Årsrapport 2006 om euroområdet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af José Manuel García-Margallo y Marfil for Økonomi- og Valutaudvalget om årsrapporten for 2006 om euroområdet.
José Manuel García-Margallo y Marfil 
Hr. formand! Det er første gang, at Europa-Parlamentet drøfter en betænkning om den økonomiske situation i euroområdet, og jeg tillægger derfor denne betænkning en særlig betydning, ikke mindst fordi denne forhandling, denne analyse, vi for første gang foretager i fællesskab, finder sted på et tidspunkt, hvor situationen er både politisk kompleks og økonomisk tvivlsom.
Jeg siger, at den er politisk kompleks, fordi jeg, da det her drejer sig om konstitutionelle spørgsmål, ikke kan se bort fra den nuværende diskussion om, hvad vi skal gøre med forfatningstraktaten. Jeg kan heller ikke se bort fra, at denne betænkning bliver forhandlet i en "ny æra" for den monetære politik - med rentesatser, der har været stigende i et stykke tid, og som truer med at blive ved med at stige - i en tid, hvor vi netop har iværksat den af Kommissionen reviderede stabilitets- og vækstpagt, og hvor medlemsstaterne for første gang aflægger regnskab over for de europæiske institutioner om, hvad de har gjort med hensyn til Lissabon-strategien i deres nationale reformplaner.
Jeg siger, at det er en økonomisk konfus situation, for selv om det er korrekt - og jeg er enig i Kommissionens analyse - at den økonomiske situation er god, i hvert tilfælde meget bedre end tidligere - vil jeg gerne understrege, at vores vækstpotentiale på 2 % ikke er tilstrækkeligt til at absorbere den europæiske arbejdsløshed, til at holde trit med vores konkurrenter og til at opretholde vores levestandard.
Som det er traditionen her i Parlamentet, er betænkningen opdelt i flere afsnit: makroøkonomiske politikker, reformer med særlig vægt på det indre marked og institutionelle spørgsmål med vægt på koordineringen af de økonomiske politikker og repræsentation udadtil.
Hvad angår den makroøkonomiske politik, er der ingen større nyheder i forhold til det, vi sagde under forhandlingen om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Opskriften i forbindelse med de makroøkonomiske politikker er mere stabilitet, mere stabilitet og mere stabilitet.
Med hensyn til den monetære politik understreger vi som nævnt de institutionelle spørgsmål, idet vi ønsker mere gennemsigtighed og åbenhed i Den Europæiske Centralbank. Vi vil gerne vide, hvorfor den gør, som den gør, og hvordan den håndterer og tager hensyn til de to søjler, den støtter sine beslutninger på. Derfor anmoder vi om offentliggørelse af korte referater, der viser argumenterne for og imod en bestemt beslutning.
Hvad angår budgetpolitikken, er det første, der konstateres i denne betænkning, at det drive, som den monetære politik hidtil har haft, kan aftage, og at faklen bør gives videre til budgetpolitikken. Det får os, som jeg tidligere har nævnt, til at anmode Kommissionen om en strengere fortolkning af stabilitets- og vækstpagten og medlemsstaterne om en større indsats for at reducere deres underskud - især i de såkaldt gode tider. Som noget nyt anmoder vi også om en bedre samordning af de budgetpolitiske planer og de prognoser, som medlemsstaterne bruger, når de fastsætter deres budgetscenarier.
Det giver ingen mening, at der i de lande, der deltager i ØMU'en, findes forskellige prognoser for olieprisen, renteudviklingen eller valutakursudviklingen. Vi kunne godt tænke os, at vi i vores dialog med de nationale parlamenter alle vidste, hvad vi talte om.
Hvad angår den offentlige gæld, anmoder vi som sædvanlig om, at der også gøres en større indsats for at reducere den offentlige gæld, for at frigøre midler og opfylde Lissabon-strategien samt tage de budgetmæssige udfordringer, som den aldrende befolkning frembyder, op. Det sidste punkt - der allerede er blevet gentaget - er en revision af skattesystemerne til fremme af den europæiske økonomis konkurrenceevne.
Med hensyn til reformer lyder opskriften på Lissabon og mere Lissabon. Vi ønsker, at offentligheden får kendskab til de enkelte medlemsstaters adfærd. Derfor anmoder vi om en adfærdskodeks, der gør det muligt at lægge større pres på dem, der er længst bagud, og som også gør det muligt for disse ved hjælp af en udbredelse af gode praksiser at få kendskab til, hvordan de dygtigste i klassen gør.
Hvad angår det indre marked, ønsker vi frihed og mere frihed i modsætning til fristelsen til at foretage de protektionistiske tiltag, vi har set i den seneste tid. Derudover ønsker vi udvikling af markedet for tjenesteydelser. Vi ønsker med andre ord en konsolidering af de grundlæggende frihedsrettigheder.
Hvad angår de konstitutionelle spørgsmål - jeg vil koncentrere mig om, hvordan EU kan fungere bedre - beder vi, selv om jeg ved, at kommissæren ikke er vild med idéen, om en trepartsdialog mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, der skal afholdes hvert kvartal parallelt med den dialog, som vi har med Den Europæiske Centralbank.
For at fremme denne dialog anmoder vi om, at Eurogruppen laver en køreplan, der viser, hvor euroområdet er på vej hen i de næste to år. Vi beder om, at Kommissionen i sine kommende rapporter giver os en række mere konkrete værktøjer til fremme af dialogen, og vi opfordrer kommissæren og Rådet til at mødes med os hvert kvartal.
Hvad angår repræsentationen udadtil, konstateres det, at den ikke svarer til euroens internationale vægt. Vi glæder os over, at medlemsstaterne har handlet med én stemme i Singapore i anledning af de internationale institutioners møde, og vi anmoder om mere koordinering og fantasi for at få en fælles repræsentation af medlemsstaterne i Den Internationale Valutafond, Verdensbanken og de øvrige internationale institutioner.
Jeg takker alle de stedfortrædende ordførere og alle kollegerne for deres indsats.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil begynde med at takke hr. García-Margallo og Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg for den interesse, de har udvist i forbindelse med gennemgangen af Kommissionens første årsrapport om euroområdet, hvis hovedformål er at fremme dialogen og drøftelsen mellem de to institutioner med det mål at identificere de vigtigste foranstaltninger, der vil gøre det muligt at forbedre euroområdets funktion som helhed.
I den tid, der er gået, siden jeg havde lejlighed til at forelægge årsrapporten for Økonomi- og Valutaudvalget i juli, og frem til i dag, er vækstprognoserne for euroområdet i år og de kommende to år forbedret betydeligt. I sidste uge forelagde jeg vores prognoser for efteråret, der kan opsummeres til, at alle de økonomiske indikatorer peger i den rigtige retning: stigende økonomisk vækst - den største i euroområdet siden begyndelsen af dette årti - faldende arbejdsløshed, stabil inflation og en tydelig nedgang i den offentlige gæld.
Blandt de faktorer, der har bidraget til dette positive billede, er der eksterne faktorer, som f.eks. verdensøkonomien, der fortsat er stærk, men også interne faktorer, der dementerer det billede af stagnation og lammelse, som man ofte har ønsket at give af de europæiske økonomier, og i særdeleshed af euroområdets økonomi. Blandt de interne faktorer kan jeg fremhæve reformerne i mange lande i euroområdet i de seneste år, bestræbelserne på budgetmæssig konsolidering og de europæiske økonomiers svar på den betragtelige stigning i oliepriserne, et svar, der har været mere effektivt end det, mange forventede.
Euroområdets eksistens har i sig selv bidraget betydeligt til denne gunstige konjunktur, takket være de gode finansieringsbetingelser for familierne og virksomhederne, som det nuværende renteniveau giver os, og takket være den beskyttelse, som euroen har ydet i forbindelse med turbulensen på finansmarkederne i foråret.
Alle disse positive faktorer ændrer imidlertid ikke på de vigtigste konklusioner i Kommissionens rapport om de skridt, som bør gøre det muligt for os at forbedre områdets funktion, og som de fleste af medlemmerne i henhold til hr. García-Margallas betænkning er enige i.
Jeg tænker på behovet for at uddybe strukturreformerne, konsolidere det indre marked og sikre en mere effektiv og integreret repræsentation af euroområdet over for omverdenen end hidtil.
Disse tre prioriteter, der er omhandlet i betænkningen, er også med i den økonomiske årsberetning, som Kommissionen forelægger den 22. november, og som netop i år lægger vægt på Den Økonomiske og Monetære Unions funktionsmåde, og i særdeleshed euroområdets funktionsmåde i lyset af de otte års erfaringer.
Efter en nærmere gennemgang af disse tre prioriteter er jeg, hvad angår de økonomiske reformer, enig i den påstand, der kommer til udtryk i rapporten, om betydningen af, at medlemslandene gennemfører de reformer, som de har forpligtet sig til i deres nationale reformplaner som en del af Lissabon-strategien.
Når valutapolitikken er blevet harmoniseret, og budgetpolitikken er i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten, bør der i de enkelte nationale regeringers økonomiske politikker foretages de nødvendige tilpasninger med hensyn til produktivitet, konkurrenceevne og markedsfunktion for at sikre en høj grad af konvergens inden for området.
Til december vil Kommissionen på baggrund af de rapporter, som medlemsstaterne har indsendt, vedtage rapporten om det første år til gennemførelse af de nationale reformplaner. Vores rapport vil indeholde en eksplicit vurdering af den grad, hvormed de enkelte medlemsstater har iværksat disse reformer, og hvis vi finder det nødvendigt, vil vi også komme med anbefalinger til de enkelte lande.
Vi vil også medtage en vurdering i rapporten af det, som vi selv har gjort, de europæiske institutioner, til gennemførelse af de nødvendige reformer af det såkaldte Lissabon-fællesskabsprogram.
Vi er, som jeg tidligere har sagt, enige i behovet for at udbygge det indre marked, der sammen med den fælles mønt udgør et af de essentielle instrumenter til fremme af en mere effektiv fordeling af ressourcerne og til at tilbyde virksomhederne bedre muligheder og forbrugerne bedre valgmuligheder.
Integrationen af finanssystemet er også højt prioriteret for at sikre en velfungerende Økonomisk og Monetær Union. Inden for denne sektor er køreplanen allerede udstukket i Kommissionens hvidbog om finansielle tjenesteydelser, der omfatter perioden 2005-2010.
Hvad angår euroområdets repræsentation udadtil, konstaterer jeg, at der er sammenfald mellem Europa-Parlamentets og Kommissionens synspunkter med hensyn til behovet for en sammenhængende repræsentation udadtil. Som jeg havde lejlighed til at forklare i en af mine seneste taler i Økonomi- og Valutaudvalget, talte EU med én stemme i Singapore, og det har hr. García Margallo netop gentaget. I oktober, efter dette møde, har vi såvel i Eurogruppen som i Økofin drøftet spørgsmålet igen, og vi har opnået nogle tillægsaftaler, der går i den rigtige retning.
Hr. García-Margallos betænkning indeholder også kommentarer til den monetære politik og til anvendelsen af traktatens kriterier med henblik på en udvidelse af euroområdet. Den Europæiske Centralbank hører til blandt verdens mest gennemsigtige centralbanker, og denne opfattelse vurderes positivt af markederne, der sætter pris på bankens kommunikationspolitik.
Hvad angår anvendelsen af inflationskriteriet i forbindelse med udvidelsen af euroområdet - det har vi drøftet her i Parlamentet ved mange lejligheder i den seneste tid - henviser jeg til det, der hidtil er blevet sagt her.
Endelig ved jeg ikke, hvilken tvivl hr. García-Margallo har følt. Jeg går fuldt og helt ind for dialogen med Parlamentet om euroområdets funktion. Det ved formanden for Økonomi- og Valutaudvalget udmærket, med hvem jeg for ganske få dage siden havde lejlighed til at drøfte, hvordan vi kan føre det ud i praksis.
Othmar Karas
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater hilser den fremlagte betænkning velkommen, den er ikke kun ubestridelig, men vi siger også ja til kravene, til analysen og til substansen i denne betænkning.
Som supplement vil jeg gerne tage stilling til seks principper. For det første er euroen EU's stærkeste svar på globaliseringen.
For det andet er euroen det vigtigste instrument for et vellykket indre marked, men det er ikke det eneste instrument. Det skal ledsages af en gennemførelse af de fire friheder i det indre marked, som fremmes i højere grad, af en innovationsoffensiv, af en fjernelse af strukturelle svagheder og af en stabilisering af social-, pensions- og sundhedssystemerne.
For det tredje skal alle EU-medlemsstater være medlemmer af euroområdet. Hver medlemsstat i EU, der går imod euroområdet, mod euroen, som ikke gør sig alle bestræbelser på, at den bliver en del af det europæiske valutaområde, svækker det indre marked og svækker EU i forhold til udviklingen af globaliseringen.
For det fjerde er Maastricht-kriterierne indgangsbilletten, og jeg er glad for, at Kommissionen ved de seneste måneders afgørelser har holdt klart fast ved disse kriterier.
For det femte udgør stabilitets- og vækstpagten den nødvendige budgetpolitiske ramme. Vi kræver, at de konjunkturelle merindtægter anvendes til at reducere underskuddene og statsgælden.
For det sjette læste jeg i avisen i dag, at den franske indenrigsminister Sarkozy forlanger en europæisk økonomiregering til euroområdet. Den, der ønsker at styrke den europæiske økonomi, skal ratificere forfatningen og skal give Kommissionen de nødvendige kompetencer. Derfor er vi for en stærk euro i verden og for én stemme i IMF, ligesom vi også er for en stærk optræden fra EU's side i verden gennem en europæisk udenrigsminister.
Pervenche Berès
Hr. formand, hr. kommissær! Det glæder mig, at denne plenarforhandling giver os lejlighed til sammen at gøre status over euroområdets funktion på et tidspunkt, hvor der - sådan som De sagde - er visse perspektiver, som bliver bedre, men hvor alle også er klar over, at vækstpotentialet ikke udnyttes fuldt ud, og hvor vores økonomier bliver hæmmet af en valutakurs, der vanskeliggør eksporten fra euroområdet og får nogle af vores virksomheder til at overveje en flytning, så de kan fremstille deres varer i dollarområdet.
Årsrapporten er en lejlighed til at gøre status på et tidspunkt, hvor stabilitetspagten er blevet revideret, og hvor alle er enige om, at de forpligtelser, som medlemsstaterne i euroområdet har indgået, måske bør være bedre differentieret end de forpligtelser, der er indgået uden for euroområdet. Ud fra dette synspunkt er rapporten nyttig, og jeg mener også, at vi bør lykønske vores kollega, hr. García-Margallo, med den måde, som han har taget rapporten op på.
Vi er nødt til at gå længere end til en reform af stabilitetspagten, så vi bedre kan koordinere tidsplanerne og informationerne, og så vi kan sikre, at Kommissionen og Centralbanken i bund og grund ikke udelukkende vurderer euroområdets medlemsstaters præstationer på baggrund af deres underskud, men ligeledes på baggrund af deres styrker og svagheder i en mere overordnet sammenhæng. Det nævnte De i Deres redegørelse, hr. kommissær, og det vil jeg gerne takke Dem for. Jeg vil i øvrigt gerne opfordre Dem til at fortsætte i den retning.
Det er også nødvendigt at gøre den makroøkonomiske analyse tættere forbundet med udviklingen på finansmarkederne. Ratingbureauernes interesse for det italienske spørgsmål og deres måde at vurdere landets gæld på bør desuden få os til at være ekstra opmærksomme, for styringen af euroområdet ville være i alvorlig fare, hvis ratingbureauerne kom til at spille en vigtig rolle i vurderingen af medlemsstaternes gæld.
Til sidst vil jeg sige et par ord for at give udtryk for min enighed i det, som nogle sagde om valutakurserne, nemlig at vi har brug for mere økonomisk politik og mere økonomisk ledelse på dette område.
DanutBudreikaitė
Hr. formand, mine damer og herrer! Den Økonomiske og Monetære Union med en fælles valuta er den højeste form for økonomisk integration, som EU hidtil har nået. Euroområdet har allerede fungeret i seks år, og dets første udvidelse afslørede, at Maastricht-kriterierne, der blev oprettet for mere end et årti siden, ikke længere svarer til virkeligheden i det voksende EU og den udviklende globale økonomi. Landene i euroområdet kan ikke gennemføre de indikatorer, der er vigtige for driften af euroområdet og specielt kravet om prisstabilitet.
Kommissionen (ifølge EF-traktaten) og Den Europæiske Centralbank anvender begge forskellige kriterier for prisstabilitet i euroområdet. Ifølge Den Europæiske Centralbank sikrer prisstabilitet en lavere inflation, der fortsat er tæt på 2 %. Ud fra Kommissionens metoder skabes der prisstabilitet i euroområdet ved at overveje mere end blot inflationsraten i landene i euroområdet, og det er derfor umuligt at eliminere ukarakteristiske inflationsfaktorer.
Jeg opfordrer Kommissionen og Den Europæiske Centralbank til at samarbejde om at forbedre begrebet euroområde-prisstabilitet og metoder til dets oprettelse for at undgå misforståelser i processen med at udvide euroområdet og gennemføre indikatorerne i selve euroområdet. Jeg vil opfordre medlemsstaterne i euroområdet til at gennemføre de medlemskabskriterier for euroområdet, som blev vedtaget af medlemsstaterne selv for at få en bedre økonomisk integration. Jeg vil også gerne understrege, at det er nødvendigt med strukturreformer for at sikre en vellykket konkurrence for både EU og euroområdet i den globale økonomi - og specielt en videre gennemførelse af et hjemmemarked med fri udveksling af tjenesteydelser, hvilket har bidraget til EU's konkurrenceevne.
Jens Holm
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil indledningsvis takke hr. García-Margallo y Marfil for denne betænkning om situationen i euroområdet. Ordføreren konstaterer, at prognoserne for euroområdet ser bedre ud, end de har gjort længe. Det afhænger selvfølgelig af, hvilken økonomisk politik man påtænker at føre. Den førte politik har ikke just været nogen succes. Store dele af Europa befinder sig i social og økonomisk krise. I Europas største økonomi, Tyskland, lever 7 millioner mennesker i fattigdom i henhold til en ny statistik. En af årsagerne til dette er netop Den Økonomiske og Monetære Union, ØMU'en, som har verdens mest inflationskonservative centralbank og en stabilitetspagt, som bagbinder den økonomiske politik. Som ETUC for nylig konstaterede i en rapport, er der ikke mere af denne ufleksible politik, vi har brug for. Europas folk har i stedet brug for en aktiv finanspolitik og en omorganisering af ØMU'en.
Som De ved, er mit hjemland Sverige ikke medlem af ØMU'en. Et klart flertal stemte nej i 2003. Derfor bliver jeg lidt bekymret, når jeg læser betænkningen. Her konstateres det, at euroområdet fra og med 2007 omfatter 13 medlemsstater, men at - nu citerer jeg - "koordineringen af den makroøkonomiske politik og det indre marked vil omfatte samtlige 27 medlemsstater". Hvad betyder det? Betyder det, at Sverige, som har stemt nej til ØMU'en, før eller senere skal tilsluttes ØMU'en? Jeg ville være taknemmelig for et svar fra Kommissionen og også fra ordføreren, hvis han får ordet i slutningen af forhandlingen.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
Hr. formand! Jeg har to bemærkninger til vores diskussion om årsrapporten for 2006 om euroområdet. Det første punkt er den langt lavere økonomiske vækstrate og den højere arbejdsløshed i EU-landene og specielt i euroområdet end i USA og de nye vækstmarkeder som f.eks. Kina og Indien. Den økonomiske vækst i euroområdet vil i 2005-2007 være omkring halvt så stor som i USA, mens arbejdsløsheden vil være næsten dobbelt så stor.
Mit andet punkt er den højere økonomiske vækst og den lavere arbejdsløshed i tre af de 15 lande, der ikke kom med i euroområdet, sammenlignet med landene inde i området. Det er ikke så mærkeligt, at disse lande ikke står på spring for at komme med i den fælles valuta. Nu har de nye medlemsstater endnu større forbehold over for at komme med i euroområdet, skønt de fortsat kæmper hårdt for at opfylde Maastricht-konvergenskriterierne.
Dariusz Maciej Grabowski
Hr. formand! Væksten i euroområdet har været den laveste i verden i mange år, ligesom den også var i 2006. Men i stedet for at se på årsagerne herhjemme, i Den Europæiske Centralbanks pengepolitik, forsøger man at indføre den såkaldte harmonisering af budget- og skattepolitikken i medlemsstaterne.
Dette er et forsøg på at hæmme medlemsstaternes initiativ, en slags diktat fra den stærke til den svagere. Hvis hensigten med at skabe en fælles valuta for det første var at forenkle systemet og dermed reducere omkostningerne, for det andet at tiltrække udenlandske investeringer og for det tredje at udnytte rettigheden til at udstede en valuta og skabe en ny verdensvaluta, så har man nået de sidstnævnte to mål.
Den udenlandske investering koncentrerer sig fortsat om USA og Asien. Efterspørgslen efter euroen som global valuta er forholdsvis beskeden. Man har opnået den modsatte effekt: Renterne holdes høje, og en kunstig afstivning af euroen har undermineret de europæiske producenters konkurrenceevne og reduceret eksportindtægterne. Den fælles valuta og Den Europæiske Centralbanks politik tjener åbenbart finansieringskapitalens interesser på bekostning af forretningsfolk, forbrugere og medlemsstaternes nationale budgetter.
Den fælles valuta har haft en indirekte effekt på de nye medlemsstaters eksport ved at bremse deres udvikling og holde dem tilbage. Vi mener derfor, at der er behov for en gennemgribende revision af EU's monetære doktrin med henblik på at give magten over valutaudstedelse og rentesatser tilbage til medlemsstaternes monetære myndigheder.
Hans-Peter Martin
(DE) Hr. formand! Vi kan egentlig være stolte over euroen sammen. Meget af det, som der på forhånd blev sagt om indførelsen af euroen, er ikke indtruffet. Man bør dog igen og igen understrege tre punkter: Det ene er, at de skatteindtægter, der strømmer ind nu, faktisk også - hvilket vi kræver i punkt 5 i betænkningen - anvendes til forringelse af underskuddene. Det andet er den presserende opfordring til at holde sig strengt til Maastricht-kriterierne. En yderligere opblødning, som vi har oplevet det tidligere, kan ikke være målrettet. Det tredje er gennemsigtigheden. ECB halter langt bagud i forhold til globale standarder. Det er ikke til at forstå, hvorfor beslutningsprotokollerne fortsat ikke fremlægges eller kun fremlægges meget utilstrækkeligt. Her er der et presserende behov for forbedring.
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Først vil jeg takke ordføreren for hans betænkning. Den understreger behovet for et samarbejde om at styrke den europæiske økonomi. Det må rimeligvis siges, at euroen har givet Europa en hidtil uset stabilitet.
Da jeg tidligere lyttede til min svenske kollega, lød det, som om det var et problem for den europæiske økonomi at have lave renter. Sandheden er imidlertid den, at vi har historisk lave renter. Er der nogen, der tror, at den europæiske økonomi ville være bedre tjent med 1970'ernes eller 1980'ernes renter, eller med datidens budgetunderskud, hvor Europa tabte i den europæiske økonomi? Lad os stoppe drømmerierne og se på virkeligheden. I dag har vi en fælles valuta, der lægger vægt på og fremmer konkurrence, handel og investering, og som fokuserer på behovet for strukturreformer såvel som behovet for budgetdisciplin. Det er godt. Det giver os muligheder, for den europæiske økonomis problem er ikke renterne men den manglende deregulering samt manglen på mere handel og mere indre marked. Vi kan se, at vi er blevet mere effektive og succesrige, efter at vi åbnede markederne.
Jeg tror, at euroen aldrig bliver stærkere end den europæiske økonomi og disciplinen i de lande, der er med i euroen. Det understreger også behovet for en uafhængig Europæisk Centralbank, hvilket fremhæves i betænkningen. Det er meget vigtigt, da vi ellers mister troværdighed.
Set fra et svensk perspektiv vil euroen snart blive indført i en række nye lande omkring Østersøen. Forhåbentlig får vi snart en debat i mit land, der vil gøre det muligt for os at slutte os til dem og de andre eurolande i de kommende år.
Udo Bullmann
(DE) Hr. formand! Det glæder mig, at Kommissionen har fremlagt denne rapport, og at den betragter euroområdets skæbne med engagement. Det glæder mig dog også at kunne fastslå, at den, der sammen med hr. Juncker deltager i diskussionen med os, taler på vegne af euroområdets medlemmer ud fra en ansvarlig holdning.
Hvilken situation er vi i? Vi er for første gang igen rykket tættere på det vækstmål, som vi satte i Lissabon. 2,8 %'s vækst har vi i euroområdet nu, altså næsten de 3 %, som blev lagt til grund i Lissabon.
Hvad er udfordringen for euroområdet i denne situation? Hvad handler det grundlæggende om? Vil vi tillade, at der kun er en smule luft, kun et cyklisk opsving, som er rundet bort igen i overmorgen? Eller vil vi strukturelt sørge for, at vi bliver udholdende, at vi får en chance for at skabe et langsigtet opsving, som også holder, og hvor der hos de mennesker, der laver økonomi - det er ikke kun oplysninger, der laver økonomi, men også mennesker - opstår tillid?
Derfor mener jeg, at vi skal gøre en indsats nu, hvor der er brug for det, nemlig at foretage intelligente investeringer i euroområdet. Det er rigtigt at konsolidere budgetterne, men det må ikke være noget mantra, at vi dikterer os selv, men opsvinget skal derimod udnyttes nu for at gå ind i en politik om intelligent modernisering, således at vi har mulighed for at reducere arbejdsløsheden seriøst. Det står også i betænkningen.
Til sidst vil jeg gerne takke vores medordfører og skyggeordfører, Dariusz Rosati, som har bragt de socialdemokratiske punkter ind i denne diskussion, og jeg vil ikke undlade at takke hr. García-Margallo y Marfil, der ikke for første gang beriger den makroøkonomiske debat her i Parlamentet væsentligt med sin betænkning.
Jeffrey Titford
(EN) Hr. formand! Begivenhederne synes at have overhalet denne betænkning. Trods hr. kommissær Almunias bemærkninger står dens optimistiske projektioner for væksten i euroområdet i skarp kontrast til de økonomiske data, der blev frigivet ved udgangen af sidste uge, hvor væksten i den franske økonomi blev sat til nul. Der er også tegn på vaklende vækstrater i flere andre dele af euroområdet, hvilket ikke bliver bedre af de strenge beskatningsordninger, der indføres i Tyskland og Italien næste år for at opfylde euroområdets stabilitetskrav.
Hvad betænkningen ikke fortæller os, er, at den italienske regering er på randen af et sammenbrud på grund af hr. Prodis beslutning om at indføre skattestigninger og budgetnedskæringer, sådan som kommissæren for økonomiske og monetære anliggender har krævet for at bringe Italien i overensstemmelse med Maastricht-traktaten. Betænkningen nævner heller ikke optøjerne i Ungarn efter den ungarske premierministers afsløringer af, at han havde løjet i tide og utide om skattestigningerne og de offentlige udgifter, som han i hemmelighed havde lovet samme kommissær.
Når vi tvinger mange af vores nye EU-medlemmer til at underkaste sig inflationsbegrænsende politikker, der er bestemt for euroområdets mere udviklede økonomier, resulterer det i svag efterspørgsel, svag vækst og massearbejdsløshed. Denne betænkning nævner heller ikke det faktum, at Maastricht-traktaten har gjort østeuropæerne til andenklasses borgere. De har ingen chance for at komme med i euroområdet inden for en overskuelig fremtid, men deres økonomier skal leve op til kravene i euroområdet. Før eller siden mister den europæiske befolkning tålmodigheden med et system, der fastholder dem i det økonomiske vigespor og fratager dem demokratisk indflydelse på systemets drift.
Sergej Kozlík
(SK) Hr. formand! Jeg glæder mig over og støtter forslaget fra oppositionen i Europa-Parlamentet om 2006-erklæringen om euroområdets fødselsdag. Jeg vil specielt gerne fremhæve passagen, hvor der opfordres til en grundig undersøgelse af mekanismen i de tre medlemsstater, der klarer sig bedst med hensyn til prisstabilitet, samt af metoderne til beregning af referenceinflationsraterne.
Pointen er den, at de varierende inflationsrater i euroområdets medlemsstater ikke afspejler forskellige tilgange til den makroøkonomiske politik, men at de snarere er resultatet af strukturelle faktorer. Efter min mening gælder denne præmis specielt for de nye EU-medlemsstater. Den relative andel af energi- og råstofintensiv produktion i mange af disse lande er større end i euroområdet. En stor del af denne produktion transporteres til euroområdet enten direkte eller som en del af færdige produkter - f.eks. som metalplader til fremstilling af bilkarrosserier.
Af disse strukturmæssige årsager er de nye medlemsstater mest udsatte for prissvingninger på energi og råvarer. Af samme grund tjener de som en stødpude, der absorberer effekten af prisændringer i euroområdet. Dette problem rammer specielt Den Slovakiske Republik.
Den nuværende tilgang til vurdering af inflationskriterier er derfor uhensigtsmæssig, og den kan på lang sigt mindske de nye medlemsstaters muligheder for at komme med i euroområdet, selv om de opfylder alle andre krav.
Zsolt László Becsey
(HU) Hr. formand! Først vil jeg lykønske Kommissionen og ordføreren for deres overvejelser vedrørende dette vanskelige emne. Jeg er specielt glad for bemærkningerne om arbejdsmarkedets fleksibilitet og den målrettede tilgang til uddannelse. Efter min mening peger vores konklusioner kun i én retning. Som indbygger i et af de østeuropæiske lande, der gerne vil med i euroområdet, har jeg blot fire korte bemærkninger.
For det første bør der med hensyn til udvidelsen af euroområdet ikke anvendes andre adgangskriterier end de politiske kriterier, der er gældende for de nuværende medlemmer.
For det andet er det vigtigt, at de nye medlemsstater kommer med hurtigst muligt, og derfor kan der ikke være nogen fortolkning først og fremmest med hensyn til inflation, bæredygtighed og referenceniveau, hvilket i praksis ville betyde en lang udskydelse af tiltrædelsen af de nye medlemsstater, der fortsat sakker langt bagud efter EU's økonomiske gennemsnit, og som dermed fortsat er i færd med at indhente løn- og prisniveauet. Det er et punkt, som hr. Kozlík har forklaret på udmærket vis.
For det tredje er jeg enig i, at medlemsstaternes statistik nøje skal overvåges, og at Kommissionen skal svare med politiske redskaber eller f.eks. ved at underrette om et europæisk topmøde, hvis en medlemsstat er særligt udisciplineret og på vej i den forkerte retning. I det lange løb er det uacceptabelt blot at lukke øjnene herfor. Kommissionen har også et politisk ansvar på dette område.
For det fjerde er det afgørende vigtigt at udvide det indre marked, og at alle opfylder kriterierne. De nye medlemsstater gør det. Der er imidlertid en modsigelse. På den ene side er arbejdsmarkedet, Schengen-området, fortsat lukket for de nye medlemsstater, og direktiverne om arbejdskraftintensive tjenesteydelser og udstationering af arbejdstagere er meget restriktive. På den anden side er vi imidlertid forpligtet til at åbne markedet for finansielle tjenesteydelser for alle. Denne ubalance fremmer ikke medlemsstaternes integration med henblik på at udvide det indre marked.
Benoît Hamon
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger! Betænkningen indeholder flere interessante og velkomne henstillinger, hvilket jeg gerne vil takke ordføreren for.
I stedet for udelukkende at opfordre til en reduktion af de offentlige udgifter taler man således om at frigøre ressourcer for at foretage nogle formodentlig nødvendige offentlige investeringer i undervisning, uddannelse, infrastruktur og forskning.
På samme måde henstiller Europa-Parlamentet ikke til lønmoderation, men indrømmer - det er faktisk det ord, der bruges - at reallønnen og produktiviteten på lang sigt skal stige i samme tempo. Jeg vil gerne takke ordføreren for, at han har udvist moderation og imødekommenhed.
Det, som denne forhandling drejer sig om, er dog den økonomiske situation i euroområdet. På trods af den nylige og endda uventede forbedring i vækstindikatorerne er den økonomiske situation efter min mening stadig ustabil og utilfredsstillende. Kommissionens makroøkonomiske politik berører nemlig millioner af europæiske borgeres dagligdag, og jeg vil gerne minde om, at deres købekraft er truet af stagnerende lønninger og en stigning i leveomkostningerne. Deres arbejdsforhold bliver stadig ringere, og den sociale sikring bliver ligeledes svagere.
Det konkrete svar, som Kommissionen og Centralbanken giver, er altid det samme, nemlig at vi skal bekæmpe inflationen med budgetstrenghed og lønmoderation, mens vi øger konkurrencen på markederne for tjenesteydelser, kapital, varer og beskæftigelse.
Nu er tiden måske inde til, at vi gør status over resultaterne af denne politik, og at vi spørger os selv, om en afvikling af de offentlige tjenesteydelser, en deregulering af arbejdsmarkedet og et fald i de offentlige udgifter virkelig er en bæredygtig måde at skabe vækst i euroområdet og EU på. Desværre er der ikke nogen tænkepause på dagsordenen. Om to dage skal vi udtale os om et servicedirektiv, der ganske vist er blevet forbedret, men som stadig er tro mod Fritz Bolkesteins dereguleringsmodel.
Om nogle måneder er det et direktiv, hvor man foreslår at gøre en ende på offentlige posttjenester, der er på dagsordenen. Hvad energispørgsmålet angår, er svaret stadig det samme - på trods af den kroniske ustabilitet i de olieproducerende områder, et nabolands afpresning for gassens vedkommende, den globale opvarmning og de elektricitetssvigt, der rammer halvdelen af Europa - nemlig at vi skal gennemføre et liberaliseret og dereguleret energimarked i Europa. Årsrapporten om økonomien i euroområdet er måske lidt bedre i år, men i mine øjne er dets sociale og politiske resultater lige så dårlige, som de plejer.
Georgios Karatzaferis
(EL) Hr. formand! Jeg har længe siddet og hørt talerne, især kommissær Almunia, forsøge at forherlige euroen. Men forholder det sig virkelig sådan? Er det, vi forsøger at forherlige her i denne forsamling, ikke i virkeligheden de europæiske borgeres onde ånd? De europæiske borgere, som vi repræsenterer.
Euroen stiger i værdi, og vi glæder os alle over det. Men samtidig stiger også antallet af borgere, der lever under fattigdomsgrænsen. Af de 500 millioner europæere lever 27,1 millioner under fattigdomsgrænsen. Mennesker, som kun har råd til at købe kød hver 14. dag, som ikke kan købe tøj til deres børn og som ikke kan skifte bilen ud før om 15 år. Hvad betyder euroen for dem?
Jeg vil gerne minde om, at den startede med en befaling. Vi vil ikke have 1- og 2-euro-sedler, Men 75 % af alle daglige handelstransaktioner er til en værdi af under 5 euro. Det glæder os, at euroen går op. Den er steget fra 0,87 euro for en dollar til 1,30. Hvad betyder så det? Medmindre et land har en mærkevare, kan det ikke sælge noget i Amerika eller andre lande. Tyskland kan selvfølgelig sælge Mercedes, fordi Mercedes er enestående. Men hvordan skal Grækenland, som ikke har mærkevarer, sælge noget i Amerika - det store marked - når det samme produkt kan fås tre gange billigere i nabolandet, der er uden for ØMU? Hvordan skal vi få turister til Grækenland, hr. Almunia, hvordan skal vi få amerikanske turister til Spanien, når det er umuligt at overvåge euroens værdi.
Kan vi ikke se på alle disse ting? Kan vi ikke gøre noget ved dem? Det er et kæmpe problem, og De har et kæmpe ansvar i Kommissionen, og især har De personligt et ansvar, hr. Almunia.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Naturligvis skal vi bestræbe os på i euroområdet at efterlade en så lille gæld som muligt til vores børn. Vi må dog under ingen omstændigheder i vores bestræbelser på at stimulere den økonomiske situation give afkald på sociale standarder. Hver gang USA's vækst trækkes frem til sammenligning, må man ikke ignorere det næppe eksisterende socialsystem i USA.
Med massetvangspensioneringer og privatiseringer på det offentlige område samt 1-euro-job, idet flere og flere ansatte fordrives ud i proformaselvstændighed, skal denne jagt efter min mening ikke vindes. Ligeledes skal det salg af familiesølvet, som tidligere blev foretaget oftere og oftere for at blive optaget i euroklubben, stoppes. Vi bør snarere bestræbe os på at blive herre over det omsiggribende sorte arbejde, skabe bedre rammebetingelser for at mindske de bureaukratiske barrierer for små og mellemstore virksomheder, som for nærværende bliver større og større, samt lette deres adgang til støtte. Kun på den måde vil euroområdet kunne trives i fremtiden.
Dariusz Rosati
(PL) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg er meget glad for at kunne støtte Kommissionens præsentation af den første årsrapport om situationen i euroområdet.
Denne rapport er et godt udgangspunkt for at diskutere de vigtigste udfordringer for euroområdet nu og i de kommende år. Der er masser at diskutere. Den gennemsnitlige vækstrate i euroområdet i 2001-2005 lå på blot 1,9 %. Arbejdsløsheden steg til 13 millioner, og situationen med de offentlige finanser blev værre og ikke bedre.
I fjor var der en beskeden forbedring i situationen, hvilket De var så venlig at bekræfte, men det ændrer ikke på det faktum, at Europa sakker yderligere agterud i forhold til ikke blot USA og Japan men også de asiatiske vækstlande. Uløste strukturproblemer er årsagen til den europæiske stagnation. De høje omkostninger ved at oprette og køre en virksomhed, store faste arbejdskraftomkostninger, modvilje mod innovation samt bevarelsen af skadelige hindringer for markedet for arbejdskraft og tjenesteydelser svækker alt sammen de europæiske virksomheders konkurrenceevne, bremser væksten og øger presset på de offentlige finanser. Det forhindrer os i fuldt ud at udnytte mulighederne ved en fælles valuta og en ensartet pengepolitik.
Jeg vil derfor opfordre Kommissionen til at presse medlemsstaterne til at fremskynde gennemførelsen af de nødvendige reformer. Behovet herfor har fremgået af adskillige rapporter og undersøgelser inklusive Shapiro-rapporten og rapporten fra gruppen på højt plan, der blev udarbejdet under hr. Wim Koks formandskab.
Den makroøkonomiske politik i euroområdet skal forbedres. Der mangler først og fremmest en ordentlig koordinering af skattepolitikken blandt medlemsstaterne. Samtidig kræver den fælles valuta en fælles budgetdisciplin hos alle medlemsstaterne. Det vil gøre det muligt at afbalancere den makroøkonomiske politik og genskabe en ordentlig politiksammensætning.
Den monetære politik skal baseres på klare og gennemsigtige regler, og den skal være mere fremadrettet. Omfattende hemmeligholdelse i beslutningstagningen, manglende forordninger om rollefordelingen i den monetære politiks "to søjler", specielt M3-pengeforsyningen, der skaber alvorlige tvivl vedrørende reglerne for udnævnelse af bestyrelsesmedlemmer til Den Europæiske Centralbank - alt sammen begrænser det den fælles monetære politiks effektivitet og gennemsigtighed, og det kan også underminere den fælles valutas position.
Et vigtigt element i styrkelsen af euroområdet er en udvidelse samt en optagelse af nye medlemmer. I denne proces skal vi overholde den regel, at ansøgerne er bundet af traktaten, hele traktaten og intet andet end traktaten. Det betyder, at de skal opfylde de kriterier, der er stadfæstet i traktaten, men også at de ikke kan pålægges yderligere krav. Jeg er overbevist om, at tiltrædelsen af nye medlemmer af euroområdet, hvis underskud og offentlige gæld ofte er mindre end de øvrige medlemsstaters, vil være med til at styrke euroområdet.
Afslutningsvis vil jeg takke hr. Juncker, der er formand for Eurogruppen, for at have deltaget i vores forhandling, som forhåbentlig vil inspirere ham og hjælpe ham med at forvalte Eurogruppen endnu bedre. Jeg vil også takke hr. García-Margallo y Marfil for at have udarbejdet denne udmærkede betænkning, og jeg kan fuldt ud tilslutte mig størstedelen af forslagene heri.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand! Jeg takker medlemmerne for deres indlæg. Jeg synes, at forhandlingen viser, at det er nyttigt hvert år at få en betænkning som denne om euroområdets funktion og resultater. Det er første gang, at den er blevet vedtaget af Kommissionen og bliver forhandlet i Parlamentet.
Som afslutning på dagens forhandling kan jeg komme med en optimistisk konstatering, nemlig at euroområdet vokser igen i modsætning til påstandene fra dem, der sagde, at euroområdet var et område med meget lav vækst. Euroområdet vokser i år med 2,6 %, måske endda lidt mere ved afslutningen af regnskabsåret. Euroområdet skaber beskæftigelse, og arbejdsløsheden falder. Ifølge vores prognoser vil der blive skabt ca. 5 millioner arbejdspladser i euroområdet fra i år og frem til 2008. Det bliver ikke sagt så tit, men det er sandt, at der i euroområdet og naturligvis i EU som helhed siden starten af dette årti, til trods for den lave vækst, er blevet skabt betydeligt flere job end i USA, der altid bruges som en reference til efterligning i politikkerne og strategierne til skabelse af beskæftigelse.
Når man analyserer euroområdets funktion og de resultater, vi opnår takket være den monetære integration, mener jeg således, at der er elementer, der berettiger til en moderat optimistisk vurdering. Men det er også sandt, at der er elementer, vi fortsat bør være opmærksomme på, fordi der stadig er meget at gøre.
Som flere af Dem har sagt, er der stadig meget at gøre for at øge vækstpotentialet og blive ved med at reducere arbejdsløsheden, så vi får større vækst og et højere beskæftigelsesniveau, der kan forøge vores borgeres velfærd, formindske ulighederne og give et mere solidt grundlag for vores socialsikringssystemer og for vores ordninger om service og sociale ydelser. Dette kræver først og fremmest, som mange af Dem har sagt, at vi forbedrer opfyldelsen af de kriterier om stabilitet og budgetdisciplin, der er fastsat i traktaten og ført ud i livet via stabilitets- og vækstpagten, der anvendes på en positiv måde, der er konsensus om. Det kræver ligeledes, at vi fortsætter reformerne og uddybningen af Lissabon-strategien og afslutter projektet om det indre marked, for fjernelse af hindringer og fremme af de fire frihedsrettigheder har vist sig at være et solidt grundlag for at stå bedre rustet over for fremtiden.
I henhold til analysen og i overensstemmelse med mange af dens konklusioner er der ligeledes behov for en bedre styring i euroområdet. Jeg synes, at der er sket en effektivisering af Eurogruppens funktionsmåde, efter at den har fået et stabilt formandskab, som hr. Juncker, som er her hos os i dag, står i spidsen for. Det gør det muligt for os at gøre større fremskridt i forbindelse med analysen, den fælles forståelse og samordningen af de beslutninger, der berører medlemsstaterne, men de må ikke blive påduttet oppefra, de skal træffes i konsensus og i fuld overbevisning inden for rammerne af deres beføjelser. Dialogen skal ligeledes styrkes.
For at der ikke skal herske tvivl, mener såvel Kommissionen som jeg i min egenskab af kommissær for økonomiske og monetære anliggender, at det er nødvendigt at udbygge den bilaterale dialog mellem Kommissionen og Parlamentet på disse områder. Jeg synes, at vi skal gå videre med en trepartsdialog mellem Eurogruppens formandskab, Kommissionen og Parlamentet om følgende spørgsmål: Om Eurogruppens funktionsmåde og om ethvert emne, der påkalder sig vores opmærksomhed, og, hvis De er enig, synes jeg også, at vi skal gå videre med en dialog, der, med fuld respekt for dens uafhængighed, omfatter Den Europæiske Centralbank, så den får en monetær dialog med Dem, men også så den får en månedlig dialog med os. Jeg mener, at Parlamentet med jævne mellemrum kan og skal deltage i denne udveksling af synspunkter blandt alle institutionerne, hvis fælles mål er et velfungerende euroområde, så euroen, vores fælles mønt, giver de bedst mulige resultater for alle vores europæiske borgere.
Juncker
Hr. formand! først vil jeg bede Dem undskylde forsinkelsen. Vejen mellem Luxembourg og Strasbourg er frygteligt trafikeret ved indkørslen til Strasbourg, og på grund af trafikpropperne nåede jeg ikke frem til tiden. Eftersom jeg ikke ville forstyrre Strasbourg-borgernes fred, trådte jeg ikke pedalen i bund, men overholdt færdselsloven til punkt og prikke. Det gik først og fremmest ud over mig selv, eftersom jeg kom sent ind i denne forhandling. Jeg vil dog gerne sige, at jeg lægger vægt på denne forhandling. Parlamentets overvejelser er nemlig ikke bare vigtige i sig selv, men giver også næring til debatterne i Eurogruppen, som jeg er formand for med assistance, inspiration, opmuntring og tilskyndelse fra kommissæren for økonomiske og monetære anliggender, min ven Joaquin Almunia.
Først vil jeg gerne sige, hr. formand, at vi efter min mening har en stærk vækst, eftersom den er tiltagende, og eftersom den er ikke truet af de negative signaler, der navnlig kommer fra Frankrig. Beskæftigelsestallet stiger, og arbejdsløsheden falder, selv om den stadig ikke har nået et acceptabelt niveau. Hvis man sætter væksten i perspektiv, er den sandsynligvis stærkere, end vi regner med på nuværende tidspunkt, og den bliver under alle omstændigheder stærkere, end vi troede for seks måneder siden.
I 2007 får vi at se, i hvilken udstrækning konjunkturnedgangen i USA får indflydelse på de økonomiske resultater i euroområdet. I Eurogruppen mener vi, at den amerikanske nedgangs indflydelse på euroområdets økonomier bliver mindre markant end i 2000-2001. Vi kan konstatere, at USA's konjukturnedgang navnlig rammer byggesektoren, og at den ikke vil brede sig til andre sektorer i den amerikanske økonomi. Derfor bliver konsekvenserne for væksten i euroområdet mindre markante end tidligere, selv om resultaterne vil være meget forskellige fra land til land.
Hvorfor har vi i dag opnået et vækstniveau, der forekommer os mere acceptabelt end for et par år siden? Det har vi først og fremmest, fordi euroen i de forløbne år har givet os en stærk beskyttelse. Det kan ikke siges tit nok, når vi gør status over euroens indførelse. Euroen har beskyttet os, beskytter os og vil også beskytte os fremover! Forestil Dem, hvordan Europas økonomi og Europas monetære systemer ville se ud, hvis ikke vi havde haft euroen under kriserne! På det tidspunkt, hvor vi var i gang med forberedelserne til euroen, oplevede vi de latinamerikanske, russiske og sydøstasiatiske finanskriser. Forestil Dem, hvor meget kaos det ville have skabt at have det system, som vi havde før indførelsen af det europæiske system, under krigen i Irak og den 11. september 2001! Forestil Dem, hvordan de europæiske valutaer ville klare sig, hvis de stadig eksisterede, mens de geostrategiske problemer udgjorde en kilde til konstant bekymring! Forestil Dem, hvordan visse nationale valutaer ville klare sig efter det franske nej og det nederlandske nej! Euroen har beskyttet os, og den har endda beskyttet de lande, som gav udtryk for en vis EU-skepsis, når det gjaldt om at vedtage forfatningstraktaten.
Budgetsituationen blev forbedret, da vi med hele vores fornuft og med Parlamentets samtykke og ofte aktive støtte ændrede og reformerede stabilitets- og vækstpagten. Nogle mente, at de havde ret til at give udtryk for deres kraftige bekymring efter vedtagelsen af den ændrede pagt. Vi kan i dag konstatere, at mekanismerne i den ændrede pagt giver gode resultater, og at alle regeringerne gør en indsats for at gennemføre de vigtigste regler og retningslinjer i pagten. Budgetunderskuddene falder, og der er ved at opstå en generel konsensus, hvor alle medlemsstaterne tager stabilitetspagtens forebyggelsesdel alvorligt. De har alle besluttet først og fremmest at bruge skatteoverskuddene som følge af konjunkturopgangen på at reducere underskuddet og den offentlige gæld. Det glæder jeg mig over.
I Eurogruppen overvejer vi i øjeblikket indgående at styrke budgetkontrollen, og det gør vi sammen med Kommissionen, hvis venlige assistance til Eurogruppens formandskab er meget effektiv. På vores næste møde - der finder sted sidst i november og således efter mit møde med Økonomi- og Valutaudvalget, som De er den dygtige formand for, fru Berès - vil vi drøfte, hvordan vi kan styrke denne budgetkontrol. Det vil vi fremover gøre ud fra en horisontal rapport fra Kommissionen, hvor man ikke vil undlade at gøre opmærksom på de egentlige politiske problemer, også dem af økonomisk karakter, og hvor man vil udarbejde specifikke henstillinger - selv om vi endnu ikke har besluttet i hvilken form - til de forskellige medlemsstater og sågar til hele euroområdet.
Hvad hele det monetære område angår, vil jeg gerne have, at vi i år tager en gammel opfordring fra Kommissionen alvorligt, nemlig at et særligt kapitel af Det Europæiske Råds konklusioner - når det ser på de fremskridt, der er sket med Lissabon-strategien - skal dreje sig om euroområdet. Dette kapitel vil omfatte de strukturreformer, som vi skal iværksætte i euroområdets forskellige medlemsstater.
Når det gælder spørgsmålet om strukturreformer, vil jeg blot sige, at man undervurderer den værdi, som disse strukturreformer allerede har tilført euroområdets sammenhæng. Jeg tilslutter mig ikke alle - eller generelt nogle - af de strukturreformer, der er blevet foretaget i alle medlemsstaterne, men sandheden er, at i modsætning til den idé og det billede, som vi meget ofte giver af euroområdet, er der en vigtig række strukturreformer undervejs, og i dag høster vi allerede frugterne af den vidtrækkende strukturreform, som vi har gennemført med hensyn til euroområdet.
Hvis De ser nærmere på de nationale reformprogrammer, der er blevet indført af de forskellige medlemsstater, kan De se, at der er mange strukturløsninger, at de generelt er i tråd med hinanden, og at denne reformrække skal fortsættes, uden at vi af den grund forfalder til en smagløs nyliberalisme og til en grænseløs, uhæmmet form for frenetisk deregulering. Det er jeg modstander af, da jeg stadig mener, at euroen, euroområdet og konsekvensen i de politikker, som vi fører, ville få en større troværdighed, hvis vi supplerede vores indsats på strukturreformområdet med indførelsen af et sæt sociale minimumsrettigheder, som ville sikre alle arbejdstagerne i hele euroområdet et antal minimumsrettigheder, som medlemsstaterne ikke kan underminere, når de forsøger at styrke deres nationale konkurrenceevne.
Arbejdstagerne i Europa har ret til at vide, hvor de står. Vi skal holde op med at give det indtryk, at Den Monetære Union er en virksomhed, der tilhører finansministrene, bankfolkene, storkapitalen og de store industrier, og at den reelt er i strid med de mest basale rettigheder hos arbejdstagerne, der jo udgør størstedelen af den europæiske befolkning.
Jeg vil sige et par ord om udvidelsen af euroområdet. Jeg er ikke enig med alle dem, der siger, at vi i euroområdet er strengere end før over for de nye medlemsstater, der gerne vil med i området. De kriterier, som vi anvender, er dem, der er medtaget i Maastricht-traktaten. Der har ikke været noget krav fremme om, at vi skulle ændre de kriterier, som vi indførte med undertegnelsen af traktaten den 7. februar 1992 i Maastricht. Det kommer ikke på tale at gå bort fra nominalkonvergenspolitikken og erstatte den med et kriterium, hvor der ikke tages højde for overholdelsen af visse kriterier, som de første medlemmer af euroområdet skulle opfylde. Jeg vil gerne advare dem, der konkret sætter spørgsmålstegn ved nominalkonvergenskriterierne, om de reelle risici for, at nominalkonvergenskriterierne bliver erstattet med realkonvergenskriterier. Anvendelsen af realkonvergenskriterier ville bringe de nye medlemsstater meget langt væk fra en optagelse i euroområdet. Derfor er det efter min mening fornuftigt, at vi holder os til de kriterier, der i øjeblikket er vores, og denne politik vil styrke euroområdets troværdighed.
Euroområdets repræsentation udadtil fortjener faktisk en lang forklaring, men en kort forklaring må være nok. Euroområdet skal repræsenteres af én mand, én stemme og ét sæde i alle de internationale instanser, navnlig i de internationale finansorganisationer. Jeg tror ikke, at vi vil være nået så vidt, når mit mandat udløber den 1. januar 2009. Ikke desto mindre er jeg overbevist om, at der kommer en dag, hvor europæerne - selv de mest tøvende - opdager, at vi gør os selv til grin ved at forlange, at vi skal være med til at styre verdens monetære anliggender, hvis vi fortsat optræder i internationale fora uden en fælles repræsentant. Det var disse bemærkninger, som jeg gerne ville fremsætte, idet jeg undskylder, at jeg ikke som sædvanlig havde mulighed for at svare alle talerne. Jeg blev nødt til at svare kortfattet, eftersom jeg ikke var til stede, da de forskellige parlamentsmedlemmer - med det engagement, der er kendetegnende for Parlamentet - gav udtryk for deres holdninger.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 11.30
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Jean-Pierre Audy
(FR) Selv om betænkningen fra min udmærkede kollega, José Manuel Garcia-Margallo y Marfil, indeholder nogle meget interessante analyser og forslag med hensyn til euroområdet, beklager jeg, at man i betænkningen ikke med det samme rejser spørgsmålet om euroens udvikling fra et teknisk redskab til et politisk redskab, der skal skabe vækst og beskæftigelse. Den monetære politik, som Den Europæiske Centralbank (ECB) fører, er tilsyneladende i strid med virkeligheden. Normalt burde valutakursen nemlig være stærk, når den økonomiske vækst er stærk, og den burde svækkes, når væksten er svag. I Europa har det modsatte dog været tilfældet siden 1990'erne. Mens der foretages reformer i medlemsstaterne, giver vores stræben efter nulinflation ved hjælp af en uhensigtsmæssig monetær politik Europa nogle middelmådige resultater, hvad den økonomiske vækst angår.
Hvis dette fortsætter - samtidig med at prisen på råvarer og energi er hastigt stigende i hele verden - får vi nulinflation og nulvækst, og producenterne vil ende med at lægge deres virksomheder i dollarområdet. Det virker, som om ECB ignorerer den økonomiske politik, mens dens amerikanske modstykke ikke tænker på andet.
