ i EU-institutionernes tjeneste, så vi kan samordne vores indsats.
Dette er første skridt, men det er langtfra tilstrækkeligt! Her er der tale om et internt forsvar, men det er også nødvendigt med et initiativ, hvor man administrerer og fastholder indvandrerne i deres hjemlande. Derfor er det klart, at vi er nødt til at indgå en dobbelt aftale med disse lande, nemlig en aftale om beskyttelse og kontrol af indvandrerne, hvor vi giver landene mulighed for at gribe ind og få en reel fordel heraf. Efter min mening er det absolut nødvendigt med den kvotepolitik, som Rådet måske også forkastede, fordi udtrykket "kvote" er forkert. Jeg ville snarere kalde det en aftale med disse lande om at sikre dem et udvandringsminimum, så de hjælper os med at beskytte vores grænser. Der er ikke noget alternativ. Hvis vi lever blandt lande, som er vores venner, vil vi kunne løse dette tragiske problem. Hvis vi ikke lever blandt lande, som er vores venner, vil de blive ved med at sende os indvandrere på en fjendtlig måde og udnytte disse indvandrere politisk, og så ved vi ikke længere, hvilken holdning vi skal have, og hvilke beslutninger vi skal træffe. Derfor skal vi huske, at vi skal starte med en "blød", det vil sige passiv beskyttelse, og derefter indgå en aktiv aftale med disse lande.
Endelig var der med rette mange af Dem, som mindede om problemet med og frygten for at komme i knibe på grund af en økonomisk tilbagegang. Det er et alvorligt og seriøst problem, der falder sammen med de bekymringer, som både den tyske, franske og britiske regering har givet udtryk for med hensyn til risikoen for en deindustrialisering af Europa. Vi skal huske, at det er et meget alvorligt problem, som vi skal overveje og arbejde med i fremtiden, for vi kan ikke acceptere protektionistiske løsninger, der ville gøre os endnu fattigere. Ved at anvende Lissabon-strategien på den nye situation skal vi i fællesskab give Europa den saltvandsindsprøjtning, som Europa har brug for. Vores økonomi har et godt grundlag, som er meget bedre end grundlaget for andre økonomier, der i øjeblikket prædiker for os og fortæller os, hvordan vi skal gøre.
Vi skal dog huske, at selv om der er behov for de strukturreformer, som hr. Fiori med rette nævnte i sin tale, er det ikke nok. Det er nødvendigt med en indsats og med samordning mellem os alle sammen, det er nødvendigt med en følelse af, at vi har en mission, og det er nødvendigt med det, som alle forventer af europæisk politik. Vi oplever et stort modsætningsforhold, nemlig at alle vores regeringer og lande forventer en industripolitik, en finanspolitik og en fælles og samordnet forskningspolitik af os, så vi kommer ud af kniben. Det er, hvad befolkningerne beder os om, og det er, hvad regeringerne beder os om, men når det så gælder om at tage de nødvendige skridt for at overvinde krisen og nå disse målsætninger, forhindrer de nationale interesser, vores frygt og vores konservative indstilling os i at skride til handling.
Vi har oplevet dette modsætningsforhold alt for længe. Vi skal finde en løsning på det, og de europæiske befolkninger beder netop Parlamentet og Kommissionen om at overvinde dette modsætningsforhold. Det skal vi gøre i fællesskab.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, vi har ikke mulighed for at vende tilbage til denne forhandling, og jeg ønsker ikke at overskride grænserne for Parlamentets velvilje. Jeg vil blot anmode formandskabet og Kommissionen om at forklare, hvorfor vi skal forvente, at Europas borgere vil stemme for Europa, hvis vi ikke har tilstrækkelig solidaritet og engagement inden for Kommissionen og Rådet til at kæmpe for de rettigheder, som vores kontinent har undertegnet. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke alle, der har bidraget til dagens forhandling, der bestod af en velovervejet, rolig og saglig udveksling af synspunkter.
Forhandlingen er afsluttet.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Konklusionerne fra Det Europæiske Råd den 16. og 17. oktober 2003 afslører, at regeringscheferne udviser en total ligegyldighed over for de økonomiske og sociale problemer og fastholder den samme nyliberale politik. Det er uantageligt, at man stadig prioriterer en styrkelse af virksomhedernes konkurrenceevne på grundlag af fortsatte liberaliseringer og privatiseringer, lavere lønomkostninger og fleksibilitet i stedet for en løsning af problemerne med arbejdsløshed, fattigdom og social udstødelse.
Selv det såkaldte vækstinitiativ vil ikke få succes, så længe man fastholder de begrænsninger, som pengepolitikken pålægger, hvor der også er risiko for, at finansieringen af de store projekter kommer til at afhænge af finansmarkedernes forgodtbefindende. Mere end nogensinde er der brug for en revision af stabilitetspagten af hensyn til beskæftigelse, uddannelse og bæredygtig udvikling.
Hvad angår regeringskonferencen, vækker det, man hører, bekymring, ikke mindst den uantagelige finansielle chikane, som visse medlemsstater har udøvet med trusler om at blokere fællesskabsbudgettet, medmindre de får en aftale, der hviler på den såkaldte europæiske forfatning.
Man må ligeledes beklage, at Rådet ikke gør alt, hvad det kan for at gøre en ende på besættelsen af Irak, så det irakiske folk sikres mulighed for at hævde sin umistelige ret til selv at beslutte om sin fremtid og udnytte sine rigdomme. 
Formanden.
   - Kære kolleger, jeg vil gerne benytte lejligheden til at byde varmt velkommen til hr. Olivier Kamitatu Etsu, formanden for Den Demokratiske Republik Congos provisoriske parlament, der sammen med en delegation fra det pågældende parlament har taget plads i den officielle loge. Jeg ønsker dem et produktivt ophold i Strasbourg.(1)


Formanden.
   - Jeg vil nu komme med en oplysning, som formanden allerede gav os ved arbejdets begyndelse her til morgen, hvor alle parlamentsmedlemmerne dog ikke var til stede i salen. Det er en vigtig og interessant oplysning. Jeg kan fortælle Dem, at vi for første gang har taget tre nye tolkekabiner i brug under dette møde. Under forhandlingen i dag tolker vi til tre nye sprog, nemlig polsk, ungarsk og tjekkisk. Det drejer sig om kanal 12 til tjekkisk, kanal 13 til ungarsk og kanal 14 til polsk.(1)
Vi går nu over til afstemning.
Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   - Hr. formand, jeg beder om ordet i et par minutter for at anmode om formandskabets bistand og forklare de åbenlyse uregelmæssigheder, der har været i forbindelse med denne betænkning. Et ændringsforslag fra min gruppe, som det store flertal af udvalget havde stemt for, er på overraskende vis forsvundet fra den tekst, der skal stemmes om i dag. Ændringsforslaget indeholdt en anmodning om anerkendelse af asylretten for kvinder, der er udsat for alvorlige forfølgelser og overtrædelser af deres menneskerettigheder. Hr. formand, jeg anmoder derfor på vegne af min gruppe om, at vi udsætter afstemningen vedrørende Smet-betænkningen, indtil Parlamentets tjenestegrene har opklaret denne situation, som vi anser for yderst alvorlig.
Smet (PPE-DE ),
   Hr. formand, der er foretaget en rettelse til teksten efter mange langvarige forhandlinger. Jeg vil læse rettelsen op og høre Socialdemokraterne om, hvorvidt det endeligt afspejler deres forespørgsler. Hvis ikke, er jeg enig i, at det skal sendes tilbage. Jeg læser teksten i punkt 13 op med den rette formulering, for der har været en række vanskeligheder, dels fordi flere afsnit i teksten er slettet. 

"Opfordrer medlemsstaterne til ved behandlingen af asylansøgninger at tage hensyn til forfølgelse og/eller begrundet frygt for forfølgelse og vold mod kvinder på grund af deres køn." 
Bonino (NI ).
   - Hr. formand, jeg støtter fru Valenciano Martínez-Orozco, og eftersom der virkelig var tale om en alvorlig procedurefejl, vil jeg give udtryk for min støtte til hendes forslag, der ikke består i at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, men ganske enkelt i at udsætte afstemningen, så vi kan belyse spørgsmålene. Vi støtter fru Valenciano Martínez-Orozcos forslag, som er yderst korrekt set ud fra et proceduremæssigt synspunkt. 
Formanden.
   - Jeg sætter hermed fru Valenciano Martínez-Orozcos anmodning om at udsætte afstemningen under afstemning.

Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har på afstemningslisten en afstemning bagefter om flere beslutninger om den mundtlige forespørgsel om de liberale erhverv. Jeg vil gerne anmode om, at den tages af dagsordenen og udskydes til næste møde i Bruxelles. Det er også afstemt med Socialdemokraterne. Vi vil forsøge at finde et kompromisforslag og ikke stemme om disse modstridende beslutninger.
Formanden.
   - Jeg sætter hermed anmodningen om at udsætte afstemningen under afstemning.

Figueiredo (GUE/NGL ),
    De nylige fødevareskandaler viser med al ønskelig tydelighed de risici, der findes for fødevaresikkerheden, når profittens førsterang sammen med manglende kontrol og ofte eftergivende lovgivning synes at være vigtigere end hensynet til folkesundheden. Det er via fødevareindustrien, at tilsætningsstofferne kommer ind, de "E-numre", som vi plejer at se på fødevarernes mærkater, og som tjener specifikke formål lige fra konservering til farve, således at de bør overvåges effektivt af hensyn til de risici, som de måtte indebære for folkesundheden.
Rammedirektiv 89/107/EØF om tilsætningsstoffer til levnedsmidler fastsætter, at der skal vedtages specifikke direktiver for at harmonisere brugen af forskellige kategorier tilsætningsstoffer til levnedsmidler. Det er i denne sammenhæng, at direktiv 94/35/EF om sødestoffer til brug i levnedsmidler ønskes ændret.
Jeg støtter derfor Europa-Parlamentets to vigtigste forslag, der hindrer, at sødemidler, som ikke er i overensstemmelse med EU's lovgivning, kan markedsføres og anvendes, indtil lagrene er tømt, ligesom forslaget, hvor det afvises at tildele Kommissionen beføjelse til at afgøre, om et stof henhører under kategorien sødestoffer, indtil rammelovgivningen er revideret. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Formålet med denne betænkning er at ajourføre anvendelsesbetingelserne for visse produkter i lyset af de tilgængelige videnskabelige undersøgelser af de uønskede bivirkninger, som disse stoffer kan have for mennesker, og de daglige tilladte doser, som Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler har fastsat.
Ligesom ordføreren kan jeg ikke se, hvorfor Kommissionen skal tildeles beføjelse til at afgøre, om et stof henhører under kategorien sødestoffer, indtil rammedirektiv 89/107/EØF om tilsætningsstoffer til levnedsmidler er revideret, idet jeg er enig i, at en udvidelse af Kommissionens beføjelser på dette område kun træffes i forbindelse med den tilpasning af rammedirektivet om tilsætningsstoffer til levnedsmidler, som ifølge Kommissionen vil finde sted i løbet af indeværende år.
Forslaget om, at Kommissionen senest to år efter direktivets ikrafttrædelse skal forelægge en rapport om igangværende reevalueringer af tilsætningsstoffer, fortjener støtte ligesom den foranstaltning, der skal forebygge misbrug af midlertidige undtagelser for produkter, som ikke er i overensstemmelse med denne lovgivning.
Jeg har stemt for. 

Alavanos (GUE/NGL ),
    I anledning af afstemningen vil jeg gerne understrege følgende:
For det første er jeg enig i Europa-Parlamentets forslag om højere mindstedækning ved skader.
For det andet må dette krav ikke betyde, at borgerne kommer til at betale højere forsikringspræmier, da forsikringsselskaberne har vide muligheder for fleksibilitet, i kombination med de foranstaltninger, som det italienske formandskab foreslår for at forbedre sikkerheden på vejene og begrænse bilulykker.
For det tredje er det vigtigt, at forsikringstagerne har førsteret i forhold til kreditorerne til at få udbetalt deres tilgodehavender, hvis forsikringsselskabet går fallit. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Formålet med dette direktiv er at modernisere de foregående om ansvarsforsikring for motorkøretøjer. Formålet er dog ikke kun at harmonisere Fællesskabets lovgivning, men også at fremme den frie bevægelighed for personer og varer. Med de foregående direktiver indførtes obligatorisk ansvarsforsikring for alle Fællesskabets motorkøretøjer, gyldige forsikringsbeviser i alle medlemsstater, obligatorisk dækning for alle køretøjets passagerer, garantifonde og det kendte grønne kort.
Da jeg er fra et land, der ulykkeligvis har en af de højeste ulykkesfrekvenser på vejene og en af de laveste dæknings- og erstatningsgrader i den obligatoriske ansvarsforsikring for motorkøretøjer, er jeg meget glad for initiativer, der skal forbedre den beskyttelse af ofre for ulykker forvoldt af motorkøretøjer, som den obligatoriske ansvarsforsikring tilbyder, i form af hurtigere procedurer og højere mindstedækning, for så vidt det ikke hindrer medlemsstaterne i at gå videre. Jeg støtter således ordførerens oprindelige forslag om at hæve dækningsbeløbet til 10 millioner euro for personskade og til fem millioner for tingsskade ved ulykker, hvorfor jeg beklager, at denne holdning er blevet ændret via et kompromis til lavere satser. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Hr. Rothley er en bemærkelsesværdig socialdemokrat. Han gør altid det modsatte af det, man ville forvente af én fra hans gruppe. I juni var hans største bedrift at gennemføre en betragtelig lønforhøjelse for alle andre parlamentsmedlemmer end de højt betalte tyskere og italienere. I flere år forinden havde han hævdet, at hans hensigt med dette var at øge Parlamentets værdighed. Som ordfører foreslår han nu i ændringsforslag 15 at udelukke fodgængere og cyklister fra dækning af personskade i førernes lovpligtige ansvarsforsikring uden hensyntagen til, om det er førerens fejl. Hans motiv er denne gang, at det drejer sig om et følsomt og meget kontroversielt problem, som reguleres mere effektivt i et separat retligt instrument. Hvis dette separate retlige instrument træder i kraft samtidig med direktivet, vil der ikke være noget i vejen med hans argumentation. Hr. Rothley er imidlertid udmærket klar over, at Parlamentet ikke har nogen initiativret. Hvis vi skal afvise denne del, er vi nødt til at afvente, om Kommissionen overhovedet har i sinde stille dette separate forslag. Hvis forslaget stilles, forudser hr. Rothley eventuelle yderligere problemer. På den måde står den svageste part dårligt. Derfor forkaster jeg forslaget. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for. Det nye forslag til et femte direktiv om forsikring for motorkøretøjer har til formål at ændre de gældende direktiver for at udfylde huller og løse de praktiske problemer, som medlemsstaternes borgere møder. Forsikringer, der dækker midlertidigt ophold i en anden medlemsstat, og korttidsforsikringer til at dække køretøjer indkøbt uden for køberens egen medlemsstat er faktisk juridiske mekanismer, der manglede en EU-dimension, ligesom ajourføringen af gældende bestemmelser om den mindstedækning, som førerne af motorkøretøjer bør tilbydes, og den øgede beskyttelse af fodgængere og cyklister impliceret i trafikulykker.
På et andet plan er et af denne betænknings vigtigste aspekter, at minimumserstatningsniveauerne for tings- og personskader revurderes, hvilket jo er i overensstemmelse med den bredere udvikling hen imod bedre rettigheder for ofrene.
Jeg støtter ligeledes, at det anerkendes, at enhver medlemsstat har ret til at kræve, at førere af visse typer køretøjer (påhængskøretøjer, landbrugsmaskiner osv.) fremviser gyldig forsikring, når de fører en af disse køretøjer på dens territorium. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Til forskel fra Kommissionen udtaler Europa-Parlamentet sig til fordel for en skadeserstatning baseret pr. ulykkestilfælde snarere end pr. tilskadekommet person.
Resultatet bliver, at erstatningsniveauet pr. person kun bliver halvt så stort ved en ulykke, hvor to kommer til skade. Det vil være, som om der kun var en tilskadekommet person. Dette synes jeg er mærkeligt, faktisk aldeles absurd.
Af den årsag har jeg stemt nej til Europa-Parlamentets holdning og i stedet støttet Kommissionens linje. 

Bradbourn, Callanan, Kirkhope, Parish og Sumberg (PPE-DE ),
    Parlamentets konservative medlemmer tillægger spørgsmål om forældremyndighed og beskyttelse af mindreårige stor betydning. Det er desværre et uundgåeligt faktum, at EU arbejder på at oprette et fælles retssystem på området. Vi mener dog, at forældremyndighed fortsat skal være forældrenes rettighed inden for den pågældende medlemsstats kompetenceområde, og vi kan derfor ikke støtte en betænkning, der giver Rådet mulighed for at kræve, at medlemsstaterne opgiver deres selvstyre på dette område. 
Coelho (PPE-DE ),
    Jeg hilser den politiske enighed velkommen, der er opnået i RIA-Rådet om forslaget til forordning om anerkendelse og fuldbyrdelse i Fællesskabet af retsafgørelser i ægteskabssager og sager vedrørende forældremyndigheden, byggende på fælles regler om kompetence og navnlig i spørgsmål om tilbagelevering af barnet, idet jeg fremhæver, at barnets tarv må komme i første række i forbindelse med alle retsafgørelser vedrørende børn.
Den formelle vedtagelse af denne forordning kan imidlertid først finde sted, når der er truffet en afgørelse, der giver medlemsstaterne bemyndigelse til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at ratificere Haagerkonventionen af 1996.
Det er baggrunden for det initiativ, som vi har debatteret i dag, og dets meget væsentlige betydning. Formålet er at give medlemsstaterne bemyndigelse til at ratificere eller tiltræde Haagerkonventionen vedrørende forældremyndighed og foranstaltninger til beskyttelse af mindreårige (Fællesskabet kan ikke være part i Haagerkonventionen), således at det bliver medlemsstaternes opgave at gøre det nødvendige for, at Fællesskabet kan blive medlem af Haagerkonferencen, hvilket vil indebære en reel kvalitativ forbedring af fællesskabslovgivningen om beskyttelse af børn.
Vi bringer på den måde EU tættere på borgerne og især dem, der har haft den ulykke at opleve separation eller skilsmisse, som altid er en dramatisk oplevelse, der ikke bør gøres værre med virkninger for børnenes rettigheder og tarv. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Jeg tilslutter mig ordførerens synspunkt om, at ratificering eller tiltræden af Haagerkonventionen af 1996 vil give en bedre beskyttelse af mindreåriges rettigheder i forbindelse med afgørelser om forældremyndighed, så det, som ordføreren siger, bliver "barnets tarv, der kommer i første række i forbindelse med alle retsafgørelser vedrørende børn".
Jeg støtter også de forslag, der sigter på, at konventionen kan træde i kraft så hurtigt som muligt.
Jeg støtter imidlertid ikke de føderalistiske idéer, der ligger bag denne betænkning, og jeg kan ikke lade være med at påpege, at det er ret ironisk og uforståeligt, at Rådet skal give medlemsstaterne bemyndigelse til at ratificere eller tiltræde denne konvention. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg er enig med ordføreren, når hun siger, at tilvejebringelsen af et harmoniseret og ensartet retligt område er af den allerstørste betydning for, at den europæiske opbygning kan gøre fremskridt på et så vigtigt område som forældremyndighed til børn. Dette forslag er et interessant skridt i den retning. Det går egentlig ud på at give medlemsstaterne bemyndigelse til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at tiltræde eller ratificere Haagerkonventionen, hvilket skal overvinde den tekniske vanskelighed, at kun suveræne stater kan være part i den. Denne konvention angår retternes kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsakter samt om samarbejde vedrørende forældremyndighed og foranstaltninger til beskyttelse af mindreårige og har allerede afgørende inspireret Rådets kommende forordning om forældremyndighed, der stadig er til debat i Rådet.
Jeg er derimod ikke enig med ordføreren, når hun henviser til artikel 24 i chartret om grundlæggende rettigheder. Varetagelsen af barnets tarv ligger i dets egen høje værdi og ikke i en tekst, der i øvrigt stadig savner enhver juridisk værdi.
Da det imidlertid drejer sig om at sikre, at barnets tarv altid tilgodeses i alle retsafgørelser om børn, støtter jeg ordførerens forslag. 
Roure (PSE ),
    Haagerkonventionen trådte i kraft den 1. januar 2002. Den vedrører jurisdiktion, gældende lov, anerkendelse, håndhævelse og samarbejde med hensyn til forældreansvar og foranstaltninger til beskyttelse af børn. Det er derfor vigtigt nu, at medlemsstaterne gør, hvad der er nødvendigt for at sikre, at EU overholder konventionen.
EU arbejder for at etablere et fælles retsområde, der er baseret på princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser. Vi skal sikre, at alle retsafgørelser prioriterer børns interesser.
Vi har pligt til at beskytte børnene, som er fremtidens voksne borgere. Der kan kun ske fremskridt i vores samfund til alles bedste, hvis vi kan overvåge den måde, som vores børn opdrages på, og deres fysiske og psysiske udvikling. At arbejde for børns rettigheder betyder at arbejde for menneskerettigheder og beskytte dem mod vold og særlig mod institutionsvold. Det vil forberede dem til en verden med fred. 

Alavanos (GUE/NGL ),
    I anledning af afstemningen vil jeg gerne understrege følgende:
For det første er jeg foruroliget over den holdning, som Det Forenede Kongerige, Holland, Sverige, Danmark og Tyskland indtog på rådsmødet den 21. oktober i Rom, hvor de gik ind for en nedskæring af regionsstøtten.
For det andet er det vigtigt, at udvidelsen ikke går ud over udviklingsmulighederne for regionerne i de 15 nuværende medlemmer af EU.
For det tredje er det vigtigt, at øerne i Det Ægæiske Hav har de samme privilegier som de afsidesliggende områder i EU. 
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE ),
    Vi hilser en mere effektiv forvaltning af strukturfondene velkommen. Samtidig mener vi, at det ville være risikabelt at forvalte midlerne i en eneste fond, som det anbefales i Pittella-betænkningen, eftersom dette kunne føre til, at mindre projekter forsvinder. I stedet bør en harmonisering af reglerne angående fondenes anvendelse prioriteres. 
Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker Giovanni Pittella for den betænkning, som han fremlægger, og som bidrager til den komplekse debat om strukturfondene. Jeg vil imidlertid gerne fremhæve to punkter, hvor ordføreren følger en anden tilgang end den, som jeg støtter, hvorfor jeg stiller to ændringsforslag, som jeg anmoder Parlamentet om at vedtage:
- Ændring til punkt 23 i forslaget til beslutning: Jeg vil gerne gentage, hvor vigtigt det er at nævne princippet om berettiget forventning, hvad angår de forhold, at de forskud, medlemsstaterne har bevilget de endelige støttemodtagere, er støtteberettigede og derfor indgår i de refusionsansøgninger, der er modtaget inden 31. december 2002. Principperne om solidaritet, fleksibilitet og effektivitet er komplementære og ikke gensidigt udelukkende.
- Ændring til punkt 35 b) i forslaget til beslutning: I overensstemmelse med simpelhedsprincippet og med det formål at forbedre fondenes anvendelse foreslår jeg, at der tages skridt til en analyse af, hvorvidt en sammenlægning af fondene og en centralisering af deres forvaltning vil øge effektiviteten af samme. Det vil afhænge af de konkrete omstændigheder, der på et senere tidspunkt vil gøre det muligt at afgøre, om en sådan analyse er relevant. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    I denne betænkning er der foretaget en udtømmende og bekymringsvækkende analyse af forskellige spørgsmål i forbindelse med gennemførelsen af strukturfondene. Disse fonde udgør et middel til omfordeling af rigdommene via fællesskabsbudgettet for at mindske udviklingskløften mellem medlemsstaterne og øge den økonomiske og sociale samhørighed. De har i løbet af årene klart opfyldt disse målsætninger.
Der kan imidlertid konstateres en stigende forsinkelse i gennemførelsen af fondene og de respektive instrumenter og initiativer, hvilket i vid udstrækning på den ene side hænger sammen med, at midlerne ofte først stilles til rådighed under den følgende programmeringsperiode, og på den anden side de omfattende og komplicerede procedurer. Kommissionen må derfor uddybe debatten om disse spørgsmål og overveje at gennemføre mere ambitiøse ændringer i procedurerne, ligesom den må søge at undgå sen godkendelse og gennemførelse af programmerne og upålidelige overslag over betalingsanmodninger. I overensstemmelse med Lissabon-strategien (2000) skal strukturfondenes effektivt også øges, herunder særlig koordineringen mellem de talrige tjenestegrene i fællesskabsadministrationen og den nationale og regionale administration.
Som betænkningen foreslår, er det meget vigtigt at finde en ligevægt mellem de ønskede forenklingsforanstaltninger og den nødvendige kontrol med henblik på økonomisk og social samhørighed også på baggrund af udvidelsens aktuelle udfordring.
Jeg har derfor stemt for. 
Vairinhos (PSE ),
    Jeg kan ikke være mere enig i det forslag, der allerede er formuleret af både ekspertgruppen og Europa-Parlamentet om, at kun ét generaldirektorat og én minister i hver medlemsstat skal have hele ansvaret for gennemførelsen af strukturfondene. Det vil forbedre koordineringen mellem de talrige tjenestegrene i fællesskabsadministrationen og den nationale og regionale administration.
Jeg vil også gerne fremhæve behovet for at investere flere midler i projekternes kvalitet og i strukturfondenes reelle effekt for de regioner, der omfattes af dem. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.

(2)

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0348/2003) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om årsrapporten fra Rådet til Europa-Parlamentet om de vigtigste aspekter og de principielle valg inden for FUSP, herunder deres finansielle virkninger for De Europæiske Fællesskabers almindelige budget - 2002 (7038/2003 - C5-0423/2003 - 2003(2141(INI)).
Brok (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, lad mig komme med nogle indledende bemærkninger til årsrapporten. Udgangspunktet for betænkningen om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er de dramatiske begivenheder i forbindelse med Irak-krigen og følgerne heraf for sammenholdet internt i EU, for de transatlantiske forbindelser og for FN's og NATO's interne forfatning samt for den internationale orden.
Vi siger, at det, det kommer an på nu, er at opfatte krisen i forbindelse med Irak-krigen som en chance og en udfordring til langt om længe også at etablere Europa som en udenrigspolitisk aktør med vægt. Europa skal gå fra at være observatør til at være aktør i verdenspolitikken. Forfatningskonventet har sat de institutionelle rammer herfor: oprettelse af hvervet som europæisk udenrigsminister, mulighed for forstærket samarbejde på forsvarsområdet og oprettelse af et europæisk våbenagentur. Disse forslag må ikke blive udvandet på regeringskonferencen nu. De er det absolutte minimum.
Ved afstemningsproceduren i Rådet og også i forbindelse med Parlamentets informations- og høringsrettigheder havde vi ønsket os langt mere. Vi mener altså, at det i lyset af en fremadskuende kriseforebyggelsespolitik er nødvendigt, at Parlamentet bliver rettidigt informeret og inddraget i fremtiden allerede i registrerings- og planlægningsfasen for kriseoperationer som led i ESFP. Det er nødvendigt, men ikke tilstrækkeligt med effektive institutionelle rammer for FUSP og ESFP. De skal fyldes med politisk indhold. Til det formål skal den europæiske sikkerhedsdoktrin, som Javier Solana har præsenteret, anvendes, og den foreliggende betænkning støtter Solana-initiativet i forbindelse med fire synspunkter.
For det første skal Europa nå frem til en klar prioritering i sine udenrigs- og sikkerhedspolitiske interesser og mål, det skal definere disse i fællesskab eller betegne dem geografisk, hvilket vi har gjort i punkt 8.
For det andet skal man med en europæisk sikkerhedsstrategi stille et omfattende sikkerhedsbegreb over for den nuværende amerikanske regerings sikkerhedstænkning, der er indsnævret til det militære aspekt. Dette sikkerhedsbegreb skal omfatte politiske, økonomiske, sociale og interkulturelle bestræbelser på at mildne og løse konflikter.
For det tredje kan en europæisk sikkerhedsdoktrin kun udvikles på baggrund af en effektiv multilateralisme og inden for FN's system, fordi det lever op til de historiske erfaringer og politiske interesser i medlemsstaterne.
For det fjerde er det sådan, at selv om konfliktforebyggelse og konfliktløsning med ikke-militære midler altid står i centrum for enhver sikkerhedsstrategi i EU, afhænger den europæiske udenrigs- og sikkerhedspolitiks troværdighed i sidste ende af kvaliteten af dens militære egenskaber og af den politiske vilje til også at anvende dem i konflikttilfælde.
Hvad er de udenrigspolitiske prioriteringer som led i et europæisk sikkerhedskoncept? Øverst står fortsat de transatlantiske forbindelser. Men Europa vil kun blive en ligeværdig partner for USA, hvis medlemsstaterne udvikler politisk vilje til at stille det fælles over de specifikke nationale interesser. Vi kan også kun styrke organisationer som FN og NATO, hvis Europa og USA trækker på samme hammel. Den strategiske forhandling mellem Europa og USA skal genoplives. Derfor er Solana-papiret også så vigtigt. I den forbindelse handler det om spørgsmål som stabilisering, genopbygning og statsdannelse i Irak, om en fælles Iran-strategi og generelt om, hvordan spredningen af masseødelæggelsesvåben kan forhindres, og hvordan man skal omgås repressive diktaturer og sammenbrudsstater.
Fredeliggørelsen af Mellemøsten ved hjælp af kvartetten er fortsat en hovedopgave, og her skal vi erkende, at kvartetten måske også engang bør optræde fælles i regionen - og ikke kun i papirform. Europa vil sikkert fortsat engagere sig på det vestlige Balkan og i Afghanistan i forbindelse med alle de problemer, som vi ser dér, og i forbindelse med den pessimisme, som vi netop skal give tydeligt udtryk for i Afghanistan om, hvorvidt det virkelig lykkes at skabe statsdannelse på en fornuftig måde her.
Sydkaukasus, som udvikler sig til en af de mest ustabile naboregioner for Unionen, har brug for større opmærksomhed. Her spiller også forholdet til Rusland en stor rolle. Netop med udvidelsen rykker Unionens ydre grænser nærmere på kriseområderne i Øst og Sydøst. Oprettelsen af sikkerhedszoner rundt om Europa, udviklingen af en effektiv nabopolitik er af yderste vigtighed, og derfor bør vi i langt højere grad stille tanker som et "Europæisk Økonomisk Samarbejde plus" og lignende i centrum for vores overvejelser samt overvejelser om, på hvilken særlig måde Middelhavsområdet kan udvikles til en stabilitetsregion.
Til sidst vil jeg gerne komme med endnu en forklaring på vores kritik af Rådets årsrapport. Den, der har haft disse 200 sider i hænderne, kan konstatere, at det mere handler om en købmandsbutiks inventarliste end om en politisk ansvarlighedsrapport. Det var bedre engang. Med en sådan rapport kan man ikke føre nogen dialog mellem Parlamentet og Rådet. Det skal være mere politisk igen, med klare vurderinger og målsætninger. Derfor kræver vi også for fremtiden en skriftlig rapport fra den højtstående repræsentant om fremskridtene ved gennemførelsen af et europæisk sikkerhedsprincip.
En afsluttende bemærkning til arbejdet i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik: Årsrapporten er den sidste i denne valgperiode. Den viser en bemærkelsesværdig overensstemmelse i de politiske gruppers holdninger, som ikke var der i begyndelsen af valgperioden. Det er også et resultat af det konstruktive samarbejde i udvalget, som jeg vil takke kollegerne og medarbejderne i udvalget udtrykkeligt for. Mange tak.
Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg lyttede med interesse til de kommentarer, som hr. Brok lige kom med, og jeg satte stor pris på dem. Jeg vil starte med at sige, at det er rigtigt - hvilket hr. Brok gjorde opmærksom på - at der for nylig er opstået en ny situation i forbindelse med Irak-krisen. Det har en ny og kraftig indflydelse på den fælles udenrigspolitik, og det i en sådan grad, at nogle observatører sætter spørgsmålstegn ved selve FUSP's overlevelse. I den forbindelse vil jeg gerne sige, at det efter min mening absolut ikke er rigtigt, at Irak har ødelagt den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det ubehag, alle medlemsstaterne følte ved den uenighed, som Irak-krisen var årsag til, og vores indsats for at komme ud af det dødvande, der var opstået, viser tværtimod, at engagementet i en fælles udenrigspolitik efterhånden ligger dybt i alle os europæere.
Min anden bemærkning er, at FUSP i dag står over for en sand systemudfordring, nemlig udvidelsen eller - sådan som vi ynder at kalde den - EU's genforening. Hvis ikke vi finder nogen institutionelle løsninger, risikerer de dødvandesituationer, som vi har oplevet, at gentage sig.
Min tredje bemærkning drejer sig om EU's rolle i verden. Det kan ikke benægtes, at EU har globale interesser, som naturligvis ikke kun er økonomiske, og at EU skal være klar til at forsvare de værdier, som er inspiration og grundlag for de europæiske befolkningers tilværelse og leveregler. Men kan og vil EU betragtes som en verdensmagt? Det er spørgsmålet. Selv om det er rigtigt, at vi har begrænsede midler til rådighed, og at vi derfor skal være selektive med, hvor vi griber ind, er det dog efter min mening også sådan, at det er i EU's overordnede interesse at bevare en global indfaldsvinkel både i vores analyser og i vores diplomatiske indsats.
Hvilke konklusioner kan man drage af bevidstheden om disse tre problemer, der unægtelig eksisterer? Det er vigtigt at erkende - hvilket man bekræfter i hr. Broks betænkning - at EU har opnået positive resultater på det udenrigspolitiske område. Jeg vil nøjes med at minde om de fremskridt, der er sket med hensyn til oprettelsen af en europæisk militærstyrke, og de første erfaringer med denne militærstyrke, både i samarbejde med NATO - det er Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien et eksempel på - og på egen hånd, nemlig i Den Demokratiske Republik Congo. Jeg kan også nævne EU's bidrag til stabiliseringen af Balkanområdet og til den proces, der både omfatter en demokratisk og økonomisk genopbygning af områdets lande. Endelig kan jeg nævne støtten til FN på et tidspunkt, hvor der blev sat spørgsmålstegn ved FN's rolle.
Som europæere har vi understreget det hensigtsmæssige i en multilateral indfaldsvinkel, når det gælder om at finde en løsning på krisen, og som en mere ambitiøs målsætning indførelsen af en effektiv multilateralisme, der kan forebygge og om nødvendigt bremse overtrædelser af international ret. Jeg vil ligeledes gerne minde om den vigtige indsats, som EU og dets medlemsstater gør for at tage de globale udfordringer op i dag, nemlig bekæmpelsen af terrorisme og af spredningen af masseødelæggelsesvåben.
Jeg har kun nævnt nogle få vigtige eksempler for at vise, at vi i flere tilfælde har været i stand til at gøre ordene til handling. Det er dog klart - også her er jeg enig i det, der står i hr. Broks betænkning - at det ikke er tilstrækkeligt til at opfylde de europæiske borgeres og tredjelandenes ønsker. EU's Ministerråd er klar over dette, og vi arbejder på at finde en løsning på to områder, nemlig den institutionelle effektivitet og nogle klare og præcise strategiske valg.
Hvad den institutionelle effektivitet angår - som rådsformanden, hr. Berlusconi, talte om her i Parlamentet i dag - kan jeg fortælle og bekræfte, at vi i forbindelse med regeringskonferencens arbejde klart vil forsvare de rammer, konventet har foreslået som et godt grundlag for regeringskonferencens arbejde. Når det gælder det andet aspekt, nemlig strategien, skal Det Europæiske Råd i december som bekendt vedtage et dokument, der indeholder EU's strategi på sikkerhedsområdet. Det er en ambitiøs tekst, der skal skabe rammerne for alle vores fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks interesse- og indsatsområder.
Strategien skal identificere de trusler, som EU står over for i dag, men også fastlægge de områder, hvis stabilitet vores sikkerhed afhænger af. Det er en strategi, der skal vejlede os, når vi bestemmer, hvilke midler der er nødvendige for at blive det, som vi ynder at kalde sikkerhedsskabere og ikke blot sikkerhedsbrugere. Derfor er det italienske formandskab opmærksomt på at fremme synergivirkningen mellem den fælles udenrigspolitik og aktiviteterne i de internationale organisationer, der er aktive på sikkerhedsområdet. Her tænker jeg navnlig på NATO og OSCE, men det, som er af afgørende vigtighed for os, er FN's rolle. Den 24. september undertegnede det italienske formandskab og generalsekretær Kofi Annan i New York en protokol mellem EU og FN, der tjener som grundlag for en strukturering af krisestyringssamarbejdet på både det militære og civile område.
Mine damer og herrer, jeg tror efterhånden, at alle er klar over nødvendigheden af at gøre en forebyggende indsats i stedet for at udbedre skaderne efter en krise, der allerede er brudt ud. Forebyggelse er således et fundamentalt aspekt af EU's eksterne forbindelser. Denne forebyggelse skal ske ved hjælp af en samordnet anvendelse af både de ressourcer, som medlemsstaterne stiller til rådighed for de fælles interesser, og EU's egne midler, som Europa-Kommissionen administrerer. Vi skal således udnytte den brede vifte af midler, som EU kan tage i brug i konfliktsituationer. Vi har instrumenter, som giver os kulturel, økonomisk, politisk og nu også militær indflydelse. EU kan og skal i højere grad end nogen anden international organisation gøre en indsats for at tackle de dybtliggende årsager til konflikterne ved at være med til at fjerne dem via en forebyggende indsats. Vi skal føre en politik, der er baseret på indflydelse og incitamenter, for at forsøge at skabe regionale integrationsfremskridt og overvinde de situationer, som skyldes ustabilitet og manglende forståelse.
Det er denne succesmodel, som vi har bygget EU på, og derfor føler vi os overbevist om, at den er værd at anbefale til vores eksterne partnere. Jeg vil navnlig gerne nævne de vestlige Balkanlande, der er et følsomt område, som fortjener særlig opmærksomhed. Vi bestræber os på at øge vores samarbejdsindsats i dette område, men også i det sydlige Middelhavsområde og - hvilket jeg gerne vil minde om - i det latinamerikanske subkontinent. I den forbindelse vil jeg bemærke, at netop interessen for at knytte aftalemæssige forbindelser til EU er et af de største incitamenter til regionale sammenslutninger. Derfor hænger vores sikkerhedspolitik perfekt sammen med udviklingsbistandspolitikken, men vi må naturligvis ikke tro, at den kan erstatte denne politik, eller at den må tage ressourcer fra den.
I hr. Broks betænkning understreger man som bekendt det hensigtsmæssige i, at EU fokuserer på naboregionerne. Jeg nævnte Balkanlandene og Middelhavsområdet, men jeg vil gerne understrege, at de vanskeligheder, der stadig eksisterer med hensyn til situationen i Mellemøsten, ikke gør vores beslutsomhed mindre. EU kan og skal nemlig give et kraftigt bidrag til, at man finder en fredelig løsning, og at der gives internationale garantier for fred. Formandskabet, den højtstående repræsentant og Kommissionen arbejder fortsat på dette resultat, hvilket de også opmuntres til i de endelige konklusioner fra Det Europæiske Råd i sidste uge. Rådet bekræftede ligeledes EU's holdning til to andre aktuelle internationale spørgsmål, som er af afgørende vigtighed, nemlig Irak-spørgsmålet, hvor EU lovede at bidrage til genopbygningen, og Iran, hvor vi kraftigt opfordrede til, at man tager det afgørende skridt, der består i en opfyldelse af alle Den Internationale Atomenergiorganisations krav. Med en meget positiv indsats, der fandt sted i går med formandskabets fulde støtte, accepterede Republikken Iran disse krav, og det er selvfølgelig noget, som vi støtter og bifalder.
Et andet interesseområde for det udvidede EU er de østlige grænser. Her tænker jeg på vores naboskabspolitik med Ukraine, Hviderusland, Moldova og - lidt længere mod øst - Den Russiske Føderation, som jeg skal tale om senere i eftermiddag, når vi skal drøfte forberedelsen af topmødet den 6. november i Rom.
Jeg vil slutte disse bemærkninger af med kort at nævne nogle strategiske forbindelser, som stadig er grundlæggende for os europæere, nemlig de transatlantiske forbindelser. Det er tydeligt, at der er et forhold til USA, som alle medlemsstaterne stadig lægger stor vægt på. Personligt tror jeg også, at de uoverensstemmelser, som vi har set for nylig, vil blive overvundet. Dette bekræftes også af de nye beslutninger, der blev truffet af FN, selv om de blev truffet med møje og besvær. Det er jeg sikker på, for forbindelserne mellem Europa og USA bygger på en fælles historie og en stor friheds- og befrielsesgæld - ikke mindst for os italienere - men også på fælles værdier og idealer og et fælles engagement, som kommer til udtryk i FUSP. Den fælles indsats i Balkanlandene samt bekæmpelsen af terrorisme og spredning af våben er eksempler og beviser på en fælles indsats.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Brok stiller nogle forslag til det kommende arbejde. Jeg vil gerne takke ham endnu en gang, og jeg er enig i hans forslag og idéer. EU's opbygning er et projekt, som ikke har noget sidestykke i historien, hverken når det gælder de politiske ambitioner eller institutionsmekanismerne. Som afslutning på min tale vil jeg sige, at vi efter min mening hovedsagelig skal arbejde med fire områder, som jeg for korthedens skyld blot vil nævne. 
Det første område er, at vi skal skabe en politisk integrationsvilje, der i stadig større grad kommer til at præge udenrigspolitikken og Europas fælles forsvarspolitik. Medlemsstaternes parlamentsrepræsentanter skal spille en væsentlig rolle i den forbindelse, og derfor håber jeg, at der stadig vil komme opmuntring og støtte fra Europa-Parlamentet. 
Det andet område er en strategi for EU's aktiviteter udadtil, som skal fastlægges på baggrund af det dokument, som vi fremlægger inden udgangen af december. 
Det tredje område er nogle tilstrækkelige og effektive beslutningsmekanismer. Det skal vi drøfte indgående på regeringskonferencen. 
Det fjerde og sidste område er ressourcerne. Selv om det er det sidste område, som jeg omtaler, er det af afgørende betydning. Vi skal skaffe os de nødvendige ressourcer, så vi kan føre den udenrigspolitik, som vi har brug for. Alternativet - som jeg ikke bryder mig om - er at sænke vores ambitionsniveau. Vi har få ressourcer til rådighed på FUSP-budgettet, og i 2003 fik vi en lille stigning, men der skal så afgjort gøres en meget større indsats.
Det italienske formandskab forstår og støtter kravet om, at Europa-Parlamentet får en præcis og rettidig - eller endda forudgående - information om de aktiviteter, som Det Europæiske Råd skal beskæftige sig med. Jeg giver Dem mit løfte i den forbindelse. 
Patten,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for en fremragende betænkning, som han ved, at jeg har nydt at læse. Jeg ønsker ikke at bruge de fem minutter, som jeg har fået tildelt, på at gentage alle de punkter, som det italienske formandskab har fremført på en så velformuleret og sammenhængende måde, men jeg kan tilslutte mig alle ministerens udtalelser.
Jeg vil fokusere ganske kort på fire punkter og forsøge at overholde mine fem minutter. For det første vil jeg sige noget om de institutionelle ordninger. Vi ved alle, at de nuværende institutionelle ordninger som støtte og infrastrukturgrundlag for FUSP, langtfra er optimale. Og vi ved alle, at ændringer i institutionelle ordninger, den form for ændringer, der er foreslået af konventet og drøftet på regeringskonferencen, skal medvirke til, at der opnås politisk vilje til at skabe mere effektive resultater.
Men ændringer i institutionerne kan aldrig erstatte politisk vilje. Vi var ikke uenige om Irak på grund af utilstrækkelige institutionelle ordninger. Vi var uenige om Irak på grund af manglende politisk vilje. Det er også rimeligt at sige, at, vi ikke kan løse problemerne med institutionelle ændringer, uanset hvor meget vi forbedrer institutionerne - og det var også noget, formandskabet nævnte. Hvis vi ønsker mere effektiv international indflydelse, hvis vi ønsker, at USA skal opfatte EU som en union, der gør en indsats på sikkerhedsområdet, må vi indse, at vi skal gøre langt mere og bruge langt flere midler. Alle meningsmålinger viser - og det er en interessant afspejling af den nuværende debat i Europa - at de fleste af vores europæiske vælgere ønsker, at Europa skal markere sig mere rent politisk på internationalt plan. Men desværre er der næsten ingen lande, hvor vælgerne er villige til at bruge flere midler på vores sikkerhed for at bidrage til opretholdelsen af denne større politiske rolle, som de ønsker, at Europa skal spille. Derfor skal vi først mindske afgrunden mellem drøftelsen af institutionelle ordninger og drøftelsen om både politisk vilje og anvendelse af midler.
For det andet vil jeg tale om sikkerhed og definitionen af sikkerhed. Vi ved alle, at sikkerhed skal defineres langt bredere end det, der normalt har været tilfældet i udenrigspolitisk debat. Et af de store plusser ved udkastet til sikkerhedsstrategien, som den højtstående repræsentant har fremlagt, er, at det viser, at sikkerhed handler om mere end præcisionsstyrede våben og luftrumskapacitet. Det handler om spørgsmål lige fra folkesundhed og folkesygdomme til terrorisme og organiseret kriminalitet, der alle er spørgsmål, som vi i EU rent faktisk har kompetencen til at udvikle en mere sammenhængende og omfattende udenrigspolitik for end mange af medlemsstaterne og FN-staterne. Derfor er det efter min opfattelse meget vigtigt, når vi opretter en fælles udenrigspolitisk tjeneste, at vi sikrer, at vi kombinerer styrkerne i både søjle I og søjle II i forvaltningen og gennemførelsen af FUSP. Det ville være en stor fejl, hvis vi på den ene side afskar udenrigsministeren fra Kommissionen eller på den anden side foretog handlinger, der ville få andre til at mistænke Kommissionen for at være lidt for involveret i FUSP-spørgsmål. Vi må derfor sikre, at vi benytter os af både Rådets og Kommissionens styrker for at have størst mulig indflydelse på de udenrigspolitiske problemer.
For det tredje vil jeg gerne nævne vigtigheden af det transatlantiske partnerskab. Vi ved, at Europa i optakten til den militære indgriben i Irak var dybt splittet. Jeg har sagt tidligere, at det ikke overrasker mig, da de spørgsmål, som vi stod over for i Irak, var meget vanskelige og meget alvorlige. Vi ved også, at de fleste af de punkter, som vi trods denne splittelse ønskede at opnå i Europa, lettere opnås, hvis vi samarbejder med USA, og vi ved også, at de fleste af de punkter, som USA ønsker at opnå, lettere kan opnås med et samarbejde med EU. Jeg håber at se resultatet af dette under genopbygningen af Irak.
Jeg skal lige fra dette møde til Madrid til konferencen om genopbygningen af Irak, og det skal formandskabet også. Jeg tror, at vi vil opleve, at formandskabet afgiver et løfte på EU's vegne i det første år af genopbygningen i Irak, der vil være større end det løfte, som vi gav Afghanistan i Tokyo. Jeg tror, at vi i løbet af de næste måneder vil forpligte os til langt mere i Irak, end vi gjorde den gang. Vi vil tildele 200 millioner euro fra det europæiske budget i tilgift til de 100 millioner euro, som vi allerede har tildelt i relation til humanitær bistand.
Jeg mener, at det tal, som vi foreslår at tage fra budgettet, er et rimeligt beløb. Jeg mener, at det er et seriøst bidrag. Det medfører ikke, at vi kommer til at opbruge hele vores fleksibilitet næste år eller tage midler fra andre vigtige programmer. Jeg mener, at det er langt vigtigere for os at tage til Madrid og støtte bestræbelserne på at genopbygge Irak med et seriøst bidrag frem for et bidrag, der blot er en politisk manifestation.
For det fjerde ønsker jeg at sige, at vi ofte taler om effektiv multilateralisme, og at vi sommetider anmodes om en definition. Det, vi har oplevet i løbet af de sidste 24 timer i Iran, er efter min opfattelse et godt eksempel på effektiv multilateralisme. Vi har indledt en politik i Iran med hårde, men konstruktive tiltag, men det betyder ikke, at man lader hånt om principperne. Vi har stærke holdninger til menneskerettighedssituationen i Irak. Vi har stærke holdninger til terrorisme. Vi har stærke holdninger til atomvåben. Men vi har været villige til at række Iran en hånd i venskab, fordi vi anerkender, at der er tale en enorm præislamisk civilisation. Vi anerkender endvidere - og det er helt klart min opfattelse - at demografien viser, at Iran ønsker demokrati, og det giver Iran mulighed for at blive inddraget i det internationale samfund og ikke isoleret fra det. Gårsdagens besøg forekommer mig derfor at være et fremragende eksempel på alt, hvad vi kan opnå i Europa, hvis vi samarbejder, og jeg mener, at det er særlig vigtigt at anerkende, at Frankrig, Tyskland og Storbritannien samt alle de øvrige medlemsstater skal vise, at de er villige til at samarbejde.
Jeg håber, at vi vil opleve denne form for fælles indsats oftere, hvor vi både benytter os af de ressourcer, som Medlemsstaterne har, og de ressourcer, som vi har aftalt at være fælles om, samt de kompetencer, som vi har aftalt at dele. Jeg håber, at vi vil opleve den form for effektivt samarbejde. Jeg håber, at vi ikke vil opleve alt for megen institutionel krigsførelse, for det er de spørgsmål, som vi skal behandle på internationalt plan, efter min opfattelse alt for alvorlige til, som det også tydeligt fremgår af betænkningen.
Laschet (PPE-DE ),
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne knytte an til kommissær Pattens indledende bemærkning, hvor han gav udtryk for nogle tanker om interinstitutionelle aftaler og politisk vilje og understregede betydningen heraf. Vi bør føre mere intensive forhandlinger her, men jeg mener også, at interinstitutionelle aftaler kan hjælpe med til at samle den politiske vilje og føre til et resultat.
For så vidt er det spørgsmål, som rådsformanden nævnte i slutningen af sit indlæg, nemlig hvordan vi omgås EU's budget, hvordan det går med Parlamentets informationsrettigheder, et spørgsmål, som har påvirket Budgetudvalget i sin holdning til årsrapporten, ikke fordi det er et rent teknisk spørgsmål, men fordi vi har brug for disse forhandlinger om de politiske prioriteringer. Sådanne forhandlinger kan man kun føre, hvis man på et meget tidligt tidspunkt modtager alle informationer, som Rådet har, som diskuteres i Rådets arbejdsgrupper, og som føres frem til et resultat over mange trin, og ikke først når Rådets beslutning er fastslået, og alt blot kan velsignes.
Jeg takker Dem for Deres tilsagn om, at De vil stille disse informationer til rådighed for Parlamentet. Vi konstaterer, at der er forskellige partnere ved to forskellige emner, i dette spørgsmål er Kommissionen og Parlamentet meget ofte partnere. I relationerne udadtil er Parlamentet altid en institution, som snarere støtter Kommissionens arbejde og snarere er parat til at give flere penge. Rådet virker af og til som en bremse, også i budgetproceduren, og for så vidt tror jeg, at man kan komme frem til et nyt trekantsforhold. Hvad angår det emne, som De talte om efterfølgende, nemlig FN, har det hidtil været sådan, at Kommissionen har håndteret det meget teknisk, har fremmet sine projekter, men at der ikke har været nogen politiske forhandlinger om emnet. Det er endda lykkedes Kommissionen slet ikke at nævne budgetmyndigheden Parlamentet i et dokument om EU's forhold til FN. Jeg mener, at vi har opnået et nyt trin i dialogen med kommissær Patten nu. Vi har også over for FN brug for politiske prioriteringer, som Rådet og Parlamentet også bør drøfte i deres respektive budgetprocedurer. Til det formål er årsrapporten med den højtstående repræsentants udtalelser et godt skridt fremad. 
Gawronski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, efter min mening er hr. Broks betænkning snarere et manifest end en betænkning, nemlig et manifest over det, som EU's udenrigs- og forsvarspolitik burde være, et manifest, hvor man også kort kommer ind på de andre store spørgsmål i EU, f.eks. spørgsmålet om, hvor dets endelige grænser skal gå. Det er et meget aktuelt spørgsmål nu, hvor der - sådan som rådsformanden sagde - er 10 lande, som bliver genforenet med Europa, og hvor EU således udvides på en måde, som man ikke turde tro eller håbe på for et par år siden. Blandt de mange lande, der håber på at komme med i EU, vil jeg - og det skyldes ikke blot, at jeg har været der med en delegation fra Europa-Parlamentet - fremhæve Ukraines betydning. Det er et land, som befinder sig mellem to verdener, nemlig den europæiske og den slaviske, og som det ville være i vores interesse at få med i Europa.
Sådan som min kollega lige sagde, giver hr. Broks betænkning en udmærket analyse af Rådets årsrapport, som er et dokument, der ikke indeholder andet end en statusopgørelse uden nogen dybtgående politisk vurdering og med nogle prioriteringer, som kun lige nævnes. Hvis jeg på den korte tid, jeg har til rådighed, kan nå at tilføje det mindste til hr. Broks betænkning, vil jeg dog gerne give udtryk for min støtte til det, som hr. Wuori foreslår med et ændringsforslag, nemlig at Østafrika føjes til de prioriterede områder, der nævnes i betænkningen. Vi må nemlig ikke glemme Italiens vigtige og effektive mæglingsrolle i Etiopien- og Eritrea-konflikten, Somalia-konflikten og Sudan-konflikten; en vanskelig rolle, som det krævede store ofre at spille, men hvis indflydelse blev behørigt anerkendt. Italien har fremmet EU's gradvise inddragelse i tacklingen af disse kriser, og efter min mening er det både rimeligt og nødvendigt at medtage Østafrika blandt de prioriterede områder for FUSP, nærmere betegnet i punkt 8 i hr. Broks betænkning. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil på vegne af min gruppe først gratulere hr. Brok med hans betænkning, der som altid er meget afbalanceret og ligesom hans forsæde i udvalget meget forsigtig, men som alligevel indeholder klare ord. Det er helt sikkert en kunst! Men det lykkes igen og igen for hr. Brok.
Ikke desto mindre vil jeg gerne begynde en smule anderledes i dag, for jeg vil gerne understrege, at gennemførelsen af vores europæiske interesser er vores øverste mål. Det skal man heller ikke holde hemmeligt. Spørgsmålet er blot, hvor ofte vores interesser også er de andres interesser, hvor ofte de løber parallelt. Ved utroligt mange ting, netop i spørgsmålet om sikkerhed, kan vi se, at Europas interesser og de andre regioners interesser løber parallelt. Hvis vi anvender sikkerhedsbegrebet, som kommissær Patten præsenterede igen i dag - og det er også rigtigt på den måde - vil vi se, at vi, hvis vi repræsenterer vores interesser på en fornuftig måde, også meget vel kan tage hensyn til andre regioners ønsker.
Allerede under forhandlingen om formandskabet blev f.eks. spørgsmålet om flygtninge diskuteret og fremhævet. Jeg håber, at ordene følges op af handling, nemlig at vi også træffer foranstaltninger i selve de lande, hvor mennesker føler sig tvunget eller tvinges til at flygte, og hjælper dér, således at flygtninge ikke trænger ind i Europa i det omfang, som det er tilfældet nu. Det er i vores interesse, men det er også i disse menneskers interesse, at vi giver dem mulighed for at kunne leve i velstand i deres eget land uden at måtte flygte.
Vi har helt sikkert brug for partnere til denne politik. USA er en priviligeret partner, det er helt klart, men vi skal også styrke og udbygge vores forbindelser endnu mere med andre regioner som Rusland, Kina og Indien for at pleje dette partnerskab behørigt. Det gælder især for det spørgsmål, som vil stå i centrum af vores forhandlinger i de næste måneder - hr. Laschet vil udarbejde en betænkning herom - nemlig reformen af FN. Enhver, der - ligesom vores gruppe samlet set - ønsker at hjælpe FN til sin ret, enhver, der står bag det multilaterale princip, skal også presse på for, at FN reformeres, således at det fortsat er repræsentativt, men også bliver mere effektivt.
Alle i denne gruppe, som var imod USA's Irak-intervention, må dog anerkende, at det også var - og jeg understreger: også - en fejl i hele FN's struktur for nærværende, at det kom så vidt, at vi ikke allerede tidligere forsøgte at skabe en ændring af regimet i Irak på multilateral basis.
I forbindelse med al kritikken af vores egen udenrigs- og sikkerhedspolitik kan vi - som allerede nævnt - også være stolte. Iran blev nævnt. Det var en god præstation, institutionelt kunne det godt have været endnu bedre, men det er succesen, der tæller, og vi skal stå ved succesen. Jeg vil også takke kommissæren hjerteligt for især Balkan-politikken. Når vi ser på, hvad vi har opnået i de seneste år på Balkan, hvordan vi har opnået at skabe fred, er det et meget positivt tegn. Det betyder dog også, at Europa selv skal tage ansvar. Når vi er parate til selv at tage ansvar i nærområdet, kan vi også få succes.
Andreasen (ELDR ).
   - Hr. formand, dagens gode nyhed er, at FN's Generalforsamling med et meget stort flertal har vedtaget en resolution, som kræver, at Israel standser opførelsen af den såkaldte sikkerhedsmur. I resolutionen kræves det endda, at de dele af muren, der allerede er opført, skal rives ned. Dagens dårlige nyhed er, at Israel på trods af FN-beslutningen fortsætter med at bygge mur. I den betænkning vi drøfter, betragter Europa-Parlamentet fredeliggørelsen af Mellemøsten som den vigtigste opgave i fællesskab med USA og sammen med Rusland og FN. Og vi gentager vor uforbeholdne støtte til gennemførelsen af køreplanen. FN-beslutningen er i meget fin overensstemmelse hermed.
I dag kan vi også sammen med kommissær Patten glæde os over, at præstestyret i Iran vil tillade omfattende inspektioner og undlade produktion af uran til kernevåben. Den endelige iranske accept af atominspektioner kom efter et besøg af udenrigsministrene for Tyskland, Frankrig og Storbritannien - en international aftale som EU kan tage til indtægt. Vi drøfter i dag en god betænkning, og det vil jeg også gerne takke Elmar Brok for. Det er en meget koncis betænkning, men ikke nogen kort betænkning, og jeg har kun kort tid til at nævne nogle af de punkter, jeg finder vigtige. Forholdet USA-NATO er ganske fundamentalt for den europæiske sikkerhedsstruktur, og vi må støtte udbygningen af et forstærket samarbejde på forsvarsområdet.
Asien, og navnlig Kina, har ikke fået så megen opmærksomhed i betænkningen, som man måske kunne ønske. De øgede spændinger i forholdet mellem Kina og Nordkorea må vække bekymring, men endnu mere bekymrende er det selvfølgelig, at Nordkorea ikke vil afvikle sit atomvåbenprogram. Det anser vi for en væsentlig trussel mod stabiliteten i Asien. Taiwan-spørgsmålet må også nævnes her. I en demokratisk institution som denne må vi beklage stilstanden i denne sag. Taiwan er både demokratisk og fredelig, men taiwanerne kan ikke leve på samme måde som mennesker i andre frie, demokratiske lande, sådan som dets nabo opfører sig. Må jeg opfordre til en ny dialog mellem Kina og Taiwan, samt til at EU presser mere på for en løsning af konflikten. 
Brie (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. Brok har med sin betænkning uden tvivl sammenfattet Parlamentets flertalsholdning til problemet med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og det helt sikkert også meget omhyggeligt. Jeg må blot sige, at min gruppe - det vil ikke overraske nogen - ikke hører til dette flertal. Jeg vil dog understrege, at jeg også mener, at det er nødvendigt, at EU virkelig fører en fælles udenrigspolitik, på nogle områder endda Fællesskabets udenrigspolitik. Andet vil vi ikke eller kun vanskeligt finde gehør for i denne verden, det har det eksempel, som hr. Andreasen netop nævnte, vist.
For mig er det også positivt - det vil jeg gerne fremhæve - at der i denne betænkning og virkelig også som et tydeligt alternativ defineres et bredere sikkerhedsbegreb, og at multilateralismen fremhæves. Men den egentlige tendens adskiller sig dog ikke med den nødvendige skarphed fra det, som efter min mening giver anledning til bekymring. Jeg vil gerne fremhæve to eksempler: For det første beklager jeg, at det ikke var muligt i udvalget at gennemføre punktet om bevarelse, forsvar og videreudvikling af våbenkontrol- og nedrustningssystemet. Hvordan vil man stoppe spredningen af masseødelæggelsesvåben, hvis vi i forfatningsudkastet forpligter os selv til at styrke militære kapaciteter eller potentialer, hvilket aldrig før har været tilfældet i nogen forfatning i verden og i historien, egentlig en forpligtelse til oprustning i stedet for at definere nedrustningsmål? Det er et meget aktuelt problem i betragtning af den amerikanske holdning til kontrol med biologiske våben, kemiske våben og teststop og i betragtning af USA's truende udtræden af traktaten om det ydre rum.
For det andet fremhæves det udtrykkeligt i betænkningen, at de militære potentialer skal styrkes trods den europæiske koncentration om civil og præventiv konfliktforebyggelse. Vi kender netop i Europa positive eksempler på, hvordan konflikter ikke er eskaleret til krig, f.eks. i Kaukasus. Hvorfor analyserer og generaliserer vi ikke disse erfaringer? Jeg bifalder udtrykkeligt, at man endelig påbegynder en forhandling om EU's sikkerhedsstrategi. Den finder desværre stadig især sted internt uden den brede offentligheds deltagelse. Jeg opfordrer Rådet og Kommissionen til at inddrage Parlamentet mere intensivt end hidtil i forhandlingen i stedet for at konfrontere os med færdige koncepter. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, et vigtigt element i Brok-betænkningen er ifølge min gruppe erkendelsen af, at EU er og bør være en vigtig deltager på verdensplan. Men hvis EU skal være en vigtig deltager, bør vi deltage på en anden måde end USA.
EU bør efter min opfattelse ikke forsøge at være en militær supermagt, men mere end civil supermagt. Det understreges kraftigt i betænkningen - og med rette. Vores styrker skal være diplomati, handel og konfliktforebyggelse. Disse forhold er og bliver kernepunkterne i den fælles udenrigspolitik. Og for at der ikke skal være nogen misforståelser, er en militær kapacitet en del af den fælles udenrigspolitik. EU skal kunne præstere mere end på nuværende tidspunkt, men EU skal også kunne præstere noget andet end USA. Det betyder f.eks., at EU's første prioritet, som det fastsættes i betænkningen, skal være opbygningen af vores egen beredskabsstyrke, og at EU ikke skal fokusere på NATO's beredskabsstyrke. Det betyder endvidere - og på dette punkt er jeg ikke enig med kommissæren - at vores førsteprioritet skal være mere effektiv udnyttelse af de midler, som vi bruger på forsvar i øjeblikket. Jeg kan ikke forklare mine vælgere, at vi skal bruge flere midler på forsvar, hvis de kender til den ineffektive udnyttelse af de midler, vi allerede bruger.
Hvis man har fulgt med i medierne, er der ikke noget at sige til, at man tror, at drøftelsen mellem EU og NATO kun har handlet om hovedkvarterer.
Jeg vil gerne slå fast, at det ikke handler om hovedkvarterer. USA er bange for, at EU vil have sin egen alternative holdning og foretage en anderledes vurdering af, hvad sikkerhed er, en vurdering og strategi, der afviger fra USA's. Jeg vil gerne opfordre til, at man ikke lader sig aflede af modstanden fra den anden side af oceanet. USA vil ikke drage fordel af en lydig tilhænger. USA vil imidlertid drage fordel af en selvsikker partner med sin egen vision. Det betyder, at parlamentarisk og demokratisk kontrol skal være en del af denne vision. Vi kan tale nok så meget om visioner, men hvis der ikke er parlamentarisk overvågning, og hvis økonomien er den eneste bekymring overhovedet, vil denne vision ikke kunne føres ud i livet. 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, i Nederlandene får man sommetider den nyttige advarsel om aldrig at smide sine gamle sko ud, før man har købt nye. Det forekommer mig at være meget relevant i relation til Europas sikkerhed. Jeg vil opfordre til, at man ikke skifter NATO ud med usikre militære forhåbninger, som deles af en række medlemsstater. Samtidig forårsager disse forsvarsambitioner på denne side af oceanet endnu mere intern splittelse i Europa og fornyet transatlantisk spænding. Jeg deler fuldt ud USA's bekymring om NATO's sammenhæng og fremtid som følge af præsident Chirac's og kansler Schröders militære linje. De ambivalente målsætninger for sikkerhed i Paris og Berlin afspejles til fulde i Brok-betænkningen - med intet mindre end EU som en supplerende sikkerhedsorganisation for NATO!
Brok-betænkningen er ærlig nok i erkendelsen af, at EU's nuværende militære kapacitet er utilstrækkelig i forbindelse med fredsoperationer. Jeg vil kort sagt foretrække, at NATO står for sikkerheden i Europa, og at EU's medlemsstater - inden for rammerne af NATO - endelig kan vise, at de er loyale allierede. 
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, efter de kommunistiske diktaturers fald i Østlandene er der ikke ligefrem blevet mere sikkert i verden. Som Samuel Huntington har understreget, udviklede vi os efter Den Kolde Krig fra en bipolær til en multipolær verden, og det er nu endnu vigtigere end tidligere at kende sine venner og fjender og dermed de trusler, som vi står over for. Som det også ganske rigtigt er understreget, er terrorisme, masseødelæggelsesvåben og dårligt ledede stater Europas tre største trusler. Jeg vil også gerne føje det demografiske pres fra det ubændige og påtrængende islam til listen. Europa skal derfor oprette et effektivt og veludviklet sikkerheds- og forsvarssystem. Det vil kræve politisk vilje og investeringer. Vi må i den henseende med nogen skam konkludere, at de gennemsnitlige udgifter til en soldat i Belgien er tre gange lavere end i de øvrige EU-medlemsstater. Den belgiske regering har allerede bekendtgjort, at den ikke vil øge forsvarsbudgettet i denne embedsperiode, som først lige er startet. Det er derfor hyklerisk af den belgiske regering, hvis den ønsker at tage føringen i udviklingen af et forsvarssystem på europæisk plan, men samtidig nægter at acceptere de konsekvenser og forpligtelser, det medfører. 
Von Wogau (PPE-DE ).
   - Ærede formænd, kære kolleger, jeg vil også gerne takke Elmar Brok hjerteligt for hans meget kloge og meget afbalancerede betænkning. Det glæder mig, at han har understreget én ting i betænkningen: Det er ikke tilstrækkeligt, at vi som konstruktiv reaktion på USA's sikkerhedsstrategi laver et udkast til en europæisk sikkerhedsstrategi, men vi skal også vise vejen derhen. Derfor en totrinsplan, som det foreslås i Brok-betænkningen, og som første skridt en europæisk kriseinterventionsstyrke med henblik på redningsindsatser og humanitære opgaver.
Det, der bekymrer os for tiden, er vores forhold til USA og især USA's reaktion på vores forslag og på det, der er blevet gjort i konventet. Konventet foreslår en gensidig bistandsforpligtelse for de europæiske lande. USA er bekymret over det og forholder sig kritisk over for det. Der foreslås et forstærket samarbejde mellem nogle europæiske lande, det bliver også kritiseret heftigt af USA. Så foreslås der et europæisk våbenagentur for at samle vores kapaciteter, hvilket vores venner og allierede på den anden side af Atlanten har gjort indsigelse mod. Her skal vi gøre én ting klart: Vores venner forlanger, at vi udvikler kapaciteter, egenskaber for i højere grad at kunne medvirke i sikkerhedsopgaver i verden og yde vores bidrag hertil. Hvis vi ønsker at gøre det, skal vi samle vores kapaciteter, og netop til det formål skal disse forslag jo bruges. Her skal vi gøre det klart over for os selv og vores amerikanske venner, at hvis vi samler vores kapaciteter i Europa, sker det ikke kun til gavn for Europa, men også til gavn for USA. 
Volcic (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Brok for hans harmoniske indfaldsvinkel, der efterhånden er velkendt. Han viser os, hvor meget verdenssituationen har ændret sig siden sidste år. Dengang var det terrorangrebene, som prægede vores udtalelser, mens vores overvejelser nu drejer sig om invasionen af Irak. Ordføreren minder os om de store uoverensstemmelser, der opstod mellem EU's medlemsstater, hvilket satte de transatlantiske forbindelser på en hård prøve og gik ud over NATO-medlemmerne i forskellig grad.
Hr. Brok siger dog, at det nu er nødvendigt at omdefinere Europas rolle og måske benytte den politiske krise, som krigen har medført, til at gøre EU til en troværdig og stærk politisk aktør på det udenrigspolitiske område. Betingelserne for at nå denne målsætning er naturligvis stadig ikke særlig klare. Nogle af de nye medlemsstater og deres nabolande opdager endnu en gang Amerika og dets løfter om politiske og økonomiske garantier. Derfor er det rigtigt at minde om medlemsstaternes pligt til at afholde sig fra at intervenere i internationale spørgsmål på baggrund af nationale og unilaterale holdninger, før EU har haft lejlighed til at fastlægge en fælles europæisk holdning.
Jeg har naturligvis ikke tid til at komme nærmere ind på dette spørgsmål, men udenrigspolitikkens fremtid hænger sammen med EU-forfatningen. Et veto kan hindre den mest ambitiøse fredsplan, sådan som det blev sagt her til morgen. EU's udenrigs- og forsvarspolitiske målsætninger er også afhængige af vores evne til at skaffe os militære ressourcer, da vi ellers kun kan planlægge billige operationer. Det er vi måske nødt til at nøjes med, selv om jeg egentlig ikke tror det. Alene den fransk-tyske brigade, som er en hurtig interventionsstyrke, ville måske have været tilstrækkelig til at standse Balkan-krisen i 1991, sådan som hr. Frattini også sagde i dag. Vi er nødt til at insistere på dette. Foruden de små fremskridt, der er sket ...
Van Hecke, Johan (ELDR ).
   - Hr. formand, Brok-betænkningen kommer på et passende tidspunkt, i lyset af at forhandlingen om europæisk forsvar er intensiveret i løbet af de seneste par måneder. 
Det, der en gang udelukkende hørte ind under rammerne af NATO eller national suverænitet er i stigende grad EU's ansvar. I slutningen af 2000 i Nice styrede man stadig uden om et forstærket samarbejde på forsvarsområdet, men i dag er der tiltagende enighed om dette område. EU-operationer i Bosnien, Makedonien og Østafrika har vist, at Europa har et geopolitisk ansvar. Som tydeligt angivet i Brok-betænkningen er vores egne europæiske hovedkvarterer en ufravigelig betingelse for et uafhængigt og effektivt europæisk forsvar.
Det er efter min opfattelse meget vigtigt, at både eksisterende og kommende medlemsstater deltager i det europæiske forsvarsprojekt foreslået af Belgien, Luxembourg, Tyskland og Frankrig. Det er den eneste måde, hvorpå en europæisk styrke af denne art kan sætte en stopper for de nyttesløse forsvarsindsatser, man ser blandt alle medlemsstaterne. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan fjerne det billede, som mange har af Europa som en økonomisk kæmpe, men en politisk dværg i militære henseender. 
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Dette er efter min overbevisning EU's store chance for at spille en positiv rolle for at fremme verdensfreden og for at afstå fra at forsøge at være en dårlig kopi af USA med dets militarisme og voldsfilosofi. I stedet bør EU udvikle en alternativ ikkevoldelig fredspolitik. Desværre gennemsyres Brok-betænkningen af gammel overtro om militære interventioner som den eneste måde at skabe fred på. Burde EU ikke lære af USA's fiasko i Afghanistan og Irak? Burde Europa-Parlamentet ikke huske på dets egne tidligere beslutninger, f.eks. henstillingen til Rådet om etableringen af et europæisk civilt fredskorps, som blev vedtaget allerede i 1999? Denne henstilling har Rådet ignoreret under 10 formandskabsperioder.
Europa-Parlamentet burde også kraftfuldt støtte de lovende samtaler mellem Beijing-regeringen og Dalai Lamas repræsentanter. Det kan man gøre ved at godkende ændringsforslag 10, i hvilket vores gamle krav om, at EU skal udnævne en speciel repræsentant for Tibet, gentages. Gennem mine kontakter som næstformand i Delegationen for Forbindelserne med Folkerepublikken Kina og som medlem af Europa-Parlamentets tværpolitiske Tibet-gruppe har jeg kontakter til begge lejre. Derfor ved jeg, at såvel Beijing som Dalai Lama ville hilse et kraftfuldt initiativ fra EU i dette spørgsmål velkommen. 
Coûteaux (EDD ).
   - Hr. formand, så er den nye Brok-betænkning her, og den er stadig inspireret af de samme principper og drives af det samme ønske, som er at etablere en fælles udenrigspolitik. Hr. Brok forstår stadig ikke, at de europæiske lande har forskellige interesser, og at deres politikker følgelig er uforenelige, og at den fælles politik, der som bekendt blev etableret for over 12 år siden under Maastricht-traktaten, er en af de mest stædige gamle travere, der har næret udsigten til europæisk føderalisme. Sjældent i historien har så mange udmærkede personer skrevet så meget og brugt så megen energi på at opnå dette mærkelige og patologiske mål, som består i at sikre, at deres land ikke længere eksisterer. Disse fantasifostre er imidlertid heldigvis stadig latterlige og er endnu ikke blevet ført ud i livet.
Lad os imidlertid et øjeblik opholde os ved, hvad disse drømme indeholder, og hvad der tydeligvis foregår. De viser en bestemt verdensopfattelse, og jeg vil endog sige en egentlig frygt for verden. Først og fremmest påtager hr. Brok, som mener, at Rådet og Kommissionen er ude af stand til at fastsætte ægte prioriteter, sig at udføre denne opgave ved at fastsætte, hvad han i punkt 7 kalder "de direkte ydre grænser" eller med andre ord Øst og Syd.
Samtidig hilser han velkommen, at kriseoperationerne under den fælles udenrigspolitik har fået støtte fra NATO's planlægnings- og kommandostrukturer - jeg citerer her fra punkt 30 - og han opfordrer selvfølgelig til et tættere samarbejde med NATO. Hvilket syn på verden er det, der viser sig her? Hvis EU vil gennemføre princippet om "styrke gennem enhed", skal det gøre det imod landene i den yderste periferi, og tæt forbundet hermed skal det i henhold til hr. Brok gennemføre dette princip ved hjælp af et stadig tættere samarbejde med USA i forbindelse med, hvad han kalder det euro-atlantiske område.
Kort sagt ville Europa få en struktur, der støttede den hvide udviklede verdens enhed mod alt, hvad der er anderledes, alt, hvad der omgiver den, og alt, hvad den ser som en trussel. Er det, hvad den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik går ud på, hr. Brok? Hvordan kan vi så forvente, at befolkningen skal tro, at målet med EU er at danne modvægt til USA's magt, når dets eneste mål er at styrke den hvide verdens enhed mod et Syd, som det opfatter som en trussel? Kan vi ikke se, at de, der lovpriser den fælles udenrigspolitik, også er de største tilhængere af en "vent og se"-politik, og at det aldrig har været mere passende at kalde centrum for det euro-atlantiske område "Det Hvide Hus", med andre ord et hus, der bebos af hvide, som er forenet i et forbund og lykkeligt kryber sammen mod truslerne fra verden. Mine damer og herrer ...
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, hr. Broks betænkning om de grundlæggende valg i FUSP er yderst interessant. Der mangler kun én ting. Det er, at han ikke nævner, at EU består af nationer, og at disse nationer, især de større nationer, har til hensigt fuldt ud at spille en rolle på verdensscenen. Det viste sig i går under den engelske, tyske og franske udenrigsministers besøg i Teheran, hvor de fik en aftale om normalisering af Irans nukleare virksomhed.
Kort sagt ser hr. Brok i betænkningen i for høj grad FUSP som en opbygning af en forenet enhed, hvorimod den burde være udtrykt i variabel geometri og synergi i de nationale politikker.
Man kunne rette de samme bebrejdelser, dog i mindre grad, mod det udkast til forfatning, der for tiden behandles af regeringskonferencen. I udkastet opfordres der til at udpege en person, der skal være ansvarlig for EU's udenrigsanliggender, og som skal have den meget afslørende titel "minister" og støttes af det europæiske diplomati, og som ikke har to hatte på, som det er blevet sagt, men tre. Det er højtstående repræsentant for FUSP, næstformand for Kommissionen for udenrigsanliggender og formand for Rådet (udenrigsministrene). Denne ophobning af ansvar vil resultere i ...
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, betænkningen er et fremragende forsøg fra hr. Broks side på at gennemgå alle kontroverserne og problemstillingerne i verden. Betænkningen har positive ting at sige om den bredere europæiske debat og nye naboer og især om nødvendigheden af at anerkende potentialet for fuldt EU-medlemskab i fremtiden for disse naboer, der er klart europæiske, nemlig Ukraine, Moldova og Belarus. Jeg kan i dag byde fru Timoshenka, en ukrainsk oppositionsleder, velkommen til Parlamentet.
I betænkningen understreges samarbejdet på sikkerheds- og forsvarsområdet, og det er fremragende, men efter min opfattelse spoleres glæden lynhurtigt ved, at enstemmighedsprincippet droppes til fordel for afstemning med kvalificeret flertal i forbindelse med udenrigsanliggender, som vil bringe den nationale suverænitet i fare. I betænkningen tales der helt korrekt om stærkere EU- og G8-foranstaltninger til bekæmpelse af spredningen af masseødelæggelsesvåben, der må betragtes som den største trussel af alle.
Jeg er dog knap så overbevist om behovet for en EU-udenrigsminister eller et våbenagentur og fandt forslagene om en miniforsvarsunion fra Belgien, Frankrig, Luxembourg og Tyskland en rent antiamerikansk holdning, der er præget af golfkrigen, og som underminerer NATO og er latterlig uden Det Forenede Kongeriges militære deltagelse.
Jeg nærer endvidere betænkeligheder ved anmodningen om reformer af FN. Det er bestemt på tide, men ikke hvis det betyder, at et EU-sæde skal erstatte Det Forenede Kongeriges faste sæde. Jeg har længe ment, at det vil være fornuftigt at lade Indien blive fast medlem af Sikkerhedsrådet og muligvis også Japan og Brasilien. Jeg bifalder behovet for et forstærket samarbejde med Latinamerika generelt.
Jeg nærer også betænkeligheder ved at inkludere EFSP i fællesskabsbudgettet, idet forsvarspolitik er den ultimative markering af nationale regeringers suverænitet og kan medføre, at mennesker rent faktisk dør for deres land. Det bør derfor forblive under de nationale regeringers ansvarsområde. Endelig er jeg i tvivl om, hvorvidt det er nødvendigt med en parlamentarisk Euro-Middelhavs-forsamling og en Euro-Middelhavs-bank, der vil være meget omkostningskrævende. Desuden er de fleste af disse lande ikke ægte og fuldt ud fungerende demokratier med korrekt valgte parlamenter. 
Iivari (PSE ).
   - Hr. formand, gennemførelsen af EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik vil kræve handling. Regeringskonferencen, der finder sted i øjeblikket, skal skabe rammerne for effektive beslutningsprocesser og handling. Generalsekretæren for Rådet, Javier Solana, fortjener vores støtte til udarbejdelsen af en strategi, hvorpå EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik skal baseres. Et vigtigt element vil være oprettelsen af en række fornuftigt styrede nabolande ved EU's eksterne grænser. Kommissionens forslag om politikken for de nye nabolande drøftes i øjeblikket af Parlamentet. Det er et positivt tegn, at de kommende medlemsstater arbejder aktivt på initiativet til et bredere europæisk naboskab. Vi har brug for deres kvalifikationer, viden og synspunkter i udviklingen af forholdet til Rusland, Ukraine, Belarus og Moldova.
Forslagene til en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, der drøftes på regeringskonferencen, er en logisk forlængelse af de beslutninger, der blev truffet på topmødet i Helsingfors, om forbedring af EU's kapacitet for krisestyring. Det skal dog nævnes, at der stadig er lang vej til opnåelse af en situation, hvor EU kan tilbyde sine medlemsstater garantier for militær sikkerhed. Der er ingen grund til at have en negativ holdning til det forhold, at nogle medlemsstater gør hurtigere fremskridt i forsvarssamarbejdet end andre. Samtidig skal vi naturligvis insistere på, at alle får mulighed for at forstærke samarbejdet.
Vi støtter oprettelsen af et internationalt system baseret på multilateralisme som nævnt i hr. Broks betænkning. I denne sammenhæng er det vigtigt at styrke FN's rolle. Det glæder mig, at min egen gruppe, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, nu har taget initiativ til en særlig indsats til forbedring af FN's ydelse.
Multilateralisme involverer også opretholdelsen af transatlantiske forbindelser. Efter alle uoverensstemmelserne om Irak må vi nu se fremad. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Kære hr. formand, kære hr. formand for Rådet, kære kommissær Chris Patten, jeg vil i mit indlæg begrænse mig til forholdet til Kina. Min gruppe støtter den opfattelse, som Kommissionen har lagt for dagen i et glimrende principdokument om de nye forbindelser mellem EU og Kina. Vi er også meget taknemmelige for, at Rådet allerede den 13. oktober gav klart udtryk for sin holdning hertil. Vi er af den opfattelse, at Folkerepublikken Kina er en betydende strategisk partner for EU, og at de gensidige forbindelser bør udbygges på en engageret måde. Men vi er ligesom Rådet bekymret over, at den nuværende situation for menneskerettighederne i Kina, især hvad angår de borgerlige, kulturelle og politiske grundlæggende friheder, stadig ikke er i overensstemmelse med de internationale normer, som Kina selv har anerkendt. Det gælder især situationen i Tibet. Derfor kræver vi, præcis ligesom Rådet, at der igangsættes en seriøs dialog mellem Kinas centralregion og repræsentanter for Dalai Lama. Vi anerkender entydigt ét-Kina-politikken, men også med anerkendelsen af ét-Kina-politikken kræver vi, ligesom Rådet, at der igangsættes en konstruktiv dialog mellem Folkerepublikken Kina og Taiwan.
Konflikterne skal løses fredeligt. Derfor bør missilerne også trækkes tilbage fra Kinas kystprovinser, for de kan måske opfattes som en trussel. Parlamentet har vist stor interesse i, at det vil optage tættere forbindelser til Taiwan også inden for multilaterale rammer.
Hr. kommissær, jeg håber, at De med Kommissionens, Rådets og Parlamentets redegørelser i baghovedet vil få et vellykket sjette EU-Kina-topmøde i Beijing den 30. oktober.
Kommissær Patten, jeg krydser fingre for Dem ved det første møde på højt plan mellem repræsentanter for EU og den nye ledelse i Kina, således at vi kan skabe en ny begyndelse på grundlag af det, som vi netop har diskuteret. Held og lykke! 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, Parlamentet skal ikke bare se igennem fingre med hr. Coûteaux' bemærkning om det hvide flertals enighed under forhandlingen eller den utvivlsomt utilsigtede vægt på bekæmpelse af terrorisme i islamiske stater i afsnit 74 i beslutningsforslaget. Terrorisme udgør en trussel fra alle stater i verden, uanset religion. Racefordomme underminerer sikkerheden og bør ikke spille en rolle i vores sikkerhedspolitik.
Parlamentet ønsker en rolle, hvor det kan støtte styrkelsen og effektiviseringen af EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og jeg vil gerne takke hr. Brok for de stærke principerklæringer som reaktion på årsberetningen, som han har præsenteret i dag. Der er behov for at styrke transatlantiske forhold, opbygge EU's forsvar i forbindelse med et forstærket samarbejde mellem EU og NATO og en tydelig tilkendegivelse af princippet om multilateralisme i internationale forbindelser.
I dag vil jeg ikke koncentrere mig om de allerede gennemdiskuterede forskellige spørgsmål i beslutningsforslaget vedrørende udkastet til EU-forfatningen - udenrigsministerens beføjelser, kommunitarisme, afstemning med kvalificeret flertal, oprettelsen af et separat forsvarshovedkvarter eller en gensidig solidaritetsklausul til fælles forsvar. Men jeg vil gerne understrege over for alle medlemmer, at Parlamentet allerede indtrængende har opfordret medlemsstaterne til at holde sig så tæt op af konventets udkast som muligt, og måske bør medlemmerne følge denne opfordring i forbindelse med yderligere krav.
Selv om jeg støtter initiativet vedrørende et bredere europæisk naboskab, vil jeg dog hævde, at det ikke må bruges til at mindske Europas globale rækkevidde. Vedrørende punkt 8 er Vestafrika da vigtigere for EU's interesser end Central- og Sydafrika? Er europæisk diplomati ikke lige så vigtigt i løsningen af en potentiel nuklear konflikt mellem Indien og Pakistan, som det er - håber vi alle inderligt - i opnåelsen af fremskridt i fredsprocessen i Mellemøsten?
Jeg har aldrig støttet princippet om at gå ind for noget, hvis det bare ikke direkte berører en selv. Jeg tilslutter mig mine kollegers kritik af de personer, der viger tilbage for globale forpligtelser i internationale forbindelser. Forpligtelserne må omfatte sikringen af EU's politiske støtte af fred, demokrati, menneskerettigheder og udvikling i hele denne verden, hvor alle er afhængige af hinanden. 
De Veyrac (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil først lykønske Elmar Brok med det arbejde, som han har udført. Betænkningen understreger mange punkter og fremsætter en vision for Europas rolle i internationale forbindelser, som vi grundlæggende deler. Vi kan også tilslutte os bekræftelsen af multilateralismen og rangordningen af EU's prioriteter i udenrigspolitikken og endog holdningen til Mellemøsten. Hvis vi havde tid, kunne jeg komme med mange andre eksempler.
Der er imidlertid et punkt, som jeg vil tage op, og det er spørgsmålet om Parlamentets rettigheder på det udenrigspolitiske område. Jeg mener ligesom Dem, at Europa-Parlamentet skal informeres bedre. Det er fastsat i en nylig aftale mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, og den skal gennemføres til fulde.
Jeg har imidlertid en række forbehold vedrørende de mere vidtgående krav i betænkningen. Historien har ofte vist, at en effektiv udenrigspolitik ikke passer godt til udvidede parlamentariske beføjelser. Et parlament er et debat- og diskussionsforum og eventuelt et beslutningstagningsforum. Parlamentets tid strækker sig hovedsageligt over en lang periode, hvorimod udenrigspolitikken skal føres dagligt. Endvidere er et parlament af og til et sted med uoverensstemmelser mellem grupper med nødvendigvis forskellige holdninger. Jeg mener imidlertid, at det er til fordel for ethvert samfund, når det skal føre udenrigspolitik, at vise så megen enhed som muligt. Vi kan også se, at de nationale parlamenters rolle i alle demokratiske lande i forbindelse med udenrigspolitik følger bestemte regler.
Min sidste bemærkning er, at en styrkelse af de parlamentariske rettigheder ikke ville gøre Europas udenrigspolitik mere forståelig. Lad os ikke frembringe et virvar af yderligere beføjelser, som gør det endnu sværere for den europæiske offentlighed at forstå vores handlinger.
Jeg vil slutte med at understrege, at hvad angår FUSP, tror jeg ikke, at det ville være en god idé at opfordre til lige rettigheder med de andre EU-institutioner. Lad os stille spørgsmål, lad os om nødvendigt komme med henstillinger, men lad os ikke gå så langt som til at kræve magt til at fremsætte udtalelser om udenrigsanliggender. Lad os endvidere, hvad angår FUSP og andre forhold, stole på konventets kloge anbefalinger. 
Lage (PSE ).
   - Hr. formand, den historie, som vi har oplevet, viser os, at Europa vil vinde, hvis vi taler med én stemme og anskaffer os fælles diplomatiske og militære redskaber. Netop som Europa er i færd med at anskaffe sig institutioner, der kan udtrykke dets kollektive skæbne, har krigen i Irak afsløret den umådelige distance, der stadig skal overvindes.
Det forhold, at der i forfatningsudkastet indføres en ny figur, EU's udenrigsminister, med en, to eller tre hatte i hr. Berthus maleriske sprogbrug, giver os anledning til håb. Men vil dette organ virke? Vil det få den nødvendige slagkraft? Det håber jeg. Vi kan ikke acceptere, at den europæiske integration så at sige kommer til at omfatte to forskellige og adskilte sfærer: økonomien, der lader sig integrere, og politikken, der i dens stærke og klassiske betydning stritter imod. I virkeligheden findes denne modsætning ikke, og den er ikke en del af den europæiske integrations natur.
Hvis Europas borgere blev spurgt, ville det overvældende flertal gå ind for en fælles udenrigspolitik og en fælles forsvarspolitik. EU's lovgivere risikerer derfor ikke at blive anklaget for at være en avantgarde, der er i strid med den offentlige mening, hvis de bevæger sig videre imod en europæisk forsvars- og sikkerhedspolitik. Europas borgere ønsker at føle sig sikre over for trusler om ydre eller indre vold, men de ønsker ikke at være vasaller af nogen unilateral magt, heller ikke selv om den ligner en allieret. Måske drømmer alle om Emmanuel Kants projekt om den evige fred, men de ved, at vejen er hård, og at historien viser, at naivitetens pris er høj. 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det glæder mig, at betænkningen understreger vigtigheden af ligevægt og demokratisk ledelse i vores nabolande. Jeg vil gerne tilføje, at det udelukkende er oprettelsen af civile samfund, der danner grundlaget for demokrati og sikkerhed. Stabilitet opnås gennem opdeling af stat og ret, og derfor er det vanskeligt. Det er utvivlsomt rimeligt at understrege FN's vigtige rolle i internationale konflikter. Højteknologiske stater kan angribe hvor som helst - og det er endda sket og ret voldsomt. På denne måde kan de - eller vi - skabe kriser i stedet for at finde løsninger.
Tanken om en lukket forsvarsenhed er meget fremmedartet og også lidt skræmmende. Hvad er det for en særlig form for usikkerhed, der er opstået i de lande, hvis naboer er andre EU-stater? I Finland har vi ikke oplevet sikkerhedsproblemer, selv om vi har en fælles grænse med Rusland på over 1.000 km, og selv om russerne på den anden side af denne grænse overgår antallet af finner med 30:1. Forsvarssamarbejdet skal naturligvis være åbent for alle, der ønsker at deltage, ligesom det økonomiske og monetære samarbejde har været. Vores indgangsvinkel til internationale problemer skal være i form af civil krisestyring. 
Theorin (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er enig i betænkningens analyse af situationen efter Irak-krigen, men ikke i alle konklusionerne. Det er sandt, at nye trusler og sikkerhedsrisici frem for alt skal bekæmpes med politiske strategier for at bekæmpe fattigdom, beskytte menneskerettigheder og fremme demokrati. Dette kræver atter en indsats for at opdage konflikter i tide og løse dem med politiske, diplomatiske og økonomiske midler. Disse midler råder EU over, og disse - og ikke de militære ressourcer - bør øges.
Jeg deler derimod ikke opfattelsen af, at EU's udenrigs- og sikkerhedspolitiks troværdighed er afhængig af Unionens militære ressourcer. Jeg støtter heller ikke et øget samarbejde inden for forsvarspolitikken, som efter min mening bør være underlagt enstemmigt vedtagne beslutninger. Jeg kan heller ikke støtte forslaget om, at fælles militære operationer skal finansieres via fællesskabsbudgettet, og at EU på lang sigt bør få sit eget forsvarsbudget. Jeg kan heller ikke støtte tanken om et fælles militært forsvar af det europæiske territorium.
Fredsskabende aktioner, som omtales i punkt 34, er tiltag i overensstemmelse med artikel 7 i FN-chartret, det vil sige direkte militære tiltag, og de kan kun vedtages efter beslutninger taget af FN's Sikkerhedsråd. Det er EU's opgave at forebygge krig, ikke at planlægge at føre krig. Det militære forsvar er og bør være et nationalt anliggende. Dette er specielt vigtigt for Sverige og andre neutrale lande. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om det kommende topmøde EU-Rusland (den 6. november 2003), herunder situationen i Tjetjenien.
Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det er ikke vanskeligt for mig at gøre klart rede for formandskabets holdning til spørgsmålet om forbindelserne mellem EU og Den Russiske Føderation, ikke mindst fordi jeg om nogle få dage, nemlig den 28. oktober, netop skal til Moskva med EU's trojka for sammen med hr. Ivanov at undersøge mulighederne for det topmøde mellem EU og Den Russiske Føderation, der er planlagt til at finde sted i Rom den 6. november.
Jeg vil starte med at sige, at forbindelserne mellem EU og Den Russiske Føderation efter formandskabets opfattelse bør være af strategisk værdi, og at det derfor er i EU's interesse at udvikle og uddybe dette partnerskabsforhold. Det er der efterhånden basis for i den partnerskabs- og samarbejdsaftale, som var genstand for en af EU's første fælles strategier, og som blev ajourført med Skt. Petersborg-erklæringen.
Vi mener, at det er i vores interesse at støtte Den Russiske Føderations reformproces og det forløb, der tager sigte på nogle tættere forbindelser med EU. Denne proces lader undertiden til at være præget af modstridende aspekter. I Den Russiske Føderation er der formodentlig stadig kræfter, som måske i det skjulte - lad os sige det sådan - er modstandere af denne gradvise integration i de europæiske strukturer, hvilket til gengæld er en målsætning, som præsident Putin går stærkt ind for. Derfor er det nødvendigt at støtte dem, som har til hensigt at fremme og udvikle et tættere og mere positivt forhold til EU.
Skt. Petersborg-erklæringen var et vigtigt vendepunkt i vores forbindelser med Moskva, og den angav det forløb, som formandskabet agter at følge i samråd med Kommissionen og med medlemsstaternes opbakning. Vi skal således sørge for, at der bliver indhold i denne privilegerede og strategiske partnerskabsforbindelse, som vi har intentioner om at skabe til Den Russiske Føderation.
Med Skt. Petersborg-erklæringen har vi udstukket retningslinjerne for gennemførelsen af fire samarbejdsområder. Denne indfaldsvinkel, som vi bifalder, udgør grundlaget for arbejdet på det næste topmøde den 6. november. Hvad navnlig det økonomiske samarbejdsområde angår, venter vi på, at arbejdsgruppen på højt plan skal afslutte sit arbejde. Kommissær Verheugen vil holde det endelige møde med sin russiske pendant, vicepremierminister Kristenko, den 28. oktober. Ved den lejlighed skal vi nå frem til en endelig aftale om selve begrebet "økonomisk samarbejdsområde" og de operative følger heraf. Vi håber - og det er noget, som vi arbejder på - at vi bliver enige om et fælles løfte om at stræbe efter et større integrationsniveau for vores økonomier via en større handelsliberalisering og en større lighed mellem vores bestemmelser.
Samtidig er EU involveret i Ruslands forhandlinger om optagelse i Verdenshandelsorganisationen. Forhandlingerne er nået meget langt, selv om der stadig er nogle problemer, som skal løses, og her tænker jeg navnlig på energipriserne og adgangen til markedet for tjenesteydelser. Kommissær Lamy informerede Rådet om dette emne for nylig og blev kraftigt opfordret til at fortsætte forhandlingerne. Vi er bevidste om, at Ruslands optagelse i Verdenshandelsorganisationen er en vigtig og grundlæggende betingelse for et reelt økonomisk samarbejdsområde.
Hvad angår det fælles område for sikkerheden udadtil, er vi ved at udarbejde et udkast til fælles erklæring, som fastlægger kriterierne, principperne og målsætningerne for samarbejdet på krisestyringsområdet, og som burde dække brugen af såvel militære som civile instrumenter. Vi håber, at det ved hjælp af denne fælles erklæring bliver muligt at gøre samarbejdet mere synligt på et område, som er af særlig vigtighed for EU's indsats udadtil.
Når det gælder det fælles område for den interne sikkerhed, kan vi notere os, at der finder et godt samarbejde sted, navnlig med hensyn til bekæmpelsen af organiseret kriminalitet. Vi er tæt på en undertegnelse af aftalen mellem Europol og det russiske indenrigsministerium, og vi håber, at vi kan konstatere denne begivenhed på topmødet den 6. november.
Med hensyn til den interne sikkerhed kan jeg ligeledes sige, at Rusland har bedt os om at undersøge en ny visumfritagelsesordning for korte ophold. Vi er klar over, at der er tale om en anmodning, som kan efterkommes på mellemlang eller lang sigt, men vi er også klar over, at det fra russisk side er nødvendigt at opfylde nogle forudsætninger. Vi har dog allerede indledt en dialog med de russiske myndigheder om dette spørgsmål, og det er under alle omstændigheder et positivt aspekt. Der var allerede en arbejdsgruppe, som mødtes den 13. oktober for netop at drøfte dette spørgsmål. Vi lægger vægt på, at forhandlingerne om visumspørgsmålet afsluttes, men vi lægger ligeledes vægt på en afslutning på forhandlingerne om tilbagetagelsesaftalen. Det er et særlig vigtigt område, som jeg endda vil kalde en betingelse for, at vi kan foretage en samlet behandling af den russiske anmodning om afskaffelsen af visum for korte ophold.
I mellemtiden håber vi, at der også sker nogle fremskridt, selv om vi anvender den nuværende lovgivning, det vil sige uden at ændre bestemmelserne. Nogle medlemsstater, heriblandt Italien, har allerede indgået bilaterale aftaler, mens andre har givet udtryk for deres intentioner om dette. Formandskabet har naturligvis til hensigt at arbejde for en fælles holdning, der om muligt absorberer de bilaterale aftaler.
Endelig er der samarbejdsområdet for kultur og uddannelse. Det er noget, som vi skal arbejde mere indgående med, eftersom der ikke er sket så meget hidtil. Blandt de positive aspekter vil jeg dog nævne, at Den Russiske Føderation for nylig tiltrådte den såkaldte Bologna-proces, som er en samarbejdsmekanisme, der fremmer aftaler om eksamensbeviser og harmonisering af universitetscurricula. Det er en vigtig udvikling. Desuden noterer vi os, at der er udsigt til en fornyelse af samarbejdsaftalen på det videnskabelige og teknologiske område, og at der er udsigt til noget, som det italienske formandskab støtter, nemlig at Den Russiske Føderation medtages i nogle af EU-programmerne på kultur- og uddannelsesområdet.
Hvad Skt. Petersborg-konklusionerne angår, er der et aspekt, man endnu ikke er enig om, og det er den måde, som det permanente partnerskabsråd skal fungere på. Fra russisk side fortolker man fortsat Skt. Petersborg-erklæringen således, at rådet ikke blot bør mødes i de forskellige formationer, alt efter hvilket område der er tale om, men også som 25 + 1. Fra europæisk side er man til gengæld af den opfattelse, at rådet hovedsagelig skal fungere efter trojkaprincippet, men det skal være en trojka, hvor andre medlemmer, som måtte være interesserede, har mulighed for at deltage. Jeg regner med at uddybe dette spørgsmål yderligere i forbindelse med mit besøg i Moskva den 28. oktober.
I vores dialog med Moskva vil vi fortsat gøre opmærksom på vores principielle holdninger og vores bekymringer med hensyn til den fortsatte krise i Tjetjenien og respekten for menneskerettighederne. Det, der sker i Tjetjenien, berører ikke blot det tjetjenske område, for de positive eller negative konsekvenser heraf vil kunne mærkes i hele Kaukasus og således få indvirkning på den overordnede sikkerhed på kontinentet. Vi har givet udtryk for EU's støtte til det omfattende forfatningsreforminitiativ, som præsident Putin har taget ved at indføre en ny forfatning, der blev vedtaget ved en folkeafstemning med et meget bredt flertal. Vi støttede desuden vedtagelsen af loven om amnesti, der er vigtig for at fremme genforsoningsprocessen. Under de præsidentielle høringer den 5. oktober 2003 så vi, at man tog endnu et skridt i retning af en gradvis genskabelse af de normale politiske og administrative forhold i Tjetjenien.
I dag gentager vi vores støtte til præsident Putins institutionsproces og til en politisk løsning, hvor man inddrager de stadig større dele af den tjetjenske befolkning, som ikke er involveret i terrorisme, og som således har ret til at deltage i den demokratiske genopbygningsproces. Vi er nemlig af den opfattelse, at man samtidig med forfatningsreformen burde forbedre de nuværende menneskerettighedsstandarder i området og forholdet mellem den tjetjenske befolkning og dens administratorer. Vi vil ligeledes bekræfte vores interesse i og opfordring til de russiske myndigheder om en hurtig og uskadt løsladelse af repræsentanten for Læger uden Grænser, Arjan Erkel, der blev bortført i Kaukasus i august 2002.
Endelig vil vi på topmødet understrege den tvingende nødvendighed af, at alle - også EU og Rusland - gør en større indsats for at finde en løsning på de igangværende konflikter i det tidligere sovjetiske område. Her tænker jeg på Transdnestrien og det sydlige Kaukasus, navnlig Nagorno Karabakh og Sydossetien. Med EU's udvidelse, hvor grænserne kommer tættere på, er EU meget mere opmærksomt på dette spørgsmål end tidligere, da det er et spørgsmål, som direkte vedrører kontinentets sikkerhed. Samtidig anerkender vi det store ansvar, som Rusland skal påtage sig, og det store bidrag, som landet kan give til, at der findes en tilfredsstillende løsning for alle parter. 
Vi vil gøre den størst mulige indsats og yde den størst mulige støtte i den forbindelse. 

Patten,
   . - Hr. formand, jeg er meget taknemmelig over ministerens omfattende og meget klare og tydelige redegørelse om udsigterne for topmødet med Rusland. Det er naturligvis veletableret god praksis for Parlamentet at gennemgå vores forbindelser med Rusland i relation til kommende topmøder. Parlamentet husker måske den briefing, som vi fik af min kollega og ven, kommissær Verheugen, under delmødet i maj inden topmødet i Skt. Petersborg, og nu er vi nået til fasen, hvor vi skal gennemføre konklusionerne.
Vi har fem store forventninger fra topmødet i Rom, som formandskabet omtalte. For det første ønsker vi at nå frem til en fælles forståelse med Rusland om fremgangsmåden til etablering af fælles områder, hvor den strategiske form for forbindelser mellem Europa og Rusland understreges. Vi skal være enige om, hvordan vi griber det an, f.eks. ved at udarbejde et fælles dokument, der indeholder en beskrivelse af specifikke og opnåelige målsætninger på mellemlang sigt, og som bygger på partnerskabs- og samarbejdsaftalen og tager højde for initiativet til et bredere europæisk naboskab.
For det andet ønsker vi at intensivere drøftelserne om virkningen af udvidelsen. Det er i Ruslands interesse, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen gradvist udvides til at omfatte de tiltrædende medlemsstater uden forskelsbehandling. Det er en formalitet, som vi ønsker skal være på plads den 1. maj 2004. Hvis det ikke lykkes, må partnerskabs- og samarbejdsaftalen være af midlertidig karakter som i 1997.
For det tredje vil vi tage højde for rapporter om det europæiske økonomiske samarbejdsområde og energidialogen, som formandskabet henviste til i nogen udstrækning. Jeg har brugt 18 måneder på at arbejde sammen med vicepremierminister Khristenko om det europæiske økonomiske samarbejdsområde. Vi befinder os på et konceptuelt stadium, hvis man kan kalde det det. Jeg håber, at vi har nået resultater på tidspunktet for topmødet.
For det fjerde håber jeg, at vi kan nå til enighed med Rusland om måder, hvorpå vi kan møde fælles udfordringer. Det omfatter en løsning på problemerne, især inden for retlige og indre anliggender og miljøet. Vi vil f.eks. endnu en gang anmode Rusland om hurtigst muligt at ratificere Kyoto-protokollen og intensivere samarbejdet om nuklear og maritim sikkerhed, terrorisme og spredningen af masseødelæggelsesvåben.
For det femte er vi rede til at udarbejde en fælles erklæring om et samarbejde om politiske og sikkerhedsmæssige forhold, herunder krisestyring. EU forventer især positive signaler fra Rusland om viljen til at samarbejde om Transdnestrien i Moldova. Vi er også rede til at undersøge mulighederne for at forstærke samarbejdet om civil beskyttelse for at udnytte de eksisterende strukturer bedst muligt.
Det vil ikke være problemfrit at opnå disse resultater - og det er måske en underdrivelse, der ikke er karakteristisk for mig. Formandskabet har henvist til to eksempler, ét i forbindelse med Det Permanente Fællesråd og ét i forbindelse med visa-krav og forhandlingen om aftalen om tilbagetagelse.
Ved at fremhæve alle disse forhold understreger EU vigtigheden af de fælles værdier, der ligger til grund for forbindelserne mellem EU og Rusland, og som er afgørende for Tjetjenien.
Kommissionen har fulgt den seneste udvikling i Tjetjenien. Som Parlamentet er klar over, støtter vi en politisk løsning på konflikten og alle reelle bestræbelser på at skabe varig fred.
Vi bifaldt afstemningen om forfatningen i marts, som vi håbede ville føre til en fredelig, politisk afgørelse af konflikten ved at skabe en platform for konstruktiv dialog, genoprettelse af retsstatsprincippet og beskyttelse af menneskerettighederne. Det var i vores øjne af afgørende betydning, at befolkningen i Tjetjenien anerkendte berettigelsen af præsidentvalgene, der blev afholdt den 5. oktober. Men håndteringen af valgene har rejst mange spørgsmål, bl.a. vedrørende den retlige forvaltning og adgangen til medierne. Der er også bekymrende meldinger om fortsat krænkelse af menneskerettighederne.
Lad os få det helt på det rene. Vi fordømmer terrorisme i alle former, og vi anerkender Ruslands territoriale integritet. Men vi må også insistere på, at menneskerettighederne respekteres, og at de personer, der krænker menneskerettighederne, retsforfølges. Som den største yder af humanitærhjælp til regionen anmoder Kommissionen endnu en gang Rusland om at fjerne alle hindringer for ydelsen af denne hjælp, og vi ønsker forsikringer om, at internt fordrevne personer kan vende tilbage til Tjetjenien på fuldt ud frivillig basis.
Jeg håber, at vi, hvis vi endnu en gang gør Rusland opmærksom på disse forhold, vil få en mere positiv reaktion, end vi har fået ved de sidste mange lejligheder, hvor vi har omtalt disse forhold.
I juli anmodede Parlamentet Kommissionen om at overveje, hvordan man bedst skulle støtte forlig og rehabilitering. Det er vi i færd med, men den vigtigste forudsætning for assistance - nemlig sikkerhed - er ganske enkelt ikke til stede i øjeblikket. Faktisk er sikkerhedssituationen i Tjetjenien forværret siden marts, og det vil være vanskeligt overhovedet at foretage en behovsvurdering, for ikke at tale om at påbegynde arbejdet.
Vi er fuldt ud bekendt med konklusionerne fra mødet i september med Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland, og vi ser frem til en ny beslutning om forbindelserne mellem EU og Rusland som opfølgning på Oostlander-betænkningen fra december 2000.
Når jeg en gang opgiver mine nuværende forpligtelser, håber jeg, at mine indlæg på møder med mine russiske samarbejdspartnere ikke vil indeholde alle de samme punkter som for fire år siden. 
Suominen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Rusland er allerede nu det mest betydningsfulde land, som EU deler grænse med. Denne grænse, der er 1.200 km lang, vil være dobbelt så lang, når EU udvides til at omfatte de baltiske lande. Rusland er stadig et beskedent foretagende, hvad angår landets økonomi, med et bruttonationalprodukt, der kun er lidt større end Nederlandenes bruttonationalprodukt, men det økonomiske potentiale er formentlig enormt. EU har allerede styrket sit energisamarbejde med Rusland, som vi hørte kommissæren sige, og det er af afgørende betydning for at finde en erstatning for Nordsøens energiressourcer, der er ved at være udtømt, og undgå at blive fuldstændig afhængig af Mellemøstens energiressourcer. Imidlertid vil Ruslands usammenlignelige rigdom, hvad angår skove og Sibiriens reserver af ædle metaller og farvet metal, f.eks., også være en af årsagerne til Ruslands fremgang i de kommende år, en anden årsag er den store videnskabelige ekspertise, viden og knowhow.
Holdningen hos Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater er den, at Rusland nu og i fremtiden vil være vores vigtigste naboland - uanset hvilken geografisk definition der anvendes om samarbejde med nabolande. EU skal efter vores opfattelse benytte alle økonomiske og intellektuelle midler til fremme af en stabil markedsøkonomi, udvikling af demokrati og fast etablering af retsstatsprincippet, idet enhver anden form for Rusland - hvis landet forsat er en atommagt - også vil være den største potentielle sikkerhedstrussel imod EU.
Rusland og resten af Europa er bundet sammen af skæbnen. Mottoet hos De Kristelige Demokrater ledet af Frankrigs nuværende præsident, Jacques Chirac, og hos Ruslands arbejdsgruppe vedrørende progressive kræfter fra starten af 1990'erne har altid været, at der er intet stort Europa uden Rusland og intet stort Rusland uden Europa. 
I vores forsøg på at etablere et samarbejde med Rusland må vi imidlertid stadig insistere på bedre overholdelse af menneskerettighederne og ytringsfrihed end tidligere i Rusland. Det er ikke kun i relation til Tjetjenien, men også - og i særdeleshed - i relation til hele regionen og den krig og ødelæggelse, der stadig foregår i Tjetjenien. Konflikter løses ikke længere med våben, men med politiske løsninger. USA oplever det også i forbindelse med Irak og Afghanistan. Derfor kræver vi, at Rusland viser endnu større politisk initiativ og åbenhed, og at landet gør bedre brug af internationale organisationer i mere åbne løsninger på problemerne i Tjetjenien, som kommissær Patten også nævnte i sin tale med hensyn til spørgsmålet om sikkerhed i regionen.
Hr. formand, vi er ikke overbevist om, at de nylige valg og folkeafstemninger blev gennemført på ærlig vis. Der er indført en form for demokrati for at dække over sandheden, ikke for at afsløre den. Rådets indtryk af, at der er en positiv udvikling, som hr. Frattini antydede, er efter min opfattelse ikke helt i overensstemmelse med sandheden, og vi bemærkede, at der var små, men tydelige forskelle i de holdninger, som blev præsenteret, dels af kommissær Patten og dels af formanden. 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, forholdet mellem EU og Rusland er blevet bedre, men ikke godt nok. Man skal huske, at næsten 40 % af Ruslands eksport går til EU. Kun 6 % går til USA. Nu beregnes det efter udvidelsen, at tallet vil stige til 60 %. Samtidig vokser EU's afhængighed af Ruslands ressourcer på grund af mulighederne i forbindelse med naturgas, f.eks., i det næste årti. Det er også Ruslands økonomiske vækst, der er den største i verden i øjeblikket.
Den russiske præsident har to målsætninger i sin valgkampagne. For det første ønsker han at skabe en central magt, der er baseret på retsstatsprincippet, og for det andet ønsker han at udvide den økonomiske vækst til at omfatte de store dele af den russiske befolkning, der er fattige. Det er i EU's interesse, at Rusland kan løse sine store problemer, lige fra den store fattigdom til krænkelse af menneskerettigheder, mediefrihed og krigen i Tjetjenien. Vi ønsker at se, at et økonomisk, politisk og kulturelt samarbejde også kan bidrage til løsningen af Ruslands problemer.
Vi har også stiftet bekendtskab med russisk isolation. Det var i sin tid praktisk for Stalin, der trak gardinerne for og begyndte at dræbe sin egen befolkning. Nu er det vigtigt, at det civile samfund i Rusland her i starten får vores støtte. Det er præcis, hvad mange russere håber at opnå fra os. Vi skal ikke bare lade dem sejle deres egen sø! De russiske statsledere hævder, at de ofte lytter mere til budskaberne fra EU end fra hinanden.
Opfyldelsen af disse målsætninger vil give Rusland mulighed for at tiltræde Verdenshandelsorganisationen hurtigst muligt. Partnerskabs- og samarbejdsaftalen bør gennemgås for at være tidssvarende.
Hvad angår Tjetjenien vil jeg mene, at valgene ligesom de tidligere var problematiske, og Fællesskabet har ikke kunnet acceptere dem. Vi foreslår, at der afholdes en international konference og arbitrage med hensyn til spørgsmålet, og at hjælpeorganisationer omgående får adgang til regionen. 
Väyrynen (ELDR ).
   - Hr. formand, det største fælles projekt for EU og Rusland er oprettelsen af et europæisk økonomisk samarbejdsområde. Det har været meget vanskeligt, idet det har været et bilateralt projekt mellem EU og Rusland. Samtidig har begge sider udviklet samarbejdsaftaler med andre stater. Således har Rusland for nylig indgået en aftale med Ukraine, Belarus og Kasakhstan om oprettelsen af et økonomisk samarbejdsområde. EU har sin egen separate aftale med disse lande.
Det vil efter min opfattelse være klogt at forene disse samarbejdsaftaler i et bredt, multilateralt samarbejdsområde, hvor ikke blot EU og Rusland deltager, men også Ukraine, Belarus og Kasakhstan samt ethvert af de øvrige nyindustrialiserede lande, der ønsker at deltage. Hvor det er relevant, kan man bruge Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, der blev indgået af EU og EFTA, som model. En ordning, der ligner EØS-aftalen, vil være meget velegnet til udvikling af EU's brede politiske målsætninger.
EU's nye bredere europæiske politik giver endvidere mulighed for at udvikle samarbejde på tværs af grænserne, hvor EU deler grænse med Rusland. Kommissionens forslag om et nyt finansielt instrument til samarbejde mellem nabolandene vil løse problemerne med at harmonisere interne og eksterne finansielle ordninger. De russiske myndigheder skal hurtigst muligt være fortrolige med den nye finansieringsordning, så vi kan være sikre på, at den fungerer fra starten.
Endelig vil jeg gerne sende et budskab til den russiske regering. Menneskerettighederne i Tjetjenien skal overholdes, og regeringen skal gøre sit yderste for at finde en fredelig løsning på Tjetjeniens problemer! 
Staes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er ikke så sent som forventet, og det er jeg taknemmelig for. Mine damer og herrer, jeg vil gerne give udtryk for min glæde, men også min skuffelse over det italienske formandskab.
Det glæder mig, at udenrigsministeren har nævnt navnet Arjan Erkel uden tilskyndelse. Han understregede, at han indtrængende vil opfordre russerne til at træffe yderligere foranstaltninger til løsladelse af hr. Erkel, en humanitær hjælpearbejder, der er forsvundet efter at være bortført for over et år siden. Det er et budskab om håb, hr. Frattini. Det vil glæde hr. Erkels pårørende samt organisationen Læger uden Grænser. Jeg håber, at De vil bringe dette emne op på mødet med hr. Ivanov den 28. oktober.
Jeg er dog også noget skuffet, hr. Berlusconi. Dette drejer sig om en redegørelse fra Rådet og Kommissionen. Jeg har lyttet intenst til hr. Patten, der kom med meget relevante kommentarer om situationen i Tjetjenien og valgene i landet.
Hr. Frattini, De har imidlertid kun anført - og det har jeg noteret mig - at De vil give udtryk for Deres bekymring over menneskerettighedssituationen i Tjetjenien. De involverede spørgsmål er dog langt mere vidtrækkende. Som hr. Patten helt kategorisk fastslog, blev valgene ikke gennemført under ordentlige forhold. De var baseret på en løgn, en farce. Disse valg blev ikke afholdt i overensstemmelse med internationale standarder, og de forhåbninger, som vi delte med vores ad hoc-delegation, da vi vendte tilbage, og da vi så, at der rent faktisk var indledt en politisk proces, er næsten helt disintegreret.
Der vil ikke være fred i Tjetjenien, medmindre alle faktioner, alle klaner inden for den tjetjenske befolkning involveres i en reel fredsproces, en reel dialog. Der vil ikke være fred i Tjetjenien, medmindre den russiske regering er rede til at indgå i en dialog med oprørerne og frihedskæmperne. Derfor vil jeg gerne vende tilbage til vores beslutning i juli, hvori vi udtrykkeligt anmodede om, at EU skulle spille en vigtig rolle, og at der skulle afholdes en fredskonference inden for rammerne af EU, idet det er nødvendigt, at en ekstern part sikrer, at Rusland og Tjetjenien indgår i en konstruktiv dialog.
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for den ekstra tid, som jeg fik tildelt. 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, et tæt samarbejde med Rusland er af afgørende betydning, hvis det internationale samfund skal overbevise Iran om at begrænse anvendelsen af atomenergi til civile formål udelukkende. Jeg går ud fra, at Rådet og Kommissionen vil videregive budskabet til præsident Putin. Det, det kommer an på nu, er trods alt realiseringen af gårsdagens indrømmelser over for Iran. Jeg vil i denne sammenhæng også nævne en klage fra præsident Putin. Ifølge præsidenten har russiske virksomheder fået pålagt sanktioner for at levere til den nukleare sektor i Iran. Ifølge Putins kilder har europæiske og amerikanske virksomheder derimod godt kunnet foretage lignende transaktioner. Jeg vil gerne spørge Rådet og Kommissionen om, hvorvidt denne alvorlige påstand vedrørende Europas bidrag er sand. Jeg vil gerne rejse et andet og lige så vigtigt spørgsmål over for Rådet og Kommissionen i forbindelse med dagsordenen for topmødet. I Kerch-strædet truer en alvorlig grænsekonflikt mellem Ukraine og Rusland med at løbe løbsk. Den umiddelbare årsag er bygningen af en dam fra den russiske halvø Taman til den ukrainske ø Tuzla i Kerch-strædet. Vi må fra europæisk side indtrængende opfordre begge parter til at finde en fredelig løsning på denne voldsomme territoriale konflikt. Jeg er endvidere enig med hr. Staes, der fastslog, at Europa i forbindelse med opfordringen skal gøre alt, hvad der er muligt, for at komme til bunds i sagen om Arjan Erkel. 
Dupuis (NI ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg er ked af at sige det, men den politik, som De fører i dag, er ikke længere bare en fej og uansvarlig politik. Det er en kriminel politik, for det, som De gør, hr. rådsformand, er at kriminalisere en hel befolkning.
De fremstillede den som en befolkning af terrorister. De fem store EU-landes udenrigsministre, som mødtes i Paris i sidste uge, lovede hinanden at udveksle information om de internationale terroristtræningslejre i Tjetjenien. Men De har aldrig givet os - den europæiske befolkning - det mindste bevis på deres eksistens. De talte om tjetjenske terrorister i Afghanistan, men man har aldrig fundet nogen tjetjenere i Afghanistan. De sagde det samme om Irak, men De har aldrig fundet nogen tjetjenere - hverken døde eller levende - i Irak.
Denne operation er magen til den, som man foretog i 1930'erne, da man fremstillede en hel befolkning som en befolkning af plutokrater. Nu giver De dag efter dag Europas og verdens befolkning det billede, at den tjetjenske befolkning er en befolkning af terrorister. Det gør De, fordi det er i Deres egen interesse, og det er det på grund af den politik, som De fører med British Petroleum, som hr. Blair er meget interesseret i, med Shell, som hr. Oostlander er meget interesseret i, med Agip, som kommissionsformand Prodi og rådsformand Berlusconi er meget interesserede i, med Total, som præsident Chirac er meget interesseret i, og selvfølgelig også med andre virksomheder. Det er, hvad De gør for at forsvare en politik, som De har økonomiske interesser i, og som ikke er en rigtig politik. 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
   - Jeg vil først sige, at vores forhold til Rusland er utroligt vigtigt. Jeg ville ønske, at jeg havde meget mere tid til at tale om det, men jeg vil koncentrere mig om det mest påtrængende, nemlig spørgsmålet om Tjetjenien.
Det er en særdeles specifik konflikt, men der er alligevel mange paralleller. Vi ser mange steder, hvordan stormagter kommer i konflikt med befolkningsgrupper med en anden national identitet. Det er naturligvis let at sige, at man skal gøre dette eller hint, men jeg synes, at der er et mønster, vi kan lære af.
Man kan begynde med at se på sig selv - på EU og Europa. Historisk set har vi mange erfaringer med denne type konflikter. Et aktuelt eksempel er Nordirland, hvor vi er ved at finde en løsning. Et andet eksempel er Baskerlandet. Ingen europæer forestiller sig i dag, at man kan løse konflikterne i Baskerlandet og Nordirland med militære midler. Man skal søge efter politiske løsninger. Man skal finde måder, som begge parter kan acceptere, og det gælder naturligvis også for Rusland i Tjetjenien. Vi må gøre alt i vores magt for at pointere det. Man skal søge fredelige løsninger, og de skal bygge på respekt for folkets selvbestemmelse.
Hvordan den særlige konflikt konkret skal løses derefter, må parterne diskutere og blive enige om. Ingen anden kan løse konflikten for dem. Udgangspunktet må dog være folkets selvbestemmelse. Demokratiet skal forankres nedefra og ikke oppefra. Det går ikke at diktere løsninger fra Moskva. Hvis ikke det russiske folk indser dette, vil det skade både Rusland og samarbejdet mellem Rusland og EU meget i fremtiden. 
Oostlander (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har allerede drøftet Tjetjenien ved en række lejligheder i Parlamentet, og det er vigtigt at nævne disse forhold.
Samtidig vil jeg gerne understrege, hvor rigtig dobbeltpolitikken er for Rusland. vi har trods alt at gøre med helt anderledes samarbejdsmuligheder, der kan påvirke Ruslands politiske kultur. Det er netop i Ruslands politiske kultur, at Tjetjenien passer ind som et område, hvor etableringen af en stat netop slog fejl og blev et slags sort hul i den russiske føderation, hvor Rusland ikke havde andet valg end at handle. Men måden, hvorpå det blev gjort, fylder os alle med afsky.
Vi skal overveje, om det ikke vil være muligt for os - måske i skikkelse af hr. Solana - at kritisere Ruslands militære indgriben i det pågældende land på en sådan måde, at Rusland vil føle sig tvunget til at ændre strategi.
Den militære uddannelse, hele det militære apparat og den strategi, der anvendes i forbindelse med Tjetjenien, passer alt sammen i det gamle mønster med jernhård ledelse. Det skaber blot grobund for terrorisme og resulterer i desperate selvmordsaktioner. Disse er alle begivenheder, som vi har oplevet på relativt tæt hold i Tjetjenien. Hvis vi spørger den ledende officer om, hvorvidt der findes alternativer til denne form for guerillakrig, og hvorvidt man er bekendt med en sådan alternativ metode, vil hans svar være, at regeringen er bekendt med et sådant alternativ, men at han tvivler på, at det vil være nogen hjælp for de direkte involverede.
Det viser, at russerne ikke kan forstå, hvorfor vi i Europa gør sådan et stort nummer ud af Tjetjenien. Men det er alligevel meget vigtigt at holde øje med dette forhold, idet et af de områder, som rådsformanden har nævnt, nemlig omhandler intern sikkerhed, som naturligvis er direkte forbundet dermed. Vi må derfor ikke glemme Tjetjenien. Jeg deler holdningen hos de medlemmer, der mener, at, selv om det er positivt, at rådsformanden henleder opmærksomheden på sagen om Arjan Erkel - hvis problemer, det vil være fantastisk, hvis formanden kan løse under sit formandskab - skal man ikke glemme, at forholdene er endnu mere tragiske i Tjetjenien, end han har beskrevet.
Hr. Patten har ret i, at sikkerhedssituationen i Tjetjenien er forfærdelig, ikke engang hjælpearbejdere kan arbejde i sikkerhed. Det er derfor af største vigtighed, at vi gør alt for at overbevise militæret og dermed politikerne i Rusland om at ændre deres opførsel i Tjetjenien. 
Modrow (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, EU appellerede tidligere, når det handlede om Tjetjenien, fortrinsvis til Rusland i stedet for til begge sider om at arbejde for en fredelig bilæggelse af konflikten. Først da USA blev offer for målrettet terror, og Europa også blev bange for angreb, begyndte man at vurdere situationen mere differentieret. Denne realisme skal hilses velkommen. Topmødet med Rusland bør styrke den.
Hr. kommissær, jeg mener ikke, at EU ved den tilstræbte diskussion om et europæisk fælles område for altid kan lade spørgsmålet om SNG ligge, men at det også vil stille sig dette spørgsmål. De optioner, EU har også ved en kritisk betragtning af dets muligheder i den politiske dialog for at løse konflikten i og med Rusland, hvad angår Tjetjenien, bør vi især bruge med henblik på en effektiv humanitær bistand og opbygningsbistand, således at det hårdtprøvede tjetjenske folk også får tildelt reel hjælp. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, topmødet den 6. november vil være anderledes, fordi Rusland ikke blot er EU's femte største handelspartner, men fra næste maj også en nabo. Tiltrædelseslandene spiller allerede med musklerne, som det illustreres af Litauens betænkeligheder ved det kontroversielle oliefelt D-6 i Det Baltiske Hav og Letlands protester over den hårde kritik, landet har været udsat for i forbindelse med behandlingen af de russiske minoriteter, der vil udgøre næsten en million i de baltiske lande i EU næste år.
EU vil om kort tid importere russisk uran. Der er planer om at synkronisere de to elektricitetsnet. Der er stigende pres på russerne om at ratificere Kyoto-protokollen, for ellers falder traktaten helt til jorden. Til gengæld ønsker Rusland EU's støtte i forsøget på at komme med i WTO, hvor der er mange uløste problemer, lige fra dobbelte prissystemer for gas, eksportafgifter og diskriminerende transportafgifter betalt til Aeroflot for at flyve over Sibirien.
Det blev for nylig rejst spørgsmål om prisfastsættelse af russisk olie i euro. Men det må da være noget, der besluttes på markedet, og ikke i regeringerne.
Jeg bifalder et formelt samarbejde med Europol og OLAF og håber, at russerne vil kunne rejse uden visa, når spørgsmålet om aftalen om tilbagetagelse af ulovlige indvandrere er på plads. Vi oplever stadig hård kritik af præsident Putins håndtering af situationen i Tjetjenien, hvor den nylige sejr for præsident Kadyrov blev beskrevet som meget lidt pluralistisk, og der er stadig mange eksempler på krænkelse af menneskerettighederne.
Men hvad er det, som kritikerne af Rusland ønsker? En mislykket, defekt stat i Kaukasus med forbindelser til al-Qaeda og eksport af organiseret kriminalitet til EU? Vi må for det første sikre, at lov og orden genoprettes. Først da kan der være ægte demokrati. Og det er kun Rusland, der kan genoprette roen. Rusland underskrev for nylig en kontroversiel og efter min opfattelse beklagelig aftale om et økonomisk samarbejdsområde med Ukraine, Belarus og Kasakhstan, men samtidig ser vi nu en farlig militær oprustning fra Ruslands side med trusler om at invadere på grund af konflikten om øen Tuzla i Sortehavet. Jeg håber, at man finder en fredelig løsning på problemet. Jeg håber, at vi en dag vil opleve et fælles frit markedslignende økonomisk samarbejdsområde med EU og Rusland forenet i en stor økonomisk enhed. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. Frattini, jeg blev chokeret over deres udtalelser om Tjetjenien. De står dermed i modsætning til det, flertallet her i Parlamentet har sagt og tænkt i mange år, og også i modsætning til det, som flertallet i mit parti, Det Europæiske Folkeparti, har stået for her i mange år.
Vi har arbejdet for frihed og menneskerettigheder i Tjetjenien, hvor Rusland fører en brutal kolonialkrig, hvis anden fase er blevet indledt af præsident Putin som led i den blodigste valgkamp i historien. Hr. Putin er desværre ikke løsningen på problemet, men en helt væsentlig del af problemet. Hvis man forsøger engang at se problemet ud fra Ruslands interesser, kan man relativt hurtigt konstatere, at Ruslands og Tjetjeniens interesser egentlig stemmer overens. Rusland lider af økonomiske problemer. I Tjetjenien soldes milliarder meningsløst op på en meningsløs blodig krig. Rusland lider under en tilbagegang for demokratiet og retsstatsligheden og under en tilbagevenden til gamle strukturer. Tjetjenien-krigen bliver brugt som anledning hertil, som Jelena Bonner, enken efter Andrei Sakharov, meget imponerende har givet udtryk for.
Rusland lider ganske betydeligt under en remilitarisering og en tilbagevenden til efterretningselementer. Også her udgår udviklingen hovedsageligt fra Tjetjenien og krigen dér. Rusland lider under terrorisme og under organiseret kriminalitet. Heller ikke her fjerner - som Arie Oostlander med rette sagde - Tjetjenien-krigen problemet, men den forværrer den derimod. Derfor kan man sige, at den, der går ind for frihed i og en befrielse af Tjetjenien, i sidste ende også går ind for frihed i og en befrielse af Rusland. Rusland må på sigt erkende, at det kun kan finde løsningen på sine problemer i Tjetjenien i et ægte demokrati, og vi skal se følgende problem: Den pseudofolkeafstemning, som har fundet sted dér, skal legitimere en kollaboratør og ikke nogen legitim samtalepartner, denne er stadig præsident Maschadov. 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, når man ser på emnerne for det forestående Rusland-topmøde, er der nogle vigtige og flotte planer såsom støtte til uafhængige medier på nationalt, regionalt og lokalt plan, integration af Rusland i et fælles europæisk økonomisk og socialt område, samarbejde om bekæmpelse af international kriminalitet og illegal indvandring, samarbejde i forbindelse med nuklear sikkerhed, ratificering af Kyoto-protokollen mv.
Jeg kommer i denne forbindelse til at tænke på en artikel af den russiske verdensmester i skak, Kasparov, aftenen inden Putins besøg i USA, som også kunne passe til det forestående topmøde EU-Rusland. Han begyndte med at konstatere, jeg citerer blot efter meningen: "Med Vladimir Putin kommer en stor ven af demokratiet, retsstatsligheden, en forsvarer af menneskerettighederne til USA. Ikke sandt?", for straks at besvare det retoriske spørgsmål med et polemisk "Nej, forkert!". Derefter fulgte en sand angrebstale om forsømmelser og forseelser, f.eks. at der i Rusland kun er en demokratisk facade, at pressen, medierne faktisk er ensrettede, at liberaliseringen af økonomien i virkeligheden ikke finder sted, at mulige modstandere ved det kommende præsidentvalg vil blive fængslet under påskud af økonomisk kriminalitet, og at valget i Tjetjenien er en farce.
Jeg vil ikke bruge verdensmesteren i skak som målestok for alting, men selv om man synes, at hans artikel er overdrevet, hvilket også var meningen, må den dog gøre os lydhøre. Vi må ikke udviske ubehagelige emner. Tjetjenien er et blødende sår, og det blev heller ikke helet ved hjælp af det stærkt manipulerede valg. Hvad skal vi så kræve? For det første at der sættes en stopper for straffriheden for medlemmer af de russiske styrker, ellers vil befolkningens tillid aldrig blive vundet. For det andet at demokratiet skal baseres på et bredt grundlag. Det ville være ønskeligt, hvis Kreml ved EU-topmødet blev mindet om sit ganske særlige ansvar på dette punkt, præsident Putin er i henhold til forfatningen immervæk garant for menneskerettighederne i hele føderationen.
Frattini,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke de parlamentsmedlemmer, som tog ordet og gav udtryk for deres synspunkter. Jeg tror, at der er nogle af disse synspunkter, som fortjener en kort kommentar, mens der er andre af dem, som jeg absolut ikke er enig i.
Jeg vil starte med at sige noget, som kommissær Patten allerede har været inde på - jeg pointerede, at Rådets og Kommissionens aktiviteter altid har fundet sted sideløbende og i fuld harmoni med hinanden - nemlig at vi allerede har givet udtryk for vores tvivl med hensyn til visse faser af præsidentvalget i Tjetjenien, og at vi lige så klart har sagt til vores russiske venner ved flere lejligheder, at Europa stadig holder skarpt øje med den interne situation i Tjetjenien og med menneskerettighedssituationen.
Samtidig var det efter min mening rigtigt - og formandskabet bekræfter dette - at blive ved med at støtte den forfatningsreformproces, som præsident Putin har indledt, og som han bekræfter og holder fast ved. Jeg har ikke på noget som helst tidspunkt i min tale, som i øvrigt står til rådighed for enhver - og det var da også kun et enkelt parlamentsmedlem, der sagde dette - sagt noget som helst om, at jeg betragter hele den tjetjenske befolkning som terrorister. Jeg sagde lige det modsatte, nemlig at formandskabet ønsker en inddragelse i forfatningsprocessen af de stadig større dele af den tjetjenske befolkning, som ikke har nogen forbindelser til terrorismen. Jeg vil gerne gentage, at jeg bestemt ikke er af den opfattelse, at den tjetjenske befolkning er en befolkning af terrorister. Vi skal naturligvis drøfte dette aspekt på topmødet med Den Russiske Føderation - det vil sige inddragelsen af en stor del af Tjetjeniens civile samfund i forfatningsprocessen - men jeg vil gerne understrege lige så klart, at de, som udfører terrorhandlinger - hvad enten det drejer sig om få eller mange mennesker - og som bruger sig selv som menneskelige bomber for at slå uskyldige civile ihjel, aldrig må retfærdiggøres på nogen måde. Det har vi europæere altid været enige om, og det håber jeg, at vi bliver ved med at være. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om initiativ til fordel for et FN-moratorium for dødsstraf.
Frattini,
    Hr. formand, den 10. oktober i år, nemlig på verdensdagen mod dødsstraf, vedtog jeg på EU's vegne en offentlig erklæring, hvor der klart stod, at EU opfordrer de lande, som stadig har dødsstraf, til i det mindste at indføre et moratorium for henrettelser som det første skridt i retning af dødsstraffens afskaffelse. Jeg vil gerne gentage, at det er den erklæring, som jeg selv vedtog på EU's vegne for blot et par dage siden, og at det således en tekst, som alle var enige om. Jeg understreger dette, fordi jeg også som repræsentant for den italienske regering kan sige, at Italien altid har været af den faste overbevisning, at kampen for dødsstraffens afskaffelse er af stor politisk og ideologisk værdi, og at den desuden repræsenterer et meget vigtigt humanitært aspekt.
Jeg tror, at alle vi europæere er af den opfattelse, at den proces, der tager sigte på en fuldstændig afskaffelse af dødsstraffen, er en uigenkaldelig proces, men at den også skal være gradvis. Derfor skal vi spørge os selv, hvad vi konkret kan gøre for at standse det tab af menneskeliv, som dødsstraffen uundgåeligt medfører. Det var disse bekymringer, der fik det italienske formandskab til at tage imod den opfordring, som Europa-Parlamentet og mange andre parlamenter, bl.a. det italienske, rettede til os om at foreslå de europæiske landes regeringer et EU-initiativ til en resolution, som skal forelægges for FN's Generalforsamling i New York.
Hr. Berlusconi var inde på det samme i sin tale i Parlamentet den 2. juli i år, og det er en indsats, der bygger på nogle bekymringer, som vi alle deler, og som kommer til udtryk i betænkningen og beslutningen om menneskerettighederne i verden, som Europa-Parlamentet vedtog den 4. september. I debatten internt i EU blev der rejst et vigtigt etisk spørgsmål. Man spurgte os om følgende: Er målsætningen om en endelig afskaffelse af dødsstraffen forenelig - og jeg gentager "forenelig" - med et initiativ som moratoriet, der er baseret på regeringernes vilje til reelt ikke at anvende dødsstraf i deres lande? Desuden er der nogle betragtninger af mere politisk karakter. Man spurgte os, om det er muligt at opnå den enighed, der er nødvendig for, at denne resolution kan vedtages af Generalforsamlingen. Hvor stor betydning kunne risikoen for en fiasko få for fremtiden for den kampagne, der tager sigte på en endelig afskaffelse af dødsstraffen? Selv om det er rigtigt, at tallene viser en positiv tendens til, at flere og flere går ind for dødsstraffens afskaffelse, spurgte man os således, om det på nuværende tidspunkt er hensigtsmæssigt at løbe risikoen for, at resolutionen bliver forkastet - det vil sige resultatets usikkerhed - eller om det ikke var bedre at vente på, at denne holdning får yderligere fodfæste?
Det var de spørgsmål, som man stillede os. Det italienske formandskab har indledt nogle overvejelser om disse alvorlige spørgsmål, for det er klart, at Europa hverken kan eller må være uenigt eller usikkert, når det gælder et så vigtigt og følsomt område som dette. Vi har vurderet fordelene og ulemperne. Vi har benyttet hele vores diplomatiske netværk for at forsøge at forstå - og så at sige få en idé om - stemmetendenserne for en eventuel resolution om et moratorium. Resultatet af denne undersøgelse, som vi har foretaget i alle diplomatiske fora, viser tilsyneladende, at en resolutionstekst, der er formuleret på den rigtige måde, godt kunne blive vedtaget af Generalforsamlingen, selv om der naturligvis ikke er sikkerhed for dette. Det forholder sig dog sådan, at mange lande, hvis historie burde gøre dem til tilhængere af en sådan resolution, ikke har givet udtryk for deres holdning til vores spørgsmål, og man må ikke se bort fra, at hvis der stilles ændringsforslag til en sådan resolutionstekst, risikerer der at være et betydeligt frafald blandt de lande, som støtter den, når afstemningen skal finde sted.
Det italienske formandskab - og den italienske regering på nationalt plan - er meget bevidste om anmodningen fra Europa-Parlamentet, ligesom vi i Italien er bevidste om den opgave, som det italienske parlament har givet os, nemlig at forelægge en resolution om et moratorium for Generalforsamlingen. På den anden side står det helt klart for os, at der i EU er mange regeringer, der viser en udbredt tvivl, og som således stadig spørger sig selv, hvordan vi bedst kan nå denne målsætning, som vi alle deler. Vi er overbeviste om den politiske nytte og store moralske værdi af et europæisk initiativ til at forelægge en resolution for Generalforsamlingen, og det har vi allerede arbejdet på - hvilket vi stadig gør - således at spørgsmålet stadig er genstand for behandling og overvejelser fra udenrigsministrenes side. Selv om der generelt er en positiv stemning, er vi klar over, at bekymringerne vejer tungere end ønsket om at udarbejde en resolution.
Som Italiens regering holder vi dette løfte på nationalt plan, men som EU-formandskab håber Italien stadig, at resultatet af disse nøje overvejelser bliver en europæisk beslutning om at udarbejde denne resolution. Denne beslutning ville være i tråd med den europæiske indsats mod dødsstraf. Derfor opfordrer jeg nu endnu en gang til, at dette spørgsmål tages op til overvejelse. Jeg ved godt, at tiden er knap, og at disse overvejelser hurtigt skal føre til en beslutning. Jeg håber, at vi enten får en fælles beslutning, som alle de europæiske lande træffer om at dele ansvaret for udarbejdelsen af en sådan resolution - hvilket ville være den langt bedste beslutning - eller en europæisk beslutning, hvor man klart angiver den frie mulighed for eventuelle nationale initiativer fra de europæiske landes side, f.eks. et initiativ, som den italienske regering træffer på nationalt plan på dette område. Et sådant initiativ bliver naturligvis stærkere, hvis det er europæisk. Hvis det kommer fra de europæiske landes regeringer, står det ikke lige så stærkt, men dets betydning bliver den samme. Jeg venter stadig på, at de europæiske regeringsrepræsentanter - hvilket jeg vil opfordre dem til - hurtigst muligt giver mig deres udtalelse og endelige vurdering af en af disse mulige løsninger. 
Formanden
   . - Hr. patten, det er ikke første gang, at De rejser dette spørgsmål over for Parlamentet. 
Patten,
    Hr. formand, De har helt ret i, at jeg tidligere har talt om dødsstraf i Parlamentet, og jeg har tidligere ved forskellige lejligheder observeret, at der ikke altid var været stor tilslutning til mine synspunkter, når jeg holdt taler om dødsstraf i forskellige parlamenter. Jeg kan huske, at der ikke altid var lige stor støtte til afskaffelse af dødsstraffen i de forskellige dele af De Britiske Øer. Den første lov, som jeg fik vedtaget, var, da jeg som modstander af kolonialismen ønskede at afskaffe dødsstraffen i Hongkong! Når det drejer sig om spørgsmålet om dødsstraf, har jeg derfor en vis erfaring.
Jeg vil med det samme beklage, at jeg ikke kan være til stede under hele forhandlingen. Jeg skal nå et fly til Madrid til donorkonferencen vedrørende Irak, der starter i morgen tidlig, og hvor formandskabet naturligvis også vil være repræsenteret. Jeg håber, at Parlamentet vil tilgive mig min uhøflige opførsel, men min kollega, hr. Fischler, vil overvære forhandlingen og rapportere alt, hvad der sker senere i forhandlingen, og som jeg bør vide.
Jeg håber endvidere, at Parlamentet vil bære over med, at en stor del af det, jeg vil sige, er en gentagelse af formandskabets elegant formulerede tale. Jeg ønsker at henlede opmærksomheden på mange af de samme forhold, men på min egen måde. Parlamentet er klar over, at vi uophørligt arbejder på at afskaffe dødsstraffen i alle lande. I denne proces, hvor dødsstraffen stadig eksisterer, må vi anmode om mere begrænset anvendelse, og vi må insistere på, at straffen eksekveres med mindst mulig brutalitet.
EU presser også på, hvor det er relevant, for iværksættelse af et moratorium. Vi har udarbejdet interne retningslinjer for henvendelser og repræsentationer om dødsstraf, hvor det har været relevant, i multilaterale fora og med sigte på udviklingslandene. På det europæiske topmøde med Kina sidste år spurgte den daværende kinesiske premierminister, Zhu Rongii, om jeg kun rejste spørgsmålet over for de fattige lande, for det var hans indtryk. Jeg pointerede, at så vidt jeg huskede, var USA det første land, jeg rejste spørgsmålet over for. Så det er et spørgsmål, som vi rejser - jeg må indrømme, at den amerikanske minister var en anelse forbavset! - over for alle.
Europa-Parlamentet har altid været modstander af dødsstraf og gået forrest i arbejdet med at afskaffe dødsstraffen. Parlamentet har tidligere erklæret, at det betragter dødsstraf som en - og jeg citerer: "umenneskelig og middelalderlig afstraffelsesform, der ikke er de moderne samfund værdig". Der er udarbejdet en række initiativer for at sikre, at afskaffelsen af dødsstraffen er et hovedpunkt i den europæiske menneskerettighedspolitik. Det er på grundlag af denne målsætning i den europæiske menneskerettighedspolitik, at det er lykkedes os at gennemføre resolutioner i FN's Menneskerettighedskommission om dødsstraf, som formanden nævnte. Den syvende fortløbende resolution blev vedtaget i Genève den 24. april.
Resolutionen indeholder nogle væsentlige nye elementer. I resolutionen henstilles der til, at stater ikke foretager henrettelser offentligt eller på andre uværdige måder, og at staterne sikrer, at enhver anvendelse af særlig brutale eller umenneskelige henrettelsesmetoder, som f.eks. stening, straks forbydes. Selv om støtten til resolutioner om dødsstraf i Menneskerettighedskommissionen er steget, er modstanden efter sigende også blevet større. Den resolution, der blev vedtaget i Genève, modtog støtte fra 24 stater, 18 stemte imod og 10 undlod at stemme. Den stærke modvilje fra mange stater blev understreget af, at 63 stater underskrev en erklæring, hvori de tog afstand fra resolutionen. Jeg mener, at det vil være på sin plads endnu en gang at fokusere på alle disse forhold i lyset af dagens forhandling om en resolution, hvori der tages initiativ til et moratorium for dødsstraf i det tredje udvalg ved FN's Generalforsamling.
Inden man præsenterer en resolution, skal man først overveje, om en sådan tekst vil få tilstrækkelig støtte fra det tredje udvalg ved FN's Generalforsamling. Vi husker alle det 54. møde i Generalforsamlingen i 1999. En tekst indeholdt en henstilling til iværksættelse af et moratorium, og der blev omdelt en tekst om gennemførelse af bestemte beskyttelsesforanstaltninger. Udkastet resulterede i umiddelbar kritik fra de medlemsstater, der opretholder dødsstraffen, herunder Egypten, Indien og Singapore. Der var voldsom kritik af det europæiske initiativ, og det blev opfattet, som om vi forsøgte at pålægge andre stater vores værdisæt. Det var situationen i 1999.
Vi kan ikke vide, om Generalforsamlingen er mere positivt indstillet over for en resolution om dødsstraf i dag. Det lader til, at de mest hårdnakkede fortalere for dødsstraffen fortsat vil kæmpe imod enhver bestræbelse på at sikre en resolution fra Generalforsamlingen, selv om de er indstillet på, at de ikke kan undgå yderligere tekster fra Menneskerettighedskommissionen om dette spørgsmål. Det vil resultere i endnu mere splittelse i forhandlingerne. EU har derfor besluttet at forfølge sagen om dødsstraf i Menneskerettighedskommissionen frem for Generalforsamlingen.
Der er dog et mere grundlæggende spørgsmål om, hvorvidt en resolution, hvori der tages initiativ til et moratorium, vil fremme den europæiske målsætning med henblik på at afskaffe dødsstraffen over hele verden. Formandskabet har foreslået, at EU ikke går så vidt som til at henstille til afskaffelse af dødsstraffen, men snarere henstiller til et moratorium vedrørende anvendelse af denne afstraffelsesform. Da resolutionen, som er indgivet af EU til Menneskerettighedskommissionen, indeholder en henstilling til at afskaffe dødsstraffen fuldt ud og i mellemtiden tage initiativ til et moratorium for dødstraf og henrettelser, risikerer vi at blive opfattet som om, vi svækker Europas holdning ved ikke at foreslå samme høje standarder i Generalforsamlingen.
Jeg bør også fortælle, at jeg har fået henvendelser fra ngo'er om spørgsmålet. I juli i år havde jeg fornøjelsen af at afholde et særligt seminar for menneskerettighedsorganisationer i Bruxelles. På mødet præsenterede en verdenssammenslutning af ngo'er imod dødsstraf, og det omfatter også Amnesty International og mange andre prestigefyldte organisationer, sin holdning. Budskabet fra denne gruppe var at anmode EU om ikke at præsentere en resolution om dødsstraf på den kommende Generalforsamling. Ngo'erne understregede især, at der ikke er noget, der tyder på at de politiske spændinger er blevet mindre siden 1999, og at et initiativ kan starte en dybt politisk debat i Generalforsamlingen, der virker stik imod hensigten. Efter deres opfattelse kan endnu en fiasko i Generalforsamlingen styrke positionen for de stater, der opretholder dødsstraffen.
Jeg tillægger ekspertisen hos mange af de velrenommerede ngo'er, som vi arbejder sammen med, stor betydning. De spiller også en væsentlig rolle inden for rammerne af de projekter, som vi gennemfører under programmet om det europæiske initiativ til demokrati og menneskerettigheder. På ngo-sammenslutningens initiativ fejrede vi, hvis det er det rette ord, for første gang den 10. oktober verdensdagen imod dødsstraf.
Europa-Kommissionen vil fortsat støtte initiativer til fordel for et moratorium for dødsstraf og henrettelser og efterfølgende afskaffelse af dødsstraffen verden over. Sidste år blev der tildelt ca. 4,9 millioner euro under det europæiske initiativ til projekter, der har til formål at skabe større opmærksomhed om EU's holdning i de lande, der er tilhængere af dødsstraf. De anvendte metoder omfatter offentlig oplysning, kampagner til påvirkning af den offentlige mening, undersøgelser af, om staternes dødsstrafprocedurer overholder minimumsstandarderne, formidling af og støtte til strategier til erstatning af dødsstraf og tiltag til sikring af adgang til tilstrækkelig retshjælp for indsatte på dødsgangen samt uddannelse af advokater.
I de seneste måneder er der også sket en positiv udvikling, som skal fremhæves. I januar besluttede guvernør Ryan i Illinois at ændre dødsstraffen for 156 indsatte på dødsgangen. Efter ikrafttrædelsen den 1. juli af protokol 13 til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention er dødsstraf forbudt, ikke blot i fredstid, men også i krigstid. Endelig ændrede præsidenten i Armenien i juli dødsstraffen til fængselsstraf på livstid for alle idømte fanger og ratificerede i september protokol 6 til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og afskaffede dermed dødsstraffen.
Lad mig gentage, at vi tager dette spørgsmål meget alvorligt, og det glæder mig meget, at vi arbejder sammen med et formandskab, der ligeledes tager spørgsmålet alvorligt og har håndteret det med dygtighed og stor politisk dømmekraft. Vi har gjort fremskridt, men det vil tage tid og kræve udholdenhed samt kontinuerligt arbejde fra Parlamentets side at opnå vores mål, der er at opleve dødsstraffen som noget, man kan læse om i historiebøgerne, og som ikke har hjemme i den moderne verden. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mange tak for præsentationen af Deres nuværende bestræbelser. Det er i virkeligheden klart, hvor EU står generelt. Vi er alle sammen imod dødsstraf, og det uden forbehold. Derfor er den beslutning, som Parlamentet har fremlagt i fællesskab, i dette tilfælde forholdsvis kort. Det er i grunden især spørgsmålet, hvordan man taktisk bedst forholder sig, der melder sig. Skal man kræve en afskaffelse i Menneskerettighedskommissionen, eller skal man blot kræve et moratorium på FN's Generalforsamling? Kommissæren har på glimrende vis fremstillet, hvordan man kan forholde sig uden at tabe vores principielle afvisning af dødsstraf af syne. Det er faktisk en smule perverst: Den bedste løsning er naturligvis afskaffelse af dødsstraffen, den næstbedste er et moratorium, og blandt de dårlige løsninger er den allerværste, hvis der stadig er dødsstraf i form af stening eller andre endnu mere smertefulde fuldbyrdelser, og den næstdårligste er at forlange, at det fuldbyrdes på en "human" måde. Altså en næsten pervers diskussion i denne forbindelse.
Men jeg tror, at den vej, som Parlamentet nu beder Rådet om at betræde, som resultat imidlertid er mere gangbar, nemlig at EU i fællesskab kræver et moratorium for dødsstraf på FN's Generalforsamling. Jeg tror, at alle FN's medlemsstater ved, hvor EU står. Hvis vi kun kræver et moratorium nu, vil vi ikke tabe det samlede mål af syne. Alligevel mener jeg, at det ville være godt, hvis EU samlet indgiver denne anmodning. Jeg tror ikke, at det ville være godt, hvis den ene eller den anden regering ligger på tværs og dermed forhindrer, at Unionen samlet kan være aktiv.
I denne forbindelse synes jeg, at det ville være interessant at vide, hvordan de 10 tiltrædelseslande forholder sig til dette spørgsmål. Som regel bliver de jo også allerede inddraget her. Jeg tror, at 25 stater, der gør et sådant initiativ til deres eget, vil have endnu større vægt, vil virke endnu mere. Desuden er det også nødvendigt - det nævnes i vores beslutning - at de enkelte medlemsstater som et led i deres respektive muligheder også forsøger at gå til enkelte stater og overbevise dem om, at de i det mindste godt kan godkende et moratorium. Jeg tror, at det ville være den bedste vej, vi kunne slå ind på.
Jeg ønsker i denne henseende formandskabet al mulig held og lykke ved forhandlingerne. Europa-Parlamentet vil sikkert mere eller mindre enstemmigt støtte denne vej med sin beslutning. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil starte med at sige, at det er ret mærkeligt, at alle vores forhandlinger om dødsstraf stadig først og fremmest bliver spoleret af en lang række fortielser. For et par måneder siden oplevede vi - hvilket var meget ubehageligt - at tonen blev skærpet over for Cuba, men når det gælder Kina og landets 3.138 henrettelser på et år, bliver vi ved med at bruge høflige ord, som undertiden ikke er andet end en forlegen stammen, når Europa skal udtale sig om den stadig hyppigere og efterhånden næsten industrielle brug af dødsstraffen i USA eller de andre såkaldte liberale demokratier, der bliver ved med at dødsdømme folk, f.eks. Taiwan, Thailand, Japan og Indien.
Jeg håber ikke, at denne politiske blufærdighed nu får følgeskab af et alvorligt brud på et formelt løfte, som rådsformandskabet gav Parlamentet den 2. juli i år, nemlig at forelægge en resolution om et moratorium for dødsstraf for FN's Generalforsamling. Vi skal huske - og det vil vi gerne minde hr. Frattini om - at denne resolution var angivet som en af det italienske formandskabs prioriteringer i formandskabets udenrigspolitiske program, og vi ved - det fortæller vores fornuft og vores erfaring os - at et moratorium er det første politiske skridt i retning af dødsstraffens afskaffelse. Alt andet er ønsketænkning. Fristen for at udarbejde en tekst til denne resolution udløber den 7. november, men der er stadig ikke det mindste spor af en sådan resolution. Efter flere årtier med larmende og til tider resultatløse forhandlinger ville det være uansvarligt at bebude et så vigtigt politisk initiativ for fire måneder siden for herefter at give efter fra presset fra dem, som ikke vil have, at FN giver udtryk for sin modstand mod dødsstraf. Er der risiko for en fiasko? Jeg tænker snarere på pligten til at kæmpe og på pligten til den politiske kamp, som EU skal tage op.
Endelig skal rådsformanden på sin rejse til Kina også have til opgave at minde landet om, at når det gælder livets værdi, er der ikke noget, der hedder politiske hensyn eller hierarkier, heller ikke hvad Kina angår. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   - Hr. formand, i FN's charter om menneskerettigheder står der, at enhver har ret til liv, frihed og personlig sikkerhed. Sidste år forbrød 31 lande sig mod denne livsvigtige artikel, som støtter det menneskelige og levende og fremmer et civiliseret og humant samfund. 31 lande mente, at de havde ret til at dræbe deres egne borgere. Ifølge Amnesty International blev i alt 1.526 personer i disse 31 lande henrettet, og 3.284 personer blev dømt til døden i 67 lande. Lidt mere end 80 % af henrettelserne fandt sted i tre lande: Kina, Iran og USA. Hr. kommissær, hr. minister, De ved alt dette.
Kina er værst af dem alle. Det er ikke desto mindre dybt tragisk at skulle placere det demokratiske USA på samme liste som de to diktaturer. Som varm ven af USA smerter det mig meget. Hvordan kan et demokratisk og civiliseret land som USA fortsætte med at bruge dødsstraf? I USA steg antallet af henrettelser sidste år til 71 i forhold til 66 året forinden.
Jeg tror faktisk ikke, hr. formand, at mange amerikanere er klar over, at USA ikke opfylder kravet for at blive medlem af EU, og jeg er overbevist om, at USA skal påvirkes for at ændre holdning. Det ville gøre det meget sværere for de øvrige lande i dødsligaen. Skulle det amerikanske folk være mindre modtageligt for fakta? Tusindvis af uskyldige er dømt til døden og henrettet. Skulle det amerikanske folk være mindre humant end os? Nej, sådan er det ikke, men i så fald er der brug for mere modige ledere, som vil og tør tage debatten for retfærdighed og for den menneskelige værdighed.
Kan man, hr. kommissær og hr. minister, forhandle om den totale afskaffelse af dødsstraffen? Jeg tvivler. Jeg tror, at man skal have en meget klar fremgangsmåde på dette område. Dette folkelige oprør mod dødsstraf, hvor det første skridt er et moratorium over hele verden, skal have helhjertet støtte fra EU og det italienske formandskab. Her må De ikke tvivle, mine herrer. Ansvaret hviler på Dem, hr. minister og hr. kommissær. Dødsstraf skal afskaffes. Det er ikke til forhandling. 
Sylla (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, først og fremmest mener jeg, at vi skal glæde os over, at den sag, som modstanderne af dødsstraf kæmper for, i løbet af nogle årtier og et par generationer er blevet en af offentlighedens mest indtrængende krav i forbindelse med menneskerettigheder. Da modstanderne af dødsstraf, f.eks. Martin Luther King, i 1961 talte om at afskaffe dødsstraffen, virkede det som en utopi. Min egen generation blev gjort opmærksom på spørgsmålet som følge af den politik, der blev ført på dette område i Frankrig, da François Mitterrand og Robert Badinter i 1981 afskaffede dødsstraffen.
Vi skal også huske på, at det er lykkedes lande, som vi aldrig troede ville afskaffe dødsstraffen så hurtigt, f.eks. Tyrkiet og en række ansøgerlande, at afskaffe den ved at vise ægte politisk vilje, særlig efter mødeperioden her i Parlamentet i juni 2001. Jeg mener derfor, at hvad angår dette emne, ville det være langt bedre i stedet for at tale om taktik at tale om politiske overbevisninger og viljen til at bakke op omkring dem.
Når vores kollega, Ari Vatanen, deltager i Paris-Dakar-rallyet og bærer en badge med ordene "afskaf dødsstraffen", gør han et helt kontinent opmærksom på dette spørgsmål. For øvrigt drejer det sig, som Catherine Trautmann sagde, om vores evne til at tæmme vores hævninstinkter.
Når vi forener vores kræfter, kan vi redde en nigeriansk kvinde, som havde børn uden for ægteskab, fra dødsstraf. Jeg er overbevist om, at vi, hvis vi forener vores kræfter igen, kan få en mand ved navn Mumia Abu-Jamal væk fra dødsgangen. Han er blevet sat i fængsel udelukkende, fordi han er sort, fordi han var journalist, fordi han talte for de stemmeløse, og fordi han protesterede mod overgreb fra det racistiske politi i Philadelphia.
Det er med alle disse personer i tankerne, at jeg i dag siger, at vi skal tænke os godt om. Hvad angår dødsstraf, drejer det sig ikke om sort eller hvid, men om farven på blod. Derfor må vi efter min mening ikke udlevere personer til lande, hvor vi ved, at de kan forvente dødsstraf. Det gør mig især oprørt at tænke på vores medborgere, som for tiden er i Guantánamo, fordi vi ikke ved, hvilken skæbne de kan få. Mine damer og herrer, vi har brug for politisk vilje og ikke taktik. 
Wuori (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, et af de største områder med historisk spænding i vores tidsalder er kampen mellem staters suverænitet og menneskerettigheder. Den traditionelle suveræne magt for magthaverne er tilsyneladende retten til at træffe beslutninger om deres undersåtters liv og ejendom. I en tid med nationalstater er det stadig ikke lykkedes os at slippe af med to alvorlige og vedholdende krænkelser af grundlæggende menneskerettigheder, nemlig dødsstraffen og udbredt anvendelse af tortur.
Det er storartet, at EU, hvis egen eksterne suverænitet er meget svag, på et kerneområde af sin udenrigspolitik, menneskerettigheder, har fokuseret på at udrydde disse to alvorlige fejl, især nu, hvor tanker om væbnet sikkerhed dominerer oprettelsen af en ny verdensorden, og hvor betydningen af vold over for et lands egne borgere er bekymrende relativ. En stat, hvor der foregår tortur og drab, bør aldrig have international berettigelse.
Det skæbnesvangre spørgsmål, som FN skal tage fat på, er det, jeg nævnte i starten. FN's særlige styrke har netop været respekten for menneskerettighederne, men samtidig er FN's charter dybt forankret i idéen om national suverænitet. FN befinder sig således på det punkt, hvor to æraer og to forskellige politiske holdninger mødes.
Jeg mener, at tiden er inde til at tage skridtet og gøre alt, hvad vi kan for at iværksætte et omfattende moratorium for dødsstraf overalt i verden som en overgang til afskaffelse af dødsstraffen én gang for alle. Planen vil omfatte diplomatiske og andre risici, men målet er alle risici værd. 
Muscardini (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, selv om man fra flere sider gentagne gange har opfordret til, at beskyttelsen af menneskerettighederne også kommer til udtryk i en afskaffelse af dødsstraffen, har vi i de senere år ikke alene oplevet en stigning i antallet af dødsdomme i visse lande, men også nogle grusommere henrettelsessystemer, hvor der anvendes barbariske metoder.
Når vi i det mindste beder om et moratorium for dødsstraf, ønsker Den Nationale Alliance at minde om - blot som et eksempel og ud fra Amnesty Internationals tal for 2002, der naturligvis ikke er fuldstændige - at der alene i Iran, Saudi-Arabien og Sudan fandt henholdsvis 113, 48 og 40 henrettelser sted, for ikke at tale om de 1.060 henrettelser, som fandt sted i Kina. I lyset af dette skal vi, mens vi fastholder nødvendigheden af et moratorium for dødsstraf, anmode lige så kraftigt om, at EU og FN griber ind over for de lande, hvis straffe ikke bygger på et verdsligt retssystem, men på fundamentalistiske kulturer og traditioner, uanset hvilken oprindelse de har.
Det er desuden nødvendigt, at vi - mens vi støtter den enkeltes ret til religionsfrihed - slår kraftigt fast, at EU's medlemsstater ikke kan acceptere shariaens anvendelse i en stat eller i en del af en stat. Derfor skal moratoriet for dødsstraf også være ledsaget af sanktioner, som Europa skal fastlægge over for de regeringer, der ikke accepterer moratoriet og bliver ved med at anvende dødsstraf med grusomme metoder såsom stening.
En af de ønskelige sanktioner kunne være en afbrydelse af de økonomiske forbindelser med disse lande, nemlig at man så vidt muligt fortsætter med at hjælpe befolkningerne, men ikke længere - undskyld mig udtrykket - driver handel med de lande, hvis regeringer bevidst bliver ved med at krænke menneskerettighederne. Europa kan ikke påtvinge andre lande sine love og sin opfattelse af demokratiet, men det kan heller ikke blive ved med at have reelle økonomiske forbindelser til de regeringer, som bygger på en krænkelse af de mest grundlæggende menneskerettigheder. I disse lande er dødsstraf nemlig ikke bare noget, der idømmes af domstolene og eksekveres af bøddelen, men også noget, som dagligt forårsages af sult, desperation og vold, der får hele befolkninger til at søge tilflugt andre steder og måske - sådan som det har været tilfældet i Somalia siden 1991 - miste livet i Det Indiske Ocean eller Den Sicilianske Kanal. Endelig er dødsstraf også noget, som terroristerne hele tiden eksekverer, når de slår forsvarsløse borgere ihjel. Der er således ikke håb om, at vi virkelig får et moratorium for dødsstraf, hvis ikke man også træffer beslutning om sanktioner mod dem, som anvender umenneskelige og fundamentalistiske love, og som dækker over terrorhandlinger.
Hr. formand, tiden er nu inde til, at Parlamentet opfordrer det italienske formandskab til at foretage en symbolsk handling, nemlig at bede Iran om at benåde den unge kvinde, der blev dødsdømt for at have slået den mand ihjel, som voldtog hende. Et sådant indgreb fra Europas side kunne også give nyt håb til de mange kvinder, der undertrykkes af alt for mange regeringers ekstremistiske og umenneskelige holdning. 
Pannella (NI ).
   - Hr. formand, jeg har fået tildelt 90 sekunders taletid som formand for bevægelsen Hands off Cain og som repræsentant for Det Tværnationale Radikale Parti, der i flere årtier har kæmpet for, at vi endelig - og det siger jeg henvendt til hr. Frattini - giver vores mening til kende i stedet for at komme med en uværdig ordgymnastik rundt om konventionerne.
I 1994 tabte vi i FN med kun otte stemmer, der skyldtes Singapores og andre staters bekymring over, at disse forslag om et moratorium ville mindske den nationale suverænitet. Siden da er 33 stater blevet tilhængere af dødsstraffens afskaffelse og har gennemført moratoriet. Det italienske formandskab proklamerede vidt og bredt - og gør det stadig - sin støtte til denne kamp, men benytter hver dag enhver lejlighed til at dykke ned i skraldespanden af påskud og alibier for ikke at holde de løfter, det har givet.
Hr. rådsformand, vi kæmper en kamp for, at man om muligt også i Italien - med eller uden Dem - og i Europa efterlever de principper, som man går ind for eller siger, at man går ind for, og holder op med at tage nogle dumme og forkerte hensyn på en uværdig måde.
Jeg har opbrugt min taletid, men jeg er bange for, at De er ved at opbruge Deres troværdighed og anstændighed. Jeg håber, at det ikke er tilfældet endnu, men det, som De risikerer - og får os til at risikere - er uanstændighed og manglende troværdighed. 
Ferrer (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg mener bestemt, at det er vigtigt, at det italienske formandskab, naturligvis på vegne af EU og dets medlemsstater, stiller et forslag til resolution på FN's Generalforsamling om, at der bliver vedtaget et FN-moratorium for dødsstraf. Jeg synes også, at vi har en forpligtelse til at stille det. 
Fornuften må ikke få os til at glemme vores forpligtelse til at forsvare retten til livet eller vores forpligtelse til at arbejde for et forstærket internationalt samarbejde med henblik på at opnå en fuldstændig afskaffelse af dødsstraffen i hele verden, for dødsstraf er en krænkelse af den grundlæggende ret til livet. I henhold til Amnesty International er der desuden den skærpende omstændighed, at denne krænkelse hverken skjules eller benægtes, men er en del af lovgivningen i de lande, der anvender den. Og hvis et land ikke respekterer den mest grundlæggende af alle rettigheder, hvordan kan det så kræve, at dets borgere overholder de øvrige rettigheder, og på hvilket grundlag skal dette land befæste demokratiet og retsstaten, hvis det i henhold til lovgivningen er tilladt at krænke den første og vigtigste af rettighederne, retten til livet? For EU er kampen for en afskaffelse af dødsstraffen og kampen for demokratiet og respekten for menneskerettighederne derfor én og samme kamp. Sådan skal det være.
Det er rigtigt, at der er gjort fremskridt på området, og at der i dag allerede er betydeligt færre lande, hvor dødsstraf er lovlig, men vi er stadig langt fra en fuldstændig afskaffelse, hvilket statistikkernes uhyggelige tal minder os om. Derfor skal EU for at handle i overensstemmelse med sine grundlæggende værdier prioritere bekæmpelse af dødsstraffen, ikke kun på FN's Generalforsamling, men også i forbindelserne med tredjelande, som stadig ikke har afskaffet den, uanset hvilke bånd EU måtte have med disse lande eller deres strategiske eller handelsmæssige betydning, for der er ingen, der kan gøre sig til herre over beslutningen om et menneskes liv og død. 
Frattini,
    Hr. formand, jeg vil komme med nogle meget korte bemærkninger for at skabe endelig klarhed omkring dette punkt, der ligger det italienske formandskab stærkt på sinde.
I mange af talerne appellerede man til det italienske formandskab om, at det på EU's vegne forelægger en resolution for FN's Generalforsamling. Der blev ikke - men det fastlægger Parlamentet forhåbentlig i sine afgørelser - sagt noget om en situation, som jeg behørigt mindede om i min tale. I EU's medlemsstater er der ikke - og det vil jeg gerne understrege - fuldstændig enighed om, at det italienske formandskab skal udarbejde en resolution på EU's vegne. Det stiller os over for to valgmuligheder: Enten skal Europa-Parlamentet anmode rådsformandskabet om at udarbejde et dokument på EU's vegne, selv om alle EU's medlemsstater ikke er enige - og det er det første alternativ - eller også skal det klart fastslås, at Italien - selv om Italien har EU-formandskabet, og selv om nogle medlemsstater ikke er enige - under alle omstændigheder kan udarbejde en resolution, uden at dette dog kan betragtes som en grov krænkelse af den samhørighedsånd, der skal præge os i EU. Italien går som land ind for at gøre dette, men jeg vil gerne gentage, at vi går ind for at gøre dette på et tidspunkt, hvor det står helt klart, at det i EU ikke er alle medlemsstater, der er tilhængere heraf. Og her taler jeg ikke om moratoriet, for det er vi alle tilhængere af, eller om dødsstraffens afskaffelse, som vi også er tilhængere af alle sammen, men om udarbejdelsen af en resolution på nuværende tidspunkt.
Jeg håber, at jeg har udtrykt mig klarere nu, og derfor vil jeg gerne sige, at det italienske formandskab går stærkt ind for at udarbejde en resolution på Europas vegne, men hvis Europa ikke er enigt om dette spørgsmål, kan vi så udarbejde en resolution - selvfølgelig ikke på Europas vegne - og sige, at Europa står splittet i dette spørgsmål? Jeg er villig til at efterkomme denne anmodning, når Parlamentet har givet sin holdning til kende i den forbindelse. 
Sylla (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, tilgiv mig, men jeg forstår ikke det svar, som vi har fået. Jeg forstår det overhovedet ikke, og jeg ved stadig ikke, om formandskabet vil støtte vores anmodninger. 
Formanden.
   - Jeg foreslår, at De tager emnet op med rådsformanden.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag fra forskellige politiske grupper.(1)
Afstemningen finder sted i morgen.
Forhandlingen er afsluttet.
Boudjenah (GUE/NGL ),
   Der opfordres jævnligt her i Parlamentet til at indføre et universelt moratorium, men hvornår sker det? God vilje fra EU er ikke tilstrækkeligt. Afskaffelse af dødsstraffen skal ses som et vigtigt aspekt af EU's forbindelser med tredjelande. Overalt i verden fortsætter en række lande med at udøve denne statsforbrydelse. Denne barbariske praksis finder stadig sted især i Japan, Kina, USA, Saudi-Arabien og i Iran, hvor der stadig finder henrettelser sted. Det værste er, at antallet af henrettelser steg mellem 2001 og 2002. Det er blevet umuligt at tie om dette "administrative mord", særlig når det udføres af det mest magtfulde land i verden, som forsøger at pålægge resten af verden sit system og sine værdier. Vi kan ikke acceptere, at den eneste løsning på forbrydelse og vold er forbrydelse og vold.
Ligesom den for nyligt oprettede Verdenssammenslutning af Parlamentarikere mod Dødsstraf og på linje med det verdensomfattende krav om afskaffelse af dødsstraffen skal EU udøve det nødvendige pres for at sikre, at FN vedtager et moratorium, som hurtigt ville kunne føre til afskaffelse af dødsstraffen.
Mænd og kvinder bliver glemt på dødsgangene, og Mumia Abu-Jamal er en af dem. Det haster med at forhindre det uoprettelige. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0279/2003). 
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 1 bliver ikke besvaret, da emnet allerede er opført på dagsordenen for næste mødeperiode.
Oprettelsen af et europæisk politiakademi og et fælles grænseværn ved de ydre grænser er centrale krav fra Europa-Parlamentet. Hvordan ser tidsplanen for den videre udvikling af disse projekter ud, og hvornår vil Rådet træffe afgørelse om den endelige placering af Det Europæiske Politiakademi?
Frattini,
    I 2002 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse om en integreret forvaltning af de ydre grænser for medlemslandene af Den Europæiske Union, og den giver et bredt overblik over grænseforvaltningens fremtid. I 2002 blev der i Rom ligeledes offentliggjort en gennemførlighedsundersøgelse, som Italien havde koordineret, og som drejede sig om oprettelsen af et europæisk grænsepoliti. Herefter vedtog Rådet (retlige og indre anliggender) i juni måned en plan for de ydre grænsers forvaltning, som udgør grundlaget for alle yderligere aktiviteter på dette område.
På baggrund af disse dokumenter angav Det Europæiske Råd i Sevilla i 2002 nogle prioriterede foranstaltninger og anmodede om, at der under Rådet blev oprettet en fælles grænsekontrolinstans, som er sammensat af cheferne for medlemsstaternes grænsekontrolmyndigheder, og som har til opgave at samordne planens foranstaltninger. Det fastlagde ligeledes, at der skulle ske en hurtig gennemførelse af fælles operationer ved de ydre grænser og en umiddelbar iværksættelse af pilotprojekter. Disse operationer og projekter blev gennemført - eller er ved at blive det - fra 2002 og 2003.
I juni 2003 besluttede Det Europæiske Råd i Thessaloniki som bekendt at oprette en fælles grænsekontrolinstans for at gøre denne europæiske strategi mere effektiv. Denne instans er blevet oprettet og er i øjeblikket operativ i Rådet. I konklusionerne fra Thessaloniki opfordrede man desuden Kommissionen til at undersøge nødvendigheden af at indføre nye institutionelle mekanismer for at styrke det operative samarbejde om de ydre grænsers forvaltning og bl.a. at oprette en operativ struktur på europæisk plan.
I Bruxelles den 16. og 17. oktober så Det Europæiske Råd med tilfredshed på Kommissionens intentioner om at stille et forslag om oprettelsen af et europæisk grænseforvaltningsagentur for at forbedre det praktiske samarbejde i så god tid, at Rådet kan nå til politisk enighed om dette nye agenturs konkrete elementer inden udgangen af 2003. Dette forslag vil bygge på erfaringerne med Den Fælles Grænsekontrolinstans.
Desuden noterede Det Europæiske Råd sig resultaterne af den undersøgelse om søgrænser, som blev foretaget for Kommissionen, og opfordrede Rådet (retlige og indre anliggender) til i den forbindelse at udarbejde et arbejdsprogram, der kan vedtages inden årets udgang.
Endelig vil jeg med hensyn til Det Europæiske Politiakademi sige, at det blev oprettet med Rådets afgørelse af december 2000, at det blev operativt i 2001, og at det foreløbig er placeret i Danmark. Dets varige placering vil afhænge af retningslinjerne fra Det Europæiske Råd. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. Frattini, jeg takker Dem for det ekstremt gode og konkrete svar og også for det italienske formandskabs meget fine arbejde på dette område. Jeg har blot to konkrete tillægsspørgsmål. Vil den grænsekontrolinstans, som De talte om, på et eller andet tidspunkt i løbet af året eller i slutningen af året fremlægge en skriftlig rapport, eller vil det vare endnu længere? Det er det første spørgsmål.
Det andet korte spørgsmål vedrører Politiakademiet. Tror De, at der stadig kan tages fat på spørgsmålet om de forskellige agenturers placering, som stadig er åbent på mange områder, på denne pakke under det italienske formandskab, eller kan der ikke reguleres mere - det gælder også Politiakademiet - i år? 
Frattini,
    Der er endnu ikke truffet beslutning om agenturernes placering, og derfor kan jeg ikke sige, om det bliver det italienske formandskab, der skal behandle den samlede pakke. Jeg kan dog sige, at Den Fælles Grænsekontrolinstans vil aflægge regelmæssig rapport, da det er klart, at alle det kommende agenturs forberedende aktiviteter som sagt bygger på denne arbejdsgruppes erfaringer. Derfor er samarbejdet mellem Kommissionen og Rådet efter vores mening værdifuldt, ikke mindst i de kommende måneder. 
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, en ekspertgruppe, som også omfatter enkelte embedsmænd, undersøger i øjeblikket forholdene omkring grænsekontrol i Finland. Hvis det fælles Europæiske Politiakademi placeres andre steder end i Finland, vil det så også omfatte den finske ekspertgruppe? Har Rådet med andre ord planer for, hvad der skal ske med den ekspertgruppe, der i øjeblikket arbejder i Finland? 
Frattini,
    Der er tale om tekniske problemer, som jeg noterer mig. Princippet er, at det skal være et europæisk agentur, som samordner alle aktiviteter. Derfor er det klart, at man tager højde for arbejdsgruppernes erfaring i de tilfælde, hvor der eksisterer sådanne arbejdsgrupper. Vi har naturligvis endnu ikke undersøgt de tekniske samordningsaspekter. 
Formanden.
Da Parlamentet år efter år i sine beretninger om menneskerettighederne i EU har gjort opmærksom på den dramatiske og foruroligende situation for de indsatte i EU's fængsler, har det gentagne gange anmodet Rådet og Kommissionen om at træffe foranstaltninger til at fastlægge minimumstandarder vedrørende menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder for de indsatte i EU. Formanden for Rådet (retlige og indre anliggender), Roberto Castelli, har på det italienske rådsformandskabs vegne i forbindelse med høringerne i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender meddelt, at der vil blive igangsat en undersøgelse om gennemførelse af straffe og straffesystemerne. I en artikel i det italienske dagblad Corriere delle Sera af 7. august 2003 udtalte Castelli, at han havde "taget initiativ til at fastlægge minimumstandarder for levevilkårene i de europæiske straffeanstalter".
Kan Rådet give en detaljeret redegørelse for dette initiativ, f.eks. de planlagte etaper, hvor langt man er kommet, de fastlagte mål, og sende de relevante dokumenter til Parlamentet? Agter det at udarbejde en rammeafgørelse herom, hvilket er det eneste effektive instrument for at gøre disse standarder bindende og rent faktisk blive overholdt?
Frattini,
    Jeg kan fortælle hr. Dell'Alba, at Rådet ikke har modtaget noget forslag eller lovgivningsinitiativ på dette område. Eftersom det italienske formandskab er klar over dette emnes vigtighed, rejste det dog spørgsmålet om afsoning af frihedsstraf på det uformelle møde mellem justitsministrene, der blev afholdt i Rom den 13. september i år. Vi afventer naturligvis stadig en udvikling i denne debat, som formandskabet har indledt. 
Dell'Alba (NI ).
   - Hr. formand for Rådet, De talte som formand for Rådet, og De svarede også, som om De ikke samtidig var repræsentant for den italienske regering. Det var lige præcis, hvad der stod i hr. Turcos spørgsmål, nemlig at Deres kollega, hr. Castelli - som også både er rådsformand og medlem af en medlemsstats regering, og som dermed har mulighed for at stille det forslag, som De hentydede til - bebudede den 7. august i og under en parlamentshøring, at den italienske regering eller han selv havde til hensigt at tage initiativ til en fastlæggelse af minimumsstandarder for levevilkårene i de europæiske straffeanstalter. Da vi synes, at det er en glimrende idé, og da det er noget, som Parlamentet har bedt Rådet om i flere år - og her vil jeg endda gerne tilføje forslaget om, at også medlemmerne af Europa-Parlamentet får den mulighed, som de italienske parlamentsmedlemmer har for at besøge fængslerne - vil jeg spørge Dem, om De som repræsentant for det italienske formandskab kan bekræfte denne hensigt på dette sted. 
Frattini,
    Jeg føler ikke, at jeg kan svare som repræsentant for den italienske regering. Som repræsentant for formandskabet kan jeg kun sige, at det som sagt er en debat, der blev indledt på et uformelt møde mellem justitsministrene. Der kommer naturligvis snart en udvikling og nogle resultater, som vi i øjeblikket ikke er i stand til at forudse, eftersom debatten startede den 13. september, det vil sige for mindre end en måned siden. 
Formanden.
For få dage siden blev der undertegnet en "rammeaftale om en toldunion" mellem Tyrkiet og besættelsesstyret på Nordcypern. Eftersom Tyrkiet ikke har ret til at underskrive handelsaftaler med tredjelande uden Den Europæiske Unions godkendelse, og så meget mere som undertegnelsen af denne aftale med Denktash' pseudostat er en provokation mod Den Europæiske Union og republikken Cypern, som bliver fuldt medlem af EU midt i 2004, bedes Rådet oplyse, om undertegnelsen af ovennævnte aftale er et positivt bidrag fra Tyrkiets side til forsøgene på at løse Cypern-spørgsmålet, som Tyrkiet havde forpligtet sig til at gøre på grundlag af Helsinki-aftalens forpligtelser og partnerskabsforbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet?
Frattini,
    EU har over for Tyrkiet givet udtryk for sin bekymring over den rammeaftale om en toldunion, der er indgået med Nordcypern, og EU pointerede navnlig, at undertegnelsen af denne aftale ikke blot har juridiske og handelsmæssige konsekvenser, men også går ud over den indsats, der gøres for at løse Cypern-spørgsmålet, og er i strid med tankegangen i den plan, som FN's generalsekretær Kofi Annan har udarbejdet.
EU har med tilfredshed noteret sig den tyrkiske regerings udtalelser om, at det er blevet besluttet ikke at ratificere og gennemføre denne aftale, da den anses for uforenelig med toldunionen med Tyrkiet. EU forventer, at Tyrkiet holder fast ved denne beslutning og annullerer de aktuelle handelsforanstaltninger med Nordcypern, der er i strid med toldunionen mellem Europa og Tyrkiet. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   - Jeg vil gerne takke formanden for hans svar. Det er et skridt i den rigtige retning, men det er ikke nok. Denne aftale er underskrevet af den tyrkiske premierminister, den tyrkiske regering, og er nu i Parlamentet, den kommer blot ikke til afstemning. Jeg vil gerne spørge formanden, om EU vil kræve fuld annullering af denne aftale, som er en provokation af Tyrkiets status som ansøgerland og medlem af toldunionen mellem Tyrkiet og EU. 
Frattini,
    Jeg kan bekræfte, at vi fastholder vores anmodning til Tyrkiet om ikke at ratificere aftalen, og en aftale, der ikke er ratificeret, er naturligvis ikke juridisk gyldig, hvilket betyder, at den hverken kan eller må gennemføres.
Vi bør efter min mening kontrollere, at Tyrkiet reelt holder dette løfte, og det håber og tror vi, at det gør. 
Formanden.
Zimbabwes regering beslaglagde den 19. august hjælpeorganisationernes lagre af fødevarer for selv at uddele dem. Hjælpeorganisationerne er bekymrede. Præsident Mugabes styre er tidligere blevet beskyldt for at gøre fødevarehjælp afhængig af politisk tilhørsforhold. Modstandere får ingenting. Over tre millioner mennesker i Zimbabwe er i øjeblikket ramt af hungersnød. Hjælpeorganisationerne frygter, at dette tal ved årets udgang når op på fem millioner. Landbrugsreformerne kan forværre problemerne. Ifølge Commercial Farmers' Union må 2.900 bedrifter (hovedsagelig drevet af hvide) stoppe deres aktiviteter.
Ifølge forlydender i pressen ventes et stort parti korn fra EU at ankomme inden for de nærmeste uger. Hvilke foranstaltninger træffes der for at undgå, at denne fødevarehjælp misbruges til politiske formål, og dermed ikke når frem til de trængende?
Frattini,
    Rådet er bekymret over forværringen af fødevaresituationen i Zimbabwe og modsætter sig ethvert forsøg på at gøre tildelingen af fødevarehjælp afhængig af politiske kriterier.
EU's politik for fødevarehjælp og forvaltningen af denne er fastlagt i en rådsforordning af 1996, i henhold til hvilken Kommissionen skal træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for en planmæssig gennemførelse af fødevarehjælpsprogrammerne og -aktionerne. Med henblik herpå skal medlemsstaterne og Kommissionen yde hinanden den fornødne bistand og meddele hinanden alle relevante oplysninger.
I sin fælles holdning af 18. februar 2002 om Zimbabwe udtrykte Rådet alvorlig bekymring over situationen i landet, især over optrapningen af volden, og pålagde landet nogle sanktioner. Denne fælles holdning er blevet forlænget til 20. februar 2004.
Ifølge EU-retningslinjerne for fødevaredistribution i Zimbabwe, som Kommissionen og missionscheferne fastlagde i Harare i 2002, er fødevaredistributionen og -forvaltningen baseret på behovskriterier og ikke på kriterier om politisk tilhørsforhold. Vi skal gøre en fælles indsats for at opnå en upartisk distribution af fødevarehjælpen i samråd med de berørte hovedaktører. Støttemodtagerne skal udvælges på en demokratisk og gennemskuelig måde. Ethvert distributionsprogram skal have et selvstændigt overvågningssystem for at administrere udvælgelsen, distributionen, kontrollen og eventuelle klager.
EU var alvorligt bekymret over Zimbabwes regerings offentliggørelse af den nye politik for det arbejde, der udføres af de ikke-statslige organisationer, som sørger for humanitær bistand og udviklingsbistand.
Sidst i september 2003 undertegnede Zimbabwe sammen med Euronet og Verdensfødevareprogrammet (WFP) nogle aftalememoranda om principperne for fødevaredistribution og gjorde en vis indsats for at kaste lys over de midler, som den agter at benytte sig af til gennemførelsen af den nye politik for ngo'ernes arbejde. Som følge af denne udvikling blev medlemsstaterne enige om, at missionscheferne skulle tage et omfattende initiativ i de vigtigste hovedstæder - undtagen Harare - for at informere EU's regionale partnere om bekymringerne i forbindelse med spørgsmålene om tildelingen af fødevarehjælp og humanitær bistand i Zimbabwe.
Formandskabet er i øjeblikket ved at forberede mandatet til førnævnte initiativ. EU vil fortsat følge fødevarekrisens udvikling på tæt hold i håbet om, at Zimbabwes regering reelt vil overholde de humanitære principper i de aftalememoranda, som blev undertegnet for nylig. 
Claeys (NI ).
   - Mange tak, hr. formand. Hr. Frattini, måske kunne De give mig et konkret svar på spørgsmålet om, hvorvidt Rådet har i sinde at reagere på hr. Mugabes diktat og uanset resultatet, om Rådet har i sinde at fortsætte den direkte hjælp til de ngo'er, der er aktive i Zimbabwe. Eller om vi skal følge regeringen i Zimbabwe og levere fødevarehjælpen direkte til de offentlige organer? I mellemtiden vil det måske være interessant for Dem at vide, at situationen i Zimbabwe er forværret således, at der nu også er mangel på gødning til fødevareproduktion, mangel på brændsel og lignende. Situationen forværres derfor hele tiden. Jeg er lidt bekymret for, at reaktionen vil være utilstrækkelig, hvis alt, hvad vi gør, er at opretholde de eksisterende sanktioner til og med februar 2004. 
Formanden.
På mødet i Verona den 23. august 2003 mellem formandskabet og den tyske kansler Gerhard Schroeder drøftedes idéen om at etablere en EU-kystvagt (som meddelt i Sunday Times den 24. august 2003). I forbindelse med dette initiativ henledes opmærksomheden på et forslag, som jeg indgav om dette emne til konventet om Europas fremtid (CONV 150/02), og formandskabet anmodes om en reaktion herpå.
Frattini,
    Som hr. Cushnahan fik at vide i Rådets svar på hans sidste spørgsmål, fik Kommissionen til opgave at foretage en gennemførlighedsundersøgelse med det formål at forbedre søgrænsekontrollen efter vedtagelsen af den samlede plan for bekæmpelse af ulovlig indvandring og menneskehandel i februar 2002. Rapporten indeholder nogle anbefalinger til, hvordan grænsekontrollen kan forbedres, og der henvises til en eventuel oprettelse af et operativt organ. Kommissionen fremsendte denne rapport til Rådet (retlige og indre anliggender) den 12. og 13. september i år. Rådet behandler i øjeblikket rapporten for at drage eventuelle konklusioner heraf. Disse aktiviteter viser den vægt, som Rådet lægger på spørgsmålet om søgrænsekontrol. Vi er af den overbevisning, at forvaltningen af de ydre grænser bør have en reel europæisk dimension, hvis der skal foretages en effektiv gennemførelse af de foranstaltninger, som Rådet allerede har truffet for at bekæmpe illegal indvandring og kriminalitet i forbindelse hermed. 
Cushnahan (PPE-DE ).
   - Jeg bifalder, at det italienske formandskab er interesseret i konceptet om en EU-kystvagt og anerkender, at vores grænser ved kysterne er sårbare, og ikke kun - som det har været tilfældet tidligere - beskæftiger sig med landegrænser.
Selv om jeg er bekendt med Kommissionens forslag, mener formandskabet så ikke også, at spørgsmålet om ulovlig handel med mennesker ikke er det eneste problem på vores farvande? Kriminelle organisationer og personer har benyttet vores farvande på mange forskellige måder til deres beskidte arbejde, som omfatter ulovlig handel med narkotika og cigaretsmugling. Man skal også huske de problemer, der er forårsaget af skibsulykker. Vi har også haft store problemer med hensyn til havforurening, Erika-pakken og for ikke helt så længe siden -katastrofen.
Mener formandskabet ikke også, at der på grund af de lave bestande i vores farvande som følge af fiskeri er mange forhold, der taler for en EU-kystvagt med samme fordele som den amerikanske kystvagt? Er det ikke på tide at udarbejde et forslag om en bred indsats, som ikke udelukkende omhandler spørgsmålet om ulovlig handel med mennesker, men dækker alle disse aspekter?
Hvis vi beskæftiger os med de forhold, der ligger Europas borgere på sinde, vil vi hele tiden være med til at gøre Europa mere relevant. Hvis vi præsenterer et definitivt forslag for at løse disse problemer og fokuserer på borgernes bekymringer om en lang række områder, kan vi gøre Europa meget relevant. 
Formanden.
I løbet af de seneste år er over 320 kvinder og piger i Ciudad Juárez i Mexico blevet fundet døde. I de mexicanske byer er antallet af forsvundne kvinder og piger 4476, og de forsvundne er i gennemsnit mellem fjorten og seksten år gamle. De mexicanske myndigheders passivitet gør disse kvinder, hvis grundlæggende rettigheder overtrædes på det groveste, endnu mere udsatte. Desuden overholder de mexicanske myndigheder ikke henstillingerne og handlingsplanen fra FN's fjerde kvindekonference eller de forpligtelser, som er indgået med konventionen om afskaffelse af alle former for diskriminering imod kvinder.
Vil Rådet orientere regeringen i De Forenede Mexicanske Stater om den bekymring, som begivenhederne i Ciudad Juárez og andre mexicanske byer har givet anledning til, og samtidig anmode om oplysninger om den indsats, der gøres i denne forbindelse?
Agter Rådet som led i samarbejdsaftalen med Mexico at yde den nødvendige bistand for at hjælpe de mexicanske myndigheder med at kaste lys over disse meget alvorlige begivenheder?
Frattini,
    Kvinders rettigheder og spørgsmålet om tvungen forsvinden er en særlig grund til bekymring for EU. I henhold til international ret og ifølge de etiske og forfatningsmæssige principper, som er fælles for alle EU's medlemsstater, har vi bedt regeringerne om at overholde FN's beslutninger og resolutioner og om at gennemføre alle de bestemmelser, love og programmer, der tager sigte på at give kvinderne deres fulde rettigheder og alle de grundlæggende frihedsrettigheder på lige fod med mændene.
EU holder øje med menneskerettighedssituationen i Mexico og med landets overholdelse af de forpligtelser, som det har indgået i henhold til international ret, og drøfter jævnligt dette med de mexicanske myndigheder. EU glædede sig over præsident Fox' regerings udtrykkelige løfte om at overholde menneskerettighederne og hans forsikring om, at han vil betragte dette som en af de vigtigste prioriteringer for hans regering. Vi så med tilfredshed på Mexicos samarbejde med FN's Flygtningehøjkommissariat (UNHCR). Ifølge nogle kilder har regeringens gode intentioner og nye indfaldsvinkel dog endnu ikke givet sig udslag i konkrete resultater. Det gav anledning til bekymring, at man for nylig omstrukturerede statssekretariatet for demokrati og menneskerettigheder under det mexicanske udenrigsministerium, og at det nationale menneskerettighedsudvalg for nylig besluttede at aflyse det ombudsmandsprojekt, der var blevet finansieret via det europæiske initiativ for menneskerettigheder og demokrati. Mexico er blevet valgt som et af de tre prioriterede lande i Latinamerika, der nyder godt af det europæiske initiativ for menneskerettigheder og demokrati i perioden 2002-2004. De mexicanske myndigheder bør således gentage deres løfte om at gøre fremskridt på menneskerettighedsområdet i samarbejde med de internationale partnere, også når det gælder UNHCR's vigtige program i Mexico.
EU vil fortsat holde øje med menneskerettighedssituationen og drøfte den med de mexicanske myndigheder. Her vil vi benytte os af den første nyttige lejlighed, nemlig det blandede associeringsudvalgs møde, der bliver afholdt i november og dermed under det italienske formandskab. 
Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, det problem, De har rejst i Deres svar på mit spørgsmål, tilfredsstiller mig delvist. For desværre er der som bekendt i de seneste 10 år, nærmere bestemt i Ciudad Juárez, forsvundet mere end 320 kvinde- og pigelig. Desuden er der forsvundet over 4.470 kvinder og børn mellem 14 og 16 år. Derfor kunne jeg godt tænke mig, at man ud over de skridt, som Rådet vil tage over for Mexico i forbindelse med aftalen, så på, hvilke konkrete aktioner - da vi ikke taler om en generel krænkelse af menneskerettighederne, men om en meget konkret begivenhed, der berører mange kvinder og pigers forsvinden, nærmere bestemt i Ciudad Juárez - Mexico har iværksat i et forsøg på at opklare disse sager, og desuden, hvis det er muligt og Rådet tillader det, hvilken bistand landets myndigheder beder om, så det internationale samfund kan hjælpe med at opklare disse meget alvorlige begivenheder. 
Formanden.
I den forløbne sommer er den illegale indvandring i små både fra Nordafrika ved EU's grænse mod syd øget betragteligt; de beskedne kystvagtressourcer er ikke tilstrækkelige til at stoppe bådtrafikken, som konstant lægger ruterne om, og der er ikke kapacitet til at løse dette problem, som er ved at antage et voldsomt omfang.
Rådet modtager om kort tid forskellige rapporter og statusopgørelser om dette emne (Argo og Ulises) fra kommissær Vitorino, og anmodes indtrængende om bl.a. at behandle situationen ved Granadas kyst, som er blevet forværret, efter at tilbageholdelsesforanstaltningerne i Tarifa-området er blevet skærpet. Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at forbedre denne situation?
Frattini,
    Her er der endnu en gang tale om et spørgsmål, som har haft tragiske konsekvenser, nemlig de udtjente skibe med de mange desperate mennesker, der kommer for at prøve lykken i Europa. Det Europæiske Råd i Thessaloniki opfordrede Kommissionen til at undersøge muligheden for at indføre nye institutionelle mekanismer og i den forbindelse eventuelt oprette en operativ struktur på europæisk plan - sådan som jeg var inde på for lidt siden - for at styrke det operative og konkrete samarbejde om de ydre grænsers forvaltning. Som jeg sagde før, er det vores målsætning, at Det Europæiske Råd i december vedtager indførelsen af et europæisk agentur med speciale på dette område. Rådet minder ligeledes om, at der i forbindelse med planen for forvaltningen af EU-medlemsstaternes ydre grænser allerede er blevet foretaget nogle fælles operationer, som tager sigte på kontrol og begrænsning af illegal indvandring ad søvejen.
I juni 2003 blev der udarbejdet en endelig rapport om status for gennemførelsen af denne plan for de ydre grænsers forvaltning. Denne rapport indeholdt en vurdering af resultaterne, og den blev herefter videresendt til Rådet i Thessaloniki. Ud fra disse erfaringer og på baggrund af retningslinjerne fra Det Europæiske Center for Risikoanalyse er der nye operationer undervejs, som vil blive iværksat. Blandt disse vil jeg blot fremhæve det projekt, der hedder Neptun, og som allerede blev indledt i september 2003, det vil sige for nogle få uger siden. Denne operation indebærer en gennemførelse af fælles overvågnings- og kontrolforanstaltninger i det centrale og østlige Middelhav, og der er forskellige medlemsstater og tiltrædelseslande, som deltager i den. Jeg vil gerne understrege, at der udelukkende er tale om et vigtigt tilfælde, som der forhåbentlig kommer flere af i løbet af kort tid.
Jeg vil ligeledes gerne henlede fru Izquierdo Rojos opmærksomhed på vigtigheden af samarbejdet med hjemlandene og transitlandene. Dette spørgsmål hører med til en større, overordnet, harmonisk og integreret indfaldsvinkel for indvandringen. Vi skal sørge for, at der i hjemlandene og transitlandene bliver skabt nogle udviklingsbetingelser, som forhindrer, at en strøm af desperate mennesker rejser til Europa. I den forbindelse blev der lagt særlig vægt på oprettelsen af et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, som formelt bliver vedtaget inden udgangen af 2003, og som netop får til opgave at skabe et netværk, der støtter EU-initiativerne for at styre migrationsfænomenet i sin helhed. 
Izquierdo Rojo (PSE ).
   - Jeg vil gerne takke rådsformanden for hans svar og for de foranstaltninger, Rådet har truffet. Jeg synes dog ikke, at Rådet vedtager dem så hurtigt, som situationen kræver, for vi taler om, at der tidligst vil blive vedtaget foranstaltninger i begyndelsen af 2004, og vi er nødt til at vente mindst et år eller mere, før de føres ud i livet.
Vi har advaret mod det i lang tid. Det drejer sig om foranstaltninger, der kræver øjeblikkelig og specifik handling, så der bliver stillet den nødvendige bistand til rådighed for disse mennesker. Kunne De ikke i denne forbindelse, hr. rådsformand, konkretisere lidt nærmere, hvilken finansiering der er nødvendig for at tilpasse bistanden til de områder, som jollerne ankommer til, som indvandrerne ankommer til? Kunne De ikke straks konkretisere det lidt nærmere? 
Frattini,
    Jeg kan kun sige til fru Izquierdo Rojo - sådan som jeg allerede har sagt - at mindst et af disse programmer rent faktisk er operativt. Det hedder Neptun-projektet, det blev iværksat i september 2003, og det omfatter operationer, som allerede er i gang. Hvad finansieringen angår, er fru Izquierdo Rojo bekendt med, at det er Kommissionen, som træffer beslutningerne, og som også fastlægger betingelserne. Jeg noterer mig disse bekymringer, som jeg personligt deler, og jeg vil ligeledes lade dem gå videre til Kommissionen. 
Formanden.
Næsten halvdelen af medlemmerne og suppleanterne i Det Europæiske Konvent om EU's fremtid har undertegnet en opfordring, ifølge hvilken borgerne i hver enkelt medlemsstat ved nationale folkeafstemninger skal beslutte, om regeringskonferencens endelige forslag skal vedtages eller forkastes.
Hvilken holdning har Rådet til, at borgerne i hver enkelt medlemsstat får muligheden for ved direkte demokrati i form af nationale folkeafstemninger at tage stilling til den europæiske forfatning? Opfatter Rådet dette som en mulighed for, at borgerne kan øge deres viden om EU's udvikling?
Frattini,
    Hr. Sacrédeus rejser et spørgsmål, som hverken Rådet eller rådsformandskabet kan svare på. Det drejer sig nemlig om tilrettelæggelsen af nationale folkehøringer, og det henhører således under medlemsstaternes kompetence.
Vi har givet udtryk for en holdning, der naturligvis kunne være hver eneste EU-medlemsstats holdning. I hver medlemsstat gælder der forskellige regler for sådanne folkehøringer, det vil sige folkeafstemninger. I nogle europæiske lande er der ikke taget højde for en folkeafstemning, og i andre går man ind for forslaget om en europæisk folkeafstemning om udkastet til forfatningstraktat. Det er alle sammen idéer og forslag, som hverken jeg eller formandskabet kan svare på eller bedømme her i dag.
Det meget delikate og vigtige spørgsmål om en folkelig vedtagelse af udkastet til traktat er et spørgsmål, der vedrører medlemsstaterne, og der gælder forskellige regler i hver enkelt medlemsstat. Det er således ikke et emne, som Rådet kan udtale sig om. Jeg kan til gengæld give udtryk for et rent personligt ønske og håb, som måske snarere er en drøm, og som bestemt ikke er gennemførlig lige med det samme, nemlig en europæisk folkeafstemning, hvor alle Europas borgere giver deres mening til kende om udkastet til traktat den samme dag. Det vil jeg kalde et personligt ønske, og det vil jeg kalde en drøm, for jeg er klar over, at det er vanskeligt at gennemføre i praksis. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Jeg vil varmt takke Italiens udenrigsminister, hr. Frattini, og Rådets formandskab for dette svar. Jeg tror, at det er utroligt vigtigt, at Italien som formandskabsland har dets egen opfattelse, og at Rådets formandskab således fungerer som et forbillede. Jeg tror, at det er meget vigtigt at højne kundskabsniveauet og engagementet og at fokusere mere på europæiske anliggender i indenrigspolitikken både i Italien og i Sverige.
Mit tillægsspørgsmål til hr. Frattini drejer sig om, hvordan Rådets formandskab ser på, at flere og flere landes regeringer og parlamenter nu har sagt, at de vil afholde folkeafstemninger om udkastet til en forfatning for Europa. Ser De positivt på denne udvikling?
Mit andet tillægsspørgsmål er: Ser De selv en mulighed for, at Italien kan træffe denne beslutning som et forbillede for andre lande og regeringer?
Frattini,
    Jeg vil svare meget kort, og svaret er naturligvis ja. Vi går ind for ethvert initiativ, som styrker den igangværende forfatningsproces og giver den folkelig legitimitet, men som De så rigtigt sagde, hr. Sacrédeus, er der tale om et ja og en holdning, hvor vi ikke kan påtvinge de andre landes forfatningssystemer nogle løsninger. 
Ebner (PPE-DE ).
   - Hr. Frattini, vi har lige hørt Deres synspunkter, og vi vil gerne takke Dem. De var efter min mening meget klare.
Jeg vil gerne spørge Dem, om der i de hidtidige bedømmelser og i de enkelte medlemsstaters forslag til fastlæggelsen af konventets tekst, det vil sige forfatningstraktaten, var medtaget vurderinger af eller forslag om vedtagende folkeafstemninger. Jeg er klar over, at der i vores lovgivninger som bekendt ikke er taget højde for ophævende folkeafstemninger, og at det i øjeblikket ikke er muligt at foretage en lignende vurdering af denne forfatningstraktat. Men er der stillet forslag om en vedtagende folkeafstemning? 
Frattini,
    Jeg kan fortælle hr. Ebner, at man ikke har stillet nogen forslag i den retning. Min personlige mening er - og jeg vil gerne understrege, at det er min personlige mening - at alle forslag, der kan styrke den nye traktats folkelige legitimitet, er interessante og værdifulde forslag, men det er klart, at der er i nogle lovgivninger er taget højde for muligheden af at afholde sådanne folkeafstemninger, mens der i andre lovgivninger ikke er taget højde for dette. Jeg kan dog fortælle Dem, hr. Ebner, at der ikke blev stillet sådanne forslag i løbet af regeringskonferencens arbejde. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mit spørgsmål vedrører den næste store "folkeafstemning" i Europa, og det er valget til Europa-Parlamentet den 13. juni næste år. Hvad påtænker formandskabet at gøre for at øge valgdeltagelsen denne dag, foruden forståelsen for EU? 
Frattini,
    Jeg vil give hr. Rübig et meget kort svar. Det er et kompetenceområde, som vi skal dele med det irske formandskab, der fra 1. januar får den ære og pligt at stå i spidsen for Rådet.
Det er min vurdering, at vi for at overbevise borgerne om vigtigheden af valget til Europa-Parlamentet er nødt til at opnå nogle gode resultater med forfatningstraktatens udarbejdelse. Jeg vil prøve at forklare det på en anden måde: Hvis vi ikke når til enighed om forfatningstraktaten inden årets udgang, vil det være en glimrende metode til at afholde borgerne fra at deltage i afstemningen, for så ville vi sende det budskab til dem, at vores europæiske ideal er i krise. Det første, vi skal gøre, er således at vise, at vi efter de mange og lange måneder med konventets og regeringskonferencens forfatningsdebat når til enighed om traktaten. Det er det første signal. 
Formanden.
   - Jeg minder medlemmerne om, at der skal stilles tillægsspørgsmål til det allerede stillede spørgsmål. Da spørgsmålene vedrører samme emne, vil spørgsmål nr. 10 og 11 blive behandlet under ét.
Der henvises til det italienske formandskabs forslag til finansiering af de transeuropæiske transportnet. Hvilke former for finansiel støtte vil der kunne ydes regionerne i den yderste periferi, der er ugunstigt stillede på grund af deres geografiske beliggenhed og økarakter, som kompensation for de ulemper, der er afledt af deres afsides beliggenhed i forhold til EU's kontinentale kerneområde? 
og 
Mener Rådet i betragtning af Irlands og navnlig det vestlige og nordvestlige Irlands perifere beliggenhed og behovet for at sikre hurtig og billig adgang til markederne på det europæiske fastland for en lang række varer og tjenesteydelser, at Kommissionens justering af retningslinjerne for TEN-T vil bidrage til at fremme den økonomiske udvikling og samhørighed for det vestlige Irlands vedkommende?
Frattini,
    I dette svar vil jeg henvise til Rådets redegørelse om de transeuropæiske net, som vi fremlagde den 24. september på det sidste plenarmøde i Strasbourg. Hvad regionerne i den yderste periferi angår, er det rigtigt, at de er ugunstigt stillet på grund af deres geografiske beliggenhed og økarakter, hvilket anerkendes i traktatens artikel 299, stk. 2. Derfor nøjes vi ikke kun med at snakke om dette spørgsmål, men tager det også op i form af en kraftig støtteindsats. Disse regioner, som tæller en befolkning på 3,8 millioner indbyggere, modtog under strukturfondenes to første perioder 7.200 millioner euro, hvilket svarer til, at hver indbygger i disse regioner fik 33 % mere end indbyggerne i mål 1-regionerne.
I 2002 fremsendte Kommissionen en forordning med det formål at øge finansieringen af de transeuropæiske net. Dette forslag er stadig til behandling, men Rådet venter på fremsendelsen af et nyt forslag, som ændrer beslutningen om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet, og som Kommissionen vedtog her den 1. oktober, det vil sige for et par dage siden. Rådet skal undersøge det nye forslags anvendelsesområde. Kommissionens næstformand, Loyola de Palacio, gjorde rede for dette forslag på Rådet (transport) den 9. oktober 2003. Lige så snart Rådet havde modtaget Kommissionens forslag, gav det sine organer til opgave at påbegynde det relevante arbejde, så der snarest muligt kan vedtages en politisk beslutning på området.
Det italienske formandskab betragter forbedringen af det transeuropæiske transportnet som en vigtig prioritering. Målsætningerne omfatter førnævnte forslags vedtagelse og en undersøgelse af andre mulige finansieringskilder til disse net. På Det Europæiske Råds sidste møde opfordrede man til en indkaldelse af forslag, som tager sigte på at fjerne de tekniske, juridiske og administrative hindringer for de transeuropæiske net, navnlig når det gælder de grænseoverskridende net, partnerskaber mellem den offentlige og private sektor samt innovations-, forsknings og udviklingsprojekter. Kommissionen vil således skabe klarhed omkring principperne for den nationale bogføring af partnerskaber mellem den offentlige og private sektor for at sikre større gennemsigtighed, også hvad angår registreringen af statsgarantier i nationalregnskaberne og securitisation.
Det Europæiske Råd opfordrede desuden Kommissionen og EIB til at udarbejde endelige rapporter i forbindelse med vækstinitiativet, navnlig for at samordne forbedringen af procedurerne mellem EIB's finansiering, strukturfondene, budgetposten for de transeuropæiske net og det sjette rammeprogram. 
Formanden.
   - Jeg skal til Deres orientering meddele Dem, at hr. Frattini er nødt til at tage af sted præcis kl. 19.00, og hr. Ebner, hr. Crowley og hr. Rübig samt de to spørgere har bedt mig om ordet i forbindelse med dette spørgsmål. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg stillede spørgsmålet, før Kommissionen vedtog sit forslag om transeuropæiske netværk, men det var foranlediget af et meget belejligt forslag fra det italienske formandskab, som ser ud til at bære frugt, både fordi Rådet har vedtaget forslaget, og fordi transporten til Sicilien er blevet medtaget, hvilket betyder en anerkendelse af øområdernes særlige situation.
Rådsformanden har understreget særegenhederne ved regionerne i Fællesskabets yderste periferi, som bygger på EF-traktatens artikel 299, stk. 2, men når jeg ser på de forslag, Kommissionen har vedtaget, bemærker jeg, at der kun er ét, der eventuelt involverer regionerne i Fællesskabets yderste periferi, nemlig det om motorveje over havet.
Måske kunne telekommunikationsnetværkene også inkluderes i forslaget, men det, der påkalder sig opmærksomheden i beretningen er, at der ikke er den fjerneste hentydning til denne slags områder, og EU's erfaringer viser, at det, hvis regionerne i Fællesskabets yderste periferi ikke nævnes specifikt i forslagene, er sandsynligt, at styrkelsen af de kontinentale kommunikationsnet ikke kommer disse områder til gode.
Derfor vil jeg gerne bede rådsformandskabet om, at det i overensstemmelse med dets egne erklæringer er opmærksom på denne særlige situation. 
Ó Neachtain (UEN ).
   - Jeg er enig med hr. Medina Ortega i, at der ikke er gjort nok for regionerne i EU's yderste periferi. I Irland f.eks. vurderes netværket til og fra Irland at være tilstrækkeligt, men den vestlige del af Irland er mere periferisk og fjerntliggende, og det er der ikke taget højde for i Kommissionens nuværende politik. Der er ingen jernbaneforbindelse mellem regionerne i den vestlige del af Irland - alle netværk fører til Dublin, der ikke er periferisk. Der er allerede en jernbaneforbindelse i den vestlige del, men den benyttes ikke, idet der i politikken ikke er taget højde for opretholdelsen af et sådant netværk i de mest fjerntliggende områder i den vestlige del af Irland.
Formanden.
   - Jeg ser mig nødsaget til at minde Dem om, at det drejer sig om tillægsspørgsmål og ikke om erklæringer eller forklaringer på, hvorfor spørgsmålet er blevet stillet, for her til eftermiddag er det et tilbagevendede problem. Jeg beder Dem om at læse forretningsordenen. 
Ebner (PPE-DE ).
   - Jeg vil gerne spørge hr. Frattini, om betegnelsen "ugunstigt stillede områder" ikke også burde gælde for bjergområderne og ikke kun for regionerne i den yderste periferi, eftersom bjergområdernes geografiske beliggenhed også er en ulempe for dem. 
Frattini,
    Jeg svarer med glæde på hr. Ebners sidste spørgsmål, men jeg har naturligvis også noteret mig de andre bemærkninger, som jeg lyttede til. Jeg kan sige til hr. Ebner, at formandskabet anerkender vigtigheden af, at der lægges særlig vægt på bjergområderne, og derfor modtog vi netop ved udarbejdelsen af udkastet til forfatningstraktat nogle forslag, der lige præcis tog sigte på at understrege bjergområdernes særlige karakter. Disse forslag hører med til de få forslag, som formandskabet har accepteret en drøftelse af, og derfor har vi opført dem på dagsordenen for den forhandling, der om kort tid finder sted mellem udenrigsministrene. Vi er således enige i, at dette spørgsmål skal tages alvorligt. 
Crowley (UEN ).
   - Hr. formand, i Deres svar på de oprindelige spørgsmål sagde De, at der ville blive taget initiativ til at gennemgå de tekniske, retlige og administrative hindringer med hensyn til de transeuropæiske transportnet. De lagde især vægt på to ting - de offentlige/private partnerskaber med hensyn til finansiering og registrering af regeringsgarantierne.
Vi har allerede oplevet situationer, hvor de offentlige/private partnerskaber er inkluderet i regeringens lånebehov, og hvor de så indgår i Stabilitets- og Vækstpagten og påvirker regeringens lånebehov. Det kan da ikke være rigtigt, når vi investerer i infrastruktur, der er af afgørende betydning for økonomisk vækst og udviklingen af en stærkere økonomi og et stabilt vækstmiljø.
Har De specifikke forslag til de offentlige/private partnerskaber, og hvordan de kan udnyttes uden for Stabilitets- og Vækstpagten og gavne de transeuropæiske net? 
Frattini,
    Jeg kan fortælle Dem, hr. Crowley, at det er et spørgsmål, som man naturligvis er i færd med at undersøge. Som De så rigtigt sagde, medtog vi denne klare henvisning i den afgørelse, der blev truffet på det seneste Europæiske Råd i sidste uge, og derfor er vi naturligvis ved at undersøge, hvordan denne mekanisme kan gøres forenelig med stabilitetspagten, der stadig slås fast som et grundprincip.
Som kommissionsformand Prodi sagde her til morgen, er Kommissionen netop ved at foretage en samlet undersøgelse, så den inden Det Europæiske Råd i december kan udarbejde en konkret og velstruktureret plan, der også omfatter en angivelse af de transeuropæiske infrastrukturer, som man kan starte på med det samme. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil egentlig gerne vide, hvordan tidsplanen for TEN ser ud. Vi har den finansielle pakke på bordet nu. De har forklaret os, at der finder et ministermøde sted nu. Hvornår vil retsgrundlaget rent faktisk blive skabt? 
Frattini,
    Jeg kan kun svare, at vi selvfølgelig har sat os et mål for selve programmets start. Selve programmets start - herunder den første bevilling af 5 milliarder euro til de såkaldte kvikstartprojekter - bliver vedtaget på Det Europæiske Råd i december måned. Ved den lejlighed får vi naturligvis også det nødvendige retsgrundlag. 
Formanden.
   - Hr. Frattini, jeg bør bede Dem om lov til, at De besvarer et sidste spørgsmål, der er blevet stillet fem gange, og da spørgsmålene vedrører samme emne, vil spørgsmål nr. 12, 13, 14, 15 og 16 blive behandlet under ét.
Den amerikanske regering har efter en retssag, der savnede alle processuelle garantier, fængslet fem cubanske statsborgere med bopæl i Florida (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero og Ramón Labañino), der beskæftigede sig med at bekæmpe de mafialignende grupper, som planlægger terroranslag mod Cuba og det cubanske folk. Der er tale om en grov krænkelse af menneskerettighedskonventionen, fordi disse personer er fængslet under meget hårde betingelser, der bl.a. omfatter total isolation og mishandling.
Har Rådet kendskab til denne sag? Ved det, at disse personer i flere år har haft forbud mod at få besøg af deres koner og små børn? Mener det ikke, at USA ved at nægte at løslade disse borgere og lade dem vende tilbage til deres hjemland samt afskære dem fra enhver form for kommunikation med deres familier har gjort sig skyldig i en alvorlig krænkelse af den internationale menneskerettighedskonvention?
Den amerikanske regering har efter en retssag, der savnede alle processuelle garantier, fængslet fem cubanske statsborgere med bopæl i Florida (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero og Ramón Labañino), der beskæftigede sig med at bekæmpe de mafialignende grupper, som planlægger terroranslag mod Cuba og det cubanske folk. Der er tale om en grov krænkelse af menneskerettighedskonventionen, fordi disse personer er fængslet under meget hårde betingelser, der bl.a. omfatter total isolation og mishandling.
Mener Rådet, at det forhold, at disse mennesker ikke har ret til kontakt med deres nærmeste pårørende, det vil sige ægtefæller og børn, kan betragtes som værende legalt og i overensstemmelse med menneskerettighederne?
Den amerikanske regering har efter en retssag, der savnede alle processuelle garantier, fængslet fem cubanske statsborgere med bopæl i Florida (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero og Ramón Labañino), der beskæftigede sig med at bekæmpe de mafialignende grupper, som planlægger terroranslag mod Cuba og det cubanske folk. Der er tale om en grov krænkelse af menneskerettighedskonventionen, fordi disse personer er fængslet under meget hårde betingelser, der bl.a. omfatter total isolation og mishandling.
Hvad er Rådets mening om den behandling, disse mennesker udsættes for i de amerikanske fængsler?
Den amerikanske regering har efter en retssag, der savnede alle processuelle garantier, fængslet fem cubanske statsborgere med bopæl i Florida (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero og Ramón Labañino), der beskæftigede sig med at bekæmpe de mafialignende grupper, som planlægger terroranslag mod Cuba og det cubanske folk. Der er tale om en grov krænkelse af menneskerettighedskonventionen, fordi disse personer er fængslet under meget hårde betingelser, der bl.a. omfatter total isolation og mishandling.
Mener Rådet, at det forhold, at disse cubanske statsborgere er anbragt i en isoleret og forsvarsløs situation i de amerikanske fængsler, er i overensstemmelse med menneskerettighedskonventionen? 
og 
USA's regering har efter en retssag uden overholdelse af et minimum af retssikkerhedsgarantier fængslet fem cubanere (Gerardo Hernández, René González, Fernando González, Tony Guerrero og Ramón Labañino) bosiddende i Florida. De elendige forhold, som disse mennesker befinder sig under i fængslet, og deres manglende adgang til forsvar er en alvorlig krænkelse af menneskerettighederne.
Er Rådet bekendt med denne situation? Ved Rådet, at disse mennesker gennem flere år har været holdt i isolationsfængsel med forbud mod at modtage besøg af deres ægtefæller og mindreårige børn? Mener Rådet ikke, at denne pinefulde situation bør bringes til ophør, og at USA som enhver anden retsstat bør sikre disse mennesker en retfærdig rettergang?
Frattini,
    Jeg kan sige, at Rådet naturligvis er informeret om retssagen mod og fængslingen af de fem cubanske statsborgere med bopæl i Florida siden 2001, og at det også er bevidst om de bekymringer, som repræsentanterne for de ikke-statslige organisationer har givet udtryk for med hensyn til deres forhold i fængslet. Rådet har ikke drøftet retssagens betingelser. Hvad angår Rådets og Kommissionens mere generelle holdning til Cuba, henviser jeg spørgerne til den forhandling, der fandt sted her i Parlamentet i starten af september, eftersom betingelserne og holdningen ikke har ændret sig. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
   - Mange tak, hr. Frattini, for Deres hurtige og klare svar. Men ud over at takke Dem for oplysningerne vil jeg gerne stille Dem følgende tillægsspørgsmål: I forbindelse med den triste og kritisable begivenhed, som vi også fordømte, hvor den cubanske regering og det cubanske retsvæsen afsagde en række domme om dødsstraf i Cuba, blev den cubanske regerings handlinger kritiseret og fordømt af hele verden, herunder Det Europæiske Råd. Hvorfor indtog De så ikke samme holdning, som De gjorde i marts, til situationen i Florida, hvor de cubanske fangers familie ikke har lov til at besøge fangerne, som befinder sig i fængsler i Florida, hvorved deres menneskerettigheder krænkes? Hvorfor bekymrer De Dem ikke om menneskerettighederne, uanset hvem det er, der lider under disse afsavn og krænkelser af menneskerettighederne? 
Frattini,
    Hr. Marset Campos, jeg kan kun sige, at jeg på dette sted hverken kan eller vil give udtryk for min personlige holdning. Jeg kan bekræfte, at Rådet ganske vist var klar over situationen, men besluttede ikke at undersøge eller behandle betingelserne og forholdene i forbindelse med denne retssag. Sådan ser situationen ud. På den anden side har EU, når det gælder den cubanske regerings domme og krænkelse af menneskerettighederne, som bekendt enstemmigt givet udtryk for en bestemt holdning, hvilket skete med Parlamentets støtte. Det er kendsgerningerne. Jeg noterer mig selvfølgelig Deres bekymringer og Deres anmodninger om, at der gribes ind, og dem lader jeg naturligvis gå videre på den måde, som De formulerede dem. 
Αlyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Vi får at vide, at Rådet er bekendt med, men ikke har undersøgt retssagens betingelser. Vi ved desuden, at Rådet særligt har behandlet det forhold, at cubanske domstole har fældet dom over ca. 70 USA-agenter. Hvordan vil formanden svare på beskyldninger, ikke mod ham, men mod Rådet, da han svarer på Rådets vegne, om uhæmmet hykleri og dobbeltmoral og om, at EU overgår USA, når det gælder angreb på det socialistiske Cuba? Hvad vil han svare, hvis nogen beskylder Rådet for det, som vi åbenlyst beskylder EU for? 
Formanden.
   - Hr. Frattini, jeg giver ordet til tre personer i henhold til forretningsordenen. De får tre minutter, og så afslutter vi spørgetiden. 
Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. Alyssandrakis har allerede rejst spørgsmålet. Jeg har ikke yderligere spørgsmål. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne stille Dem et spørgsmål. Jeg har talt med en mor til en af fangerne og med hustruen til en anden fange, der ikke måtte besøge dem. Fangerne har ikke lov til at have nogen som helst kontakt med deres familie. Jeg vil derfor gerne spørge Dem, om De ikke mener, at det er en krænkelse af menneskerettighedskonventionen. Mener De ikke, at EU og Rådet fører en dobbeltmoralsk politik her? Jeg mener, at det er på tide at indtage en klar holdning, der fordømmer den amerikanske regerings politik. 
Bergaz Conesa (GUE/NGL ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg vil gerne spørge Dem, om menneskerettighederne er universelle eller kun gælder for visse lande. 
Formanden.
   - Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 17-33 blive besvaret skriftligt.(1)
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0351/2003) af Menéndez del Valle for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om fred og værdighed i Mellemøsten (2002/2166(INI)).
Menéndez del Valle (PSE ),
   . Hr. formand, jeg vil begynde med at udtrykke min tilfredshed med og glæde over, at alle kollegerne sammen med mig har bestræbt sig på at opnå den konsensus, vi har fået om denne betænkning, der bærer den betydningsfulde titel "Fred og værdighed i Mellemøsten". Vi er desværre langt fra fred, og ydmygelsen - ikke værdigheden - er dagsordenen i de hærgede områder i Israel og Palæstina. Den betænkning, vi behandler, tilstræber imidlertid i sit bogstav og i sin ånd, at der rejser sig flere og flere stemmer, flere og flere samvittigheder både her og i Mellemøsten til fordel for det dobbelte mål om værdighed og fred, hvortil vi naturligvis kan og skal lægge stabilitet for området og velstand for dets folk.
Det er som påpeget i betænkningen korrekt, at der ikke er opnået et klima af gensidig tillid mellem parterne, og at fredens fjender i den seneste tid har rejst mange hindringer og er kommet med undskyldninger med det formål at umuliggøre køreplanen, men det er vores pligt at blive ved med at forsøge at gennemføre den på kort, mellemlang og lang sigt. Med risiko for at blive beskyldt for utopi opfordrer jeg til, at regeringerne hos begge parter og regeringerne i alle øvrige lande i Mellemøsten vedtager en ny uddannelsespolitik, der tager udgangspunkt i begrebet "uddannelse til fred", som har til formål at fremme den gensidige forståelse mellem de forskellige kulturer og religioner.
Indtil det bliver en realitet, bør vi dog tackle den nuværende virkelighed, og det gør vi ved at fordømme de palæstinensiske sektorers vold og terrorisme samt Israels overdrevne brug af militær magt mod det palæstinensiske folk. Sidstnævnte påstand er desværre beklageligvis særdeles relevant i disse dage. I dag står der i lederen af den israelske avis - og jeg citerer ordret - "i mandags, mens Sharon holdt en indholdsløs tale uden nogen som helst realistisk politisk vision, bombede israelske helikoptere Gaza og fik ram på flere terrorister, men de dræbte og sårede også mange uskyldige civile palæstinensere". Det er en modbydelig praksis, som ikke er et isoleret tilfælde, og som - skriver - "den israelske hær har erklæret vil fortsætte". Det får - siger jeg - lederskribenten - som tydeligvis er et produkt af et demokratisk samfund som det israelske - til at advare regeringen og den israelske hær mod, at "de ikke med denne politik må underminere de etiske normer, som Israel har vedtaget de seneste år. Hvis det sker, vil der ske en alvorlig splittelse af det israelske samfund, da den offentlige mening ikke længere vil stole på dets politiske og militære ledere". I den omtalte tale fra i mandags viste Israels premierminister sig i øvrigt i Knesset som en brændende fortaler for køreplanen. De 14 ændringsforslag er dog ikke blevet stillet til kvartetten, men halvofficielt til den nordamerikanske regering.
Premierminister Sharon er tilsyneladende blevet foruroliget over den genklang, som den såkaldte Genève-aftale har fået, og som er et fredsinitiativ, der er opstået på baggrund af fælles israelsk-palæstinensiske bestræbelser, og han har understreget, at køreplanen er det eneste håb, der er for at opnå fred med palæstinenserne. Så han må se at komme i gang. Vi vil lykønske ham, hvis han kan få den til at gøre reelle fremskridt. Men for øjeblikket ville vi være tilfredse, hvis han opfyldte det, han på basis af konsensus opfordres til i betænkningens afsnit 2, nemlig at trække sin hær tilbage fra de selvstyrende palæstinensiske områder, ophøre med de selektive drab, fastfryse alle bosættelserne og stoppe bygningen af sikkerhedsmuren.
"Det er ikke nødvendigt at sove for at have mareridt", stod der skrevet på Berlinmuren. 14 år efter, at den blev revet ned, er der en ny mur, der giver mareridt i Palæstina. Og mens Sharon i talen i mandags sagde, at han har givet ordre til at fremskynde bygningen af muren, var der i går på FN's Generalforsamling 144 regeringer, der stemte og bad Israel om at stoppe og opgive et byggeri, som hele kloden - med undtagelse af Israel og USA, som stemte imod - mener er i strid med folkeretten.
Betænkningen omhandler flere følsomme spørgsmål. På baggrund af den nødvendige oprettelse af en levedygtig og demokratisk palæstinensisk stat opfordres de palæstinensiske myndigheder f.eks. til at tage realistisk fat på flygtningenes såkaldte ret til tilbagevenden, så der kan aftales en realistisk løsning. Til trods herfor støtter jeg naturligvis som europæer - det understreger jeg, og hermed slutter jeg - køreplanen fuldt ud, men det anbefales i betænkningen, at der, hvis køreplanen bliver blokeret i umiddelbar fremtid, og på grund af de alvorlige følger, det ville få i form af større lidelser for israelerne og palæstinenserne, overvejes nye muligheder, i særdeleshed oprettelsen af et internationalt mandat i Palæstina under kvartettens myndighed, som også kan omfatte en international styrke på stedet. 
Liikanen,
    Hr. formand, hr. Patten var nødt til at flyve til Madrid til donorkonferencen vedrørende Irak, så jeg vil præsentere Kommissionens holdning.
Jeg vil gerne takke hr. Menéndez for hans meget omfattende betænkning om situationen i Mellemøsten. Jeg vil også gerne takke ham for hans udholdenhed og diplomati. Det er lykkedes ham at forene de forskellige holdninger og alligevel kunne præsentere en omfattende og fyldestgørende betænkning.
Da det ærede medlem startede arbejdet med betænkningen om fred og værdighed, var der håb om, at køreplanen ville være på sporet igen efter al den elendighed, der har hersket i Mellemøsten så længe. I dag adskillige måneder efter er der ikke meget håb tilbage.
Trods de nylige tilbageskridt skal vi se fremad og finde løsninger til forbedring af situationen. Af hensyn til vores naboer, vores partnere og hele befolkningen i regionen kan vi ikke tillade os at resignere og svigte.
Løsningen baseret på to stater er stadig den løsning, der er mest acceptabel. Køreplanen viser vejen, men vi har brug for politisk vilje fra parterne og det internationale samfund for at finde vejen frem.
Der er mange, som forsøger at komme med innovative løsninger til håndtering af problemerne vedrørende de vanskeligste spørgsmål som f.eks. flygtninge og Jerusalem. En gruppe palæstinenserne og israelere har gjort netop det, og mange af os har i dag haft mulighed for at lytte til deres erfaringer. Genève-aftalen beviser, at vanskelige spørgsmål kan drøftes og løses, uanset hvor pinefulde de er for begge sider. Men derudover beviser Genève-aftalen, at der stadig er beundringsværdige mennesker fra begge sider af konflikten, der midt i denne tragedie og dette kaos har stået fast og haft viljen og modet til at forsøge at finde positive og fredelige alternativer.
Andre initiativer fortjener samme ros, f.eks. kampagnen fra to europæiske statsborgere, hr. Nusseibeh og A. Ayalon, der præsenterede deres synspunkter for Parlamentet for et par uger siden, og som nu har indsamlet over 80.000 underskrifter.
I Menéndez-betænkningen er det helt korrekt fastslået, at enhver fredsplan afhænger af parternes politiske vilje og ærlige engagement. Og dette engagement mangler tilsyneladende. Er den nuværende israelske regering villig til at acceptere løsningen baseret på to stater med Palæstina som en reel bæredygtig stat? Er palæstinenserne villige og rede til at udøve politiske funktioner på alle områder, herunder sikkerhed? Palæstinenserne skal tage effektivt ansvar, træffe synlige og effektive foranstaltninger i forhold til de personer, der foretager og planlægger voldelige angreb på israelerne, og endnu en gang offentligt bekræfte Israels eksistensberettigelse. Det er lige så vigtigt at fortsætte planlægningen af valgene, forfatningen og det civile samfunds deltagelse i reformerne.
Bekymring om sikkerheden gives som begrundelse for opførelse af muren på Vestbredden. Men hvis den opføres som projekteret i officielle dokumenter og i medier lige nu, vil palæstinenserne komme til at bo i flere enklaver, der ikke er forbundet, og som er isoleret fra verden udenfor. Denne løsning vil endvidere medføre, at en række palæstinensere afskæres fra deres skoler, hospitaler og andre tjenesteydelser - og endog indtægtskilder. Det er ikke for sent for Israel at ændre disse forhold. Så sent som i går tog flere ministre i den israelske regering afstand fra drabene på uskyldige civile under den nylige israelske militæroperation i Gaza, et af de værste luftangreb i mange måneder. Israel må tage fat på disse meget omtalte problemer.
Teksten i betænkningen henvender sig direkte til Kommissionen om flere spørgsmål, som jeg kort vil skitsere. Punkt 31 henviser til de fremtidige valg i Palæstina. Kommissionen har allerede tildelt midler til den uafhængige valgkommission. Det indledende arbejde i forbindelse med valgene kan starte i de kommende uger. Den palæstinensiske premierminister planlægger at afholde valg i juni næste år. Vi er parat til at starte stemmeregistreringen så tidligt som i næste måned. Men de nuværende begrænsninger af bevægelsesfriheden, afskæringen af et samfund fra et andet vil gøre forberedelsen af et valg og en valgkampagne noget nær umulig.
I punkt 38 i betænkningen anmodes der om en vurdering af de økonomiske og finansielle behov. Den Palæstinensiske Myndighed arbejder på en strategi for økonomisk stabilitet og genopbygning. Der afholdes en international donorkonference i Mellemøsten i midten af november: Vi vil alle have lejlighed til at drøfte mulighederne for økonomisk bistand med Verdensbanken og IMF på grundlag af det palæstinensiske budget for 2004.
Fællesskabet bidrager i år med ca. 245 millioner euro til palæstinenserne, enten gennem støtte til Den Palæstinensiske Myndighed eller UNRWA og ngo'er. Det er den højeste støtte pr. indbygger i verden, og den er baseret på formodningen om, at der etableres en bæredygtig palæstinensisk stat, som fortjener vores støtte. Vores støtte er helt klart af afgørende betydning af humanitære årsager og for at skabe blot et minimum af økonomisk aktivitet. Støtten har også bidraget til fastsættelsen af det institutionelle grundlag for en palæstinensisk stat. Men hvis situationen fortsat forværres, skal vi være helt sikre på, at vi ikke blot finansierer den israelske forsvarsstyrkes besættelse af de palæstinensiske territorier.
Punkt 40 omhandler skolebøger. Kommissionen er ikke direkte involveret i dette spørgsmål. Men vi har haft møder med en række involverede parter for at få gang i dialogen mellem palæstinenserne og israelerne. Vi har også rejst spørgsmålet på mødet i samarbejdsudvalget vedrørende EU/PLO i juni og vil nøje overvåge Den Palæstinensiske Myndigheds forsøg på at begrænse incitamentet. Lad mig i denne sammenhæng nævne den seneste indkaldelse af forslag til projekter under EU's Partnerskab for Fred, der fokuserer på initiativer til begrænsning af vold og tilskyndelse til vold.
I næste punkt fastslås det helt korrekt, at uddannelse for fred er en af hjørnestenene til en fredelig løsning på konflikten. Udvidelsen af TEMPUS til at omfatte de palæstinensiske territorier og undertegnelsen af den videnskabelige aftale med Israel, ifølge hvilken Israel får samme status som EU-medlemsstater, er to eksempler på vores støtte til konceptet.
Med hensyn til den internationale fond, der er omtalt i punkt 59, vil jeg nævne, at det internationale samfund har ydet bidrag på ca. 1 milliard euro om året i gennemsnit i de sidste tre år. I rapporter fra Verdensbanken fastslås det ofte, at virkningen ville være minimal, selv om bidraget blev fordoblet. Kun en forbedring af sikkerheden og genoprettelse af bevægelsesfriheden vil forbedre situationen markant.
Jeg kan tilslutte mig indholdet i punkt 64 om, at regionalprogrammet Meda tages i brug allerede i første fase for fuldt ud at udnytte de potentielle fordele af samarbejdet om fredsprocessen, både regionalt og på tværs af grænserne. Der vil blive taget højde for dette aspekt i drøftelser inden for konteksten af initiativet til et bredere europæisk naboskab.
Fred, værdighed og sikkerhed er helt klart grundlaget for en bedre fremtid i Mellemøsten. Vi skal alle gøre vores bedste for at nå dette mål. Det er både i vores partneres og vores interesse. 
Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne takke hr. Menéndez del Valle for det gode samarbejde under udarbejdelsen af denne betænkning. Det er et tema, som også kunne splitte Parlamentet, for hvis enhver indbringer sine forslag, ville der blive formuleret helt forskellige synspunkter. Det vil vi også fortsætte med at gøre i vores artikler og taler, eller hvor det nu måtte være, men det er vigtigt, at Parlamentet i denne situation yder et bidrag til fred og værdighed i Mellemøsten med en betænkning, som lever op til de store ord om fred og værdighed.
Efter min mening er Mellemøsten-konflikten de forpassede muligheders konflikt. Det begyndte i 1947-1948 efter FN's delingsplan, og det fortsatte med, at der ikke blev oprettet en palæstinensisk stat under den jordanske besættelse, som varede indtil 1967. Det blev yderligere forstærket af det, som kunne have været muligt under præsident Clinton lige før 2000, nemlig det, som den daværende premierminister Barak forsøgte at få i stand med sine palæstinensiske partnere, men som så mislykkedes. Jeg tror derfor, at målet - hvor det hele engang vil få en ende - er klart for enhver. Der vil blive etableret en palæstinensisk stat, og israelerne må nødvendigvis trække sig tilbage fra de besatte områder, og de to folk vil være nødsaget til at leve sammen i fred, sådan som tyskere og franskmænd også har måttet lære det efter århundredes krige.
Spørgsmålet er: Hvor mange ofre skal der bringes, før vi når dertil? Efter min opfattelse er den nuværende situation en følge af den intifada, som startede i 2000, hvor man pludselig ikke længere satsede på samtaler, som man ellers havde lovet hinanden i Oslo, og som EU i mellemtiden havde støttet med milliarder. Man troede derimod, at man med vold kunne komme det mål, som jeg beskrev, et skridt nærmere.
Som De beskrev, gennemgår samfundet også en forandringsproces. Det israelske samfund er mere højreorienteret i dag, end det var for blot få år siden. Mange, der var aktive i fredsbevægelsen, og som mødtes med Arafat i 1980'erne og i 1990'erne, selv om det var forbudt og forbundet med trusler om strafferetlige konsekvenser, siger i dag, at de ikke ønsker at tale med ham længere, og at de ikke stoler på ham længere, fordi der sprænger en bombe i en eller anden israelsk by hver uge. Jeg kunne godt tænke mig at se, hvordan vores samfund ville ændre sig, hvis der sprang selvmordsbomber i Rom, i Madrid, i Bruxelles eller i Berlin dagligt, og hvordan vores samfund også ville blive reaktionært og højreorienteret, hvis det var tilfældet.
Derfor skal vi spørge os selv, hvordan vi kommer ud af denne situation. Køreplanen, som er et resultat af samarbejdet mellem USA, Rusland, EU og FN, er præcis den rigtige løsning. Enhver skal se, at man ikke kan skille os ad, og at vi fortsat vil støtte denne proces. I den forstand mener jeg, at vi i mellemtiden er nået et skridt videre, idet vi er blevet mere krævende, og Rådet nu også siger, at den politiske gren af Hamas er en terrororganisation. Desuden taler vi nu et mere klart og tydeligt sprog også om dette hegn og om måden, hvorpå det ændrer områder. Jeg håber, at vi kan inddrage hele regionen, og at Syrien og Iran og alle andre, der har finansieret terror i årevis, erkender, at de nødvendigvis må arbejde for fred, hvis de ønsker at være EU's partnere. Jeg mener, at denne betænkning bidrager med nogle gode forslag hertil.
Poos (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg lykønske vores kollega, Emilio Menéndez del Valle med hans udmærkede betænkning, som der er bred tilslutning til. Han går lige til sagen med sine forslag og henstillinger. Hvis de blev gennemført med det samme, ville de omgående bringe fred til de lidende folk i Israel og Palæstina. Vi er alle bekendt med hindringerne for fred.
I et ændringsforslag, som blev forkastet i udvalget, kaldes Yasser Arafat for en hindring. Jeg kunne have været fristet til at stemme for dette ændringsforslag, hvis ophavsmanden havde behandlet Arafat og Sharon på samme måde, og jeg ville have givet det min fulde støtte, hvis det var blevet præciseret, at forholdet mellem Bush og Sharon for tiden sørger for, at den blodige status quo og uforanderligheden i Mellemøsten bibeholdes.
Som følge af denne uforanderlighed bliver de to folk hver dag trukket lidt længere ned i denne blodige galskab og i fattigdom. Avraham Burg, som er tidligere formand for Knesset, og som vi har modtaget og hyldet her i Parlamentet, beskylder Sharon for at dræbe den israelske nation ved at ødelægge dens værdier. I dag siger han, at Israel er en stat, som opretter bosættelser under en korrupt klikes ledelse og lader hånt om folkets ønsker og loven. Besættelse, raceadskillelse, blokader, ydmygelse, målrettede mord, huse, der rives ned med bulldozere, og muren er faktisk kun de synlige tegn på en dyb foragt og manglende anerkendelse af en palæstinensisk stat.
"Selv om man dræbte 1.000 terrorister hver dag, ville det ikke ændre noget", fortsætter Avraham Burg. Burde vi derfor ikke, hr. formand, starte med at sikre, at folkeretten overholdes? Den krænkes nu åbenlyst, og Israel må acceptere unilateralt at trække sin hær væk fra de besatte områder og afvikle de ulovlige bosættelser. Hvis man accepterede dette, ville det palæstinensiske folk få politisk håb, det ville styrke de palæstinensiske lederes magt og sætte dem i stand til at udrydde ekstremisme og terrorisme.
Der er helt sikkert et alternativ til Sharons politik, og der er tilslutning til det i Israel fra medlemmer af venstre og det civile samfund, der er samlet om Yossi Beilin, Avraham Burg, Ami Ayalon og Amram Mitsna. Vi må håbe, at EU ulig USA åbent støtter deres initiativ, som er det eneste, der kan standse den nuværende nedbrydningsproces.
EU får lejlighed til at støtte det den 4. november, når fredstilhængere underskriver Genève-aftalen. Jeg vil minde om, at den 4. november er årsdagen for mordet på Yitzhak Rabin. Hvorfor skulle rådsformanden ikke tage til Tel-Aviv og Ramallah sammen med Colin Powell, Kofi Annan og hr. Ivanov for først at vende tilbage, når opgaven er udført, med andre ord, når de har sikret den endelige og uigenkaldelige gennemførelse af køreplanen for fred? De skal være på stedet og tage dette initiativ for at fremkalde det chok, som fru Poettering, hr. Baron Crespo og hr. Cohn-Bendit talte om her i Parlamentet den 9. oktober.
EU, USA, FN og Rusland har hver især midlerne til at få begge sider til at lytte til fornuft. De har allerede brugt disse midler og har derfor pligt til at anvende dem nu, før hele Mellemøsten bliver revet itu. 
Vallvé (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, for et par dage siden, den 16. oktober, erklærede Malaysias premierminister, Mahathir Mohamed, på topmødet i Organisationen den Islamiske Konference, at jøderne kontrollerer verden pr. prokura. En vigtig fransk avis skrev, at der på vegne af en antizionisme, der proklameres langt fra den israelsk-palæstinensiske konflikt, er ved at genopstå en ny form for normaliseret antisemitisme. Konflikten i Mellemøsten er dog ikke uden forbindelse med alle disse problemer, og vi er alle opmærksomme på konflikten og problemet.
Vi behandler nu en betænkning om fred og værdighed i Mellemøsten. Betænkningen er udarbejdet af hr. Menéndez del Valle, der efter min mening har gjort en bemærkelsesværdig indsats, som vi takker ham for, selv om vi ikke er enige i hans konklusioner.
Her i eftermiddags havde vi lejlighed til at lytte til to personer fra området, nemlig israeleren Naomi Chazan og Jamal Zaqoud fra Det Palæstinensiske Nationalråd, som efter samtalerne ved Det Døde Hav ønsker at forelægge den såkaldte Genève-aftale. Det er to fremragende personer - de findes i begge lejre - de har en fremragende vilje, men de er for øjeblikket begge langt væk fra den politiske magt, der i realiteten er den, der styrer Israels og Palæstinas skæbne.
Det blev nævnt, at det har været vanskeligt at udarbejde betænkningen, for det første dokument var dateret den 21. maj, og aftalen med Kommissionen blev først indgået den 9. oktober. Der er gået næsten fem måneder, og i løbet af disse fem måneder er der sket for mange ting i begge lande.
Betænkningen falder sammen med køreplanens første fase, og jeg synes, at det er positivt, at Parlamentet udtaler sig om den, for det er den eneste vej. Den handler også om den uddannelse i fred, der altid er nødvendig. Til gengæld er jeg uenig i betænkningens anden del, hvor der gøres forsøg på at planlægge, hvad der skal være anden og tredje fase i gennemførelsen. Jeg synes, at det er for tidligt på nuværende tidspunkt at definere en række spørgsmål, som helt sikkert bliver problematiske, f.eks. hvordan de endelige grænser skal forløbe, hvordan flygtningepolitikken skal være, og hvad der skal ske i Jerusalem. Jeg mener oprigtigt, at det er for tidligt at tale om det i dag. Lige nu er det vigtigste at sikre, at der ikke kommer flere dødsfald i området.
Jeg synes ikke - og det beklager jeg - at betænkningen er et effektivt bidrag til fredsprocessen, for den vil ikke blive accepteret på samme måde af konfliktens parter, og det vil ikke virke befordrende for EU's omdømme og autoritet i området, hvilket der er så stor brug for for øjeblikket. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vores gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, støtter hr. Menéndez del Valles betænkning fuldt ud, og vi værdsætter den indsats og de forskellige forslag, som de forskellige politiske grupper i Udvalget om Udenrigsanliggender er kommet med. Vi synes derfor, at der er brug for medlemmer som ham i Europa-Parlamentet.
EU har nu brug for at gøre sin stemme gældende i den konflikt, der har størst indflydelse på vores nuværende og fremtidige stabilitet. Vi har været vidne til Sharons dundrende fiasko i forbindelse med det tiltag, der blev støttet af USA, og som gik ud på at udnytte volden maksimalt i form af statsterrorisme, hvorved han satte sig selv på samme forkastelige niveau som de palæstinensiske selvmordsgruppers terrorisme.
I Spanien, hvor vi lider under ETA's morderiske terror, blev vi engang fristet til at ty til statsterrorisme, og det resulterede i mere vold, og endda med en vis moralsk legitimering af de voldelige personer, hvorfor det var nødvendigt at vende tilbage til den vej, der respekterer retsstaten, og som er meget mere effektiv og værdig.
Den nuværende voldsspiral gør såvel køreplanen som initiativet den 4. november i Genève mere troværdige. Initiativet blev taget af en dristig og modig gruppe af israelere og palæstinensere, som ikke giver op, som ved, at enhver form for vold, på begge sider, er en fiasko for alle, og de repræsenterer håbet om, at den eneste løsning for køreplanen for fred er, at der bliver to stater, Israel, jødernes fædreland, og Palæstina, palæstinensernes fædreland. Den gensidige respekt mellem folkene, anerkendelse af flygtningenes rettigheder, Jerusalem som fælles hovedstad for begge stater, afslutningen på Israels uretfærdige besættelse af Palæstina, afslutning og afvikling af de israelske bosættelser og fjernelse af skammens mur, som minder så meget om ghettoerne. Alt dette skal ske med respekt for folkeretten og for FN, der for øvrigt stod som garant for oprettelsen af staten Israel. 
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, ligesom hr. Poos har jeg læst Abraham Burgs artikel, som også er blevet udgivet i Sverige, hvori hr. Burg siger, at nationen Israel hviler på korruption og undertrykkelse. Han siger, at en stat, som mangler retfærdighed og knuser et palæstinensisk flertal under dets støvle, ikke kan betragtes som Mellemøstens eneste demokrati. Hr. Burg appellerer nu til Israels venner om at gribe ind. Det er på høje tid, at vi holder op med at behandle Israel som et normalt demokrati, eftersom det er en besættelsesmagt og en besættelsesstat, som forbryder sig mod international ret.
Vi skal gribe meget, meget kraftigere ind. Vi skal naturligvis give vores støtte til Beilin-Abed-Rabbo-initiativet og anvende de midler, vi har. Parlamentet har ved flere lejligheder krævet, at vi skal suspendere associeringsaftalen. Hvorfor tager kommissær Liikanen ikke det op? Hr. Liikanen opremser mange gode ting, som EU har gjort for at styrke Den Palæstinensiske Myndighed, men vi må gribe til kraftigere metoder. Selvfølgelig fordømmer vi volden, men vold, som består af voldsom modstand mod besættelse, er faktisk tilladt ifølge international ret. Mit land har undgået besættelse, men mange af jer andre bor i lande, hvor folket har gjort modstand mod besættelsen. Vi ønsker, at man skal undgå vold, og vi er imod al form for vold. Men modstandsvolden og undertrykkelsesvolden kan ikke sammenlignes fuldstændigt, eftersom det drejer sig om to forskellige sager. Den israelske vold er undertrykkelsesvold og besættelsesvold og er ulovlig. Derfor skal vi gribe ind.
Nu er vi ved at opbygge en militær kapacitet i EU. Jeg har været tvivlsom over for det af mange årsager, men hvorfor sender vi ikke vores beskyttelsestropper til palæstinenserne? De ønsker beskyttelse, og de har brug for beskyttelse. Det ville blive EU's første store test på, om denne militære kapacitet skal anvendes til gode formål eller til noget andet. Lad os beskytte palæstinenserne.
Camre (UEN ).
   - Hr. formand, den foreliggende betænkning er uden tvivl et velment papir. Det er meget langt, og det mangler ikke én forstående eller afbalanceret bemærkning. Man kan med rette sige, at det er en meget lang betænkning for at sige så lidt nyt. Det hele kunne sammenfattes i ordene fra punkt A: "der henviser til, at tiden er inde til at sætte en stopper for den udbredte vold og terror, som har hærget området fra lang tid før iværksættelsen af FN's delingsplan fra 1947 og oprettelsen af Staten Israel den 14. maj 1948". "Tiden er inde til at sætte en stopper for", det er så sandt, så sandt, og det har foreløbig varet nogle tusinde år. Det er rart, at Europa-Parlamentet mener at vide nøjagtigt, hvad der skal gøres, men det er ikke særlig rart, at det ikke kan lade sig gøre og ikke vil blive gjort. Denne betænkning kan med fordel gemmes, for den kan også bruges til næste år og næste år igen. Der kommer nemlig ikke noget ud af dens ord.
Der er i disse dage fremkommet et andet papir, som er ulig mere interessant end denne betænkning. Det papir hedder "Arab Human Development Report 2003" og er udsendt af UNDP, altså FN's Udviklingsprogram. Denne omfattende rapport, som er skrevet af arabiske videnskabsmænd, forklarer, hvorfor situationen i Mellemøsten vedvarende kører af sporet. Det er beretningen om den massive undertrykkelse af politisk frihed, ytringsfrihed og viden, som kendetegner den arabiske verden. Det er beretningen om umyndiggørelse af kvinder og hjernevask af børn. Det er beretningen om 270 millioner mennesker, som lever i en mørk middelalder. Lad os drøfte fred og værdighed i Mellemøsten i lyset af UNDP's rapport. Den kræver en langt større indsats, end den gang "hattedame-snak", som EU-Parlamentet stiller op med i denne betænkning. Og det haster - for bomben tikker i Mellemøsten! 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har ordføreren og jeg krydset klinger ved en række lejligheder. Det foregik i øvrigt - håber jeg bestemt - fredeligt og værdigt.
Nøgleordene "fred og værdighed" er det, som hr. Menéndez del Valle forsøger at opnå i det evigt forblødende Mellemøsten - et ærefuldt forsøg, som jeg gerne vil støtte ham i.
Jeg kan se to kolossale forhindringer for køreplanen for fred og værdighed i Mellemøsten, og jeg mener, at ordføreren undervurderer disse forhindringer. Det er islamisternes behov for at ødelægge den jødiske stat Israel, og det er uroen, der forårsager en optrapning af konflikten mellem palæstinenserne og israelerne. I løbet af det seneste år har Israel og israelerne stået over for den dødelige kombination af disse to faktorer. Den ene faktor er, at den libanesiske islamiske terrorgruppe, Hizbollah, der kædes tæt sammen med Syrien og Den Islamiske Republik Iran, i mange år aktivt har opbygget sit eget terrornetværk på Vestbredden.
Jeg vil derfor endnu en gang stille Rådet og Kommissionen det presserende spørgsmål om, hvilke konklusioner de drager heraf med hensyn til indgåelse af associerings- og handelsaftaler med de lande, jeg har nævnt. Begge europæiske institutioner støtter trods alt bekæmpelsen af international terrorisme.
Hr. Menéndez del Valle, tillad mig endnu en gang at krydse klinger med Dem. I slutningen af punkt 25 udtrykker De et håb om, at De hurtigst muligt kan byde den nye palæstinensiske premierminister velkommen til Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles sikkerhed og Forsvarspolitik. Hvorfor forbigår De hans israelske modpart? En invitation til begge forekommer mig at være en langt mere velafbalanceret, fredelig og værdig parlamentarisk fremgangsmåde i relation til konflikten i Mellemøsten. 
Pannella (NI ).
   - Hr. formand, vi skal lægge mærke til, at det er en meget seriøs og utvetydig betænkning, som er et billede på en meget europæisk og efter min opfattelse gammel kultur - Monaco-kulturen Vichy-kulturen, Mussolini-kulturen, Jerusalem Mufti-kulturen. Det er den respektable kultur, der repræsenteres her.
Der er nogle interessante punkter, som jeg ønsker at nævne i det halvandet minut, som jeg har tilbage, og jeg citerer: "(Den nuværende foruroligende situation i Irak er endnu en årsag til ustabilitet i Mellemøsten, og der er derfor et akut behov for at skabe et konkret perspektiv for fred …). Ak, hr. Menéndez del Valle, De har naturligvis også været påvirket af situationen i Irak! Mellemøsten var faktisk mere stabil den gang, men lad nu det ligge.
Det er interessant, at 60 % af palæstinenserne tre år efter intifadaen lever for under 2 dollars om dagen. 2 dollars om dagen, hr. Menéndez del Valle, er, hvad Deres fælles landbrugspolitik, Deres Europa, giver til ethvert firbenet kreatur, der er født mellem Finland og den sydlige del af Sicilien. Her tilbyder De imidlertid fred, ikke arbejde, ikke engang værdighed. Jeg er enig med hr. Belder, der talte lige før undertegnede. UNDP, som har nogen kendskab til sagen, har rejst spørgsmålet om retten til demokrati. Den israelske folk har valgt, De bryder Dem ikke om deres valg, og jeg bryder mig heller ikke om deres valg, men ønsker De at fratage israelerne muligheden for at vælge? Vi ønsker demokrati for palæstinenserne, men for hvilke? De ønsker umiddelbare valg ligesom valgene i Cambodia, som De pinligt nok hilste velkommen, og nu er der vold og drab som forudset.
Jeg beklager, hr. formand, at jeg har overskredet tiden med et eller to sekunder, men jeg ved - og ikke på grund af dagen i dag - at jeg arbejder i et parlament, der nedstammer i direkte linje fra Vichy, med en svagt ekko af parlamenter fra det fjerneste Sydeuropa, De ved, hvad jeg hentyder til. 
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i begrundelsen til betænkningen fastsætter Hr. Menéndez del Valle, at der har været alt for mange forhandlinger vedrørende konflikten om Israel og Palæstina, og der er vedtaget alt for mange betænkninger. Jeg spekulerer derfor på, hvad meningen med betænkningen er, og om den har nogen betydning, især da den ikke er helt objektiv, som ordføreren selv har givet udtryk for tidligere i aften.
Retfærdigvis skal det siges, at betænkningen med udvalgenes ændringsforslag er mere afbalanceret end tidligere. Hovedtemaet er anmodningen om hurtig gennemførelse af køreplanen, et punkt som alle kan være enige om. Men jeg har problemer med ordførerens hyppige gentagelser af, at EU skal spille en større rolle. Han foreslår indførelse af euroen, et internationalt mandat i Palæstina og deployering af en international styrke på jorden. Det er næsten uanstændigt at have så travlt med at opfinde roller for formodede EU-militærstyrker, der alt sammen er en del af en anden dagsorden og ikke har meget at gøre med fredsprocessen i Mellemøsten.
Vi skal huske, at FN har haft overvågningsstyrker i Mellemøsten i 50 år, og det er aldrig lykkedes dem at forhindre hverken konflikter eller terrorisme. Erfaringen viser, at en international styrke ikke sikrer fred som sådan, men beskytter imod angreb på freden. Vi må ikke glemme, at dette område af Mellemøsten var under et mandat - Folkeforbundets mandat - i ca. 26 år, fra 1922. FN delte på dette tidspunkt området op i en jødisk og en arabisk stat. Det grundlæggende problem er, at Mellemøsten med undtagelse af Egypten og Jordan har nægtet at anerkende eksistensen af Staten Israel. Et vigtigt element i fase III i køreplanen er de arabiske staters accept af fuldt ud normale forbindelser med Israel, Det er på høje tid, og Irans accept er også påkrævet.
De arabiske stater har også - ligesom FN - bidraget til institutionaliseringen af det palæstinensiske flygtningespørgsmål og lagt ved på bålet til had, ustabilitet og terrorisme i over 50 år. Der er stadig helt urealistiske forventninger. FN's hjælpeorganisation til støtte for Palæstinaflygtninge startede grundlaget for tilværelsen for palæstinensiske flygninge i 1950, som nu tæller over 4 millioner. Hvordan kan de arabiske stater i menneskehedens navn have tilladt fortsættelsen af denne situation? 
Ries (ELDR ).
   - Hr. formand, vi er kommet langt, hvis jeg må sige det på den måde, og vi er langt fra ordførerens oprindelige forslag, som indeholdt en global strategi, og som på grund af den manglende ligevægt ikke bidrog væsentligt til fredssagen. Med andre ord beroliger den nuværende betænkning mig, da den er blevet drøftet og ændret, er mere moderat og oven i købet tilfredsstillende på mange punkter. Jeg takker i den forbindelse ordføreren for at have tilsat vand til vinen, hvis jeg må bruge det udtryk.
Når dette er sagt, er der stadig mindst tre punkter, som jeg ikke kan acceptere. Det er punkt 18, hvor både de palæstinensiske angreb og Israels militære undertrykkelse af civile kaldes for terrorhandlinger, og hvor de sidestilles, og jeg vil også protestere imod min kommunistiske kollega, som lige har kaldt USA en terrornation. Jeg er også utilfreds med punkt 40, som på en uærlig og chokerende måde sidestiller det palæstinensiske og det israelske uddannelsessystem, og til sidst punkt 65, der endnu en gang, som jeg ofte har sagt, fremsætter en trussel her i Parlamentet om at ophæve associeringsaftalen, hvilket ville modarbejde den lille eksisterende fredschance. Det er for ligevægtens skyld, at jeg stemmer imod de fleste ændringsforslag, og ikke f.eks. fordi jeg accepterer det israelske togt ind i Syrien, men fordi jeg godt kunne have tænkt mig, at de, der fordømmer det her og nu, ville fordømme det frygtelige angreb i Haifa, der betød 19 døde, med den samme dydige indignation. Der er imidlertid ikke blevet sagt noget om det eller om den malayiske premierministers antisemitiske ord, som er skandaløse og uden fortilfælde på dette niveau. Vi har langtfra opnået den ligevægt, som de foregående talere og særlig hr. Poos har talt for.
Jeg ønsker at sige et sidste par ord, hr. formand, om de svejtsiske aftaler, som jeg selvfølgelig hilser velkommen ligesom ethvert fredsinitiativ. Jeg har imidlertid et sidste spørgsmål. Hvorfor gav vi ikke vores bifald til kende i Taba i samme grad, hvor stort set de samme forslag blev lagt på bordet, men ved denne lejlighed af den valgte israelske regering?
Morgantini (GUE/NGL ).
   - (IT) Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Menéndez del Valle mange gange og alle medlemmer af udvalget, der har samarbejdet om udkastet til dette dokument, der ganske rigtigt er produktet af en europæisk kultur, men en kultur, der måske er rinascimento og lignende, men bestemt ikke det, der blev nævnt tidligere.
Jeg mener, at Parlamentets endeløse overvejelser, som Francisco de Goya nævnte, har meget alvorlige konsekvenser, og jeg mener også, at disse konsekvenser faktisk er en følge af dehumaniseringen af menneskeheden. Jeg fornemmer Parlamentets manglende evne til at forstå andres lidelser og manglende evne til at forstå, at tiden er ved at rinde ud, og at der stadig er mennesker, som dør i Palæstina og Israel, imens vi i månedsvis drøfter, hvilke løsninger vi skal vedtage. Den umenneskelighed, som jeg fornemmer i Parlamentet, viser, at der ikke er forståelse for andre menneskers daglige lidelser under militær besættelse eller den uretfærdighed, som børnene i disse lande lider under. Der tales naturligvis om smerte og lidelser i relation til de israelske børn, der dræbes af selvmordsaktioner, men det er på tide at tage os sammen og begynde at se tingene i det rette perspektiv. Der er FN-resolutioner, som ikke håndhæves, og det er det, vi skal fokusere på. Vi skal opleve de pågældende mennesker, besøge landene og forstå sagens alvor. Derfor mener jeg, at de endeløse overvejelser har alvorlige konsekvenser.
Jeg støtter betænkningen fuldt ud. Det er en meget vigtig betænkning, som tydeligt understreger modstanden imod vold, men som lige så tydeligt understreger retten til at leve i fred og retten til at opbygge. Tiden er kort, og der er efter min opfattelse taget to meget vigtige initiativer. I dag har vi haft besøg af Naomi Kazan og Jamal Zakut, og vi får også besøg af Yossi Beilin og Yasser Abed Rabbo. Det er dem, der er modige - de mennesker, der tør sige, lad os bygge, lad os arbejde, lad os planlægge - israelerne er er også modige og de piloter, der nægter at bombe - og vi skal lytte til dem alle. Det er af største betydning.
Der er et meget alvorligt problem, og det er muren. Hr. Poettering nævnte det også på sidste parlamentsmøde. Muren er en skændsel. Den er destruktiv, men mest af alt en indlemmelse af territorier. Man kan ikke indlemme territorier og kolonisere og derefter forvente fred. Man opnår kun fred med gensidig respekt. Vi sender et stærkt signal med denne betænkning, og jeg mener, at vi skal fortsætte i den retning.
Boumediene-Thiery (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, som bekendt er situationen i det besatte Palæstina katastrofal. Antallet af fattige er tredoblet. Den palæstinensiske befolkning sulter, når de ikke bliver dræbt af israelske kugler. Den sociale og økonomiske krise bliver også værre og værre i Israel, og selv de mest sårbare lokalsamfund går ikke fri. Situationen i Irak er også en faktor til destabilisering i området. Det Europæiske Råd bekræftede den 16. og 17. oktober, at Middelhavsområdet var yderst vigtigt. Vi skal også støtte den demokratiske proces, bidrage til den sociale og økonomiske udvikling og styrke den politiske dialog for at sikre, at der endelig kan opnås fred i regionen.
Som hr. Menéndez del Valle erklærer i betænkningen, kan der ikke være tale om militære løsninger. Vi må gøre en ende på voldsspiralen og genfinde forhandlingens vej samt sikre, at loven overholdes. Vi skal tvinge Israel til at gøre en ende på etableringen af bosættelserne og den militære besættelse, som er årsagen til den forfærdelige situation. Det er også vigtigt at udøve størst muligt pres, herunder økonomisk og handelsmæssigt pres, ikke kun for at standse opførelsen af apartheidmuren, men også for at ødelægge den. Muren er en menneskelig og miljømæssig katastrofe, men den er også en fornærmelse mod de værdier, som vi værdsætter. Sådanne handlinger er i strid med forpligtelserne i køreplanen for fred.
Det er vores pligt at fremme alle fredsinitiativer i området, og vi skal lægge særlig vægt på den fredsplan, der er kendt som den "svejtsiske aftale". Det er efter vores mening en moderat og afbalanceret plan, selv om mange, der opfordres til at indgå yderligere kompromiser, finder det vanskeligt at acceptere den. Selv om aftalen ikke giver et egentligt svar på flygtningespørgsmålet, er den nødvendig for at genskabe tilliden og give de to folk nyt håb. Som vi ofte har sagt, gør kun to demokratiske, suveræne og levedygtige staters eksistens som fastsat i grænserne fra 1967 og med Jerusalem som hovedstad det muligt at etablere den retfærdighed og værdighed, som er yderst vigtig for freden, og som kan give en fremtid med reelle muligheder. Med denne aftale kan folkerettens legitimitet genetableres. Vi skal gøre alt, hvad vi kan for at sikre, at kvartetten støtter dette, og særlig europæerne. Jeg vil gerne over for Dem give udtryk for min frygt, som er at se et nyt håb svinde og lade vejen stå åben for en endnu mere radikal strategi, som kun gavner dem, der foretrækker vold frem for loven og krig frem for fred. Vi har et stort politisk ansvar, som vi skal påtage os i historiens og i verdens øjne, og vi skal bryde tavsheden, som ville gøre os lige så skyldige i den nye forbrydelse mod menneskeheden.
Til sidst vil jeg hylde modet hos de progressive kræfter i Israel og hos alle dem, der nægter at udføre opgaver, som de betragter som ulovlige, og som betyder civile dødsfald. Vi skal tilbyde dem al vores solidaritet.
Som konklusion vil jeg sige, at vi skal lægge vægt på civile opgaver, hvor internationale organisationer spiller en rolle som moderator og beskytter. I kraft af deres indsats på stedet fører de et vellykket borgernes diplomati, hvor vores internationale diplomati ikke kan gøre noget. Vi skal bede Kommissionen og Rådet om at anmode FN's Sikkerhedsråd om at udsende en fredsbevarende styrke til beskyttelse af det palæstinensiske folk, deres arv og deres miljø. 
Sandbæk (EDD ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Emilio Menéndez del Valle med hans betænkning og særlig med, at han har indgivet et ændringsforslag, som tager højde for Genève-aftalen. Om denne aftale blive et historisk vendepunkt, hvilket jeg inderligt håber, eller en fiasko, vil nu helt afhænge af den modtagelse, den israelske befolkning vil give den, og af de internationale reaktioner, ikke mindst EU's.
Vi har her for første gang en helhedsplan, som handler om alle konfliktens problemer: Jerusalems deling, de palæstinensiske flygtninges rettigheder, Tempelbjerget og Grædemuren, grænsedragningen og bosættelserne. Denne aftale kan endnu nå at redde den ellers næsten døde køreplan. Sådan som Genève-aftalen ser ud, kan freden komme til at se ud, og vigtigst af alt har sammensætningen af den palæstinensiske delegation, som repræsenterer et bredt udsnit af den palæstinensiske ledelse, nu givet Sharon de forhandlingspartnere, han hidtil har påstået ikke eksisterede, og som det var lykkedes ham at bilde den israelske befolkning ind ikke fandtes.
EU må nu kraftigt støtte Genève-aftalen. Den har vist, at der stadig er liv i den israelske fredsfløj, som nu virkelig har chancen for at blive styrket. Både det israelske og det palæstinensiske folk vil freden. Genève-aftalen synes at være den sikreste vej til at nå den. 
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, Oslo-processen er død, køreplanen for fred er kommet ind i et dødvande, og voldsspiralen bibeholder status quo. Volden er steget til et nyt og særligt farligt niveau for dette område og forårsager lidelser for civilbefolkningen. Vi er nået langt efter stenkastningen i forbindelse med den første intifada. I stedet har vi fået selvmordsangreb mod den israelske civilbefolkning, og svaret på denne terror er systematisk anvendelse af intelligente våben til målrettet ødelæggelse. De dræber også civile - denne gang palæstinensere.
Der er opnået en form for ligevægt i terroren, udsigterne til en politisk løsning synes at forsvinde, og man tæller de døde. Under disse omstændigheder har det israelsk-palæstinensiske initiativ fra Genève den fortjeneste at sende fredsspørgsmålet tilbage til kernen i debatten. I et forsøg på at undslippe den følelse af uundgåelighed, der er forbundet med voldsspiralen, har hovedparterne valgt at være modige i stærk modsætning til den amerikanske lammelse før valget og til Europas strukturrelaterede sløvhed.
I stedet for at foreslå små skridt tages der i Genève-aftalen helhjertet fat på de grundlæggende spørgsmål, som er blevet omhyggeligt udeladt fra både Oslo-aftalen og køreplanen for fred, og strategien fra Taba følges. Der er ingen tabuområder, og selv de mest omstridte punkter bliver taget op såsom Jerusalem, de hellige steder, bl.a. Klippemoskeen, eller Tempelbjerget, som ville komme til at høre under palæstinensisk herredømme, anerkendelsen af Israel, at flygtningene fra 1948 og deres efterkommere giver afkald på deres ret til at vende tilbage til Israel, en levedygtig palæstinensisk stat, bosættelserne og deling af området.
Jeg vil i den forbindelse tilføje, at den parallel, som ordføreren for lidt siden trak mellem Berlinmuren og den israelske mur, ikke står for en nærmere undersøgelse. Berlinmuren delte en samlet enkeltstat, og den kunstige opdeling blev aldrig anerkendt. Den israelske mur kan, selv om man kan diskutere den linje, som den følger, betragtes som angivelse af en grænse mellem to stater, som vi inderligt ønsker at få oprettet i stedet for den nuværende situation med besættelse.
De israelske og palæstinensiske ophavsmænd til Genève-aftalen har vurderet, at der i dag er så store spændinger, at det for at få de to hovedparter til at gøre en ende på den gengældelsesmentalitet, som de er låst fast i, ville være sværere at fastsætte små skridt på sikkerhedsområdet, og det ville skabe endnu flere misforståelser, end hvis man fremlægger en global fredsplan. Der er utvivlsomt et spinkelt politisk grundlag for denne plan, da man må indrømme, at ophavsmændene ikke er særligt repræsentative for den israelske og palæstinensiske offentlige mening. Vi skal derfor koncentrere os om den valgte metode, som er ikke at afvige fra de endelige mål. Det er forslagenes indhold, der skal lægges vægt på. Hr. formand, forhandlingen her i aften kan bidrage hertil. 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, der går næppe en dag, hvor Mellemøsten ikke trækkes dybere ind i nedgangsspiralen af terror og vold. Derfor lyder der med rette et råb om fred og værdighed i Mellemøsten. Det skal gælde for alle på lige vis, for israelere og for palæstinensere. Det er utvivlsomt på tide at prøve at finde en vej ud af den håbløse situation. Udsigterne er imidlertid ikke særligt lyse. Oslo-processen er løbet ud i sandet, og kvartettens køreplan truer også med at fortabe sig i et ingenmandsland af had og mistro.
På den ene side er vi dagligt vidner til en tilsyneladende splittet palæstinensisk ledelse, som enten ikke er i stand til eller ikke har viljen til at bekæmpe terroren effektivt, til at fordømme selvmordsattentaterne som det, de i virkeligheden er, nemlig mordattentater. På den anden side konfronteres vi med militære reaktioner og overreaktioner, som dels rammer de uskyldige, dels de skyldige, men som på ingen måde bidrager til en løsning af problemet. Sikkerhedshegnet er et udtryk for magt og afmagt på samme tid, og det må under ingen omstændigheder foregribe en endegyldig grænsedragning.
Naturligvis findes der fredsplaner som f.eks. den såkaldte Genève-aftale og andre initiativer, som vi hilser velkommen her i Parlamentet. De har kun den ulempe, at de i hvert fald indtil nu synes at være et mindretalsprogram. Det politiske mål om fredelig sameksistens mellem to stater - en israelsk og en palæstinensisk - skal fortsat forfølges med alle politiske og diplomatiske midler. Der må ikke ske et tilbagefald til et internationalt Palæstina-mandat og heller ikke til en suspension af Associeringsrådet, da det er og skal forblive en vigtig samtalebro. Selv om Menéndez del Valle-betænkningen blev væsentligt forbedret af de ændringsforslag, som min gruppe stillede, vil jeg anbefale min delegation at undlade at stemme ved den afsluttende afstemning.
Nordmann (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. Menéndez del Valles betænkning er en dårlig betænkning af tre grunde. Dens ensidighed gør den intellektuelt uinteressant. Den antager uden forbehold Yasser Arafats argument og overser fuldstændig det, der er det mest presserende spørgsmål i dag, nemlig hvordan et samfund kan bekæmpe selvmordsterrorisme effektivt. Dernæst er den moralsk forkastelig, fordi den sidestiller terrorister og ofrene for terrorisme. Og man får det indtryk, at nogle mennesker mener, at tanken om, at jøderne bør svare tilbage i stedet for ikke at gøre noget og lade sig slå ihjel ligesom i de gode gamle dage, er chokerende eller skandaløs. Endelig er den politisk ufrugtbar, fordi den låser Europa fast i magtesløshed med den begrundelse, at det ikke kan betragtes som upartisk og derfor ikke kan optræde som mægler. Derfor kan man forudsige betænkningens skæbne, selv inden den bliver vedtaget, og den er desværre, at den vil blive begravet sammen med alle de andre utallige dødfødte forslag og tekster. 
Dhaene (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke ordføreren for det store arbejde, det kan ikke have været nogen let opgave.
Som jeg hele tiden har sagt, mangler der et punkt i køreplanen. Begivenhederne i sidste weekend og denne uge illustrerer endnu en gang, at køreplanen ikke kan føre til fred uden hjælp udefra.
Der har været forslag om, at NATO skal gribe ind i området. Jeg er ikke en stor tilhænger af NATO, men alt er bedre end ingenting. Selv lægepersonale er nu blandt ofrene.
Den gensidige vold overgår enhver fantasi. Det, der sker i Haifa, er efter min opfattelse frygteligt. Vi besøgte området med delegationen, og det, der foregår, er ganske enkelt forfærdeligt.
Der er brug for en interventionsstyrke til at organisere afvæbningen af alle modstandsgrupperne ligesom i Bosnien. Premierminister Sharon vil imidlertid kun acceptere dette under pres fra USA, som ikke presser på.
Det eneste alternativ er en politisk ændring eller ændring af regeringen i Israel, som den nye Gèneve-fredsplan kan medføre. Drøftelserne af denne plan er intensiveret i Israel, og planen kræver store ofre på begge sider - og mod. Vi må dog droppe bestemte skridt i køreplanen, ellers når vi aldrig vores mål.
Som næstformand for Parlamentets delegation for Israel støtter jeg denne nye fredsplan, og jeg vil meget gerne være til stede, når den undertegnes. Vores gruppe opfordrer Parlamentet til at støtte artikel 13, litra b), som vi skal stemme om i morgen.
I eftermiddag bød Parlamentet sine to gæster og initiativtagere velkommen, og interessen har været overvældende. Disse personer skaber håb i denne usikre tid. I næste måned kommer en delegation fra Knesset på besøg, og det vil være godt, hvis vi kan organisere en fælles forhandling om dette emne.
Jeg vil gerne runde af med ordene fra Naomi Chazan, som i eftermiddag fastslog, at for at være pro-Israel, skal man være pro-Palæstina og omvendt. Kun hvis der oprettes en bæredygtig palæstinensisk stat, kan der opnås fred. 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg erkender, at det er vanskeligt at udarbejde et dokument i en situation, der er præget af stress og konstant forandring i Mellemøsten, og derfor er det særdeles vanskeligt at ajourføre dokumentet i denne turbulente og tragiske situation, når man ydermere ved, at hr. Menéndez del Valle altid evner at tilnærme holdningerne i en åben ånd eller i det mindste at sikre, at den "gode" sektor vinder, det gode ved tingene og livet.
Selv om man med dokumentet går ind for køreplanen, og dets hovedformål er at fremme fredsprocessen, synes jeg ikke, at det er et objektivt dokument.
Når jeg vurderer kendsgerningerne, synes jeg, at der er mange asymmetrier til fordel for Den Palæstinensiske Myndighed, hvilket vil bidrage til at forplumre og svække EU's rolle i de kommende forhandlinger, da vi, hvis vi ønsker at bidrage til freden, bør have troværdighed hos begge parter og anerkendes som troværdige.
Jeg synes f.eks., at denne asymmetri genspejles i den israelske regerings fortsatte fordømmelser og i den larmende tavshed om Den Palæstinensiske Myndigheds opførsel, jeg gentager, den larmende tavshed. F.eks. står der i punkt 4, at den glæder sig over, at Den Palæstinensiske Myndighed offentligt og betingelsesløst har accepteret køreplanen for fred, når vi ved - og vi kan se - at Arafat efter at have forkastet freden i Taba har nægtet at vedtage nogen som helst foranstaltning, der kan svække hans magt, med hensyn til såvel organiseringen af et fælles sikkerhedssystem som afståelse af magt til først Abu Mazen og nu til den udpegede minister Abu Ala. Vi ved desuden, at nogle af de nyeste attentater, der har kostet mange ofre, er direkte eller indirekte forbundet med Al Aqsa-martyrerne og begivenhederne i Muqata, og jeg anklager ingen.
Jeg er især bekymret over de afsnit, der kun medvirker til at forstærke spændingerne og mindske Europas troværdighed, f.eks. den tvetydighed, der ligger i, at man fordømmer den palæstinensiske terrorisme, og den klare vilje, der er kommet til udtryk om at adskille terrorismen fuldstændigt fra Den Palæstinensiske Myndighed eller andre alliancer, der er endnu værre og farligere end de helt åbenlyse alliancer, der er mellem de demokratiske partier, og som kommer til udtryk i form af den meget store tolerance over for terroristerne og manglen på en fast, tydelig og gennemsigtig politik.
Men ud over visse fordømmelser af de israelske metoder, som jeg konstaterer i dokumentet, f.eks. bygningen af muren, som jeg ikke kan acceptere, eller aggressiviteten i de væbnede svar på det palæstinensiske område samt ødelæggelsen af infrastrukturerne og andre måder at svække den palæstinensiske levestandard på, synes jeg ikke, at teksten er tilstrækkelig vedholdende med hensyn til Palæstinas forpligtelse til at acceptere demokratiet og opbygge en stat, der er i stand til at påtage sig et ansvar. Og første del af køreplanen for fred omhandler udviklingen af et grundlag for et demokratisk system. 
Zimeray (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg hilse ordførerens prisværdige indsats på et så vanskeligt område velkommen. Det er sandt, at vi har brug for fred lige nu - og det haster. Det er sandt, at vi skal vise muligheden, som det er blevet sagt, og at vi skal gøre denne debat menneskelig igen og undgå at gøre parterne til uhyrer. Det blev sagt med stor menneskelighed lige før.
Jeg vil imidlertid komme med et par korte bemærkninger til denne betænkning, men først vil jeg tilslutte mig protesterne mod den malayiske premierministers racistiske bemærkninger. Jeg opfordrer Parlamentet til at tage det til efterretning og træffe effektive foranstaltninger i den forbindelse.
Jeg vil også give udtryk for min stærke indignation over, hvad hr. Gahrton lige har sagt til forsvar for terroristisk vold, og sige, at besættelsen skal fordømmes, da den er tvivlsom, og jeg hører til dem, der er stærkt kritisk over for det israelske politi i den henseende, men den berettiger ikke terrorisme, og det kommer den heller aldrig til. Terrorisme er en forbrydelse mod menneskeheden, den er uden sammenligning den rene ondskab, og den skal fordømmes. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad forbindelsen er mellem unge mennesker, der sprænger sig selv i luften på diskoteker, eller mennesker, der bliver myrdet på restauranter, og besættelsen. Jeg synes, at sammenligningen er fuldstændig uhyrlig. Personligt får jeg lyst til at kaste op.
Jeg vil vende tilbage til de tre ting, som jeg ville sige om betænkningen. Som jeg sagde, kan terrorisme bestemt ikke sættes på samme plan som den kritik, der helt berettiget kan rettes mod det israelske politi. Det er to forskellige ting, som er forskellige i det moralske hierarki og i ondskabens hierarki. Derefter vil jeg nævne sanktioner og især afbrydelsen af associeringsaftalen. Afbrydelsen af associeringsaftalen er en sanktion imod et folk, og efter at Parlamentet opfordrede til at hæve sanktionerne mod Irak med den begrundelse, at et helt folk ikke skal straffes for ledernes handlinger, synes jeg ikke, at vi skal straffe den israelske befolkning. Især ikke da vi lige har stemt for en associeringsaftale med Libanon, som kan fortælle os meget om besættelse, da det er et besat land, som er annekteret af Syrien, hvad enten vi fordømmer det eller ej.
Min tredje og sidste bemærkning drejer sig om det internationale mandat, som fører os 50 år tilbage i tiden. Jeg ønsker at understrege, at man i dag lidenskabeligt kræver det, som tidligere lidenskabeligt blev afvist, nemlig grænserne fra 1967, at Palæstina deles i to eller Clinton-kriterierne. Det er det, der opfordres til i dag, efter at bordet er blevet vendt om. 
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at det fremgår af protokollen, at jeg tager afstand fra al vold. Som grøn og pacifist er det indlysende, at jeg tager afstand fra al vold, men jeg konstaterer også, at international ret gør forskel på besættelsesmagtens vold og den modstand, som undertrykte folk i kolonier og besatte lande retter mod besættelsesmagten. Personligt er jeg dog pacifist og foretrækker, at man selv over for en besættelsesmagt benytter ikkevoldelige metoder. Det fremgår af protokollen, og det er mit standpunkt.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- A5-0347/2003 af Langen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om iværksætterkultur i Europa (KOM(2003) 27 - 2003/2161(INI)) og
- A5-0328/2003 af Zrihen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om industripolitik i et udvidet Europa (KOM(2002) 714 - 2003/2063(INI)). 
Langen (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg har i dag fået til opgave at fortælle om drøftelserne i forbindelse med grønbogen om iværksætterkultur. Der er egentlig tre dokumenter, foruden grønbogen er det nemlig også Kommissionens forlæg "Think small first" og betænkningen om gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder. I Parlamentet har vi begrænset os til grønbogen, og jeg vil gerne starte med at rose Kommissionen for, at den med disse tre dokumenter har fremlagt en vurdering, en situationsbeskrivelse og en bedømmelse af den aktuelle diskussion om iværksætterkultur og støtte til iværksættervirksomheder i EU.
Jeg vil imidlertid også gerne takke de kolleger, som under drøftelserne har sørget for, at det ansvarlige udvalg fremlægger en omfattende liste med i alt 50 punkter for Parlamentet, på baggrund af hvilken Kommissionen får en række pålæg, men hvoraf det også tydeligt fremgår, at vi støtter Kommissionens grundlæggende linje i dette spørgsmål fuldt ud. Udvalget har vedtaget betænkningsudkastet med de foreslåede ændringer med stort flertal, nemlig med 41 stemmer for og kun 4 stemmer imod. Det viser, at der hersker stor enighed i Parlamentet om disse spørgsmål.
Vi vil, hr. Liikanen, på basis af Deres grønbog støtte alt og gøre alt, som bidrager til at forhøje andelen af selvstændige erhvervsdrivende i EU, og som støtter de små virksomheder og dermed også skaber forudsætningerne for vækst og innovation, især i servicesektoren. I denne grønbog siges det med rette, hvad iværksætterånd er, og hvorfor iværksætterånd er vigtig for arbejdspladser og vækst, for konkurrenceevnen, for nyttiggørelsen af det personlige potentiale og for hele samfundet. På dette grundlag er vi enige om, at vi skal forbedre rammebetingelserne. Herunder hører foranstaltninger på forsknings- og udviklingsområdet, og det omfatter også foranstaltninger til ændring af den forskellige iværksætteradfærd og folks risikovillighed. Det er påfaldende, hr. kommissær, at det i Deres grønbog og også i alle andre vurderinger bliver gjort klart og tydeligt, at risikovilligheden og viljen til at starte egen virksomhed er stor i adskillige EU-medlemsstater, men dog ikke så stor som i ikke-europæiske stater, med undtagelse af Irland, men at den i størsteparten af de europæiske stater ligger langt under gennemsnittet på verdensplan. Det springer ligeledes i øjnene, at Deres indikator naturligvis tager hensyn til landbruget, mens den anvendte internationale indikator imidlertid også medtager andre kriterier. Her viser det sig, at de stater i EU, der har den højeste statsandel, som har de værste arbejdsløshedsproblemer og de største problemer med overholdelsen af stabilitets- og vækstpagten, samtidig også ligger sidst i feltet med hensyn til antallet af nystartede virksomheder. Det vil sige, at der må være en sammenhæng mellem en overmåde stor statslig forsørgerrolle, det sociale system, krævementaliteten til at opnå statslige ydelser og viljen til at blive selvstændig. Her sætter vi ind med vores forslag, som jeg dog ikke vil gå i detaljer med her. Der er 50 i alt, og De har læst dem alle sammen. Der er opnået bred enighed herom mellem de parlamentariske grupper i Parlamentet, og vi forventer, hr. kommissær, at denne betænkning fra Parlamentet og grønbogen ikke lider samme skæbne som grønbogen om handel, som blev diskuteret og derefter stille og roligt forsvandt ud af billedet, uden at der blev draget passende konsekvenser heraf.
Jeg vil gerne takke alle kolleger og Kommissionen udtrykkeligt for et usædvanligt godt gennemarbejdet dokument, hvilket ikke altid er tilfældet. Men denne ros, hr. kommissær, bør De ikke udvide til industripolitikken endnu, for jeg vil gerne afslutningsvis komme med en yderligere bemærkning til Zrihen-betænkningen i min egenskab af skyggeordfører for PPE-DE-Gruppen. Det er en meget god betænkning om det industripolitiske grundlag, men vi er ikke enige i alle punkterne. På et enkelt stort punkt har vi en endog meget forskellig holdning, hvilket også kommer til udtryk internt i min gruppe. Uenigheden går på spørgsmålet om, hvilken rolle den åbne koordinationsmetode skal spille i fremtiden, og om man kan koordinere alt, eller om det i mange spørgsmål bør være medlemsstaterne, som handler forsvarligt her for grundlæggende at forbedre rammebetingelserne for iværksættere og for industripolitiske beslutninger. I denne forstand takker jeg for Deres opmærksomhed.
Zrihen (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil ikke gentage hr. Langens udmærkede introduktion, som giver et klart billede at indholdet af vores betænkning.
For nogle år siden satte EU sig i Lissabon det mål at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnøkonomi i verden med en bæredygtig økonomisk vækst, flere og bedre job samt større social samhørighed. Jeg er overbevist om, at dette mål først og fremmest vedrører industrien, og særlig fremstillingsvirksomhed, da det industrielle grundlag er rygraden og den økonomiske vækstmotor i EU. Derfor er Kommissionens meddelelse, som danner grundlag for betænkningen, af stor vigtighed. Den skal hilses velkommen.
Vi har imidlertid i de sidste år haft indtryk af, at fremstillingsvirksomhed nærmest var blevet glemt, idet al opmærksomhed var rettet mod tjenesteydelsessektoren eller ny informations- og kommunikationsteknologi. En egentlig industripolitik var ikke blevet nævnt i flere år.
Med meddelelsen stilles langt om længe spørgsmålet, hvad de europæiske myndigheder kan gøre for at hjælpe industrien. Ifølge Kommissionen kan industripolitik kun have et formål, og det er konkurrencedygtighed. Der er en vis logik i det. I en stadigt mere åben verdensøkonomi kan den europæiske industri kun have en fremtid, hvis den med held kan integreres i den globale økonomi. Vi skal imidlertid være enige om, hvad konkurrencedygtighed betyder. Vi skal forblive tro mod ånden fra Lissabon og Göteborg. Den afbalancerede strategi med tre søjler - den økonomiske, den miljømæssige og den sociale - skal være en retningslinje for os i analysen af konkurrencedygtigheden. Europæisk konkurrencedygtighed skal være konkurrencedygtighed i forbindelse med forskning, kvalifikationer, uddannelse af arbejdskraft, produktivitet, respekt for miljøet og sidst, men ikke mindst, kvaliteten af arbejdsmarkedsforholdene. Enhver søgen efter konkurrencedygtighed ved til stadighed at skære ned på omkostningerne, især lønomkostningerne, og/eller gennem miljømæssige forsømmelighed ville være fuldstændig illusorisk.
Hvad angår midlerne til at opnå dette mål, ved vi, at industripolitik er et resultat af samspillet mellem politikker på en række områder såsom forskning, uddannelse, konkurrencepolitik, det indre marked, beskatning, beskæftigelse, sociale anliggender og mange andre områder. Selv om EU er meget involveret i mange af disse områder, er det vigtigt, at vi finder den bedste måde at koordinere alle disse forskellige instrumenter på, således at vi kan nå frem til en egentlig industristrategi for EU.
Kommissionens meddelelse stiller de rigtige spørgsmål, men giver ikke tilstrækkelige konkrete svar. Meddelelsen indleder en reel debat, som vi vil se i aften. Rådet har allerede givet udtryk for sine holdninger. Parlamentet giver udtryk for sin holdning med betænkningen. Vi skal selvfølgelig, som hr. Langen sagde, gør dette til en nyttig øvelse ved at følge op på det med særlige foranstaltninger. Derfor opfordrer vi Kommissionen til at konkretisere idéerne i meddelelsen i en handlingsplan, som derefter vil blive fremsendt til Rådet og Parlamentet til vedtagelse. Hovedpunkterne i handlingsplanen bliver følgende: For det første skal målene med en industripolitik indarbejdes i alle EU's fælles politikker, særlig konkurrencepolitikken og politikken til kontrol af statsstøtte. For det andet skal målsætningerne omfatte harmonisering af de nationale skatteordninger, som har en ugunstig indflydelse på det indre marked. For det tredje skal planen også indeholde en omfattende administrativ forenkling i forbindelse med oprettelse af nye virksomheder. For det fjerde skal forskning, og hvordan man får mest ud af den til gavn for industrien og innovationen, være et centralt spørgsmål. Spørgsmålene om de 3 % til forskning og om det europæiske patent er tydeligvis væsentlige. For det femte er spørgsmålene om finansiering til virksomheder, særlig SMV'er og risikovillig kapital, også vigtige. For det sjette skal implementeringen af en sådan industripolitik omfatte en dialog mellem ledelsen og arbejdstagerne. En god industripolitik kan kun gennemføres ved hjælp af samarbejde mellem arbejdsgiverne, repræsentanter for arbejdstagerne og bestemt ikke imod dem eller uden dem.
Endelig er de andre vigtige aspekter, som vi bør nævne, undervisning, uddannelse og kvalifikationer. Menneskelige ressourcer eller menneskelig kapital er faktisk i stigende grad vigtig for industriens konkurrencedygtighed. Derfor foreslår jeg, at EU iværksætter et ambitiøst initiativ, som er fastsættelse af et måltal for udgifter til livslang uddannelse. Den rolle, som store europæiske industriprojekter, der inddrager private operatører og offentlig finansiering såsom Galileo, spiller, skal også understreges i forbindelse med nøglesektorer som alternativ eller vedvarende energi, nanoteknologier, rummet og stål. Initiativet med teknologiske platforme er efter min mening et skridt i den rigtige retning.
Vi er også opmærksomme på behovet for et godt transport-, energi- og kommunikationsnetværk, hvis vi skal få mest muligt ud af potentialet i det europæiske indre marked. Når EU bliver udvidet med regioner, hvor der ikke er så gode forbindelser, skal vi overveje nødvendigheden af en betydelig styrkelse af de midler, der er til rådighed til at betale for de nødvendige større arbejder. Efter min mening bekræftede mødet i Det Europæiske Råd i sidste uge også dette synspunkt.
En god europæisk industripolitik skal ikke kun omfatte de muligheder, som de nye kommende sektorer giver, men skal også give mulighed for at forudse ændringer i de traditionelle sektorer, således at omstruktureringerne både på socialt, territorialt og økonomisk niveau kan forvaltes bedst muligt.
Kommissionen har skitseret en sektoranalyse. Det er en bemærkelsesværdig og velkommen forandring i forhold til den rent horisontale strategi. Det ville imidlertid være ønskeligt ikke at standse ved sektoranalysen, men at anvende den som grundlag for en sektorrelateret aktion. Industripolitik er derfor et centralt emne i vores forhandlinger. Man kan blot læse konklusionerne fra det sidste møde i Det Europæiske Råd. Jeg håber ligesom min kollega, at vi kommer ud over stadiet med besværgende erklæringer og kan komme videre til beslutsom og frugtbar handling. 
Liikanen,
    Jeg vil først og fremmest takke begge ordførere, fru Zrihen og hr. Langen, for deres fremragende arbejde. Lad mig starte med industripolitik, før jeg går videre til iværksætterkultur.
Det er vigtigt at slå fast, at vi er enige i opfattelsen af, at fremstillingsindustrien skal ligge øverst på den politiske dagsorden.
Det er produktionen, der driver væksten i servicesektoren. Den er derfor af afgørende betydning for viden- og serviceøkonomi.
Vi skal gøre en stor indsats for at opnå bæredygtig udvikling, hvor de tre søjler - søjlerne for økonomi, socialpolitik og miljø - er afbalancerede og udvikler sig i samme tempo. Hvis økonomien er dårlig - hvis vi ikke har konkurrencedygtige virksomheder - er hele den bæredygtige udvikling i fare. Hvis den økonomiske udvikling er langsom, kan vi ikke nå vores sociale og miljømæssige mål.
Konkurrenceevnen afhænger klart nok hovedsagelig af de specifikke aktiver i Europa som f.eks. kvalificeret arbejdskraft og et teknologisk forspring, to punkter som helt korrekt fremhæves i betænkningen.
I betænkningen anmodes der også om yderligere tiltag til gennemførelse af idéerne i meddelelsen. Lad mig kort opsummere de foranstaltninger, som Kommissionen har truffet indtil nu, inden jeg går over til fremtiden.
Med hensyn til screeningen vil den omfatte en gennemgang af, hvordan de forskellige EU-politikker bidrager til de politiske mål for fremstillingsindustrien, og hvordan disse bidrag kan forbedres eller styrkes. Screeningen er allerede i gang. Vi har allerede identificeret en række politiske områder, hvor synergier kan forbedres betragteligt. Jeg vil give tre eksempler. Regionalpolitikken, der kan mobiliseres langt mere systematisk, både for at fremme innovation og for at afhjælpe forvaltningen af industrielle ændringer, beskæftigelsespolitikken, hvor den sociale dialog på horisontalt plan og sektorplan har en nyttig rolle i håndteringen af industripolitiske spørgsmål, samt forsknings- og udviklingspolitikken, hvor gennemførelsen af den såkaldte 3 %-handlingsplan har direkte relevans ud fra et industripolitisk synspunkt.
Med hensyn til industripolitik på sektorplan er Kommissionen i færd med at udarbejde en pakke med initiativer til behandling af sektordimensionen af industriens konkurrenceevne. Kommissionen vil styrke det analytiske grundlag for vores politik gennem konstant overvågning af sektorernes konkurrenceevne og en dybdegående analyse af udvalgte sektorer. Hvis det er nødvendigt, vil der blive foreslået specifikke initiativer, der har til formål at forbedre sektorernes konkurrencesituation.
Vi arbejder allerede med en række specifikke sektorinitiativer, f.eks. vedrørende strategier for lægemidler, luft- og verdensrum og bioteknologi med flere.
Sektoren inden for tekstil er en af de første sektorer, der er genstand for en dybdegående konkurrencemæssig analyse af den type, som er beskrevet i meddelelsen. I næste uge vedtager Kommissionen en meddelelse om de fremtidige udfordringer i tekstil- og tøjsektoren. Jeg ved, at der er mange medlemmer af Parlamentet, som prioriterer dette højt.
Samtidig vil marineindustrien også være genstand for et sådant initiativ, og i næste uge vil programmet "Leadership 2015" blive præsenteret. Kommissionen vil udarbejde en meddelelse på dette grundlag.
Vi har også etableret en teknologiplatform om fremtiden for mobilteknologi og -systemer i Europa. Rapporten vil være færdig i januar. Det er blot et eksempel på, at horisontale politikker og vertikale sektorløsninger supplerer hinanden.
Hvad angår fremtiden vil Kommissionen orientere om de skridt, den har taget til gennemførelse af de principper og idéer, der er omfattet af meddelelsen. Vi vil vende tilbage tidligt næste år. Vi må tage mere detaljeret og operationelt fat på spørgsmål som mobilisering af de rette politiske værktøjer til håndtering af de industrielle konsekvenser af udvidelsen - den internationale dimension af industripolitikken, f.eks., i forbindelse med Kommissionens initiativ "Et bredere europæisk naboskab".
Vi skal reflektere mere over, hvordan vi kan forbedre forbindelsen mellem EU's industripolitik og medlemsstaternes industripolitik. På det område har medlemsstaterne det største ansvar.
Kommissionen arbejder i øjeblikket på en integreret konkurrencestrategi på Konkurrencerådets anmodning. Jeg håber at kunne fremlægge den i november. Strategien vil kombinere forskellige elementer, f.eks. forsknings- og udviklingspolitik, det indre marked og konkurrencepolitik i forhold til industripolitik. Det er tydeligt, at der er behov for et tæt samarbejde mellem disse forskellige politiske områder.
Jeg håber, at vi fortsat vil kunne regne med Parlamentets støtte i vores bestræbelser på at sikre, at industripolitikken vil være øverst på EU's politiske dagsorden. Når vi oplever økonomisk udfordrende tider, tager vi tingene mere alvorligt. Vi skal sikre, at industrien har høj prioritet.
Med hensyn til iværksætterkultur er jeg enig i alt, hvad hr. Langen sagde i sit indlæg. Fremme af iværksætterånd og etablering af nye virksomheder er afgørende for opbygningen af Europas konkurrenceevne.
Vi offentliggjorde grønbogen "Iværksætterkultur i Europa" for at klarlægge, hvordan vi bedst kan udnytte Europas iværksætterpotentiale og medvirke til at udarbejde en europæisk dagsorden for iværksætterpolitik. I grønbogen opfordres nationale og regionale politikere, erhvervsorganisationer, rådgivere, akademikere og tænketanke til at fremlægge synspunkter og forslag i en efterfølgende høring. Det rejste en række spørgsmål om to forhold i Europa, der efter min opfattelse er kritiske.
For det første, hvorfor er der så få mennesker, som starter egen virksomhed, når et relativt stort antal personer er positivt indstillet over for og viser respekt for iværksætterånd? Hvorfor er der så få, som selv vil gøre denne indsats?
For det andet, hvorfor er der så få europæiske små og mellemstore virksomheder, som opfatter vækst som en mulighed i stedet for en ren risiko? Vi skal tilskynde borgerne til at starte egne virksomheder, og der skal være flere små og mellemstore virksomheder, som ønsker at vokse.
Høringen vakte interesse hos en lang række aktører i og uden for Europa. Vi arbejder nu på en handlingsplan på grundlag af denne høring. Handlingsplanen præsenteres i slutningen af året.
Vi forventer at udarbejde handlingsplanen omkring tre prioriteter. Først og fremmest ønsker vi at fjerne hindringerne for Europas eksisterende iværksættere, et spørgsmål af særlig interesse for de små og mellemstore virksomheder, dernæst ønsker vi at skabe ambitioner for disse virksomheders vækst og endelig at fremme flere nye iværksætterinitiativer.
Handlingsplanen vil indeholde forslag om et begrænset antal vigtige aktioner, der skal gennemføres af Kommissionen og medlemsstaterne. Medlemsstaternes rolle er grundlæggende. På mange af de politiske områder, hvor der er brug for handling, koncentreres kompetencen på nationalt eller regionalt plan.
Der skal være relevante opfølgningsmekanismer og støtteforanstaltninger for at opnå eller overvåge fremskridt. Man bør til dette formål bygge videre på eksisterende eller tilpassede rapporteringsmekanismer som f.eks. betænkningen om gennemførelsen af chartret, som vi har drøftet tidligere i dag.
Jeg ser frem til forhandlingen i Parlamentet i aften, selv om det er sent. Jeg beder om Europa-Parlamentets støtte til dette vigtige initiativ. 
Guy-Quint (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på Budgetudvalgets vegne vil jeg sige, at Lissabon-målsætningerne skal blive ved med at danne grundlag for EU's økonomiske og sociale politikker, særligt her lige før udvidelsen, og at det derfor er vigtigt, at medlemsstaterne stiller de midler til rådighed for EU-budgettet, der er nødvendige for at nå disse målsætninger.
Selv om vi kan konstatere, at gennemførelsen af disse budgetposter generelt er acceptabel rent kvantitativt - udnyttelsesgraden er perfekt - kan det samme ikke altid siges om kvaliteten af budgetgennemførelsen, særlig hvad angår meget små virksomheder og håndværksvirksomheder. Vi mener - og De ved, at vi allerede har sagt det ved flere lejligheder - at Kommissionen har vanskeligt ved at finde måder at kanalisere midler til denne form for virksomheder på, hvad enten der er tale om midler fra Den Europæiske Investeringsbank til normative og miljømæssige investeringer og investeringer i ny teknologi eller forsøgsmidler, særligt i forbindelse med sociallovgivning i virksomheden. Vi anser det derfor for meget vigtigt, at denne kløft bliver udfyldt, fordi meget små virksomheder og håndværksvirksomheder udgør mere end 90 % af de europæiske virksomheder, og de både er jobskabere og de kilder til innovation, som De ønsker. Denne type virksomheder deltager derfor aktivt i gennemførelsen af Lissabon-målsætningerne og i disse målsætningers ånd.
Sådanne iværksættere, både mænd og kvinder, fortjener særlig opmærksomhed fra Kommissionen på baggrund af deres vigtighed for stabiliteten i den samfundsøkonomiske struktur, kontinuiteten i beskæftigelsen og de risici, som de tager. Initiativerne er ikke kun enkeltpersoners arbejde, som er rede til at løbe risici, de er også frugten af et miljø, der skaber lige muligheder. Det er også op til os at fremme iværksætterånden ved at skabe betingelser, der fremmer oprettelse af virksomheder. Jeg håber, at vi fremover vil være i stand til at skaffe ad hoc-midlerne til at nå disse mål, som er vigtige for gennemførelsen af vores store dynamiske vision for EU's økonomiske udvikling. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, industripolitik står højt på dagsordenen i dag. Jeg kan nævne Kommissionens meddelelse, hr. Prodis konference, den fælles skrivelse fra hr. Chirac, hr. Schröder og hr. Blair og forhandlingerne på det sidste møde i Det Europæiske Råd. Jeg kan kun sige, at det var på tide. Vores landsmænd er bekymrede. De føler, at industristrukturen smuldrer dag for dag. De konstaterer med bitterhed, at for mange virksomheder lukker eller flytter andre steder hen, ofte til Det Fjerne Østen, til nabomedlemsstater eller sommetider til de kommende medlemsstater. "Hvad gør EU?", spørger de os. Hvad gør De?
Jeg synes, at denne bekymring er berettiget, og spørgsmålet er legitimt. Taler vi ikke om en social markedsøkonomi og om social samhørighed? De bedømmer derfor situationen i lyset af vores prisværdige mål. Derfor skal fru Zrihen ønskes tillykke med at have udarbejdet sin egen betænkning. Det er et vanskeligt emne. Ordføreren har indarbejdet de fleste udtalelser fra de konsulterede udvalg, særlig vores eget udvalg, som er Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Jeg kan ikke bebrejde hende det, men det har af og til ført til noget, der ligner en lageropgørelse a la Prévert, og den stakkels Kommission bliver sommetider bedt om at udvirke mirakler. Specielt fordi der er mange hindringer for en effektiv industripolitik, og nogle af disse hindringer ligger uden for Kommissionens kompetence.
Den første hindring er efter min mening, at EU sætter for meget lid til markedsmekanismerne. Moderat protektionisme, større accept af offentlig intervention og skelnen mellem konkurrence og rovdrift burde være nok til at rette op på den mystiske hånds urimelige virkninger.
En anden hindring er skattemæssige og sociale forskelle. Social og skattemæssig dumping hænger desværre over EU. Det er imidlertid et spørgsmål, som medlemsstaterne har fuld suverænitet over. Der bliver ikke retfærdig konkurrence, før der sker en harmonisering.
En tredje hindring er det lave udgiftsniveau i forbindelse med forskning og investering. Vi bruger 1,07 % af BNP, mens japanerne øjensynligt bruger 3 %.
Endelig er jeg ikke overbevist om, at udvidelsen er svaret på alle vores dårligdomme. Måske taler vi for optimistisk om det. I lyset af alle disse hindringer og vanskeligheder kan jeg kun ønske Kommissionen og os selv held og lykke. 
Gillig (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først takke min kollega, fru Zrihen, for hendes udmærkede arbejde, og jeg glæder mig samtidig over både Rådets og Kommissionens villighed til igen at betragte industripolitik som et af EU's vigtigste områder. Vi må ikke glemme, at vi her er tilbage ved det egentlige grundlag for europæisk integration. Det var integrationen af de daværende centrale industrisektorer, kul- og stålsektoren, der beseglede vores skæbne som et Fællesskab. Siden er vores mål med en industripolitik kommet til kort, fordi kun den kommercielle strategi med konkurrence og frihandel har været prioriteret, men med en positiv virkning må jeg indrømme. Et af resultaterne i forbindelse med de vidtgående og uundgåelige industrielle ændringer, som vi oplever, har imidlertid været den manglende evne til at forudse virkningerne, særlig hvad angår beskæftigelsen. Bølgerne af kollektive afskedigelser, som man ser overalt i de 15 medlemsstater, vidner om det, som det blev understreget for lidt siden. Det vil fremover påvirke de lande, der bliver medlemmer af EU, hvis vi ikke reagerer.
Vores erklærede mål for vækst, flere og bedre job og social samhørighed for at citere Lissabon-målsætningerne gør det nødvendigt at definere en ny EU-industripolitik. Det er vigtigt både for beskæftigelsen og for EU's sociale og territoriale samhørighed. Arbejdsmarkedets parter er villige til at deltage i definitionen af disse mål som led i en reel handlingsplan, ligesom betænkningen anbefaler.
Jeg vil understrege to punkter på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, først og fremmest spørgsmålet om konkurrencedygtighed. Det er et centralt spørgsmål og kan ikke reduceres til nedskæring af omkostningerne alene, som mange synes at mene. Det er et sammensat begreb, hvor der skal tages højde for de principper, som den europæiske samfundsmodel er baseret på, nemlig alle de sociale faktorer, som fru Zrihen lige har nævnt, og jeg vil ikke gentage dem. Disse faktorer er noget helt andet end objektive udgifter. Det er fuldgyldige produktive faktorer, og de skal have samme opmærksomhed som udviklingen af forskning og anvendelse af nye teknologier.
Det andet punkt er behovet for at fremme og integrere en industripolitik. Større europæiske projekter, fremme af teknologiplatforme osv. skal gå hånd i hånd med territoriale strategier i form af territorial ligevægt og overensstemmelse med beskæftigelsespolitikken, hvad enten det sker inden for rammerne af den åbne koordinationsmetode eller mere bindende procedurer, som hr. Langen synes at ønske.
Hr. formand, mine damer og herrer, endelig vil jeg sige, at manglen på en industripolitik og følgelig på de forventelige fordele er en af grundene til, at mange af vores europæiske medborgere i stadig stigende grad mister tilliden til EU-institutionerne, herunder Parlamentet, da vi formodes at repræsentere dem i deres mest legitime interesser, hvor den første er beskæftigelse. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg har studeret virksomhedsøkonomi i fem år, og jeg gjorde ét princip til mit hovedprincip under hele studieforløbet, nemlig at man ved årets slutning altid skal have sorte tal på bundlinjen. Sorte tal for virksomheden, men når det kommer til stykket, kræver familien og den personlige respekt også sorte tal i sig selv. Jeg har 15 års praktisk erfaring som smed, og her lærte jeg, at det ikke kun kommer an på at køre med sorte tal, men at det er helt afgørende, hvor høje disse tal er. Det vil sige, hvor meget egenkapital kan man opbygge i virksomheden, og er familien tilfreds med den personlige indkomst, og hvad kan man opnå af fremtidssikring i forbindelse med det ydede arbejde?
Hvad angår virksomhedsejerens indkomst, skal vi i virkeligheden skelne mellem tre faktorer, herunder bl.a. en retfærdig løn for arbejdet. Hvis nogen arbejder 40, 50, 60 eller 80 timer om ugen, skal der anvendes et fair løngrundlag. Jeg mener, at man bør ligestille virksomhedsejeren med arbejdstageren her, da mindstelønnen under alle omstændigheder bør være skattefri. Ejeren har indskudt kapital. Grønbogen indeholder intet om, hvordan egenkapitalen egentlig bør forrentes og beskattes. Endelig bærer ejeren risikoen, det vil sige risikoen i forbindelse med de talrige hæftelser, som virksomheden påtager sig.
Imidlertid står der heller ikke noget i grønbogen om, hvilke hæftelser en virksomhedsejer skal yde fra i dag. Derfor handler det om en retfærdig ydelsesmåling, og her har vi brug for Konkurrencerådet, som ganske enkelt gør det muligt at udforme disse fair betingelser for konkurrencen i fremtiden.
Gill (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske begge ordførere med denne fremragende betænkning. Som vi har hørt, er EU's største udfordring at identificere vigtige faktorer for opbygningen af et klima, hvor iværksætteres erhvervsaktiviteter kan lykkes.
Holdningen til at deltage i iværksætterkulturen varierer meget i EU, som vi har hørt fra kommissær Liikanen, selv om der i gennemsnit er mange virksomhedsejere i EU. I Lissabon forpligtede EU sig til at være mere konkurrencedygtig og dynamisk, men det er stadig abstrakte koncepter, og indfrielsen af løftet halter noget bagud.
Selv om jeg fuldt ud støtter Lissabons målsætninger, har vi brug for en stærkere forpligtelse fra medlemsstaterne. Grønbogen om iværksætterkulturen spiller en central rolle i denne forbindelse. Vi skal dog være klar over, at Europa stadig ikke yder det optimale i forhold til USA og Australien med hensyn til antallet af nye virksomheder. Hvis EU skal opfylde Lissabon-målsætningerne for beskæftigelse og fremgang, er det klart, at forholdene for iværksættere skal forbedres.
Det kan man f.eks. gøre ved at fjerne de største hindringer. Mange virksomheder står over for store kulturelle og sociale hindringer, som lovgivningen er skyld i både på EU-plan og nationalt plan, i relation til adgangen til økonomi, uddannelse og oplæring samt naturligvis nogle af de negative medievirkninger.
Min bekymring gælder disse hindringer, og hvorvidt de skader det potentielle bidrag, både økonomisk og socialt, fra små virksomheder i EU. Men hvorfor er en iværksætterkultur så vigtig? I min region i West Midlands har jeg oplevet, hvordan små og mellemstore virksomheder giver os mulighed for at engagere os i spørgsmål om produktivitet og samtidig giver os værktøjer til at styrke de ugunstigt stillede grupper, mindske social udstødelse og bidrage til genoprettelse. Men vi kan ikke se det som et mål i sig selv. Det skal være et middel, og det er vigtigt, at iværksætterånden finder sit fokus. Det vil give virksomheder mulighed for at være mere effektive og dynamiske og fortsætte med at trives.
Hvordan skal vi nå disse mål? Der er allerede taget skridt til at fjerne nogle af hindringerne for iværksætterne. Men vi skal give Kommissionen og medlemsstaterne bedre retningslinjer vedrørende mange af disse spørgsmål.
Det bekymrer mig også, at den frygt for at mislykkes, der er forbundet med det at være iværksætter, og som bredt anerkendes som et problem i Europa, ikke håndteres effektivt. Iværksætterånd er først og fremmest et spørgsmål om holdning, og det er meget vanskeligt at lovgive om holdninger. Man kan ikke tvinge nogen til at blive iværksætter, men man kan lovgive og skabe det rette grundlag.
Hr. Langen nævnte, at EU-borgere er mindre villige til at løbe risici end deres amerikanske modparter. Vi skal se på andre samfund inden for EU for at sikre, at vi lærer noget. For et par måneder siden var jeg formand for en konference fra Kommissionen om at involvere iværksættere fra etniske minoriteter. Det er en god måde for os at forstå, hvorfor visse samfundsgrupper er mere aktive i iværksætterkulturen end europæiske statsborgere. 
Herzog (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at takke kommissær Liikanen og ordførerne for deres bidrag. Det kræver mod at sige, at der er en meget stor risiko for afindustrialisering.
Ønsket om at opbygge en stærk industri var det centrale i EKSF og derefter i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, men vi har ikke haft en industripolitik i over 10 år nu.
Hvordan kan vi undlade at sætte spørgsmålstegn ved en dybt fordomsfuld holdning, som sætter oprettelsen af det indre marked op mod statens rolle og en horisontal aktion op mod sektoriel aktion? Den enkelte medlemsstat forvalter sin omstrukturering, som den er i stand til. Der er intet ønske om at fremme det europæiske produktionssystem som helhed.
Definitionen af en industripolitik bliver derfor en sag af offentlig interesse. Vi skal gøre den til et samfundsmæssigt valg. Det vil være umuligt at genetablere den europæiske vækst uden at sætte gang i industrien. Det ville desuden være dumt at regne med tjenestydelser alene, fordi det er innovation og produktivitet i industrien og omkring den, som skaber den merværdi, der er nødvendig for, at tjenesteydelserne kan udvikle sig. Hvis de nationale politikker fortsat divergerer, vil Europa ikke kunne være en base for virksomhederne i forbindelse med globaliseringen, og udfordringen i konkurrencedygtigheden går derfor tabt. Så jeg går helt sikkert ind for iværksætterånd, men den kan efter min mening kun udvikle sig, hvis vi skaber fælles betingelser for vækst i Europa. Det er fordelen ved den foreslåede handlingsplan, og derfor har vi brug for europæiske sektorprojekter, at revidere retningslinjerne for konkurrencepolitik og fællesskabsstøtte, en handelspolitik, som er mere til gavn for udviklingen, og evnen til at skabe partnerskaber omkring lokalsamfundene. Hvad angår særlig små virksomheder, er det ikke nok at skabe dem. Europas problem er, at de ikke vokser.
Endelig er det godt at måle virkningerne, før man lovgiver, men vi må heller ikke lave for vidtgående regulering. Det vigtige nu er at prøve at udvikle europæiske ledere, som skal være grundlaget for en bæredygtig udvikling. Jeg vil slutte med et par ord om metoden. Opsvinget vil ikke være muligt uden engagement, og jeg opfordrer derfor til en strategisk dialog mellem arbejdsmarkedets parter, de offentlige myndigheder og EU-institutionerne.
Turmes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi har brug for en industripolitik i Europa, men en industripolitik, der er rettet mod fremtiden, det vil sige en grøn industripolitik. De Grønne takker fru Zrihen for at minde os om, at Europa engang hvilede på tre søjler, som var den økonomiske, den miljømæssige og den sociale. Vi synes, at en hel del af vores konservative venner, nogle liberale og desværre også nogle socialistiske venner er ved at glemme eller forsøger at glemme Göteborg og nødvendigheden af at integrere miljøet. Vi kan ikke vende tilbage til 1960'ernes videnskabelige fremgangsmåde og industripolitik, som ikke omfattede risikovurdering eller økologi, som er grundlaget for det 21. århundrede.
Derfor ønsker vi, De Grønne, en mere målrettet forskningspolitik og ser utålmodigt frem til dokumentet fra Generaldirektoratet for Miljø om miljøteknologier, som skulle være klar til december, da miljøteknologi er et af svarene på de fremtidige verdensmarkeder.
Vi har også brug for social samhørighed. Et punkt, hvor der virkelig er en skillelinje her i Parlamentet, er, at der er nogle, der mener, at man kan skabe kreativitet ved at forvirre en stor del af EU-borgerne. De Grønne mener, at EU's styrke ligger i dets struktur og den sociale samhørighed, og det skal vi bevare.
Noget andet, som vi skal bevare og udvikle, er den ikke-markedsmæssige sektor. Det er helt tydeligt, at markedssektoren bygger på den ikke-markedsmæssige sektor, og at Europa mangler en ikke-markedsmæssig politik på områder såsom uddannelse, infrastruktur og kreativitet.
Til sidst vil jeg nævne verdenshandelspolitikken. Jeg tror, at vi i Indien, Kina og Rusland er vidne til et nyt stadium i verdenspolitikken. Disse lande har et godt uddannelsesniveau. De får altså ingeniører, men i årtier vil de blive betalt meget mindre end de europæiske ingeniører. Hvordan skal vi klare denne virkelighed i en verden, hvor vi kun prioriterer konkurrence og ikke partnerskaber? 
Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, jeg bifalder Kommissionens indsats i relation til behovet for at fremme iværksætteraktiviteter inden for EU. Grønbogen om en iværksætterkultur for Europa tager fat på mange af de væsentlige spørgsmål og viser vejen til den vækst og jobskabelse, der er nødvendig på nuværende tidspunkt. Det er det vigtigste element i Lissabon-strategien - at Europa skal være den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i 2010. Det internationale iværksætterindeks viser tydeligt, hvor der er mangler i EU, og hvor der skal sættes ind. Sidste uges Europæiske Råd drøftede Lissabon-dagsordenen, og jeg bifalder især de vigtige punkter om investering i menneskelige ressourcer, fornyelse, forskning og udvikling og kvalifikationer.
Som offentlig repræsentant fra en af Europas mest perifere regioner glæder det mig at læse i Rådets konklusioner, at disse regioners særlige behov anerkendes. Der skal fokuseres i særlig grad på behovene hos innovative små og mellemstore virksomheder, der opererer i det teknologiske grænseland, og på overførsel af teknologi til perifere regioner.
I det nye informationssamfund behøver det ikke at være en hæmsko at bo i et fjerntliggende område. Hvis den rette infrastruktur er til stede, helst bredbånd, og der er investeret tilstrækkeligt i uddannelse, vil regionerne i den vestlige og nordlige del af Irland kunne konkurrere med de centralt beliggende områder på et mere ligeværdigt grundlag.
En sådan investering er afgørende for Europas vækstpotentiale. Hvis vi skal opfylde målsætningerne fra Lissabon, skal vi koncentrere os om at mobilisere investering og fastsætte de relevante retlige betingelser. Vi skal sørge for forskerparker, industriel fornyelse, forsknings- og udviklingsprojekter og informations- og kommunikationsteknologier. Medlemsstaterne skal også samarbejde om at opfylde den målsætning for budgettet på 3 %, som Kommissionen har fastsat.
Man kan konkludere med at sige, at vi har brug for en fælles indsats på tværs af en række politiske områder. Jeg er overbevist om, at det er det lille lokale projekt, der giver det bedste potentiale, og at vi især skal stile efter at skabe bedre rammer for små og mellemstore virksomheder. 
Ilgenfritz (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, lad os ikke gøre os nogen illusioner her! Mange mennesker er lige så bevidste om og bekendt med de små og mellemstore virksomheders betydning i Europa som med den kendsgerning, at høje skatter og det omsiggribende bureaukrati hæmmer vores virksomheders udvikling. Når det imidlertid bliver alvor, glemmer mange politikere - nationale som europæiske - hvad de egentlig går ind for, og stemmer i sidste ende for skatteforhøjelser, mere bureaukrati og kompliceringen af vores lovgivning. Det er også en væsentlig grund til, at små og mellemstore virksomheder ikke vokser som forventet.
Dagens beslutningsforslag er med hensyn til markedsreguleringer for de liberale erhvervsvirksomheder et levende eksempel på dette spil med mærkede kort. Man foregiver at gå i brechen for de berørte aktører, men planlægger i virkeligheden det stik modsatte. Det er sandsynligt, at dette initiativ vil besværliggøre de liberale erhvervsvirksomheders markedsadgang og drift i betydelig grad. Udskydelsen af dagens afstemning om dette beslutningsforslag anser jeg imidlertid for at være et positivt tegn på, at en del af vores kolleger erkender denne tvetungethed og reagerer imod det, idet de rent faktisk lægger sig i selen for at stille de små og mellemstore virksomheder bedre.
Ferrer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, gennemførelsen af Lissabon-strategien for at forbedre vores virksomheders konkurrenceevne er et nøgleelement for at genrejse økonomien og for at bevare den europæiske sociale model. For at nå dette mål kræves der et omfattende og dynamisk netværk mellem virksomheder, der først og fremmest skal bestå af små og mellemstore virksomheder, da det er dem, der bedst kan tilpasse sig udfordringerne i nogle omgivelser, der er under konstant forandring, og hermed leve op til borgernes bekymringer med hensyn til beskæftigelsen. 
For at fastholde dette netværk er det imidlertid ikke tilstrækkeligt at sikre, at det indre marked fungerer ordentligt, eller at vi har en handelspolitik, der åbner for tredjelandes markeder på gensidige vilkår, eller en industripolitik, som tager højde for de forskellige sektorers behov, uanset hvor vigtigt det måtte være. Lad mig, hr. kommissær, i denne forbindelse give udtryk for min tilfredshed med Deres annoncering af, at der kommer en meddelelse om tekstil- og konfektionsbranchen.
Ud over alle de aspekter, jeg har nævnt, skal vi også fremme iværksætterånden og oprettelsen af virksomheder og skabe et klima, der gør det muligt for dem at udvikle sig og vokse. Uden virksomheder er der ikke noget netværk. Jeg synes derfor, at Kommissionens grønbog og Langen-betænkningen, der er genstand for denne forhandling, og som jeg gerne vil lykønske ordføreren med, kommer på det rette tidspunkt.
Det er nødvendigt at blive ved med at understrege de små og mellemstore virksomheders betydning, da de er grundpillen i den europæiske økonomi, og sørge for at skabe et miljø, som sikrer en passende uddannelse af virksomhedsejerne, fremmer oprettelsen af virksomheder, øger deres vækst og konkurrenceevne og fjerner lovgivningsmæssige, administrative og skattemæssige hindringer, der vanskeliggør virksomhedernes aktiviteter i tråd med det, der så rigtigt foreslås i Langen-betænkningen. I modsat fald bliver Lissabon-målene, der - lad os ikke glemme det - skulle betyde skabelse af 15 millioner arbejdspladser og større social samhørighed inden 2010, reduceret til rene ønsker, vi umuligt kan opfylde. 
Désir (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, EU har brug for en industripolitik. Udvidelsen gør det endnu mere nødvendigt, og en sådan politik kan ikke reduceres udelukkende til konkurrencepolitik. En konkurrencepolitik alene kan ikke være et svar på de sociale udfordringer og risikoen for pludselige flytninger til områder med lav beskatning og lave lønomkostninger, og den kan heller ikke opfylde målet om at få en fortræffelig nyskabende industri med et højt niveau af knowhow og merværdi, der resulterer i en lang række kvalitetsjob. Målet om fortræffelighed burde være vores, både hvad angår de nuværende og de kommende medlemsstater. Vi skal afvise enhver form for fatalisme, der forudsiger, at Europa er dømt til at blive afindustrialiseret, eller at de europæiske industrier bliver koncentreret udelukkende i de central- og østeuropæiske lande.
Som hr. Herzog sagde, tror jeg ikke, at svaret på målet om at give afkald eller på illusionen om en europæisk økonomi, der bliver ved med at være stærk, hvis den udelukkende koncentreres om tjenesteydelser, men mister mange teknologiske trumfkort, udelukkende er iværksætterånd. Vi skal også søge efter svaret i reelle industristrategier, som stadig er svære at skille ud i Kommissionens meddelelse. En reel industripolitik skal være baseret på store projekter og bæredygtige strategier i sektorer, der f.eks. kombinerer forskning og udvikling med skabelsen af europæiske mestre. Ved f.eks. at fremme grupperinger kunne vi skabe mestre, der ville være i stand til at agere på verdensniveau og trække en hel sektor af jobskabende SMV'er efter sig. Når det er sket førhen, er det sket på basis af mellemstatslige initiativer og ikke fællesskabsinitiativer. Jeg tænker her på Airbus og forsvarsindustrien Arianespace, selv om der er mange andre områder - De nævnte for øvrigt nogle af dem - hvor en meget mere aggressiv og stærk indsats er nødvendig. Det er efter min mening op til Kommissionen at tage initiativer i denne forbindelse, men det er rigtigt, at vi skal give den beføjelser hertil. Måske burde vi have en kommissær for industripolitik ved siden af kommissæren for konkurrence?
Endelig skal en sådan industripolitik, som fru Zrihen har sagt, og herunder konkurrencedygtighed, indgå i en samfundsmæssig vision. Der er væsentlige spørgsmål, som vi ikke kan komme uden om her. Jeg vil nævne harmonisering af skatterne, betingelserne for social harmonisering, særlig efter udvidelsen, og arbejdstagerrepræsentation i store europæiske koncerner, uden hvilket der ikke bliver en reel social dialog. I denne forbindelse er det reviderede direktiv om europæiske samarbejdsudvalg stadig blokeret, selv om det er blevet vedtaget af Parlamentet. Jeg vil til sidst nævne politikken for livslang uddannelse.
Jeg vil slutte med dette punkt ved at gøre opmærksom på, at i de europæiske virksomheder er det lettere at give uddannelsesmuligheder til personer, som allerede er højt kvalificerede end til de dårligst kvalificerede personer. Derfor håber jeg, at Parlamentet med et meget stort flertal vil stemme for fru Zrihens betænkning, og at Kommissionen vil tage den til efterretning. 
Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Langen har gjort europæisk erhvervsliv en stor tjeneste ved at udarbejde denne betænkning. Han har min fulde støtte, men det, som vi har mest brug for, hvis Europa skal skabe det rette iværksættermiljø i Europa, er en fuldstændig holdningsændring vedrørende succes og fiasko.
I USA vil en person, der har været uheldig, og som passerer en succesrig erhvervsleders eksklusive bopæl, forsøge at leve op til hans succes. I Europa vil han formentlig komme med et par hånlige bemærkninger eller håbe, at regeringen beskatter erhvervslederen, til han segner. Misundelse er en hæmsko for succes og en sund erhvervsøkonomi.
I USA vil den iværksætter, der ikke får succes, få anerkendelse for at have gjort et forsøg og draget erfaringer til næste forsøg. Den konkursramte vil få hjælp til at få genopbygget selvtilliden og prøve igen. I Europa vil iværksætteren være dømt til at sejle sin egen retlige og økonomiske sø. Han vil blive nedgjort, og hans chancer for at gøre endnu et forsøg vil være begrænsede.
Det er sjældent, at den nyskabende iværksætter, opfinder eller den enkelte person er i besiddelse af alle de nødvendige økonomiske midler og erhvervskvalifikationer, der er nødvendige for total og varig succes. Det er her, de såkaldte , de venlige rådgivere, de ikke-erhvervsmæssige ledere er vigtige.
Derfor er jeg meget tilfreds med, at punkt 34 i hr. Langens betænkning fremhæver betydningen af de såkaldte . Og derfor opfordrer jeg Parlamentet til at støtte ændringsforslag 7, der viser vores bekymring for tendensen til at forfølge de ikke-erhvervsmæssige ledere, der er en så vigtig del af en succesvirksomhed.
Vi skal have forståelse for en ærlig fiasko. Vi skal opmuntre til at gøre det første forsøg og det andet forsøg og have viljen til ikke at give op. Vi skal prise succes og glæde os over den succes, som vores mest innovative iværksættere opnår. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan opnå en ægte iværksætterkultur i Europa. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i stater som Indien, Kina, Thailand og Argentina lægges der en iværksætterånd for dagen, som man kan være stolt af. I de store EU-medlemsstater er mentaliteten derimod præget af risikosky pessimisme set i lyset af de dårlige økonomiske tal og mange proklamerede, men ikke gennemførte reformer. Europa ville stå sig bedre i den globale konkurrence, hvis der blev grundlagt betydeligt flere nye virksomheder. Hr. Langen fremlagde en meget god analyse af Kommissionens grønbog og foreslog væsentlige forbedringer. Lad os lære af bedste praksis, f.eks. af Irland, som takket være et "slanket" bureaukrati, et enkelt skattesystem og en aktiv støtte af pionerånden tilhører den globale førergruppe med hensyn til nystartede virksomheder.
Men der skal ikke udelukkende ydes støtte til grundlæggelsen af nye virksomheder. Der skal ligeledes gives støtte til videreudviklingen af eksisterende virksomheder samt til håndværks- og familievirksomheder, hvilket kun berøres perifert i grønbogen. Vi går ind for udarbejdelsen af en handlingsplan inden udgangen af 2003 med forslag, der kan gennemføres i praksis, og med en bindende tidsramme, som det europæiske charter om små virksomheder skal udgøre en væsentlig bestanddel af. Spørg blot en kender, formanden for SME Global, vores kollega, hr. Rübig! Lad os sige tingene uden omsvøb: Virksomheder har brug for direkte og ukompliceret adgang til finansielle midler, fra at stille risikovillig kapital til rådighed til kreditter fra Den Europæiske Investeringsbank og fra Den Europæiske Erhvervsuddannelsesfond. De nystartede virksomheder har behov for skattelettelser, og når der efterfølgende opstår problemer, har de brug for finanspolitiske og bureaukratiske lettelser. De har brug for den nødvendige tilførsel af innovation og teknologi, og, som vores ven, hr. Purvis, med rette sagde, støtte fra lokale netværk af private investorer. Jeg kender mange af dem. Vi har ligeledes brug for støtte til et europæisk netværk.
I betragtning af de stigende arbejdsløshedstal må vi ikke spilde endnu mere tid. De politiske rammebetingelser skal være i orden, før virksomhederne igen vil foretage sig noget innovativt. Hvis virksomhedslederne og arbejdstagerne har klare fremtidsudsigter, vil de være parate til at udvise større fleksibilitet og mobilitet.
Liikanen,
    Hr. formand, det er sent, og der er andre punkter på dagsordenen, så jeg vil blot takke ordførerne fru Zrihen og hr. Langen endnu en gang for deres fremragende arbejde og de ærede medlemmer for deres bidrag. Vi vil tage alle synspunkter med i vores overvejelse i opfølgningen på meddelelsen om industripolitik og handlingsplanen for en iværksætterkultur. Jeg ser derfor frem til at se alle igen i Parlamentet i starten af næste vinterhalvår. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.11.00.
Folias (PPE-DE ),
   Det er med stor tilfredshed, at jeg hilser Kommissionens initiativ til grønbogen om iværksætterkultur velkommen, og jeg vil gerne komplimentere ordføreren, hr. Langen, med det grundige og sammenhængende arbejde, han har fremlagt til afstemning.
Vi er nødt til at gøre det klart, at vi lige så godt kan opgive Lissabon-målene med det samme, hvis ikke iværksætterkulturen i EU udvikles meget hurtigt.
Kun med en udvikling i iværksætterkulturen kan man bekæmpe arbejdsløsheden og skabe større rigdom i EU,l hovedsagelig til gavn for de økonomisk svageste.
Hvis dette skal lykkes, er regeringerne nødt til at forenkle de bureaukratiske procedurer nu indføre virksomhedsvenlige afgiftssystemer og sørge for at skabe et gunstigt iværksætterklima, hvor unge erhvervsdrivende kan trives og udvikle deres aktiviteter.
Bankerne må stoppe med at underkue de små og mellemstore virksomheder og i stedet påtage sig den nyttige rolle som rådgiver og støtte.
Og så er vi nødt til straks at få gjort endeligt op med den sociale ideologi, som venstrefløjen har fremdyrket i årevis, ifølge hvilken fortjeneste er djævelens værk og samfundets fjende. Det bør være almindeligt anerkendt, at fortjeneste betyder belønning til den, der gør en indsats, som løber en risiko, som pukler nat og dag, som er ambitiøs og i stand til at gøre det bedre. Fortjeneste er det, der driver iværksætterkultur og giver fremgang for personer, befolkninger og stater. 
Montfort (PPE-DE ),
    Små virksomheder spiller en væsentlig rolle, hvad angår dynamisme, innovation og beskæftigelse på hele det europæiske indre marked. Derfor glæder det mig at se, at Parlamentet i stigende og mere synlig grad anerkender disse nøgleaktører i den europæiske økonomi, og særlig Udvalget om Industripolitik, som aldrig går glip af en mulighed for at fremme dette fænomen. Min kollega, hr. Langens, betænkning siger meget om den rolle, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi spiller. Det har medført konkrete forbedringer af Kommissionens grønbog om iværksætterkultur i Europa takket være bl.a. de mange ændringsforslag, som vi har stillet sammen med mine kolleger fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater. Endelig er den ånd, som driver store eller små iværksættere, blevet defineret på en sådan måde, at der kan indføres foranstaltninger til forenkling af bureaukratiet i forbindelse med oprettelse og drift af virksomheder, overførsel af dem og de vigtigste former for skattelettelse. Der er imidlertid stadig meget at gøre såsom udarbejdelse af kravspecifikationer for virksomheder, bedre repræsentation af små og mellemstore virksomheder i fællesskabstænketanke, støtte til internationalisering af dem osv., og jeg regner med, at vores arbejde fortsætter i denne retning. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0330/2003) af Angelilli for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets direktiv om erstatning til ofre for forbrydelser (KOM(2002) 562 - C5-0517/2002 - 2002/0247(CNS)).
Angelilli (UEN ),
    Hr. formand, kommissær Vitorino, mine damer og herrer, emnet for betænkningen, som jeg skal præsentere, er Kommissionens forslag til Rådets direktiv om erstatning til ofre for forbrydelser. Initiativet er en opfølgning på grønbogen om erstatning til ofre for forbrydelser, hvormed Kommissionen i september 2001 indledte arbejdet for at fremme forhandlingerne om dette spørgsmål, og som for et år siden var emnet for en betænkning, som jeg havde æren af at udarbejde, samt en parlamentsbeslutning.
Under forhandlingerne om spørgsmålet om retfærdighed og bekæmpelse af kriminalitet er der ved flere lejligheder nævnt en mulighed for at oprette et strafferetsligt system på europæisk plan, der næsten udelukkende - og helt korrekt efter min opfattelse - skal centreres om bøder, straf og kontrol. Systemet skal kun i mindre grad omfatte arbejde med rehabilitering og genindslusning i samfundet af de dømte og mere generelt politik til forebyggelse af kriminalitet. Desværre prioriteres ofrene for forbrydelserne lavest, selv om de er ofre for en forbrydelse og alt for ofte modtager utilstrækkelig beskyttelse og erstatning. Vi skal derfor fokusere på beskyttelse af ofrene i forhandlingen om retfærdighed.
Det mest presserende problem er eksistensen af store forskelle mellem de nationale erstatningsordninger og meget store forskelle med hensyn til niveauet for erstatning og forbundne procedurer i de forskellige medlemsstater. En sådan situation kan ikke være forenelig med principperne for oprettelsen af et fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Der er sket store fremskridt i løbet af året. EU har valgt mulige målsætninger, kritiseret vanskelighederne forbundet med de forskellige strafferetslige systemer i medlemsstaterne, intensiveret de forskellige behov for ofrene for forbrydelserne og fastsat de minimumsforanstaltninger, der skal træffes i EU.
Det mest imødesete og vigtigste skridt er imidlertid ønsket om at vedtage en bindende lovgivningsstrategi på fællesskabsplan for aktivt at opfylde det politiske mandat fra Tampere. Det vil takket være dette direktiv være muligt at tage et indledende skridt i retning af at harmonisere de europæiske strafferetslige systemer med hensyn til behandling af ofre for forbrydelser og inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet garantere tilstrækkelig opmærksomhed og anerkendelse af den nødvendige støtte, samt afhjælpning af de materielle og immaterielle skader, der er påført ofret, herunder når personen, der har begået forbrydelsen, ikke er identificeret eller er forsvundet eller ude af stand til at betale. Identifikation af fælles kategorier til at definere ofre for forbrydelser, modtagere af erstatning, når ofret er afgået ved døden, og fælles procedurer og formaliteter til betaling, udgør derfor det minimale retsgrundlag for EU, således at der ikke længere er tilfælde, hvor omfanget af erstatningen eller muligheden for at modtage denne afhænger af statsborgerskabet eller det land, hvori forbrydelsen blev begået. Selv om jeg generelt kan tilslutte mig alle Kommissionens forslag, tilføjede vi i denne forbindelse en mere udtrykkelig beskrivelse af erstatningsberettigende skader og tidsrammer end i den oprindelige tekst.
Vi specificerede minimumsrammerne for udelukkelse af modtagelse af erstatning. For at undgå sprogvanskeligheder foreslog vi at indføre harmoniserede formularer og oversættelser, hvor det er relevant, til det sprog, som det pågældende offer taler. Hovedformålet er at garantere det grundlæggende princip om ikke-diskrimination af alle borgere og personer med opholdsret i EU samt ønsket om så vidt muligt at begrænse virkningerne og lidelserne for ofre, der er påført skader, og som bliver ofre for anden gang, hvis de nægtes støtte på grund af utilstrækkelige eller sommetider ikke-eksisterende erstatningsordninger.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at takke mine kolleger, der har bidraget til det gode resultat. 
Vitorino,
    Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, dette forslag til direktiv fra Kommissionen imødekommer den ene af de to henstillinger fra Det Europæiske Råd i Tampere og har to centrale målsætninger, som ordføreren netop har fremhævet: at indføre minimumsstandarder for erstatning til statsborgere og andre med lovligt ophold i EU for skader, de er blevet påført som ofre for forbrydelser, og at lette adgangen til erstatning i grænseoverskridende situationer. Den merværdi, som disse to målsætninger tilføjer, er efter min mening hævet over enhver tvivl, eftersom to af de nuværende 15 medlemsstater og de fleste af de stater, der skal tiltræde EU, endnu ikke har nogen erstatningsordning. Dertil skal føjes, at der for øjeblikket ikke findes nogen form for grænseoverskridende samarbejde, der kan bistå ofret med at søge erstatning. Forslagets første målsætning er at sikre, at der i alle medlemsstater er adgang til statslig erstatning. Formålet er ikke at harmonisere medlemsstaternes lovgivning på dette område, men blot at indføre en minimumsstandard, som den enkelte stat kan overskride, hvis den ønsker det, idet subsidiaritetsprincippet hermed respekteres.
Ofre for terrorisme omfattes også af dette direktiv. Nære slægtninge til ofre og personer, der har mistet en forsørger, har ret til erstatning, når ofret afgår ved døden som følge af skade, der er forvoldt eller forårsaget af en af direktivet omfattet forbrydelse.
Alle økonomiske og ikke-økonomiske tab, som er en direkte følge af personskaden, erstattes. Kommissionen lægger særlig vægt på erstatning for ikke-økonomiske tab, hvilket der i øjeblikket ikke er mulighed for i en lang række medlemsstater, navnlig i tilfælde af alvorlige forbrydelser som væbnet overfald, voldtægt, seksuelle krænkelser eller terrorangreb.
Forslagets anden målsætning er at lette adgangen til erstatning i grænseoverskridende situationer. Når en person bliver offer for en forbrydelse i et andet land, er det lidet sandsynligt, at ofret ud over at anmelde det kriminelle forhold har tid til at igangsætte de nødvendige straffe- og civilretlige procedurer. Vi mener derfor, at ordningen bør gøre det muligt for ofret på en enkel måde at igangsætte disse procedurer fra sit bopælsland. I direktivet foreslås det derfor, at der indføres en samarbejdsordning mellem medlemsstaternes myndigheder. Kommissionen påtager sig at udarbejde en håndbog, der stilles til myndighedernes rådighed, og hvoraf fremgår de grundlæggende betingelser for erstatning i den enkelte stat, myndighedernes territoriale beføjelse i den enkelte medlemsstat, når det er relevant, og de formularer, der anvendes til dette formål i den enkelte medlemsstat. En efter disse retningslinjer udarbejdet håndbog vil stå til rådighed på alle EU's officielle sprog. 
Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, at sikre den frie bevægelighed er et af EU's vigtigste mål. Denne frie bevægelighed kan dog kun bruges til noget, hvis EU træffer alle de nødvendige foranstaltninger til at beskytte sine borgere, især i tilfælde af, at de bliver ofre for en forbrydelse, og det uafhængig af, hvilket EU-statsborgerskab de har, og uafhængig af, i hvilken medlemsstat de udsættes for forbrydelsen.
Borgerne i EU kan lide at rejse og rejser meget. De arbejder i andre medlemsstater, og de udnytter også deres ret til fri bevægelighed inden for EU på mange andre områder. Enhver borger kan imidlertid lige så vel blive offer for en forbrydelse eller et terrorangreb i en anden medlemsstat som i hjemlandet. Hidtil har retsgrundlaget, som fru Angelilli redegjorde for, været reguleret forskelligt i alle medlemsstater. Derfor kan man komme ud for, at to personer, som bliver udsat for en nogenlunde identisk forbrydelse, men i forskellige EU-medlemsstater, får tilkendt vidt forskellige erstatningsbeløb. Det kan også ske, at et offer i ekstreme tilfælde overhovedet ikke får nogen erstatning. Derfor hilser jeg på vegne af PPE-DE-Gruppen Kommissionens forslag udtrykkeligt velkommen og takker fru Angelilli for hendes betænkning, som skal føre til en ordning for ofre for forsætlige forbrydelser eller terrorangreb inden for EU.
Alle EU-borgere og alle personer, som opholder sig regelmæssigt i EU, får med direktivets ikrafttræden en rimelig erstatning, hvis de bliver udsat for en forbrydelse. Det betyder desuden, at mennesker, der bliver ofre for en forbrydelse inden for EU, har ret til at henvende sig til en myndighed i hjemlandet, hvor de kan ansøge om hjælp. På den måde sikres det, at ofre får lettere adgang til erstatning, også selv om forbrydelsen blev begået uden for hjemlandets grænser. Det garanteres hermed, at ofret for en forbrydelse endelig får en rimelig beskyttelse og en rimelig erstatning, hvilket der paradoksalt nok stadig ikke tages tilstrækkelig hensyn til i mange rets- og strafferetssystemer. Jeg er overbevist om, at Parlamentet vil stemme for denne betænkning med stort flertal i morgen, og det glæder mig meget.
Cerdeira Morterero (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, fru Angelilli, med den betænkning, vi forhandler i dag. Den høje grad af konsensus, der blev opnået i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, er uden tvivl fundamental i forbindelse med et så vigtigt spørgsmål, som det vi diskuterer i dag, nemlig erstatning til ofre for forbrydelser.
De retslige og strafferetslige systemer i EU's medlemsstater giver ikke ofret for forbrydelsen tilstrækkelig opmærksomhed, og ofte giver de ikke en passende beskyttelse og erstatning til ofret. Denne virkelighed har gjort, at kriminologer og strafferetsansvarlige politikere derfor i særlig grad har fokuseret på ofrets stilling i forbindelse med retsforfølgningen og på varetagelsen af dets interesser.
Jeg synes, at den betænkning, vi vedtog i november 2000 om statutten for ofret i en straffesag, var det første skridt i denne valgperiode til at afhjælpe problemet. Det var et vigtigt skridt på vejen mod at få dækket et kæmpestort lovgivningsmæssigt tomrum, der efter min mening betød forskelsbehandling for millioner af borgere, der bevæger sig frit rundt inden for EU, og som kan risikere at blive ofre for en forbrydelse, men som mødes af 15 strafferetlige grænser, der i praksis har vist sig at være ude af stand til at beskytte deres rettigheder.
Jeg glæder mig over, at vi i dag er tættere på at kunne sikre ofret en erstatning, ikke kun for at råde bod på de skader og lidelser, vedkommende er blevet påført, men også for at mildne den sociale konflikt, forbrydelsen har givet anledning til, og fremme anvendelsen af en rationel og korrekt kriminalpolitk.
Jeg vil også understrege, at selv om afhjælpningen eller erstatningen burde ydes af skadevolderen selv, da han er den direkte ansvarlige for skaden, har det i praksis kun sjældent været muligt at opnå fuld erstatning fra skadevolderen, fordi denne enten ikke er identificeret, er forsvundet eller er ubemidlet.
Det er, som jeg har nævnt i de ændringsforslag, der blev vedtaget, nødvendigt at begrænse de uretfærdige virkninger af de forskellige erstatningsniveauer, der i øjeblikket findes mellem medlemsstaterne, og sikre, at borgerne i EU får en passende erstatning for de skader, de er blevet påført, når de har været ofre for en forbrydelse i et hvilket som helst område af EU.
Støtten til ofret bør omfatte to typer foranstaltninger, som supplerer hinanden indbyrdes: dels den materielle, psykologiske, sundhedsmæssige og sociale hjælp, dels afhjælpningen af de materielle og/eller immaterielle skader, som ofret eller dets pårørende har lidt. Det ville uden tvivl være et stort fremskridt med henblik på at opnå de politiske mål, som EU forpligtede sig til på topmødet i Tampere og i Wien-handlingsplanen.
Indførelsen af et egentligt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed og udøvelse af retten til fri bevægelighed vil ikke være mulig, hvis EU ikke træffer de nødvendige foranstaltninger, som beskytter borgeren, hvis han bliver offer for en forbrydelse i en hvilken som helst del af Unionen, uanset hans nationalitet, og at han får erstatning for de forvoldte skader. Europa-Kommissionens initiativ og kommissær Vitorinos indsats er efter min mening den rette vej til at opnå det. 
Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi har endnu en gang at gøre med en foranstaltning, der retter sig mod at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - der skal søge at besvare de spørgsmål, som borgerne stiller i deres dagligdag - det store mål, som vi har sat os for at nå, og hvor alle borgere skal have deres integritet beskyttet, have adgang til domstolene og se deres rettigheder varetaget, uanset hvor de befinder sig, og lige så let, som hvis det var i deres eget land.
Det er vigtigt at indføre minimumsstandarder for statslig erstatning og at lette adgangen til erstatning i grænseoverskridende situationer, og at der således indføres en sidste sikkerhed for ofret, når denne ikke kan opnå erstatning fra forbryderen eller ad andre veje. Vi er klar over, at ofret hyppigt ikke kan opnå erstatning fra forbryderen, enten fordi denne ikke råder over de nødvendige midler, er forsvundet eller aldrig er blevet identificeret. Vi ønsker at undgå, at der på grund af dybtgående forskelle mellem de eksisterende ordninger i de forskellige medlemsstater findes ubegrundede forskelle i den erstatning, som borgerne har ret til, fordi de er blevet ofre for en forbrydelse et bestemt sted i EU snarere end et andet. Det giver ikke mening, især ikke i lyset af det forhåndenværende område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg glæder mig derfor såvel over dette forslag til direktiv som over Roberta Angelillis betænkning, der ikke tilstræber nogen harmonisering, men blot opstiller minimumsstandarder, så de medlemsstater, der ønsker det, kan opretholde eller indføre mere generøse bestemmelser over for de personer, der er blevet ofre for sådanne ulykkelige hændelser. Først skal territorialitetsprincippet anvendes, hvorved den medlemsstat, på hvis område forbrydelsen er sket, gøres ansvarlig for betaling af erstatning, idet ofret efterfølgende har ret til at indgive anmodning om erstatning til en myndighed i sit bopælsland for at undgå, at ofret rammes endnu hårdere.
Jeg understreger, at principperne om social retfærdighed skal overholdes, idet det fordres, at den enkelte medlemsstat skal yde erstatning til sine egne borgere, men også til andre ofre for vold udøvet på sit territorium, f.eks. udenlandske arbejdstagere, studerende, turister m.fl. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at det er rigtigt, at det vigtigste for alle borgere er at føle sig sikre i det land, hvori de bor eller opholder sig. Der er overhovedet ingen grund til at fremme den frie bevægelighed for arbejdstagere i EU, hvis vores borgere ikke føler, at de beskyttes imod kriminalitet i den stat, hvori de befinder sig. Hvis EU's borgere skal tro på EU - og vi må se i øjnene, at det ikke er alle, der gør det i øjeblikket - er det af afgørende betydning, at de er sikre på at modtage samme standard for beskyttelse imod kriminalitet og samme behandling som ofre for forbrydelser, som de forventer i deres eget land.
Som andre har sagt, er hensigten med denne lovgivning ikke blot at hjælpe enhver, der er så uheldig at være offer for en forbrydelse, men at forsøge at sikre, at der er ensartethed. Det er slemt nok at være offer for en forbrydelse, men problemerne med personlige og følelsesmæssige lidelser vil fortsætte, hvis man ikke modtager retfærdig og relevant erstatning. Det er endnu mere vigtigt, når man tager i betragtning, at retssystemerne er forskellige fra land til land, og at arbejdsmetoderne hos de forskellige politistyrker og de foranstaltninger, de træffer, ikke er de samme fra det ene land til det andet.
Jeg støtter forslaget, der efter min opfattelse vil skabe rammerne for et centralt organ i borgernes egne medlemsstater, som på vegne af ofrene vil ansøge de lande, hvori forbrydelserne er begået, om erstatning. Vi må ikke glemme, at voldelige forbrydelser kan finde sted hvor som helst - i alle lande. Det er kun rimeligt, at vi gør alt for at tilpasse systemet og sikre, at det fungerer til fordel for borgerne og ofre for forbrydelser. 
Vitorino,
    Hr. formand, ærede medlemmer, for det første vil jeg gerne igen takke ordføreren for hendes betænkning og udtrykke min glæde over Parlamentets støtte til dette initiativ, der, som De ved, hviler på traktatens artikel 308, og som nyder denne brede støtte i Parlamentet.
Jeg glæder mig over ordførerens ændringsforslag, hvis underliggende filosofi jeg deler, og hvad disse ændringer angår, vil jeg gerne blot pointere, at jeg mener, at Parlamentet bør fastholde karakteren i dette initiativ om fælles minimumsstandarder.
Jeg ville også gerne selv være mere ambitiøs, men jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at for vidtgående ambitioner kan gøre det vanskeligt at få initiativet vedtaget, og jeg så gerne, at det skete så hurtigt som muligt. For ikke at trække sagen længere ud agter Kommissionen derfor ikke at stille et modificeret forslag, men forpligter sig til for det store flertal af Roberta Angelillis ændringsforslags vedkommende - 53 af de i alt 77 ændringer - at kæmpe for, at den bag disse forslag liggende hensigt vil være til stede i de forhandlinger, som Kommissionen skal føre med Rådet om dette initiativs vedtagelse. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0326/2003) af Robert J.E. Evans for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Den Hellenske Republiks initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om forebyggelse af og kontrol med ulovlig handel med menneskelige organer og menneskeligt væv (7247/2003 - C5-0166/2003 - 2003/0812(CNS)).
Evans, Robert J.E. (PSE ),
   Hr. formand, i løbet af de seneste år har de videnskabelige fremskridt forvandlet transplantation af menneskelige organer til en medicinsk rutineprocedure med en succesrate på over 99 % i Vesteuropa. Den alvorlige mangel på donorer betyder dog, at mange patienter stadig risikerer at dø uden grund. For at afhjælpe denne mangel er der desværre opstået et frygteligt fænomen - ulovlig handel med menneskelige organer.
Der er flere veldokumenterede eksempler på EU-borgere, der er rejst til de fattigere lande i verden i deres søgen efter livsvigtige midler til behandling af deres eget dårlige helbred. Der er en støt stigning i den såkaldte transplantationsturisme, hvor patienter fra EU køber organer fra levende donorer i udviklingslandene, og det er efter min opfattelse fuldstændig forkasteligt.
Jeg forstår godt, at en patient, der er ved at dø af nyresvigt, er desperat. Disse patienter er rent faktisk selv ofre for et svigtende system. Men det kan aldrig være rigtigt eller acceptabelt, at personer med penge kan købe et bedre helbred på bekostning af andre personers helbred. Tag ikke fejl. Selv om en sund og rask donor kan være frisk efter en operation, er der mange andre tilfælde, hvor donorens helbred vil blive påvirket i kritisk grad.
Det er allerede ulovligt i 14 ud af 15 EU-lande at købe organer fra andre personer. Hvis vi således udelukker det i vores egne lande, hvorfor kan nogen så mene, at det er acceptabelt at købe menneskelige organer i andre lande? Det er f.eks. ikke tilladt for en person fra Sydengland at tage til Skotland for at købe en nyre, og det er heller ikke tilladt for en person fra Paris at tage til Marseilles med samme formål. Hvorfor kan det så være acceptabelt for en EU-borger at tage til Indien eller Pakistan eller at rejse til Moldova eller Ukraine?
Jeg ved, at der måske vil være stor enighed i aften om denne forhandling, men jeg ved også, at der er alternative synspunkter i mit eget land og andre steder. Endvidere har mange af os læst beretninger i de internationale medier om kriminelle organisationer, der myrder andre mennesker og handler med organer, og endda påstande eller anklager om, at børn opfostres, for at man kan fjerne deres organer senere. Schengen-aftalen, som vi bifalder, gør det imidlertid lettere for de kriminelle organisationer at bevæge sig frit i EU, hvor de kan udnytte forskellene mellem medlemsstaternes lovgivning. Den meget velkomne tiltrædelse af de nye medlemsstater i EU vil gøre det muligt mere effektivt at håndtere spørgsmål på tværs af grænserne om f.eks. handel med menneskelige organer. Men hvis området for den frie bevægelighed udvides, vil fælles regler som disse være afgørende for at sikre, at kriminelle grupper ikke kan udnytte forskellene i medlemsstaternes love endnu mere til egen fordel.
I min betænkning opfordres Kommissionen også til at overveje, om det er hensigtsmæssigt at udarbejde et omfattende EU-direktiv om regulering af den lovlige anvendelse af organer til transplantationer, herunder en database med lovligt tilgængelige organer, og oprettelsen af en EU-database for patienter, der har brug for en organtransplantation.
Medlemsstaterne vil måske også overveje, hvorvidt den nuværende praksis, hvor borgerne tilbyder at donere deres organer i tilfælde af død, bør ændres til en praksis, hvor deres organer stilles til rådighed til transplantation, medmindre de har specificeret andet. Jeg vil i hvert fald opfordre den britiske regering til at overveje denne mulighed.
I det græske forslag fastsættes fælles definitioner for forbrydelser i forbindelse med handel med menneskelige organer. I forslaget fastsættes en strafferamme på mindst 10 år for forbrydelser, der er begået under skærpende omstændigheder, og der indføres et meget nødvendigt ekstraterritorialt element, hvorved personer, der ønsker at købe organer fra indbyggere i tredjelande eller blot uden for EU, begår en strafbar handling i henhold til fællesskabsret.
Jeg støtter hovedformålene og -principperne i det græske forslag. Jeg vil dog gerne komme med et par ændringsforslag. Jeg vil gerne føje ordene "dele af organer og væv" til titlen, idet risikoen for tvetydigheder dermed fjernes. Hvis man endvidere tilføjer ordet "ulovlig", udelukkes enhver antydning af, at det kan have negativ betydning for lovlige formål. Hvis titlen ændres og klarlægger, at forslaget kun omhandler ulovlig handel, bør reproduktive organer og væv og væv fra fostre samt blod også omfattes af forslaget.
Endvidere mener jeg ikke, at levende donorer skal holdes juridisk ansvarlige. Det er ikke rimeligt, at EU kriminaliserer en donor, der i langt de fleste tilfælde er blevet overtalt eller tvunget af kriminelle netværk i håbet om at slippe ud af den værste fattigdom.
Med disse bemærkninger og de ændringsforslag, som jeg har præsenteret, vil jeg opfordre mine kolleger til at støtte betænkningen, og jeg håber, at så mange som muligt vil støtte den i morgen. 
Vitorino,
    Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke hr. Evans for hans meget omfattende betænkning om et særdeles følsomt emne. Kommissionen deler ordførerens opfattelse af, at handel med menneskelige organer og menneskeligt væv er en alvorlig overtrædelse af grundlæggende rettigheder og især menneskelig værdighed og fysisk integritet.
Forebyggelse af og kontrol med ulovlig handel med menneskelige organer er et meget kompliceret spørgsmål, både etisk og teknisk, og kræver omhyggelig overvejelse og forhandling. Jeg mener, at Deres bidrag til forhandlingen har været afgørende. Jeg vil gerne lykønske Dem, ikke blot med betænkningen, men også med det faktum, at forhandlingen helt bestemt vil bidrage til at klarlægge de vigtigste elementer i det initiativ, som den græske regering har taget.
Jeg er især enig i tre væsentlige og omfattende ændringsforslag. For det første skal donorerne ikke holdes ansvarlige, for det andet bør der tilføjes en henvisning til forsætlig overtrædelse af loven, og for det tredje bør det gøres klart, at økonomisk vinding også omfatter enhver sammenlignelig fordel, og at bestemte betalingstyper er acceptable.
Men jeg vil gerne henlede opmærksomheden på behovet for yderligere overvejelse af to specifikke punkter. Jeg har bemærket et forslag om, at listen over organer, der er udelukket fra initiativets anvendelsesområde i den oprindelige tekst, bør slettes. Jeg kan se, at det er et spørgsmål som kræver yderligere overvejelse, især da lignende udelukkelser finder anvendelse i Rådets protokol om transport af organer og væv af menneskelig oprindelse. Udelukkelsen af forskellige dele af kroppen drøftes stadig, og Kommissionen vil følge grundigt op på spørgsmålet i de kommende forhandlinger. Jeg mener endvidere, at dele af formuleringen foreslået i forbindelse med spørgsmålet om jurisdiktion, især fælles jurisdiktion, kan behandles bedre inden for rammerne af et horisontalt direktiv.
Men hensyn til direktivets bredere kontekst har jeg noteret mig, at betænkningen, som ordføreren netop har sagt, indeholder forslag om større indsats i forbindelse med den lovlige anvendelse af organer til transplantation, især manglen på organer. Kommissionen er enig i, at organmangel er et stort problem, og det glæder mig at kunne oplyse Dem om, at min kollega, David Byrne, er i færd med at gennemgå oplysninger på grundlag af en ny undersøgelse af de nuværende forhold for organtransplantation i medlemsstaterne, tiltrædelses- og ansøgerlandene. Når disse oplysninger er gennemgået, vil Kommissionen være i stand til at vurdere, om det er nødvendigt at tage endnu et initiativ, samt vurdere retsgrundlaget og anvendelsesområdet for et sådant forslag. 
Liese (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Evans for hans betænkning. Han tog fat i et meget vigtigt tema, og organmafiaens aktiviteter er et af de værste eksempler på organiseret kriminalitet. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik støtter det græske initiativ, og vi har taget fat i nogle andre punkter, som for størstedelens vedkommende også blev overtaget af det ansvarlige udvalg. For det første ønsker vi at fremhæve konsekvenserne for den offentlige sundhed endnu tydeligere, end det allerede er kommet til udtryk i forslaget fra det græske formandskab.
For det andet ser vi i denne sammenhæng også en forbindelse til en lovgivning, som vi i øjeblikket forhandler med Kommissionen og Rådet om med hensyn til kvaliteten af og sikkerheden for menneskelige celler og væv. Også her har Parlamentet vedtaget med stort flertal, at vi ikke ønsker nogen form for handel med umodificerede celler og væv. I modsætning til Kommissionen og Rådet tror vi, at det er nødvendigt at have et retsgrundlag, således at vi til dels også kan drøfte dette spørgsmål i medbestemmelsesproceduren. Det har udvalget givet klart udtryk for endnu en gang. Jeg er enig med ordføreren og deler ikke kommissærens synspunkt i forbindelse med undtagelserne. Vi bør ikke tillade nogen undtagelser i denne tekst. I princippet skal al form for handel med celler og væv være strafbar. Imidlertid har vi brug for mere præcise foranstaltninger her, og det har Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik stillet et forslag om, som desværre er blevet afvist i det ansvarlige udvalg. På vegne af PPE-DE-Gruppen agter vi imidlertid at sætte det på morgendagens dagsorden til endnu en afstemning. Vi ønsker en klar adskillelse. Vi mener, at handelen med organer og umodificerede celler bør være forbudt i alle tilfælde, hvor der konstateres finansiel profitstræben. Imidlertid betoner jeg begrebet "umodificerede celler og væv" her, for hvis der fremstilles medikamenter af celler og væv, skal de investeringer, som industrien har foretaget i disse medikamenter, naturligvis også refinansieres, og vi har derfor også brug for muligheden for at kunne sælge disse produkter. Med henblik på en nærmere præcisering beder jeg Dem derfor om at støtte ændringsforslag 49 fra PPE-DE-Gruppen. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi skal tage fat på spørgsmålet om den forkastelige og ulovlige handel med menneskelige organer. Det gør hr. Evans i sin betænkning, og han tilføjer nyttige punkter, som supplerer Rådets punkter i det oprindelige forslag. Jeg har dog sammen med min kollega, hr. Liese, i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik stillet supplerende ændringsforslag, der har til formål at klarlægge teksten. Det vigtigste af disse punkter vedrører sanktioner.
Vi mener, at det er nødvendigt at sende de rette signaler, både til de personer, der udfører handelen, og til donorerne. Derfor har vi foreslået at genindsætte artikel 2, stk. 2, litra d). Heri fastsættes det, at det er en strafbar handling at modtage eller opkræve penge for at fjerne organer. Mit udvalg slettede forslaget, men jeg mener, at det bør inkluderes i teksten for at forhindre ulovlig organdonation, når det er muligt. For at undgå at straffe de personer, der allerede har lidt efter at være udnyttet til organdonation, har vi foreslået at indsætte en bestemmelse, hvorunder sanktionerne kan begrænses i bestemte tilfælde.
Organiserede forbrydere bør ikke udnytte naive eller opportunistiske mennesker for at skabe et marked, hvor der handles med usikre og ulovlige organer. Det er langt bedre at fremme lovlig og berettiget organdonation. Derfor ønsker jeg at understrege vigtigheden af frivillig organdonation.
Den grundlæggende årsag til handel med organer er manglen på organer. I Det Forenede Kongerige alene er der i aften 5.700 personer, som venter på en transplantation, men der udføres under 3.000 transplantationer om året. I Det Forenede Kongerige var der sidste år ca. 300 mennesker, som døde mens de ventede på en transplantation. En indsats over for handel med organer på EU-plan skal gå hånd i hånd med oplysningskampagner om organ-, vævs- og celledonation på europæisk og nationalt plan. Vi skal opfordre Europas borgere til at tilmelde sig nationale donorordninger og oplyse pårørende og advokater om deres valg.
Jeg har båret mit donorkort i mange år. Jeg støtter aktivt den organdonorkampagne, som sundhedsmyndighederne i Det Forenede Kongerige har iværksat. Jeg opfordrer andre til at støtte lignende kampagner i egne medlemsstater. Det er et område, hvor vi virkelig kan samarbejde og opnå det vigtigste resultat af alle, nemlig at redde mange liv. 
Κaramanou (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes, det er et meget vigtigt initiativ, den græske regering har taget, til at stille forslag om forebyggelse og bekæmpelse af handel med menneskelige organer, så vi kan gøre noget ved de skændige forhold, hvor menneskelige organer købes og sælges på markedspladsen, men først og fremmest slå ned på de internationalt organiserede forbrydernetværks aktiviteter, som består i kidnapning og drab, især af børn, med det formål at sælge deres organer. Den betænkning, hr. Evans har udarbejdet, både støtter de grundlæggende målsætninger i det græske forslag og supplerer dem ved at tilføre nogle sikkerhedsventiler, så man ikke afskrækker donorer.
Som bekendt er der sket et fald i antallet af transplantater i EU de sidste år. I Grækenland er den gennemsnitlige ventetid på en nyretransplantation over otte år. De største problemer ser vi med lever- og hjeretetransplantationer. Her ved vi, at temmelig mange patienter dør, mens de venter på en transplantation. Denne situation udnyttes naturligvis af den organiserede kriminalitet, som tilbyder en udvej i form af transplantationsturisme og handel med komplekse handelsnetværk. Det er en offentlig hemmelighed, at de største organmarkeder findes i Indien, Brasilien, Sydafrika samt Kina og Pakistan. Der foregår imidlertid også en intens spekulation og krænkelser af den menneskelige værdighed i EU og i ansøgerlandene, hvor et økonomisk pres på økonomisk dårligt stillede grupper bidrager til, at de illegale netværks ulovlige og afskyelige aktiviteter kan blomstre.
Herudover skal der tages alvorligt højde for konsekvenserne for folkesundheden, som det også fremgår af ændringsforslaget herom. Jeg er også enig i Europa-Parlamentets ændringsforslag om, at denne handel også berører borgernes ret til lige adgang til sundhedstjenester og underminerer tilliden til det legale transplantationssystem. Der er ingen tvivl om, at vi er nødt til at have en fælles holdning på EU-plan til en indbyrdes tilnærmelse af vores straffelovgivning, der er forskellig fra stat til stat, til strenge sanktioner og et internationalt samarbejde om bekæmpelse af det afskyelige fænomen, som handel med menneskelige organer er.
Samtidig er vi imidlertid også nødt til at gennemføre aktiviteter inden for oplysning og bevidstgørelse af offentligheden. Illegal handel med menneskelige organer ville selvfølgelig ikke finde sted, hvis flere borgere var villige til at donere organer og væv efter deres død. Derfor er vi nødt til at have oplysningskampagner på nationalt og europæisk plan for at overtale folk til at blive donorer og i god tid meddele dette ønske til deres familie og pårørende. Vedtagelsen af et EF-direktiv vil give en passende lovramme, så der skabes et nyt grundlag for det problem, som rammer de tusindvis af mennesker, der fylder ventelisterne til transplantationer. 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hr. Evans mange gange for hans betænkning. Det er efter min opfattelse et vigtigt initiativ fra det græske formandskabs side, som det er slået fast af forskellige parlamentsmedlemmer. Det største problem er manglen på donorer. I Nederlandene, f.eks., har der i 20 år været mangel på organdonorer. Endvidere er det ikke alle donorer, som er egnede. En donor skal i de fleste tilfælde være hjernedød, men hjertet skal stadig slå. Derfor er mange donorer ikke kvalificerede. Trafikofre var og er stadig en kilde til donorer, men antallet er faldende, og det forværrer blot problemet. Det retfærdiggør dog på ingen måde handel med menneskelige organer. Handel med mennesker, herunder kvinder og børn, med henblik på at fjerne deres organer, er ganske forfærdelig. De pågældende personer er fattige og magtesløse og fra fattige lande, men også fra Kina og Indien. Nogle mennesker får fjernet deres organer i håbet om en bedre tilværelse, og andre udnyttes ganske enkelt. Det er positivt, at der nu fastsættes regler. I denne sammenhæng er det faktisk en skændsel, at konventionen om menneskerettigheder og biomedicin af 1997, der trådte i kraft i 1999, indtil nu kun er ratificeret i Danmark, Spanien og Portugal. Nederlandene bør taget dette til efterretning.
Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe mener, at man kun kan beskytte den menneskelige værdighed ved at vedtage en koordineret og skræddersyet indsats til bekæmpelse af ulovlig handel med organer. Vi håber derfor, at forslaget vil bidrage hertil. Derfor støtter vi forslaget. 
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, transplantation af organer, dele af organer, væv og celler kan redde menneskeliv og er en vigtig metode til behandling af mange forskellige lidelser og sygdomme. I fremtiden vil f.eks. transplantation af celler spille en endnu vigtigere rolle i almen medicin. Transplantation af voksne stamceller er et eksempel.
Der er dog to punkter, som EU skal tage højde for i retsgrundlaget. Det første punkt er garantien for kvalitet og sikkerhed for donation og transplantation, og det andet er forebyggelsen af handel med menneskelige organer, væv og celler. Det førstnævnte punkt behandles i Liese-betænkningen, det sidstnævnte punkt i den betænkning, som vi drøfter i dag, og som kort sagt fortjener vores udelte støtte. Det er godt, at denne umoralske praksis bekæmpes. Det er godt, at der i betænkningen anmodes om særligt fokus på fremme af frivillig donation. Der er dog et punkt i betænkningen, som vi ikke kan støtte. Vi mener - som det også nævnes i det græske initiativ - at tilbud om og modtagelse af penge for organer, væv eller celler også skal være strafbart. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.11.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om situationen i Bolivia.
Vitorino,
    Hr. formand, Kommissionen fulgte nøje og med stigende bekymring de dramatiske og tragiske begivenheder, der rystede Bolivia i sidste uge. Vi beklager dybt, at 80 mennesker blev dræbt og mange hundrede såret i de voldelige sammenstød i El Alto, La Paz og andre byer, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at vise min sympati over for de berørte familier. Vi nærer et stort håb om at de personer, der er ansvarlige for drabene og de sårede, vil blive pågrebet. Vi beklager de begivenheder, der sidste fredag førte til tilbagetrædelsen af den demokratisk valgte tidligere præsident González Sánchez de Lozada. Jeg bifalder imidlertid den ordentlige måde, hvorpå den tidligere vicepræsident Carlos Mesa Gisbert har overtaget præsidentembedet i Rebublikken Bolivia i overensstemmelse med bestemmelserne i Bolivias forfatning. Min kollega, Chris Patten ønskede i sin redegørelse i mandags præsident Mesa held og lykke med det, som vi alle kan være enige om, er et særligt kritisk tidspunkt i Bolivias historie.
Kommissionen har opfordret alle bolivianere til at samarbejde åbent og konstruktivt om at finde løsninger, som alle kan tilslutte sig, på de mange udfordringer, som landet står over for. Vi vil støtte de bolivianske myndigheder fuldt ud i overgangsperioden. De seneste begivenheder har understreget behovet for at træffe foranstaltninger til at sikre, at Bolivias borgere deltager effektivt i en demokratisk og forfatningsmæssig styreform. Kommissionen er i denne sammenhæng villig til at tildele midler på grundlag af sit langvarige samarbejde med Bolivia til støtte af konkrete foranstaltninger, der kan forbedre nøgleaktørers arbejde i forebyggelsen og håndteringen af konflikter i dette meget komplicerede og splittede land.
Inden forværringen af krisen i sidste måned var Kommissionen allerede bekymret over muligheden for en alvorlig og voldelig konflikt i Bolivia efter begivenhederne den 12. og 13. februar 2003, da politiet gjorde oprør som reaktion på den tidligere præsidents budgetforslag, og de efterfølgende sammenstød resulterede i 33 dræbte og ca. 200 sårede. Ved anvendelse af den særlige udrykningsstyrke iværksatte Kommissionen en mission til vurdering af konflikten, der var klar med det opsøgende arbejde i slutningen af juni 2003. Som følge deraf overvejer vi at trække på budgetposten for den særlige udrykningsstyrke på op til 1 million euro, og vi er i færd med at undersøge idéer og forslag til konkrete kortsigtede foranstaltninger inden for konfliktforebyggelse og -forvaltning, som vi håber at kunne drøfte i den nærmeste fremtid i tæt samarbejde med den nye præsident Carlos Mesas regering.
Vi ønsker især at støtte foranstaltninger, der kan styrke Kongressens og Senatets muligheder for at reagere effektivt på de mange og ofte modstridende krav fra bolivianske borgere, inden det hele koger over og resulterer i yderligere voldelige konflikter. Endvidere vil Kommissionen sammen med den nye regering undersøge mulighederne for at dirigere nogle af de midler, der endnu ikke er tildelt fra rammen for vores landestrategidokument for 2000-2006, over på et mere langsigtet program om målrettet konfliktforebyggelse. De seneste begivenheder og de dramatiske konsekvenser heraf beviser, at det er vigtigt, at EU fortsat styrker sit langvarige partnerskab med Bolivia for at fremme respekten for og tilliden til demokratiske principper, tildeler støtte til den meget nødvendige økonomiske genopbygning samt støtter Bolivias bestræbelser på at mindske fattigdom og social udstødelse. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i forbindelse med de alvorlige begivenheder, der har fundet sted i Bolivia, tror jeg, at det ville være meget farligt at gribe dem an ud fra et forsimplet eller demagogisk perspektiv, hvilket ville få os til at fejlfortolke dem fuldstændigt.
Jeg synes, at vi for at kunne gribe problemet korrekt an skal tage udgangspunkt i to præmisser. Først og fremmest at der findes stor ulighed og ødelæggende social udstødelse og fattigdom. Lad os ikke glemme, at Bolivia er det fattigste land i Sydamerika og har et ufuldstændigt, ufærdigt demokrati meget langt fra det, der bør været et effektivt og funktionelt demokrati, og vi må heller ikke glemme, hr. formand, den lange tradition for militærkup i landet.
Disse forhold er bl.a. med til at skabe en perfekt grobund for nye populismer på basis af social frustration, og de er blevet særdeles godt beskrevet af en, der er så lidt mistænkelig som forfatteren - og på et vist tidspunkt i hans liv, politikeren - Mario Vargas Llosa, efter de frustrerede privatiseringer i den peruanske by Arequipa.
Det er en kendsgerning - som Vargas Llosa også minder os om - at der er ved at genopstå en slags populisme som følge af de fejlslagne reformer med markedsåbning og privatisering, der i visse tilfælde fejlagtigt er blevet fremlagt som nyliberale, og som er det eneste alternativ til den gamle nationalistiske og etatiske model med fokus på indenlandske forhold, som bærer en del af skylden for, at disse lande - ligesom diktaturerne - lever i udstødelse og elendighed.
Det er derfor efter min mening, hr. formand, vigtigt at kunne skelne, for der er mange, der mener, at de kæmper et slag mod korruptionen og for retfærdigheden, men i virkeligheden udkæmpes der måske også et slag, der betyder mere tilbageståenhed og fattigdom. Det er netop det, der skete i Arequipa, og selv om de to eksempler ikke er helt ens, er der måske nogle af følgerne af det peruanske fænomen, der kan forklare eller ekstrapoleres til det, der er sket i Bolivia.
Situationen er bekymrende af to årsager. Den ene er de tre måneder, som oppositionslederen og coca-avleren, Evo Morales, har givet dem til at løse situationen i landet, og den anden er afholdelsen af en folkeafstemning om privatisering eller salg af gassen.
Jeg synes, at EU, som kommissæren så udmærket har udtrykt det, bør opfordre til moderation og fornuft, så der kan komme en konstruktiv dialog mellem alle, som gør det muligt at skabe et tillidsfuldt og forstående klima.
Jeg synes også, hr. formand, at vi skal gentage vores faste og beslutsomme støtte til det demokratiske system, til retsstaten og til den konstitutionelle retsorden og i lighed med Kommissionen udtrykke vores kondolence med det bolivianske folk og den bolivianske regering på grund af tabet af menneskeliv.
I kompromisbeslutningen anmoder vi også om, at der bliver sendt en delegation fra Parlamentet til Republikken Bolivia, som kan analysere situationen på stedet og understrege behovet for at øge bestræbelserne på fysisk, social og økonomisk genopbygning af landet, som gør det muligt at styre det.
Vi synes, at de foranstaltninger, som Kommissionen har annonceret, er positive, men vi synes, at indsatsen skal øges, da mobiliseringen af et beløb på 1 million euro er alt for lidt, når man tager hensyn til den fattigdom, der præger landet. Vi mener, at de ressourcer, som Parlamentet har anmodet om, og som er med i EU's budget for 2004 med henblik på at oprette en regional solidaritetsfond, kunne være et meget nyttigt instrument til at håndtere kriser, som dem Bolivia har gennemlevet i de seneste dage. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, den 17. oktober vedtog Det Europæiske Råd i Bruxelles en erklæring om Bolivia i sine konklusioner, der bestod af fire punkter. Det stod bl.a. i erklæringen, at Det Europæiske Råd gentog sin støtte til den demokratisk valgte bolivianske regering i dens bestræbelser på at finde en fredelig og forfatningsmæssig løsning på den aktuelle krise, og det blev tilføjet, at Det Europæiske Råd opfordrede de politiske, sociale og økonomiske kræfter i Bolivia til at forkaste volden og indlede en ansvarlig og konstruktiv dialog med regeringen i Bolivia.
Det blev sagt på et tidspunkt, hvor, som hr. Vitorino selv har erkendt, den bolivianske regering havde været ansvarlig for mere end 80 borgeres død og for lemlæstelse af hundredvis af borgere samt materielle skader på deres ejendom. I de dage skammede jeg mig over at læse, at EU sammen med USA's regering var en af de få støtter, som præsidenten havde tilbage, og som optrådte så uansvarligt efter at have forsøgt at afhænde landets knappe naturrigdomme.
Det spørgsmål, jeg gerne vil stille formandskabet, som i dette øjeblik er repræsenteret ved Kommissionen, og som måske ikke kan svare mig, lyder: Hvilken information var Det Europæiske Råd i besiddelse af, da det vedtog denne erklæring, når Bolivias præsident selv samme dag, endnu før Rådets erklæringer var blevet oversat til spansk, indgav sin afskedsbegæring til Bolivias Nationalkongres? Hvordan er vi repræsenteret? Er der ingen kommunikation mellem Kommissionen og Rådet? Vidste Kommissionen ikke, hvad der foregik? Hvilke oplysninger var der? Hvordan kan det være, at Rådet vedtog denne erklæring uden Kommissionens opbakning? Man bør ikke handle så uansvarligt, for i dette tilfælde er EU blevet til grin.
EU er blevet til grin over for offentligheden, og jeg gentager, at jeg skammede mig over at læse i aviserne, at vi sammen med USA's regering støttede erklæringen. Men nordamerikanerne var smartere, for da de så, hvor galt det stod til før den 17. oktober, sagde de til Sánchez de Lozada, at han skulle trække sig.
Hr. formand, jeg beder Dem undskylde min kritiske tone, men jeg føler en stor harme i dette øjeblik, for det er utilstedeligt, at vores Union støttede en sådan politik. Jeg vil gerne tilføje, at jeg er enig med hr. Salafranca i, at vi nu skal besinde os, støtte Bolivias nye regering og gøre alt, hvad vi kan, for at regeringen får succes, og jeg takker kommissæren for hans oplysninger om katastrofebistanden.
Jeg synes dog ikke, at det er nok med katastrofebistand. Bolivia er det fattigste land i Sydamerika. Der er millioner af bønder, der lever i elendighed. Situationen er virkelig nedslående, og jeg synes, at vi skal yde landet en ganske særlig hjælp og undgå at begå de samme fejl igen. Vi kan ikke berøve dette fattige folk den eneste naturrigdom, det har tilbage, efter at vi først har taget Bolivias sølv og bagefter dets tin. 
Marset Campos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, sandheden er, at EU's forhold til Latinamerika næsten altid har været karakteriseret af en holdning, der har støttet en fredelig og forhandlet løsning af alle former for konflikter. Desuden har EU tilstræbt, at det i forbindelse med de kommercielle, sociale og politiske relationer er særlig opmærksom på overholdelsen af menneskerettighederne og udryddelsen af fattigdom og uligheder. Derfor afslører den nylige konflikt i Bolivia alle de aspekter, der kendetegner denne situation.
Der er en direkte forbindelse mellem USA's upassende og uacceptable intervention med dets indblanding i den forgangne valgkamp til fordel for Sánchez de Lozada og imod Evo Morales og den efterfølgende skammelige overdragelse af den bolivianske gas til nordamerikanerne, der ruinerer det fattigste land i Sydamerika endnu mere.
Vores fælles beslutningsforslag er et forsøg på positiv intervention og styrker demokratiet, forsvarer folkets ret til dets egne energiressourcer og fordømmer den tidligere regerings overdrevne brug af vold mod demonstranterne. Vores gruppe kritiserer også Rådet på grund af dets erklæringer, som hr. Medina også har henvist til, og foreslår tre ændringsforslag, som efter vores mening vil forbedre den fælles tekst. Vi kræver først og fremmest, at den afgåede præsident kommer til at stå til ansvar over for det bolivianske retsvæsen for de forbrydelser, han eventuelt har begået under sit mandat.
På den anden side mener vi, at EU og dets medlemsstater burde koordinere deres handlinger i de internationale finansielle institutioner for at løse det alvorlige problem med den bolivianske udlandsgæld.
Vi synes også, at man skal kræve af myndighederne, at de giver oplysninger til de forsvundne personers familier, og at de hurtigt sætter dem, der blev arresteret ulovligt, på fri fod.
Endelig synes vi, at det er hensigtsmæssigt at kontakte Organisationen af Amerikanske Stater med henblik på at træffe foranstaltninger, der kan beskytte de sociale ledere, som er blevet truet på livet, f.eks. Evo Morales. 
Formanden.
   - Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenen artikel 37 modtaget fem beslutningsforslag om dette emne.(1)
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(2)

