

Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i går blev der stillet et forslag om at anmode kommissær McCreevy om at give møde i Parlamentet. Grupperne blev bedt om at udtale sig om forslaget. IND/DEM-Gruppen blev ganske enkelt sprunget over. Det har jeg oplevet før, men i denne sag havde min gruppe udpeget mig til at tale om dette meget vigtige spørgsmål, og jeg anmoder om at komme med min erklæring nu.
IND/DEM-Gruppen er enig med hr. Schulz i, at kommissær McCreevy bør anmodes om at give møde i Parlamentet for at gøre rede for sine udtalelser om den europæiske sociale model. Hr. McCreevy har naturligvis altid været imod den model. Han var finansminister, da Irland kom til penge, og hvordan valgte han at bruge pengene? På vores kaotiske sundhedssystem? På vores forfaldne skolebygninger? På et skolesystem, der er meget udelukkende for børn med særlige behov? På vores boligkrise? Fik han patienter, som ventede på mindre operationer, af de to år lange ventelister? Ikke vores Charlie! Han sørgede for, at hans venner i hestevæddeløbsbranchen ikke skulle betale afgift af insemineringsudgifter, der løber op i sekscifrede beløb pr. inseminering.
Jeg har i syv år kunnet observere Charlies modvilje mod at spilde skatteydernes penge på sociale tjenesteydelser. De øvrige 719 medlemmer ved måske endnu ikke, hvordan Charlie opererer, og de skal have en chance for at se, hvad der venter dem.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0272/2005) af Beaupuy for Regionaludviklingsudvalget om den urbane dimension i forbindelse med udvidelsen (2004/2258(INI)). 
Jean Marie Beaupuy (ALDE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, jeg vil gerne først takke alle, der har hjulpet mig med at udarbejde denne initiativbetænkning, det være sig i Kommissionen, Parlamentet eller i Rådet, som jeg også har haft kontakt med. Jeg håber betænkningen bliver vedtaget her om lidt.
Hvad får nu Europa-Parlamentet til at beskæftige sig med bymæssige aktioner, selv om de bestemt ikke omhandles i traktaterne og normalt ikke hører under vores kompetenceområde? Jeg tror, at det er lettest at forstå situationen i dag, hvis vi tager et kort tilbageblik. I løbet af det sidste halve århundrede har vores institutioner beskæftiget sig meget med vigtige centrale emner såsom kul og stål i begyndelsen, den fælles landbrugspolitik, fællesakten, der skabte en af forudsætningerne for den nuværende europæiske struktur ved at sikre fri bevægelighed for personer, kapital og varer i samtlige lande, og for nylig den fælles valuta. Sideløbende med disse overordnede beslutninger har EU indført i tusindvis af bestemmelser, der har betydning for borgernes dagligdag. Men til trods for alt dette har vi ikke set en kohærent udvikling, hvad angår byer og forstæder med over 3.700.000 indbyggere, hvor 80 % af befolkningen bor. Jeg lægger stor vægt på termerne "by" og "forstad".
Der er ikke desto mindre blevet truffet flere vigtige beslutninger i løbet af de sidste 15-20 år. Den første og utvivlsomt også betydningsfulde beslutning blev truffet i 1988, idet der i artikel 10 i EFRU-forordningen henvistes til behovet for pilotprojekter i byområderne. To år senere, i 1990, blev to dokumenter offentliggjort, nemlig grønbogen om byudvikling og en rapport om kriseramte byområder. I 1993 afholdt Jacques Delors et europæisk symposium om byområder. Hvad angår Urban-programmet, som vi taler om nu, blev det første program iværksat i 1994 og efterfulgt af et andet i 2000. Endelig så dataudvekslingsprogrammet Urbact dagen i 2004. Det fremgår således, at der i løbet af de sidste 15 år ganske gradvist og ganske stille er blevet vedtaget en række programmer og beslutninger angående den urbane dimension. Det skal også bemærkes, at der de seneste år sideløbende er blevet afholdt mange konferencer, kollokvier og diverse møder om emnet.
De seneste måneder er udviklingen dog gået mærkbart hurtigere. Den 30. november 2004 afholdt det nederlandske formandskab et uformelt møde i Rådet i Rotterdam, hvor der blev fokuseret på den urbane dimension og udarbejdet en virkelig god tekst om emnet. Jeg skal sammen med mine kolleger i den tværpolitiske gruppe om Urban henlede opmærksomheden på oprettelsen af den tværpolitiske gruppe Urban-bolig i 2005. De tekster, Kommissionen udarbejdede i 2004 vedrørende regionalfondene, indeholdt alle en lang række artikler om bypolitik. I december i år vil det britiske formandskab afholde et møde i Bristol om . Vi kan således se, at den urbane dimension nu indtager en betydeligt større plads.
Hvad er det for en problematik, vi står over for i dag? Ja, vi konstaterer et vist spild i vores byområder og forstæder. Et parlamentsmedlem, som er til stede her i dag, påpegede f.eks. forleden, at 30 % af de renoverede lejligheder i Leipzig står tomme. Er det ikke et enormt spild? Ser vi ikke ofte, at bl.a. EU's regionalfonde såvel som nationale eller lokale midler anvendes til at opføre skoler hist og pist, selv om beboelserne ikke er blevet renoveret, eller at man omvendt sanerer boligerne, men ikke renoverer den offentlige transport osv.? Det er på høje tid, at dette spild stoppes. Det er på tide, at vi virkelig får en meget mere kohærent politik.
Formålet med den betænkning, jeg har udarbejdet, og som har været genstand for langvarige drøftelser, er ikke at opstille nye målsætninger. Målsætningerne har vi. Betænkningen har til formål at sikre os midlerne til at nå de mål, der blev opstillet i Lissabon og Göteborg, hvad angår byerne. Hvilke midler er der tale om? Jeg formoder, at De alle har læst initiativbetænkningen. Jeg vil derfor især beskæftige mig med nogle få afgørende elementer og især det faktum, at vores tre institutioner - Parlamentet, Rådet og Kommissionen, der forbereder og iværksætter lovgivningen - bør organisere sig indbyrdes, så deres beslutninger angående den urbane dimension bliver mere effektive. Der foregår nemlig en magtkamp mellem medlemsstaterne, regionerne, byerne og især EU. Og der bør nu sikres et betydeligt mere kohærent og effektivt samarbejde mellem disse forskellige instanser, så også de bliver mere effektive fremover. Vi bør nå frem til en bypolitik, der er integreret på det geografiske såvel som det tematiske plan. Som jeg anførte det i forbindelse med de uheldige eksempler, jeg henviste til for lidt siden, er det ikke muligt at gennemføre en enkelt aktion uden at samordne den med de øvrige.
Jeg vil afslutningsvis insistere på behovet for god praksis. Jeg siger altid, at kendskab til og iværksættelse af god praksis, der er afprøvet andre steder, ofte giver betydeligt mere produktive resultater end mindre støttebeløb. Parlamentet har ingen beføjelser på det bypolitiske område. Og det ville være urealistisk at forestille sig, at Parlamentet inden for de finansielle overslag kunne tilvejebringe yderligere store beløb til finansiering af nye byprojekter. Alt står og falder med vores evne til at sikre en bedre organisering og følgelig større effektivitet. Det er formålet med mine forskellige forslag i betænkningen.
Danuta Hübner,
   Hr. formand, jeg takker hr. Beaupuy for den glimrende betænkning. Den indeholder en række meget konkrete foranstaltninger, som kan træffes for at styrke arbejdet med bypolitiske spørgsmål i forbindelse med udvidelsen i Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Jeg værdsætter især Deres stærke støtte til at styrke den urbane dimension i den fremtidige samhørighedspolitik. Forslaget til beslutning er et klart bevis på Europa-Parlamentets stærke engagement i bypolitik.
Jeg noterede mig også med stor interesse Deres forslag om at ændre bilag VI til Europa-Parlamentets forretningsorden vedrørende Regionaludviklingsudvalgets kompetenceområder for at inddrage den urbane dimension. Jeg er overbevist om, at byer er vigtige for at opnå større konkurrenceevne, mere vækst og flere og bedre job i Europa. Det er årsagen til, at vi ønsker at placere byaktioner centralt i samhørighedspolitikken.
Jeg deler Deres synspunkt om, at fastlæggelsen af strategien for bykerner bør omfatte et bredt spektrum af midler og udvikle en integreret territorial og tematisk bypolitik med mennesket i centrum for at sikre menneskevenlige byer. Jeg er enig med Dem i, at vi fortsat må styrke prioriteringerne for den bypolitiske udvikling. Jeg har faktisk bedt mine tjenestegrene om at udarbejde en detaljeret analyse af byernes bidrag til vækst og beskæftigelse i regionerne. Et arbejdspapir vil supplere Fællesskabets strategiske retningslinjer. Det vil også give mere specifikke retningslinjer for, hvordan byer og regioner kan samarbejde, når de forbereder og gennemfører programmer under samhørighedspolitikken. De byfokuserede prioriteringer, som efter Kommissionens opfattelse er helt nødvendige eller meget lovende for at gennemføre samhørighedsprogrammer med succes, vil også fremgå tydeligere af dette dokument. Som bekendt er der fastsat en række tematiske prioriteringer - f.eks. videnøkonomi, social samhørighed og bymiljø - i udkastet til Fællesskabets strategiske retningslinjer. Byer kan yde et vigtigt bidrag til disse.
Det er mit mål at diskutere dette dokument med medlemsstaternes regioner og byer. Debatten indledes på det britiske uformelle Råd om bæredygtige samfund den 6. december i Bristol, hvor vi vil forelægge vores dokument. Bagefter vil vi iværksætte en omfattende høring, og resultaterne af den vil få indflydelse på den endelige version af Fællesskabets strategiske retningslinjer.
Jeg ser frem til en omfattende meningsudveksling om dette arbejdspapir om byer med Parlamentets medlemmer. Dette papir vil også efterkomme Deres anmodning om at udvikle og foreslå modeller og redskaber til bæredygtig byudvikling. Det vil indeholde anbefalinger baseret på aktuel god praksis med at fremme bæredygtige lokalsamfund gennem en integreret tilgang. De byer, som deltager i vores Urbact-net, vil høste mange erfaringer.
Desuden vil temastrategien for bæredygtig byudvikling, som bliver udarbejdet inden for rammerne af sjette miljøhandlingsprogram, bidrage yderligere til forbedring af dialogen mellem Kommissionen og nationale og lokale myndigheder. Det forventes, at Kommissionen vedtager denne temastrategi for bymiljøet den 21. december 2005.
I Deres forslag til beslutning opfordrer De også Kommissionen til at arbejde hen imod en horisontal gennemførelse af den urbane dimension og imod en koordinering mellem de tjenestegrene i Kommissionen, der arbejder direkte eller indirekte med bypolitiske spørgsmål. Jeg kan forsikre Dem for, at tjenestegrenene allerede arbejder tæt sammen om den urbane side af Fællesskabets strategiske retningslinjer. I lyset af resultaterne af dette arbejde og efter vedtagelsen af de lovgivningsmæssige rammer for samhørighedspolitikken for 2007-2013 vil vi vurdere arbejdsgangene med henblik på at sikre en effektiv koordinering af bypolitiske spørgsmål på tværs af tjenestegrenene. I den fase er det min hensigt at oprette en taskforce på tværs af tjenestegrenene i stil med Europa-Parlamentets tværpolitiske gruppe om boliger i byen for at sikre en horisontal tilgang til politiske foranstaltninger, der berører byer.
Endelig anmodede De Kommissionen om at garantere, at den støtte, der ydes til byerne og de bymæssige bebyggelser eller byområder, styrkes. Som bekendt skal hver enkelt medlemsstat i henhold til vores forslag til de fremtidige programmer under samhørighedspolitikken forelægge en liste over byområder, der skal have specifik støtte under de regionale programmer. Det foreslås også, at forvaltningen af programmerne uddelegeres til byerne selv. Rådet har jo desværre gjort disse bestemmelser valgfri ligesom en række andre foranstaltninger til fordel for byer, f.eks. høringen af byernes myndigheder inden for rammerne af partnerskabet. Jeg håber, at De vil hjælpe os med at overtale medlemsstaterne til at genoptage vores oprindelige idéer i forhandlingerne. Medlemsstaternes manglende engagement ville underminere vores bestræbelser på at styrke den urbane dimension i vores politik, og det ville rejse tvivl om nogle af vores konkrete initiativer såsom Urban Audit-programmet.
Jeg vil også sige til Dem, at der er sket visse fremskridt med bymæssige spørgsmål i forhandlingerne. Det britiske formandskab har foreslået at gøre bæredygtig byudvikling til en selvstændig prioritering ud over de prioriteringer, der er foreslået under målene om konvergens og regional konkurrenceevne. Jeg er slet ikke i tvivl om, at vi har brug for både byer og regioner, hvis vi ønsker at opnå større konkurrenceevne, mere vækst og bedre job. Jeg er desuden overbevist om, at byerne vil få den plads i vores politik, som de fortjener.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke vores ordfører, hr. Beaupuy, for hans arbejde med et emne af så stor betydning for EU's udviklingsmål og sandelig også for borgernes hverdag, idet et overvejende flertal af borgerne bor i byer og bymæssige bebyggelser.
Især kræver det - hvis vi vil opnå social og regional konvergens mellem de 25 lande i EU og med henblik på endnu en udvidelse - at vi studerer de forskellige faktorer, der påvirker livet i byerne, og foreslår koordinerede, effektive interventioner via alle vores politikker.
På vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder vil jeg gerne takke Dem, hr. ordfører, for Deres redegørelse og forslag, og fordi De har inddraget vores idéer. Som bekendt går vi ind for, at strategien for byerne omfatter et bredt spektrum af politikker og muligheder, der vedrører transport, miljø, byplanlægning, erhvervsaktiviteter, indvandringspolitik, folkesundhed, social integration og sikkerhed. Inden for denne række politikker bør der tages alvorligt højde for kønsaspektet. Det betyder, at kvinderne bør deltage i planlægningen af de byer, som vi alle gerne vil have, byer som behandler de fælles problemer, borgerne har, og som ligeledes tager højde for følgerne af de to køns særlige omstændigheder.
Som det også fremgår af vores udtalelse, mine damer og herrer, lever kvinder under særlige forhold med forskellige behov i dagligdagen - f.eks. inden for transport. Jeg tror derfor, at De i Deres samråd med lokalsamfundene, som De netop var inde på, vil tage højde for mænds og kvinders lige deltagelse i samrådsinstanserne. Det samme, nemlig inddragelse af kønsaspektet og kvinders deltagelse - bør også kendetegne evalueringen af vores politikker.
Til sidst vil jeg gerne påpege, at vi i de nye finansielle overslag, hvor vi ikke længere vil have fællesskabsinitiativer, som vi har kendt dem hidtil, ikke må glemme at integrere kønsaspektet ud fra de erfaringer, vi har opnået, og de nye synspunkter og forslag, som ordføreren fremlægger i dag. 
Rolf Berend,
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, som ordføreren allerede har sagt - og det med rette - at selv om Unionen ikke har nogen direkte kompetence til gennemførelse af bypolitik i henhold til traktaterne, er Parlamentet altid gået ind for en bypolitik på europæisk niveau. Jeg vil gerne minde Dem om, at det var Parlamentet, der i sin tid plæderede for Urban som et fællesskabsinitiativ og også gennemførte det med succes i sidste ende.
I den kommende planlægningsperiode fra 2007-2013 er den hidtidige urbane dimension integreret i mainstreamprogrammet med henblik på forenkling. Det kan være en klar fordel, under forudsætning af at den urbane dimensions succesfulde kontinuitet sikres. Byområder er - hvilket ordføreren præciserede - umiskendeligt økonomiske motorer og nøgleelementer i den regionaludvikling, som skabes inden for EU. Den kendsgerning, at over 80 % af de erhvervsmæssige aktiviteter foregår i byerne, retfærdiggør absolut princippet om partnerskab som et af hovedelementerne i samhørighedspolitikken.
By- og landpolitik er afhængige af hinanden. Derfor må de ikke betragtes isoleret i et område, selv om der netop i de 10 nye medlemsstater er ekstreme forskelle mellem land- og byzonerne. Et væsentligt forhold i byerne i de central- og østeuropæiske stater er processen med hensyn til befolkningstilbagegang og afvandringsfænomenet, der er afledt af en nedgang i industriproduktionen. Og denne proces skal de østeuropæiske stater mestre på nøjagtig samme måde som byerne i det tidligere DDR: som en konsekvens af den socialistiske æra. Her kunne, nej, her skal bl.a. Urban-projektet i forbindelse med bypolitikken have effekt. Derfor handler det om at støtte ordførerens velafbalancerede betænkning og følge op på konklusionerne heri.
Constanze Angela Krehl,
   Hr. formand, mine damer og herrer, bypolitikken og det bymæssige rum får stadig større betydning. Betænkningen blev udarbejdet eksplicit som et svar på udvidelsen, hvilket imidlertid blot gjorde denne problematik værre. Jeg vil godt minde Dem om, at der i central- og østeuropæiske byer er kæmpemæssige kvarterer med elementbyggeri, og det med alle de problemer, som er forbundet hermed på både det bygningsmæssige og sociale område.
Ud over strukturfondene er der næppe noget instrument, som kan anvendes til at eliminere problemer i det bymæssige rum, hvorimod de nye medlemsstater har gode redskaber til rådighed, hvormed de vil kunne overvåge og støtte deres bypolitik med hjælp fra EU. Jeg vil godt understrege, at det ikke alene er udviklingen i byområderne i de nye medlemsstater, der er problematisk, men at dette forhold naturligvis også gør sig gældende i de gamle medlemsstater. Jeg mener, at vi også fremover skal beskæftige os med dette emne med henblik på om nødvendigt at udvikle instrumenter, hvormed EU vil kunne tackle bestemte problemer.
Vi er ganske vist - som hr. Beaupuy med rette sagde - overhovedet ikke ansvarlige for bypolitikken, men at lade, som om de bymæssige problemer ikke samtidig er europæiske problemer, ville være det samme som at ignorere kendsgerningerne. Derfor støtter jeg ordførerens idé om at gøre bypolitikken mere tværgående, samtidig med at vi opfordrer Kommissionen til at træffe passende foranstaltninger.
Jeg anser det dog for at være formålstjenligt at vælge et særdeles behersket tempo i forbindelse med ændringen af Parlamentets forretningsorden - og derfor stillede min gruppe også et forslag herom. Vi opponerer ikke imod bypolitikken, tværtimod går vi kraftigt ind for den. Ikke desto mindre er vi imod en ændring af forretningsordenen.
Idéen om at ændre forretningsordenen dukker op til overfladen med jævne mellemrum, men jeg mener, at det ville være den forkerte vej at slå ind på med hensyn til beslutningerne om bypolitikken.
Lad mig knytte en kommentar til et andet punkt, som måske ikke direkte har noget med Beaupuy-betænkningen at gøre. Kommissær Hübner redegjorde for, hvad Rådet arbejder med i øjeblikket. Jeg kan kun opfordre Rådet og formandskabet til at nå frem til en beslutning så hurtigt som muligt om de finansielle overslag, således at vi får en ramme, som kan danne grundlaget for relevante projekter. Ellers ville vi ikke kunne implementere samhørighedspolitikken for den nye periode fra januar 2007 og frem, og vi ville være ude af stand til at tage fat på problemerne i det bymæssige rum i de nye medlemsstater.
Vi har brug for en beslutning fra Rådet så hurtigt som muligt, og denne beslutning bør ligge så tæt som muligt op ad Parlamentets beslutninger.
Alfonso Andria,
   Hr. formand, kære kolleger, lige fra starten af denne valgperiode har nogle af os lagt særlig vægt på den urbane dimension, og det gælder først og fremmest Jean Marie Beaupuy. Det gjorde han allerede, inden vi oprettede den tværpolitiske Urban-gruppe, som han selv er formand for - og jeg er medlem af - og som gør et virkelig godt stykke arbejde.
Jeg vil gerne takke kommissæren for hendes rettidige støtte til indfaldsvinkelen i vores arbejde og for hendes opmuntring af det. Vi fik endnu et bevis på denne støtte i hendes tale her i Parlamentet.
Der er ingen tvivl om, at Parlamentet i dag skal gøre en ekstra indsats - som jeg mener at kunne garantere, og det siger jeg også på vegne af hr. Beaupuy - for i højere grad at blive involveret og for at undgå farlige tilbageskridt fra Rådets side. Sådanne tilbageskridt ville blot reducere byernes rolle, men deres rolle er efter min mening en væsentlig del af samhørighedspolitikken og udgør faktisk en af dens grundpiller.
Byerne spiller nemlig en hovedrolle i regionalpolitikken, eftersom det er her, vi ser de mest komplekse situationer såsom social udstødelse og forurening, men samtidig er det også her, at fremtiden for alle de omkringliggende områder skabes, hvilket jeg også forsøgte at slå fast som skyggeordfører for forordningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.
Med drivkraften fra et fornuftigt program til investering og forvaltning af de midler, der skal anvendes til byerne, kan og skal sørge vi for også at sætte økonomisk og sociokulturelt skub i forstæderne og de omkringliggende landområder, ikke mindst i lyset af EU's seneste udvidelse. Derfor bør vi efter min mening gøre en endnu større indsats i den retning i dag, idet vi tager udgangspunkt i den erfaring, som Parlamentet allerede har opnået. 
Gisela Kallenbach,
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vores gruppe hilser denne initiativbetænkning varmt velkommen og takker for det gode samarbejde.
I denne betænkning inddrog man rigtig mange aspekter, som afspejler arbejdet i den tværpolitiske gruppe om boliger i byen, hvor ordføreren er formand. Ikke kun byer og regioner, men også civilsamfundet står over for store udfordringer, men samtidig er det en unik mulighed for at formidle europæisk politik og dets målsætninger. I min hjemby Leipzig opnåede man fremragende resultater med programmer som Urban II, og det ikke mindst takket være aktiv borgerdeltagelse. Direkte deltagelse gør det muligt at have et europæisk perspektiv på lokalt plan.
Hvis vi forærer dette potentiale væk, kan det ikke overraske os, at mange mennesker i Europa mere betragter de beslutninger, der træffes i Bruxelles og Strasbourg, som indblanding i indre anliggender end som fremtidsorienterede handlinger. Der er behov for en altomfattende tilgang til byplanlægningen. Hertil hører arbejdspladser ligesom spørgsmål om børne- og seniorvenlighed, udbuddet af betalbare boliger eller udviklingen i trafikforbindelsene.
Den urbane dimension skal dog også blive til en tværgående opgave for Kommissionens generaldirektorater, således at den afspejler sig i alle politikområder. Hvad enten det handler om strukturfonde eller Lissabon-Göteborg-strategien, kan den europæiske politik ikke få succes, medmindre man inddrager byerne og regionerne heri.
Jeg blev opmærksom på en nylig gennemført opinionsundersøgelse, som viste, at 75 % af byerne og kommunerne ikke har noget begreb om, hvad Lissabon-strategien er. Dette burde - især efter kommissærens betænkning i dag - give stof til eftertanke hos vores medlemsstater, som ganske vist er villige til at anvende partnerskabsprincippet på frivillig basis, men ikke er parat til at blive bundet heraf. De er åbenbart mindre tilbøjelige til at ville dele magten.
Jeg er derfor meget spændt på analysen og forslagene til en bæredygtig byudvikling, som De, fru kommissær, annoncerede i dag. Dette er måden at få den europæiske samhørighedspolitik til at fungere på i virkeligheden, og jeg ser også frem til et fortsat godt samarbejde mellem Kommissionen, Parlamentet og i sidste ende også Rådet.
Kyriacos Triantaphyllides,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, forhandlingen i dag drejer sig om en initiativbetænkning, som imidlertid fortjente at være en betænkning med lovgivende gyldighed. Så stor betydning har den urbane dimension i forbindelse med udvidelsen efter min mening for EU.
De europæiske byer er og bliver de typiske steder, hvor tingene skabes, og et center for social og kulturel udvikling, hvilket også ses af den tiltrækning, de har på folk. På den anden side er de imidlertid også arnested for mange forskelligartede problemer som f.eks. miljøforurening, trafikpropper, boligmangel, kriminalitet, narkotikamisbrug, social udstødelse, indvandring og fattigdom.
Derfor vil jeg i forbindelse med hr. Beaupuys betænkning gerne komme ind på fem punkter, som jeg finder vigtige. Da jeg kommer fra et land, der var med i den sidste udvidelse, kan jeg kun bifalde, at Udvalget for Regionaludvikling tager dette emne op.
Det første punkt, jeg gerne vil fremhæve, hænger sammen med bemærkningen om de store forskelle, der er mellem de 25 medlemsstater med hensyn til bypolitik, især som følge af udvidelsen med 10 nye medlemsstater, der i flere tilfælde ikke har en klar og sammenhængende bypolitik, som kan anvendes på nationalt og regionalt plan. Selv om jeg er enig i dette forslag, må vi imidlertid ikke glemme, at den samme hindring findes i mange af de gamle medlemsstater, hvor bypolitikken er på vej ud af billedet, og byerne overlades til nogle højere magter. Derfor skal indsatsen for at skabe udvikling og finde varige løsninger på de problemer, der hersker i byerne, være en samlet indsats i alle EU's 25 medlemsstater.
Det andet punkt, jeg gerne vil komme ind på, og som har større betydning for medlemsstater med en landbrugsøkonomi, er, at byerne eller byområderne er en del af regionernes områder, hvilket kræver en bæredygtig byudvikling, som skal gennemføres i overensstemmelse med de tilstødende landbrugsområder. Som bekendt sker der i mange medlemsstater meget ofte en isolering af de store landbrugsområder, fordi de nærliggende byer bliver forladt. Derfor er vi nødt til at intensivere vores bestræbelser på at gøre de mindre byer mere attraktive, så f.eks. landsbyerne ikke bliver forladt til fordel for storbyerne, hvilket kan få negative konsekvenser for landbrugsøkonomien i flere medlemsstater.
Den kendsgerning, at over 80 % af de økonomiske aktiviteter foregår i byerne, gør de lokale myndigheder til grundpiller i den regionale udvikling. Således er regional udvikling og udvikling af byerne nu blevet indbyrdes afhængige begreber.
Hvis man tager udgangspunkt i princippet om, at by- og landområder er en del af randområderne, og at de gensidigt påvirker hinanden og er gensidigt afhængige af hinanden, bør vi koncentrere vores indsats om at forbedre landområderne, så de to zoner bliver mere jævnbyrdige og lige.
For nu at gå over til en anden ting opfordrer ordføreren til, at Europa-Parlamentets Formandskonference stiller forslag om ændring af bilag VI i Europa-Parlamentets forretningsorden om Regionaludvalgets beføjelser, således at den urbane dimension nævnes udtrykkeligt ud over regional- og samhørighedspolitik, under udvalgets formål og sagsområder, idet der tages hensyn til det arbejde, der udføres af de andre berørte udvalg inden for transport, miljø, forskning, beskæftigelse og sociale anliggender, det indre marked, kultur osv., i et horisontalt perspektiv.
Denne bemærkning er især vigtig, ikke kun fordi den vil udvide det pågældende udvalgs beføjelser, den vil også sende det signal til borgerne, at vi interesserer os for dem, hører dem, lytter til deres hverdagsproblemer og forsøger at finde holdbare løsninger.
Til sidst vil jeg sige, at vi i stedet for at indrømme, at de holdbare politikker ikke er tilstrækkelige, spreder det budskab, at det skyldes manglende støtte til en forældet praksis, hvilket er strid med Lissabon-politikken og slet ikke vores indsats værdig. Vi er nødt til at adskille de to ting og, som sagt, arbejde sammen om at realisere visionen om bæredygtig urban udvikling. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, vores kollega hr. Beaupuy henleder opmærksomheden på byområderne som drivkraft i forbindelse med landes og regioners udvikling. I betragtning af byernes rolle som udviklingsområder for viden og økonomisk aktivitet finder jeg det hensigtsmæssigt at påpege byernes særlige betydning for vores muligheder for at opfylde Lissabon-målsætningerne. Jeg glæder mig over, at ordføreren er opmærksom på dette.
Endvidere konstaterer ordføreren med rette, at såvel Kommissionen som medlemsstaterne kan bidrage til udvikling af byerne. Kommissionen kan overvåge de virkninger, den generelle økonomiske politik og regionalpolitikken måtte have for byerne, og medlemsstaterne kan udarbejde udviklingsplaner for byerne og byområderne.
Selv om gensidig påvirkning visse steder er påkrævet og mulig, kan man efter min opfattelse kun ved at sikre denne balance yde såvel medlemsstaternes som Kommissionens principielle beføjelser retfærdighed. Jeg støtter derfor også fuldt og helt opfordringen til, at medlemsstaterne viser byområderne særlig opmærksomhed. Jeg komplimenterer ordføreren for denne glimrende betænkning. 
Marcin Libicki,
    Hr. formand, det står helt klart, at vores gamle bymidter dør ud. Som en af de foregående talere så rigtigt sagde, bliver bymidterne steder, hvor narkomaner, kriminelle og indvandrere holder til. Europarådet fokuserede på dette problem for nogen tid siden, men uden den store succes. Der er naturligvis økonomiske grunde til, at disse gamle bymidter dør ud, men den såkaldte europæiske sociale model har forværret situationen yderligere. Huslejerne i bymidterne er lave og kontrollerede, og huslejerne for socialt boligbyggeri i byernes udkant er også lave. Folk foretrækker ikke at bo i centrum, fordi det ganske enkelt ikke kan betale sig for dem.
Hvis denne politik ikke ændres, vil forholdene heller ikke blive ændret, og situationen i bymidterne vil blive værre og værre. Selv nu skal man bare kigge op en aften i byer som Bruxelles, Strasbourg, Venedig, Rom og Firenze for at se de mørke vinduer i ubeboede bygninger, som ellers er blevet godt vedligeholdt. Folk ønsker ikke at bo i dem, fordi det ikke kan betale sig. Der er også demografiske grunde til dette. Europas befolkning bliver mindre, og det betyder, at folk ikke ønsker at bo i de gamle bymidter, hvor kriminelle og narkomaner holder til. Hvis der ikke bliver bragt orden i sagerne, og de økonomiske og demografiske forhold forbliver uforandrede, vil der ikke ske nogen fremskridt.
Det er værd at huske på, at alt dette er resultatet af den såkaldte europæiske sociale model. Men hvis nogen vover at sige det mindste om denne berygtede sociale model her i Parlamentet, er helvede løs. De husker nok kommissær McCreevys udtalelser om spørgsmålet i går. Kommissæren havde Europas egne interesser i tankerne, da han sagde, at Europa var blevet konkurrencedygtigt og effektivt, og at det ikke kan tillade sig at være så socialt, som det er og gerne vil være. Det er i hvert fald, hvad jeg fik ud af det, der blev sagt om hans udtalelser. Resultatet var, at kommissær McCreevy blev anmodet om at give møde i Parlamentet. Dette er ikke måden at opbygge Europa på, og det er heller ikke måden at redde vores smukke, gamle historiske bymidter på.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den urbane dimension er menneskets måde at leve på nu og i den nærmeste fremtid. 80 % af verdens befolkning vil være koncentreret i de stærkt urbaniserede områder af verden, hvilket bringer os tæt på den , som geografen Constantinos Doxiadis fremsatte en teori om i begyndelsen af 1970'erne.
En anden verdensberømt geograf, Jean Gottmann, beskrev udbredelsen af et andet bosættelses- og byudviklingsmønster, nemlig , som vi i øjeblikket ser et godt eksempel på med byspredningen på USA's Atlanterhavskyst samt i det sydlige Kina og Japan.
Andre massive urbaniseringsfænomener er under fuld udvikling på den californiske kyst, i Indien - mellem Delhi og Calcutta - men også i Europa langs Ruhr-områdets Rhin-akse, der strækker sig fra Tyskland til Nederlandene, og i Italiens industrielle trekantsområde Milano-Genova-Torino. Jeg vil stoppe her, da listen af eksempler ellers ville blive for lang.
Der er tale om enorme demografiske smeltedigler med nogle ofte meget forskellige kulturer og sociale grupper. Disse konstruktioner er i høj grad kunstige, og de lider af konstante energi- og miljøskævheder samt af kommunikations- og vandforsyningsproblemer, sociale spændinger og kriminalitet.
Disse kunstige økosystemer er i modsætning til de lukkede naturlige systemer udformet som åbne systemer, og derfor bør deres bæredygtighed være koncentreret om visse prioriteringer, nemlig en reduktion af affaldsproduktionen og et omfattende genbrug af ressourcer samt en planlægning af effektive horisontale dimensioner, dvs. dimensioner, der afhænger af det, som byen producerer, og af den måde, som den gør det på, men også af byens forbindelse med andre bycentre og de omkringliggende forstæder eller landområder.
I hr. Beaupuys betænkning understreger man således med rette vigtigheden af de urbane partnerskabsnetværk, også de tværregionale og grænseoverskridende netværk. Problemernes omfang er spredt over et så bredt areal, at vi kun med en samlet infaldsvinkel for investering og forvaltning - som vi kunne kalde for "det store byområde" - kan tage problemerne op på en effektiv måde. Vi er nødt til at sørge for, at -situationen ikke bliver til en -situation.
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, 80 % af den europæiske befolkning bor i byerne. Derfor ville det også være absurd, hvis strukturfondspolitikken ikke behandlede byernes problemer, hvad enten det drejer sig om arbejdsløshed, om kriminalitet eller om livskvalitet.
Europa-Parlamentet har altid vist interesse for byernes problemer, både de små og de store byer, og jeg må gøre opmærksom på, at EF-initiativet Urban blev opretholdt i 1999, fordi Europa-Parlamentet insisterede på det.
Beaupuy-betænkningen understreger nu denne interesse og sender det budskab til Kommissionen og Rådet, at vi er nødt til fra nu af at vise endnu større interesse for byernes problemer.
Vi ved, at man med strukturfondsforordningerne integrerer fællesskabsinitiativet Urban i de grundlæggende programmer, hvilket Parlamentet glæder sig over og støtter under forhandlingerne med Rådet om de nye strukturfondsforordninger for perioden 2007-2013.
Samtidig vil vi i disse forhandlinger forsøge at fremhæve den urbane dimension endnu mere ved at understrege opfordringen til, at der inddrages en fortegnelse over de byer, der er omfattet af strukturfondsprogrammerne for alle medlemsstaterne for perioden 2007-2013, så medlemsstaternes indsats for byerne fremgår konkret.
Endvidere afventer vi Kommissionens retningslinjer, så vi kan se, hvordan EU's interesse for byerne specifikt kommer til udtryk bl.a. gennem retningslinjerne, og vi er her for at behandle konkrete forslag fra Kommissionen, samtidig med at vi forbliver tro mod den linje, som Europa-Parlamentet har lagt for mange år siden.
Richard Falbr (PSE ).
   - Mine damer og herrer, jeg havde den fornøjelse og det privilegium at arbejde sammen med hr. Beaupuy om betænkningen om den urbane dimension i forbindelse med udvidelsen. Vi blev ret hurtigt enige om, at de problemer, der berører byerne i de nye medlemsstater, er de samme som de problemer, der har berørt - og i stor udstrækning stadig berører - bymidter i lande, der blev medlemsstater langt tidligere. Jeg nævner bare dette for at bekræfte, hvor ens vi faktisk er.
Det glæder mig, at Parlamentet beskæftiger sig med spørgsmålet om byer og store bymæssige bebyggelser, og jeg håber, at Kommissionen vil reagere behørigt på dette initiativ med praktiske foranstaltninger. 
Under mine samtaler med repræsentanter for tjekkiske byer - og jeg er ikke i tvivl om, at situationen er den samme i de øvrige nye medlemsstater - fandt jeg ud af, at de mest presserende problemer er et stort investeringsunderskud arvet fra tidligere år, ejendom arvet efter hæren, transport, oprydning af gamle industriarealer, renovering af præfabrikerede boligejendomme, og jeg kunne blive ved.
Vi må ikke glemme, at byer og kommuner er vigtige interessenter i EU's samhørighedspolitik. Mellem 2000 og 2006 var ca. 30 milliarder euro øremærket til byer, og jeg er overbevist om, at det beløb bliver overskredet i de næste finansielle overslag for 2007-2013. Nogle klager over bureaukratiet i forbindelse med indgivelse af projekter og ansøgninger om bevillinger fra de europæiske fonde. Jeg vil gerne minde de mennesker om, at det drejer sig om de europæiske skatteyderes penge, om vores europæiske medborgeres penge, og derfor må vi fastsætte klare regler og være varsomme, når vi håndterer dem.
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, i budgettet er der et helt afsnit viet til landbrug og udvikling af landdistrikter, som faktisk sluger halvdelen af de EU-midler, der er til rådighed, men der er ingen post til støtte af byer, selv om fire femtedele af europæerne lever i byer, som det fremgår af hr. Beaupuys betænkning.
Nogle af de værste afsavn, de voldsomste behov og de største miljømæssige udfordringer findes jo i vores byer. Men jeg vil sige til hr. Libicki, at byerne også er kilde til Europas største dynamik, velstand og kulturrigdom. Vi betaler regningerne. Jeg kan overbevise mine 8 millioner vælgere i London om - og det tal gør os i øvrigt til en bystat, der er større end 11 medlemsstater, men ikke nyder den samme repræsentation - at de skal betale for bæredygtig udvikling af landdistrikterne, og det gør jeg. Men jeg hverken kan eller vil overtale dem til, at deres surt tjente skattepenge skal bidrage til købet af endnu en Mercedes til en kornbaron. Jeg kan heller ikke give dem nogen ordentlig forklaring på, hvorfor der i EU's politik tages så lidt hensyn til flertallet på 80 %. Derfor bifalder jeg hr. Beaupuys betænkning, og jeg er meget tilfreds med, at han leder Parlamentets tværpolitiske gruppe om boliger i byen. Jeg glæder mig også over kommissær Hübners løfte om en undersøgelse af byernes bidrag til den regionale udvikling og det britiske formandskabs klare hensigter om at gøre byudvikling til et specifikt mål. Det er en skam, at formandskabet ikke er til stede i dag.
Jeg er især bekymret over rets- og sikkerhedspolitikkernes indvirkning på byområder. Asyl- og indvandringspolitikker og politikker for håndtering af kriminalitet og terrorisme har afgørende betydning for byer. Det er her, de fleste indvandrere slår sig ned. Det er i samfund bestående af etniske mindretal i byer som London, Paris, Madrid, Amsterdam og Bruxelles, at vi ønsker at samarbejde for at bekæmpe terrortrusler, men hvor fremmedgørelse og fattigdom er kilder til spænding, som repressiv politiadfærd kun vil skærpe.
Jeg ville være taknemmelig, hvis ordføreren - hvilket han sagde, at han ville - kan stille nogle små mundtlige ændringsforslag, så rets-, sikkerheds- og frihedspolitikker nævnes i den glimrende betænkning.
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
   -  Hr. formand, jeg vil lykønske hr. Beaupuy med hans betænkning og sige, at det var en ære at være med på hans hold. Hidtil har der været en påfaldende mangel på sammenhængende europæisk politik for bypolitiske spørgsmål, selv om over tre fjerdedele af Unionens borgere bor i byområder. Forhandlingen i dag er derfor et tegn på ægte realisme. Det glæder mig, at der er blevet udarbejdet et dokument af denne art. Det glæder mig også, at og det nye Athen-charter nævnes i det.
Spørgsmål vedrørende byer kan naturligvis aldrig behandles uden hensyn til de bymæssige bebyggelser, der omgiver byerne. Det er også vigtigt at huske på, at der findes store landdistrikter. Gennem hele historien har udviklingen af byer virket som en katalysator for udviklingen af hele regioner, og omvendt har byernes forfald ført til regionernes undergang. Sådan er det stadig, navnlig hvad angår regionale hovedstæder eller rettere sagt lokale storbyer. Derfor er det fornuftigt at inddrage bymiljøet i de strategiske mål for regionaludvikling og som følge heraf sørge for fuld adgang til Samhørighedsfonden og strukturfondene.
Der er nogle særlige problemer vedrørende byplanlægning, som er meget udfordrende, deriblandt bytransport, energi- og vandforsyning, spildevandsrensning og genanvendelse af affald. Byer har imidlertid også mange andre roller at spille, og her vil jeg særligt nævne uddannelse og kulturfremme. Byer må også tage sig af en lang række sociale problemer. I dag omfatter disse alvorlige sikkerhedsspørgsmål, arbejdsløshed og bymidternes død, som hr. Libicki nævnte tidligere. 
Til sidst vil jeg gøre opmærksom på noget, som pave Johannes Paul II engang sagde til nogle repræsentanter for italienske byer, fordi det har forbindelse med det menneskelige aspekt, som kommissæren nævnte. Paven sagde, at en by ikke kan være et mål i sig selv. Dens mål skal være at tjene mennesker. Byernes struktur og principperne for styring af dem skal tilpasses menneskene. Han sagde endvidere, at de offentlige myndigheder burde passe på ikke at tabe denne sandhed af syne af frygt for at blive som en maskine, der summer nyttesløst og meget vel kan forvolde skade. Lad os derfor stræbe efter at være nyttige både i Parlamentet, Kommissionen, Rådet og alle Europas byer.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, byudvikling hører faktisk slet ikke ind under EU's direkte kompetenceområde, selv om den i nationalstaterne er stærkt påvirket af regionale og andre politikker fra Europa. Under Urban II havde vi i min valgkreds i Nordirland stor glæde af et meget succesfuldt program i den nordlige del af Belfast. Men Urban II slutter, og tilsvarende behov i meget underprivilegerede områder i den østlige og vestlige del af Belfast er ikke blevet opfyldt. Det er nogle af de områder, der var mest fremtrædende under gadeurolighederne for nylig, og som lider stærkt under afsavn og forsømmelse. De har brug for omfattende og konkret hjælp.
Hvad angår fremtiden, bemærker jeg, at lovgivningsforslaget for regionalpolitikken fra 2007 tydeligt indeholder en urban dimension, og inden for rammerne af målet om konkurrenceevne og beskæftigelse, som min region vil opfylde betingelserne for, er der et ønske om at fokusere på de områder, der har de alvorligste problemer. Derfor forventer jeg, at der vil være et fornuftigt bistandsprogram for de vanskeligt stillede områder i Belfast, som jeg har nævnt.
Jan Olbrycht (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, der er opstået nye udfordringer for EU som følge af den økonomiske situation i Europa og af den aktuelle og fremtidige udvidelse. I løbet af de sidste 30 år er der ved gennemførelsen af de politiske mål blevet lagt størst vægt på økonomisk og social samhørighed. Resultatet af de trufne foranstaltninger viser, at der er behov for at inddrage territorial samhørighed i disse mål. I forbindelse med problemerne vedrørende forholdet mellem centre og periferier og mellem f.eks. storbyområder og små befolkningscentre bliver spørgsmålet om byudvikling mere og mere vigtigt set i et større perspektiv.
I henhold til Lissabon-strategien skal byer være centre for innovative aktiviteter, som fremmer udvikling. De skal derfor være den potentielle drivkraft bag udviklingen i EU. Samtidig er det imidlertid i netop byerne, at vi har kunnet konstatere øgede interne forskelle og en foruroligende stigning i de sociale problemer og endog social udelukkelse af visse grupper. Derfor skal byerne skænkes særlig opmærksomhed.
Som følge heraf håber jeg inderligt, at der vil blive taget behørigt hensyn til bymæssige spørgsmål i alle fællesskabspolitikker og ikke bare i samhørighedspolitikken. Jeg mener især, at det må anerkendes, at det er tvingende nødvendigt at inddrage den urbane dimension i gennemførelsen af opgaverne i forbindelse med samhørighedspolitikken inden for rammerne af mål 1 og ligeledes i mål 2-områderne. Det ville også være hensigtsmæssigt at uddelegere bemyndigelsen til projektstyring til byerne, når byernes egne genopbygningsprogrammer gennemføres.
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, hvis vi går ud fra, at målet med vores bestræbelser er at forbedre livskvaliteten for alle borgere og skabe en afbalanceret udvikling af de samfund, vi lever i, hvordan kan den urbane dimension så undgå at stå højt på den politiske dagsorden?
Byerne spiller en vigtig rolle i Europas sociale, økonomiske og kulturelle liv. Der er noget paradoksalt i dag omkring europæiske byer og byområder, hvor 78 % af befolkningen bor.
På den ene side er de en løftestang for udviklingen i en konstant voksende global konkurrenceøkonomi, hvor rigdom, viden og knowhow er koncentreret. De er desuden centre for offentlige tjenesteydelser som f.eks. uddannelse, sundhedsvæsen og transport.
På den anden side samles flere af det moderne samfunds alvorligste problemer i byerne: voldsomme problemer med fattigdom og social udstødelse, forringelse af det naturlige og det menneskeskabte miljø, mangel på grønne områder og luftforurening, tab af lokal identitet og øget kriminalitet, samtidig med at racismeproblemer optræder mere og mere i byerne.
Der er en helt klar sammenhæng mellem regional udvikling og byudvikling, som vi ikke kan forbigå i vores forsøg på at skabe økonomisk, social og territorial samhørighed. Vores byer er ikke isolerede. Sammen med forstæderne og landområderne, der omgiver dem, er byerne, uanset størrelse, drivkraften i ethvert område og kan spille en central rolle i forbindelse med gennemførelsen af de reviderede mål fra Lissabon og Göteborg. Derfor er der et væsentligt behov for forvaltning af det urbane spørgsmål på europæisk plan.
Politikken for byerne bør være en central del af vores bestræbelser for at skabe et stærkt, konkurrencedygtigt og bæredygtigt Europa, samtidig med at den sociale samhørighed bevares. I den nye planlægningsperiode bør de politikker, der bidrager til udviklingen af Europas territoriale systemer, være karakteriseret af komplementaritet, koordinering og konsekvens.
Ligeledes bør alle parters indsats på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan koordineres med en fornuftig udnyttelse af de muligheder, byerne har for bæredygtig udvikling.
Både den grænseoverskridende og den urbane dimension bør være en del af alle EU's politikker. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af PSI, Italiens nye Socialistparti. Jeg er borgmester i Tolfa - en smuk lille by nord for Rom - og også som borgmester har jeg kunnet konstatere, hvor stor indflydelse det har på den økonomiske udvikling og den sociale dimension, at borgerne samles og integreres i en byhelhed. I byerne ser vi nogle stadig mere forskellige situationer - forskellige nationaliteter, uensartede behov og problemer på forskellige niveauer - og de giver et miniaturespejlbillede af det, der sker på makroøkonomisk plan i hele EU.
Jeg er således klar over, at enhver indsats, der tager sigte på at fremme integrationen og den sociale, økonomiske og miljømæssige udvikling, har en positiv effekt for borgerne og dermed en merværdi for EU. Enhver lille succes skaber nemlig mere modne, mere åbne og mere europæiske borgere, som er i stand til at forstå de udfordringer, de er en del af, og til at fortsætte det forløb, vi indledte i Lissabon.
En udstrakt hånd til de nye medlemsstaters byer er således et instrument, der er absolut nødvendigt for at skabe den lighed, som EU ønsker for alle sine medlemsstater. På denne måde kan vi endelig overvinde enhver spænding og ulighed og gennemføre det fælles projekt med et Europa, der er særlig opmærksomt på problemerne hos mindretallene og de svagest stillede sociale grupper i de mest tilbagestående regioner. 
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, den omfattende debat i dag om hr. Beaupuys betænkning og ikke mindst kommissærens relevante og betydningsfulde tale giver os her i Parlamentet i dag et billede af den europæiske by, også når man tager udvidelsen i betragtning.
Vi bør til stadighed understrege og minde os selv om, at hele 78 % af befolkningen bor i de europæiske byer. 50 % af dem bor i områder med høj befolkningstæthed, og 26 % af dem i områder med middelstor befolkningstæthed. Byerne udgør således rammerne for størstedelen af EU's indbyggeres dagligdag.
I den seneste tid har man på en vis måde undervurderet den urbane dimensions vigtighed i samhørighedspolitikken, og i betænkningen ændrer man således fuldstændigt en indfaldsvinkel, som vi ikke kunne støtte.
Vi må ikke glemme, at der i de 15 gamle EU-landes midte også befinder sig en såkaldt femkant, dvs. et område, som forbinder London, Paris, Milano, Berlin og Hamburg, hvor en stor del af Europas økonomi og befolkning er samlet. Femkantsbegrebet står naturligvis i diametral modsætning til det territoriale samhørighedsbegreb, sådan som det beskrives i traktaten om en forfatning for Europa, hvor det understreges, at byerne - navnlig de små og mellemstore byer - spiller en hovedrolle i den regionale udvikling og i gennemførelsen af Göteborg- og Lissabon-målsætningerne.
I betragtning af de reelle vanskeligheder, som de nye lande har haft og fortsat vil have, er det nødvendigt at minde om, at også byerne i de gamle medlemsstater har skullet integreres i systemet og i Fællesskabets område.
De sociale problemer - territorial adskillelse, kriminalitet, boligmangel og arbejdsløshed - er således de grundlæggende problemer, som vi skal tage op og blive ved med at løse, og det skal vi også, i betragtning af at Urban-programmet ikke længere hører med til EU's fællesskabsinitiativer. 

Gábor Harangozó (PSE ).
   - Fru formand, Regionaludviklingsudvalgets initiativbetænkning udarbejdet af hr. Beaupuy er en mulighed for at understrege, at urbane problemer er udfordringer, som skal tages op på europæisk plan og ikke kun på nationalt og regionalt plan.
Efter udvidelsen og i betragtning af Rumæniens og Bulgariens kommende tiltrædelse er det indlysende, at der nu mere end nogensinde før er brug for en paneuropæisk strategi, så vi kan klare udfordringerne som følge af de øgede forskelle på medlemsstaternes bypolitik.
I mit land og i de fleste af de nye medlemsstater er der alvorlige og store problemer, som skal løses med omfattende aktioner i form af f.eks. økonomiske og sociale foranstaltninger, som har til formål at byforny forfaldne indre byer og renovere store præfabrikerede boligejendomme fra efterkrigstiden.
Årsagerne til disse problemer vedrører ikke udelukkende de nye medlemsstater, selv om situationen er værre i dem end andre steder i Unionen. I de nye medlemsstater lever ca. 40 % af bybefolkningen i disse forfaldne områder, hvorved der opstår ghettoer i vores byer. Ud over de katastrofale sociale og økonomiske følger af dette forfald bør de miljømæssige aspekter også tages op.
Det er indlysende, at de nye medlemsstater og byer ikke er i stand til at klare disse udfordringer på egen hånd. Den forordning, der blev foreslået for nylig, giver kun mulighed for meget begrænset støtte til integrerede byaktioner. Derfor vil forholdene i de områder i indre byer, der forfalder, og store boligejendomme kun blive værre.
Alle er enige om, at byer og bymæssige bebyggelser eller byområder spiller en central rolle for, at Göteborg-målene kan genoplives. Det står også klart, at byer og bymæssige bebyggelser spiller en vigtig rolle for, at de regionale udviklingsmål kan nås. Derfor er det af største vigtighed virkelig at styrke den urbane dimension i EU-programmernes centrale struktur. At styrke den urbane dimension er ikke ensbetydende med, at vi kræver flere penge. Tværtimod opfordrer vi til større fleksibilitet og til, at der bliver mulighed for at bruge de penge, som er til rådighed, på de mest presserende og vigtigste ting.
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, EU har i årevis talt om, hvordan det kan komme tættere på borgerne. Der er faktisk en meget enkel løsning. Den europæiske politik skal opfylde kravene fra dem, som den berører umiddelbart, og byer og samfund, der repræsenterer en betydelig del af EU, står øverst på listen. Vi må erkende, at der i det nye, udvidede Europa er over 73.000 lokale myndigheder, og det er de mennesker, der arbejder i de lokale myndigheder, som først kan vurdere EU-borgernes reaktion og må håndtere de øjeblikkelige følger af de forslag, som vi stiller i de europæiske institutioner eller i de nationale regeringer. På det bypolitiske område er det endnu mere udtalt. De første, der skal høres, bør altid være byernes og samfundenes borgmestre.
Vi er er nok enige om, at det set ud fra et budgetmæssigt synspunkt er praktisk talt umuligt at afholde debatter med alle lokale myndigheder. Men vi kunne let afholde debatter med de sammenslutninger, som de tilhører. I Den Tjekkiske Republik omfatter sammenslutningen af byer og kommuner f.eks. næsten tre fjerdedele af landets befolkning, og den udgør en platform for dialog mellem de lokale myndigheder og regeringen. Dette er en følge af en for nylig indgået samarbejdsaftale, hvorefter regeringen skal fremsende alle nye forslag til politikker vedrørende samfundene til Unionen til udtalelse og efterfølgende diskutere udtalelserne med samfundene. En dialog af denne art ville være til gavn for EU.
De nationale sammenslutninger af lokale myndigheder falder ind under paraplyen af europæiske sammenslutninger. Her i Bruxelles ligger De Europæiske Kommuners og Regioners Råds hovedsæde f.eks. et stenkast fra Parlamentets bygning. Dette siger jeg, for at vi kan drage fordel af sådanne paraplyorganisationers potentiale og samarbejde mere med dem. Hvad angår bypolitikken, har vi snart en mulighed under debatten om byernes rolle i den renoverede strukturpolitik for 2007-2013.
Mine damer og herrer, det er symbolsk, at vi debatterer EU's urbane dimension i den europæiske uge for regioner og byer i Bruxelles. Jeg vil derfor opfordre Regionsudvalget og Kommissionen til at støtte dette initiativ, der inddrager byerne selv. Hvis der skal være en ordentlig dialog, kræver vores partnere imidlertid tid og rum til at kunne yde deres bidrag, og vi må have tid og rum til at kunne gøre brug af deres bidrag og dermed forbedre kvaliteten af den lovgivning og de initiativer, vi arbejder med.
Til sidst vil jeg takke ordføreren, hr. Beaupuy, for hans arbejde med dette initiativ, der efter min opfattelse tager hensyn til Europas byers og samfunds aktuelle behov.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   -  Fru formand, det er på høje tid, at problemerne vedrørende byer og bypolitik får den plads, som de fortjener i forbindelse med gennemførelsen af samhørighedspolitikken. Dette er særligt ønskværdigt, når man tænker på, at ca. 80 % af EU's befolkning bor i byer, hvilket allerede er blevet understreget flere gange her i salen i dag. Byer er afgørende for regionaludviklingen og for, at Lissabon- og Göteborg-målene kan nås. Det er byerne og områderne omkring dem, der skaber vækst og innovation samt økonomisk, social og territorial samhørighed. Det er imidlertid også sådan, at de vanskeligste problemer ofte er koncentreret i byerne. Jeg tænker på social udelukkelse, territorial og etnisk udskillelse, vold, narkotika, forurening, arbejdsløshed og ulovlig handel.
Der er tydelige forskelle på EU-landenes bypolitik, navnlig efter den seneste udvidelse og 10 nye medlemsstaters tiltrædelse. Disse forskelle skyldes dels den forskellige grad af økonomisk udvikling og dels det faktum, at visse nye medlemsstater ikke har nogen bypolitik på nationalt eller regionalt plan. Det er især i de nye medlemsstater, at man har konstateret vanskelige urbane problemer, som bl.a. vedrører forvaltning af boligmassen, utilstrækkelig infrastruktur, transport, beskyttelse af det naturlige miljø og bortskaffelse af affald. Desuden findes de største problemer som følge af social udelukkelse og beboelse i betonelementbyggeri især i de nye medlemsstater. Det er derfor, at det er afgørende for de lande, at der gøres en effektiv indsats for at renovere de postindustrielle ejendomme.
Kommissionen bør straks træffe effektive foranstaltninger med henblik på at koordinere bypolitikken. Kommissionen bør især prioritere udvikling af redskaber til byudvikling, udveksling af bedste praksis og anvendelse heraf og fælles projekter, der styrker tværregionalt og tværnationalt samarbejde. Kun på den måde kan disse byer, som er nye for Unionen, blive aktiver og ikke passiver for den, og derfor er hr. Beaupuys betænkning vigtig. Jeg støtter den og takker ham mange gange for hans arbejde.
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg har tre bemærkninger. For det første vil jeg takke ordføreren for en efter min mening fremragende betænkning. 78 % af os lever i byer. Det gode ved byer er, at de er et almindeligt europæiske fænomen, og selv antieuropæere som hr. Allister kunne støtte Urban II. Det er allerede et skridt i den rigtige retning.
Da kommissæren for regionalpolitik er til stede, vil jeg for det andet sige, at der ikke bare skal fokuseres på bypolitiske spørgsmål, men også andre spørgsmål vedrørende Østersøområdet. Det er måske noget, som kommissæren og GD Regionalpolitik kunne beskæftige sig med, altså det faktum, at vi har otte lande med en lang række store, gamle hanseatiske byer, som nu omkranser Østersøområdet. Måske kunne de overveje en strategi for Østersøområdet ud fra det. Jeg vil også understrege, at byer er vores vigtigste økonomiske, sociale og regionale centre og vigtigste centre for vækst og innovation, og det skal der lægges vægt på.
Til sidst vil jeg sige noget til min ven hr. Libicki, hvad angår gårsdagens debat om, hvad hr. McCreevy sagde eller ikke sagde. Jeg er finsk, og jeg kommer fra et "velfærdssystem". Uanset hvad hr. McCreevy sagde, mener jeg, at det, vi gjorde i går, på mange måder var forkert. World Economic Forum regner Finland for verdens mest konkurrencedygtige økonomi med Sverige som nummer tre og Danmark som nummer fire, men jeg kan garantere en ting: Den sidste, jeg ønsker skal prædike for mig om konkurrenceevne, er en tysk socialdemokrat i form af hr. Schulz!
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ).
   - Fru formand, det er lykkedes for hr. Beaupuy at udarbejde en fremragende betænkning, som indeholder forslag om initiativer med henblik på perioden 2007-2013, som også straks kan udmøntes. Jeg har glædet mig over her til morgen at høre fru Hübners tale og i den forbindelse høre hende give så konkrete tilsagn om, at vi allerede under Rådets uformelle møde i december kan imødese en ny ramme. Jeg støtter fuldt og helt betænkningen.
Jacques Delors talte om regionernes Europa. Gør vi status nu, så er der tale om regionernes og byernes Europa. Jeg var sidste år med til at iværksætte en undersøgelse, hvor vi sammenlignede otte lande, otte regioner og otte byudviklingspoler. Det drejede sig bl.a. om Milano, Dublin, Bristol og Nantes. Undersøgelsen viste, at de bedste resultater netop nås ved optimalt samarbejde mellem region og by.
Det er således væsentligt, at der ikke argumenteres med afsæt i kompetencer, men netop med udgangspunkt i den omtalte sammenhæng. Det er sammenhængen i regionen og mellem byerne, , , som er mest lovende. Jeg oplever også, hvordan der i Europa, også i den region, jeg kommer fra, udvikles en ny syntese, hvor synergi erstatter hierarki.
I min region tales der om Brabantstad, en stor region med fem byer, som bygger sammen. God regionalpolitik indebærer således også god bypolitik. Og jeg vil være opmærksom på dette forhold i forbindelse med vedtagelsen af forordningerne senere i år. Det er glimrende, at der udarbejdes bylister til fremme af programmerne, men det må ikke føre til splittelse. Kort sagt, eftersom byerne er drivkraften i regionen i social og økonomisk henseende, er det også hensigtsmæssigt, at vi i Regionaludviklingsudvalget endnu en gang overvejer, hvordan Kommissionens rolle kan klargøres, hvad angår den bymæssige dimension.
Kommissæren har tilkendegivet, at hun vil klargøre den bymæssige dimension yderligere i forbindelse med forordningerne. Tillad mig afslutningsvis at spørge kommissæren, om hun allerede under forhandlingen i dag kan sige lidt mere herom. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg repræsenterer hr. Casa, som er syg. Han bad mig om at bruge hans taletid. Vi ønsker ham under alle omstændigheder god bedring, og at han er på benene igen så hurtigt som muligt, og at han således snart får lejlighed til at bruge sin taletid her i Parlamentet.
På vegne af hr. Casa vil jeg gerne takke hr. Beaupuy for hans gode betænkning. Jeg tror, at vi alle godt er klar over, at byerne skal være i fokus i fremtidens regionalpolitik, fordi de så at sige er epicentret for de problemer, som vi bliver konfronteret med fremover i regionalpolitikken. Vi ved, at 80 % af befolkningen lever i byområder, og at tilflytningen til byerne bliver stadig større og således også de problemer, der er forbundet hermed.
Det er dermed op til Europa at få landområderne rundt om byerne til at fremstå som attraktive ved hjælp af regionalpolitikken for netop at forhindre denne menneskestrøm mod byerne. Dvs. at EU ikke kun skal udtænke en hensigtsmæssig bypolitik, men også en hensigtsmæssig politik for landområderne, især for bjergområderne og de afsidesliggende områder med henblik på at kunne tilbyde befolkningen dér fornuftige abejdsbetingelser. Det betyder imidlertid ikke, at vi skal forsømme byerne, for mange af de problemer, som forekommer her, vil kunne løses med hjælp og støtte fra EU. Vi bør altså bruge benchmarking til at finde nogle løsningsmodeller, der er meningsfulde.
Jeg vil også gerne gratulere hr. Stubb med hans udtalelser. I Centraleuropa kigger vi alle - måske ikke ligefrem med beundring, men alligevel med meget varme følelser - mod nord, og vi glæder os faktisk over, at det er lykkedes disse stater at opretholde den europæiske sociale model. Hans udtalelser om vores socialdemokratiske kolleger støtter jeg fuldt ud.
Danuta Hübner,
   Fru formand, mange tak for en vældig god forhandling. Vi har lyttet meget opmærksomt. Fru Krehl rejste spørgsmålet om de finansielle overslag. Jeg kan kun sige, at jeg ikke kunne være mere enig. Jeg mener ganske enkelt ikke, at Europa kan klare en længere periode med usikkerhed uden meget stærke negative politiske, økonomiske og sociale følger, og derfor vil udeblivelsen af en god beslutning i december forårsage skader, som de europæiske borgere ikke længere kan tillade sig.
Jeg ser debatten om den urbane dimension som en bred og stærk støtte til dette behov for at styrke den urbane dimension i vores samhørighedspolitik. Jeg vil endnu en gang understrege, hvor meget jeg værdsætter den indsats, som hr. Beaupuy og de øvrige parlamentsmedlemmer, som samarbejdede med ham, har ydet. Jeg vil også understrege, at vi ser på byer over hele Europa. Vi ser på alle problemer og alle bidrag fra byer overalt i Europa og på bidraget til forandringen i Europa. Vi er også opmærksomme på, hvor meget vi kan lære af byer i Europa. Vi har taget en masse eksempler på bedste praksis fra Urban-programmet, og jeg håber, at vi kan bruge dem i fremtiden. 
Der blev også rejst nogle specifikke spørgsmål. Det ene er kønsproblematikken og spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder. Det vil jeg gerne sige to ting til. For det første har vi forordningen om generelle bestemmelser, men det - og dette er også er et svar på nogle af Deres spørgsmål - som vi har gjort i de seneste uger under revisionen af Kommissionens holdning, var for første gang i samhørighedspolitikkens historie at foreslå at tilføje kønsdimensionen til forordningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. Kommissionen har endnu ikke godkendt det, men jeg håber, at det bliver et stort fremskridt.
Jeg vil også sige, at vi vil tage kønsdimensionen i betragtning i vores høring om det arbejdspapir om bypolitiske spørgsmål, som vi arbejder med for øjeblikket.
Boligsituationen blev nævnt i forskellige forbindelser. Som De ved, er boligspørgsmålet et af de få problemer, som endnu ikke er løst i forhandlingerne i Rådet, ud over nogle andre meget vanskelige problemer, som Parlamentet også har stemt om, herunder medfinansieringssatser og momsens støtteberettigelse. Jeg har forstået, at disse problemer bliver løst i forbindelse med forhandlingen om de finansielle overslag og ikke i forbindelse med forhandlingerne om forordningen.
Hvad angår Østersøområdet, vil jeg sige, at det under det igangværende Interreg-program er et af de mest velfungerende programmer - måske det mest velfungerende. Jeg håber også, at vi i fremtiden under tredje mål vil have Østersøområdet som tværnational dimension. Det er i stor fare, fordi budgetforslaget under det luxembourgske formandskab, hvad angår målet om europæisk territorialt samarbejde og især den tværnationale dimension, som bekendt er blevet skåret drastisk ned.
Jeg vil nu tale om betænkningen. Til hr. van Nistelrooij vil jeg om tidsplanen sige, at vi arbejder på dokumentet om bypolitiske spørgsmål. Vi vil nok i denne eller i næste uge indlede høringerne på tværs af tjenestegrenene i Kommissionen. Jeg håber, at jeg kan sige noget, når jeg i november mødes med hr. Beaupuys gruppe, men det, jeg kan sige på nuværende tidspunkt, er, at vi gerne vil have den første drøftelse med medlemsstaterne allerede i december, og som sagt fortsætte høringerne til omkring marts. Så kunne vi måske omkring marts - men det må vi diskutere - afholde en fælles konference om de spørgsmål. Men det må vi diskutere for at se, hvad vi kan gøre sammen.
Jeg glæder mig meget til det videre samarbejde med Deres tværpolitiske gruppe om boliger i byen, og jeg takker igen mange gange for forhandlingen i dag.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Den urbane dimension i regionalpolitikken er naturligvis vigtig. I Skotland har vores større byer, Glasgow, Edinburgh og andre, haft glæde af EU's engagement i regionalpolitikken. Min altoverskyggende bekymring i forbindelse med alle regionalpolitiske spørgsmål er, at det samlede budget endnu ikke er vedtaget, og især den britiske regerings katastrofale politikker ville føre til, at regionalpolitikken kommer til at lide mest under de planlagte nedskæringer. Parlamentet har udtalt sig klart i Boge-betænkningen, og vi må fastholde dette synspunkt.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0265/2005) af Chmielewski for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om bevarelse af fiskeressourcerne i Østersøen, Bælterne og Øresund gennem tekniske foranstaltninger og om ændring af forordning (EF) nr. 1434/98 (KOM(2005)0086 - C6-0094/2005 - 2005/0014(CNS)). 
Joe Borg,
   Fru formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren, hr. Chmielewski, og Fiskerudvalget for betænkningen om Kommissionens forslag til tekniske foranstaltninger i Østersøen. Jeg er taknemmelig for, at udvalget og ordføreren har været så åbne, navnlig for de argumenter, som Kommissionen har fremkommet med, hvilket har givet sig udslag i en betænkning, som Kommissionen kan acceptere næsten i sin helhed.
Dette er en meget teknisk sag, og som bekendt hidrører de tekniske bevarelsesforanstaltninger i Østersøen for øjeblikket i stor udstrækning fra fiskeribestemmelser vedtaget på internationalt plan i Den Internationale Østersø-fiskerikommission IBSFC. Fællesskabet har vedtaget nogle yderligere bestemmelser for dets egne farvande, som nu omfatter hele Østersøen bortset fra to små bidder russisk farvand.
I fællesskabslovgivningen er foranstaltningerne fordelt på tre forskellige rådsforordninger: forordningen om tekniske foranstaltninger i Østersøen, forordningen om industrifiskeri efter sild i Østersøen - som begge er fra 1998 - og den årlige forordning om TAC'er og kvoter, som også indeholder en række tekniske bevarelsesforanstaltninger.
Ud over denne retlige kompleksitet er de gældende bestemmelser i nogle tilfælde for komplicerede og i andre uklare og åbne for fortolkning. De er derfor vanskelige at gennemføre og kontrollere. Den 14. marts 2005 vedtog Kommissionen et forslag til en ny forordning om tekniske bevarelsesforanstaltninger i Østersøen. Forslaget blev udarbejdet efter omfattende høring af Østersøens interessenter og medlemsstaterne i 2004. Det samler alle de relevante bestemmelser i en enkelt retsakt, som vil forbedre den lovgivningsmæssige sammenhæng. Desuden er det formålet med forslaget at forenkle og strømline bestemmelserne mest muligt ved f.eks. at foreslå ensartede lukkede periode for visse arter i stedet for at have forskellige perioder i forskellige dele af Østersøen.
Høringen i Fiskeriudvalget var karakteriseret af en ånd af godt samarbejde, som har ført til et stærkt resultat. Kommissionens forslag er meget teknisk med mange detaljer vedrørende konstruktion og brug af fiskeredskaber i Østersøen. Jeg er meget tilfreds med, at ordføreren og Fiskeriudvalget har været i stand til at behandle forslagets meget tekniske elementer og har stillet en række ændringsforslag, som vil forbedre forslaget. Ændringsforslag 5 og 6 er gode eksempler på dette. Der blev foreslået strenge regler for alle de net, som et trawl består af, for at garantere dets effektive selektivitet. Disse ændringsforslag giver mulighed for, at de strenge regler kun gælder for den bageste del af trawlet. Dermed er fiskeredskabets selektivitet ikke påvirket. Bestemmelserne er blevet forenklet og er lettere at forstå for fiskerne, og kontrollen på havet bliver lettere.
Jeg kan støtte alle undtagen et af de 15 ændringsforslag, som er stillet i betænkningen. Det eneste ændringsforslag, som jeg ikke kan acceptere, er ændringsforslag 3. Hvis vi accepterer, at fiskeriinspektører kun kan tage prøver af en landing, hvis prøven er accepteret af fartøjets ejer, kan vi ødelægge inspektørens mulighed for at udføre den nødvendige kontrol. Desuden vil jeg minde om, at inspektørerne altid skal kunne bevise, at de prøver, de har taget, er repræsentative for landingen. Derfor kan jeg ikke støtte vedtagelsen af ændringsforslag 3.
Jeg kan acceptere ændringsforslag 9 om indførelse af en vurdering af de indvirkninger, som drivgarn og andre indfiltringsredskaber har på bestandene af havpattedyr. Men lad mig gøre det helt klart, at jeg ikke er rede til at acceptere ændringen af udfasningen af drivgarn, som Rådet allerede vedtog i 2004 med Parlamentets støtte.
Jeg vil slutte med endnu en gang at takke ordføreren og udvalget for deres fremragende arbejde.
Zdzisław Kazimierz Chmielewski (PPE-DE ),
    Fru formand, min betænkning drejer sig om forslaget til Rådets forordning af 14. marts 2005 om bevarelse af fiskeressourcerne i Østersøen gennem tekniske foranstaltninger. Denne forordning er et af en lang række EU-dokumenter, som har til formål på den ene side at kodificere eksisterende løsninger og på den anden side at udvide deres anvendelsesområde til de 10 nye medlemsstater, hvoraf fire som bekendt grænser op til Østersøen. Det skal allerførst bemærkes, at ikke alt i Rådets forslag var tilfredsstillende for de nævnte fire lande. Mange vigtige artikler blev forkastet uden videre.
Som ordfører fra et af de lande befandt jeg mig i en overmåde vanskelig situation. Faktisk er mit land nok et af dem, der bliver mest berørt af det nye direktiv. Jeg måtte finde en vej gennem denne politiske labyrint, og det var ikke nogen let opgave. Som det sædvanligvis sker, skulle jeg forsøge at opnå et fordelagtigt kompromis, og det var særligt vanskeligt i dette tilfælde, fordi det omfattede tekniske fiskeriforanstaltninger, som ikke er særlig velegnede til mæglingsbestræbelser. Uanset de tilgrundliggende politiske hensigter er der andre faktorer, som kolliderer med fangstteknikker, navnlig verifikation udført af dem, der er direkte involveret, dvs. fiskerne, og fiskene selv, som er fuldkommen uvidende om besværlighederne ved politisk mægling.
Heldigvis var det muligt at begrænse de kontroversielle spørgsmål til bare et par afgørende. Det kan vi takke de involverede medlemmer og repræsentanterne for Kommissionen for, for de gjorde en stor indsats. Vigtigst af alt lykkedes det dem at opnå et kompromis om torskefiskeredskaber. Torsk er den vigtigste fisk i Østersøen og den største indtægtskilde for dem, der fisker i den. Ud over sorteringsvinduet for ungfisk, der anbefales i Rådets forslag og er kendt som BACOMA - jeg ved godt, at dette bare er en detalje - accepterede Fiskeriudvalget og Kommissionen brugen af den billigere afprøvede og testede T90-fangstpose, som har en tilsvarende kvalitet. Det var en polsk og tysk idé.
Resultatet af arbejdsmøderne med forslagets ophavsmænd var, at forslagets åbenbare svagheder blev afhjulpet ved, at der blev indført vigtige definitioner af de fiskeredskaber, som var nævnt i flere artikler. Den vigtigste af disse definitioner vedrørte forlængelsesstykket, som nævnes mange gange i forordningen. Denne indsats betød, at mange problemer blev løst, og de kontroversielle begrænsninger i en række bestemmelser blev neddæmpet. Fleksibiliteten i visse artikler blev også tydeliggjort. Som følge heraf kunne jeg tage ændringsforslag 16 tilbage og nedtone fem andre ændringsforslag, der især vedrørte den restriktive artikel 6, som kommissæren allerede har nævnt. Denne artikel er kilde til bekymring for hele fiskerisektoren i Østersøområdet, fordi der i den opfordres til forbud mod meget anvendte fiskeredskaber.
Problemet med laksedrivgarn fik bølgerne til at gå højt i Fiskeriudvalget. Den polske fiskerisektor er af den opfattelse, at resten af Europa tror, at drivgarn udgør en alvorlig trussel mod havpattedyr, især marsvin, hvis disse garn anvendes til laksefiskeri. I det sydlige Østersøområde udgør disse garn imidlertid ingen trussel, fordi marsvin er ekstremt sjældne der. Det er også rigtigt, at en beslutning om at forbyde denne type garn i denne del af Østersøen ville forhindre omkring 60 polske redere i at fiske efter laks.
Disse garn gav anledning til to problemstillinger. På den ene side Unionens krav om beskyttelse af ressourcerne i Østersøen og på den anden side laksefiskernes levebrød og fremtid. Jeg var opmærksom på dem begge og foreslog den eneste mulige kompromisløsning i denne situation, som gik ud på at tage hensyn til Rådets anbefalinger og samtidig gennemføre en pålidelig undersøgelse af Østersøen. I denne undersøgelse skal det slås fast, hvordan situationen reelt forholder sig, og hvilke indvirkninger brugen af disse garn og andre indfiltringsredskaber har på havpattedyr. Undersøgelsen skal være afsluttet i 2008.
Her slutter beretningen om min betænkning. Jeg skulle forsøge at flytte bjerge, og dette kompromis lever som alle andre parlamentariske kompromiser op til betingelserne for Parlamentets accept, selv om det ikke er tilfredsstillende for alle hele vejen igennem. Det gælder især de polske fiskere. Vores kompromis lever op til nævnte betingelser, og til sidst vedtog Fiskeriudvalget det enstemmigt.
Jeg har allerede takket de ansvarlige medlemmer, resten af Fiskeriudvalget og Kommissionens eksperter. Jeg vil også takke alle andre eksperter, forskere og fabrikanter af fiskeredskaber fra landene omkring Østersøen, der frivilligt stillede sig til rådighed for at hjælpe mig med at blive bekendt med denne meget vigtige side af fiskeriaktiviteten, som også er en udfordring, fordi den kræver specialviden.
Czesław Adam Siekierski,
    Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil rejse spørgsmålet om forbud mod laksedrivgarn i Østersøen. Allerførst vil jeg understrege, at i modsætning til garn anvendt i andre områder udgør disse garn ikke nogen alvorlig trussel mod havets biodiversitet. Desuden findes der intet videnskabeligt bevis på, at de udgør en alvorlig trussel mod marsvin i det centrale og nordlige Østesøområde.
Et forbud mod drivgarn i Østersøen ville være enden på polsk laksefiskeri, fordi der ikke findes alternative garn, som kan bruges i vores farvande. Der var ingen videnskabelig begrundelse for den trufne beslutning, og der blev ikke taget hensyn til de berørte landes holdning. Disse lande blev ikke medlemmer af Unionen før 1. maj 2004, og beslutningen blev truffet bare fire dage før udvidelsen.
Af alle disse årsager mener vi, at kompromisforslaget er den bedste løsning. Det vil medføre, at yderligere forbud mod garn i Østersøen udskydes i tre år, indtil der findes pålidelige videnskabelige oplysninger, som kan bekræfte behovet for den slags foranstaltninger eller fastslå, at de er unødvendige.
Heinz Kindermann,
   Fru formand, vi støtter den principielle målsætning i betænkningen og bifalder intentionerne heri om, at der skal gennemføres ændringer i forbindelse med definitioner og forskellige tekniske bestemmelser. Forhandlinger om forslag fra Kommissionen, som på kort eller lang sigt ville kunne betyde restriktioner i fiskeriaktiviteterne, er altid kontroversielle, hvilket også var tilfældet med det foreliggende forslag. Selv om det måske ikke kan aflæses af afstemningsresultatet i udvalget, var der dog en række punkter, hvor der først blev indgået kompromiser efter intensive forhandlinger.
Med det in mente vil jeg især gerne henlede opmærksomheden på artikel 12 i Kommissionens forslag, hvor det handler om begrænsninger i anvendelsen af og forbud imod drivnet. Hidtil har vores gruppe støttet alle forsøg på at reducere anvendelsen af disse fangstredskaber eller forbud imod dem. Heraf følger nødvendigvis, at de samme strenge regler skal gælde for Østersøen ligesom for andre fangstområder inden for EU, hvor drivnet har været forbudt i årevis, fordi dette også vil betyde forbedrede overlevelsesmuligheder for småhvaler.
Vores gruppe afviser enhver bestræbelse på at sætte spørgsmålstegn ved det gældende drivnetforbud. Men - og det viser den daglige praksis - en gyldig retlig ramme vil kun være så god, som den lader sig kontrollere enkelt og effektivt på stedet, dvs. i praksis. Efter min opfattelse ligger de største forhindringer her, og jeg håber, at denne retlige ramme vil styrke kontrolaktiviteten fremover.
Carl Schlyter,
   Tak, hr. kommissær, fordi De stillede dette forslag. Jeg har ventet længe på, at drivnet også skulle blive forbudt i Østersøen, som er det sidste hav inden for EU, hvor disse stadig er tilladt. Tak, fordi De holdt fast ved dette standpunkt, selv om der indimellem fremsættes kritik af dette forbud her i Parlamentet. Jeg vil også godt benytte lejligheden til at takke ordføreren for hans kompromisvilje i dette spørgsmål. Det var desuden forkert af Rådet ikke at inddrage de nye medlemsstater i denne proces fra starten, for det havde måske kunnet fremskynde processen, hvis de var blevet involveret allerede fra første færd.
Jeg synes ikke, at vi kan sidde og vente på, at det sidste marsvin skal dø, før vi mener at have indsamlet videnskabelige beviser nok, for så vil det være for sent. Vi har set undersøgelser, som påviser risiciene ved drivnet, og jeg mener, at disse undersøgelser helt klart kan begrunde anvendelsen af forsigtighedsprincippet her. Den biologiske mangfoldighed i Østersøen er uhyre sårbar. Det er et utroligt sensibelt hav, og vi kan ikke risikere at forstyre denne ømtålelige balance.
Jeg venter i øjeblikket på Deres næste initiativ. For et år siden drøftede vi mulighederne for lande, som frivilligt ville indføre fiskestop og kompensation til fiskerne for at forbedre fremtidige generationers fangstmuligheder. Jeg venter på et udspil fra Kommissionen med regler, hvorved lande, som ønsker at øge mængden af fisk i deres farvande med henblik på fremtidige profitter, får lettere ved at indføre frivillige fiskestop. Jeg håber, at vi kan drøfte dette nærmere. 
Jeffrey Titford,
   Fru formand, den fælles fiskeripolitik er uden tvivl en af de mest katastrofale fælles politikker i EU. Den har voldet utrolig skade på Nordsøens økologi, og den har absolut intet gjort for bevarelse. Selv om EU ikke er tilfreds med denne katastrofe, tilskynder det faktisk til en gentagelse af den i afrikanske kystfarvande. Derfor kan De nok forestille Dem, med hvilken kynisk holdning jeg læser dette forslag om særlige tekniske foranstaltninger for at forbedre bevarelsessituationen i Østersøen.
Ordføreren har udarbejdet en helt meningsløs begrundelse, som i virkeligheden ikke er stort andet end en pinefuld redegørelse for et papirspor. Til sidst er der et kompliceret tillæg, som skal fastsætte lovgivningen om specifikationerne for fangstposer og endog den nøjagtige størrelse og form på fangstposebøjer. Det er over min forstand, hvorfor Parlamentet skulle beskæftige sig med den slags detaljer, medmindre det er endnu et symptom på EU's ubændige trang til kontrol. Disse tekniske specifikationer er utvivlsomt udtænkt af bureaukrater uden den mindste erfaring med havfiskeri og vil derfor forårsage enorme problemer for de mennesker, der er nødt til have en sådan erfaring og arbejder med det i det daglige.
Jeg mener ikke, at EU skal blande sig i bevarelse i Østersøen eller nogen andre steder for den sags skyld. Disse problemer skal løses gennem fornuftige forhandlinger mellem nationale regeringer og fiskere, men ikke af et ikke-valgt bureaukrati med en rystende tradition for miljøvandalisme.
Sylwester Chruszcz (IND/DEM ).
   -  Fru formand, jeg vil sige, at jeg er meget tilfreds med det tekniske niveau i hr. Chmielewskis betænkning om bevarelse af fiskeressourcerne i Østersøen, Bælterne og Øresund gennem tekniske foranstaltninger. Ordføreren har arbejdet hårdt for at varetage interesserne for de fire tidligere baltiske partnere og også for de fire nye medlemsstater, der tiltrådte ved den seneste udvidelse af EU.
Det skal understreges, at der i det forslag til Rådets forordning, som behandles i hr. Chmielewskis betænkning, kodificeres bestemmelser udarbejdet inden 2004, dvs. inden de 10 nye medlemsstaters tiltrædelse af Unionen. På det tidspunkt var mulighederne for, at andre berørte europæiske lande kunne inddrages i forhandlingerne, meget begrænsede, og Parlamentets nye valgte repræsentanter kunne naturligvis ikke deltage.
Som følge af den særlige art af Østersøens naturlige miljø og af de store forskelle mellem dens vestlige og østlige del var det nødvendigt, at der blev taget hensyn til de nye landes bidrag til betænkningen, og jeg sætter min lid til, at det skete.
Jeg vil slutte med at lykønske ordføreren endnu en gang. Mange tak.
Joe Borg,
   Fru formand, jeg vil indlede med igen at lykønske hr. Chmielewski med hans betænkning. Han nævnte, at han stod over for en meget vanskelig udfordring og måtte finde frem til et brugbart kompromis. Slutresultatet er i høj grad et brugbart kompromis, og Kommissionen er rede til at acceptere alle ændringsforslagene undtagen det, jeg allerede har nævnt.
Jeg er også enig i, at gennembruddet kom med accepten af T90-fangstposen, der kunne anvendes som et alternativ til BACOMA-trawlet. Jeg kan bekræfte, at ISIS siger, at T90-fangstposen har samme selektivitet som BACOMA-sorteringsvinduet, og derfor kan vi acceptere brugen af den.
Hvad angår drivgarn, accepterer vi den undersøgelse, som kan vise, hvilke afhjælpende foranstaltninger der kan træffes, og de vil være af samfundsøkonomisk art. Kommissionen agter imidlertid ikke at overveje en forlængelse af udfasningen af drivgarn i Østersøen, ganske enkelt fordi forbuddet mod drivgarn allerede blev vedtaget med forordningen fra 1998, og forlængelsen og udfasningen frem til 2010 for Østersøen var allerede en særlig indrømmelse, og det er meningsløst at give yderligere forlængelser eller indrømmelser, for så kunne vi risikere at genoptage hele diskussionen om drivgarn og rejse tvivl om drivgarns gyldighed i andre EF-farvande. Det er rigtigt, at antallet af marsvin er meget lavt. Det gør det imidlertid endnu vigtigere at fastholde forbuddet for at sikre, at der ikke sker nogen uoprettelig skade på marsvin. De små bestande af marsvin giver os et endnu større ansvar for at sikre deres beskyttelse.
Desuden er der et generelt drivgarnsforbud, som er en del af det regelværk, jeg nævnte før, og vi skal sørge for, at dette på ingen måde bliver berørt.
Jeg vil allerførst takke hr. Kindermann og hr. Schlyter for deres støtte. Til hr. Schlyters bemærkning om den lukkede periode for torsk vil jeg sige, at lukningen og de lukkede områder for torsk og den lukkede periode for torsk ikke er en frivillig foranstaltning. Det er en tvungen foranstaltning, som blev indført sammen med forordningen om TAC'er og kvoter på Rådets decembermøde. For øjeblikket er vi imidlertid ved at udarbejde en genopretningsplan for torsk i Østersøen, og der er ingen tvivl om, at tekniske foranstaltninger og foranstaltninger vedrørende lukkede områder og lukkede perioder vil være en integreret del af denne genopretningsplan. Der er heller ingen tvivl om, at hvis fiskerne er tvunget til at lægge op som følge af sådanne lukkede perioder, vil de i henhold til de normale fællesskabsbestemmelser være berettigede til kompensation for den oplægning, hvis den anses for at være exceptionel eller er en følge af foranstaltningerne i forbindelse med en genopretningsplan.
Til hr. Titford kan jeg kun sige, at jeg ikke er enig med ham.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sidste måned i Strasbourg havde jeg en tilsvarende bemærkning til forretningsordenen i henhold til artikel 130, fordi spørgetiden til Rådet, som skulle vare en time, kun varede i 35 minutter. Rådsformanden mente tydeligvis, at det var vigtigere at tale i telefon end at besvare vores spørgsmål.
Ligesom de øvrige parlamentsmedlemmer, som var på listen til at stille spørgsmål, forventede jeg i det mindste et skriftligt svar umiddelbart efter. Det kom ikke. Jeg fik så løfte om et skriftligt svar inden sidste torsdag, men det kom heller ikke, og jeg har stadig ikke fået noget svar.
Jeg forstår, at det er første gang under noget formandskab, at parlamentsmedlemmernes spørgsmål har været ubesvarede så længe. Kan jeg anmode vores egen formand om at sørge for, at vi i løbet af den næste mødeperiode i Strasbourg ikke blot får en ordentlig forklaring, men også en undskyldning?
Endelig vil jeg anmode om, at Rådet anerkender, at spørgetiden ikke blot er et tidspunkt, hvor parlamentsmedlemmerne kan stille spørgsmål. Det er også et tidspunkt, hvor rådsformandskabet giver svar.
Formanden.
   - Hr. Bushill-Matthews, Deres bekymring er absolut berettiget. Formanden har allerede skrevet et brev til Rådet, hvor han kritiserede disse forhold godt og grundigt. Vi forventer, at Rådet holder fast ved den fremgangsmåde, som har været gældende i årevis, ja, sågar i årtier. Det er fuldstændig uacceptabelt, at disse ting skal håndteres på den måde, som De beskrev, og vi har således allerede grebet ind i sagen.
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil påpege, at dette ændringsforslag ikke rejser tvivl om WTO-bestemmelserne. I ændringsforslaget foreslås det, at der tilføjes et ord, nemlig "farlige" kemiske produkter. Det eneste formål er at præcisere, at det ikke rejser tvivl om WTO.
Formanden.
   - Mine damer og herrer, efter dagens afstemning om Kina har jeg nu den store ære at byde delegationen af parlamentsmedlemmer fra Folkerepublikken Kina velkommen i anledning af det 22. interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og Kina. Hjerteligt velkommen til delegationen fra den nationale folkekongres under ledelse af hr. Wang!
Kære medlemmer af den nationale folkekongres. De ved, at dialogen mellem Europa og Kina har afgørende betydning for den fortsatte globalisering.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, tillad mig at stille et enkelt spørgsmål. Hvilken demokratisk beslutningsprocedure ligger til grund for udvælgelsen af de ærede kolleger fra det kinesiske parlament? Jeg vil være taknemmelig for, om De kunne give mig oplysninger herom. Tak. 
Formanden.
   - Jeg foreslår, at De deltager i et af delegationens møder. De ved selv, at den nationale suverænitet gør det muligt at sende delegationer, som er udpeget i overensstemmelse med de nationale bestemmelser.

Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har et mundtligt ændringsforslag til punkt 14 om dødsdomme i forbindelse med unge lovovertrædere. I Iran bliver unge mennesker dømt til døden og henrettet for blot at have seksuelle forhold eller være homoseksuelle. I den oprindelige ordlyd, hvor vi brugte udtrykket "unge lovovertrædere", lyder det, som om vi er enige med den iranske regering i, at det er en forbrydelse at have et seksuelt forhold.

Angelika Beer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, på baggrund af gårsdagens forhandlinger og den iranske reaktion på vores krav om øjeblikkelig løsladelse af Akbar Ganji, og at der stilles garantier for, at han i det hele taget stadig er i live, vil jeg godt stille et supplerende ændringsforslag 

Anders Wijkman (PPE-DE ).
   - Hr. formand, baggrunden for denne anmodning er følgende: Debatten om den alvorlige situation i Etiopien og forslaget til beslutning har været undervejs i temmelig lang tid. De politiske grupper blev enige om teksten i fredags, men siden da er der sket mange ting i Etiopien, som har stor betydning og bør nævnes i teksten. Men da tidsfristen var udløbet, var det ikke muligt.
Det alvorligste, der er sket, er, at forhandlingerne mellem regeringspartiet og oppositionspartierne brød sammen for en uges tid siden, hovedsageligt fordi regeringspartiet og premierministeren nægtede så meget som at diskutere en række spørgsmål vedrørende behovet for demokratisk reform. 
Desuden trådte parlamentet i Addis Abeba sammen, og nogle af medlemmerne af oppositionen deltog ikke på grund af disse forhandlingers sammenbrud.
Jeg mente, at jeg burde forklare baggrunden for dette, for ellers forstår medlemmerne det ikke.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, vi, medlemmerne af Parlamentet, udviste netop stor gavmildhed. Det eneste, jeg vil bede forslagsstillerne om, er, at de skriver beslutningsforslagene, før indleveringsfristen herfor udløber, og ikke efterfølgende. Det vil gøre vores arbejde lettere.
Formanden.
   - Hr. Swoboda! jeg stillede nøjagtig det samme spørgsmål i forbindelse med forberedelserne til afstemningen. Jeg fik at vide, at vi skulle være overbærende, fordi situationen i Etiopien praktisk talt ændrede sig time for time.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet.

Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Euroen er en af de valutaer, der anvendes mest i internationale transaktioner, og er derfor også en af de valutaer, der er i størst risiko for at blive forfalsket.
Unionen har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at omløbet af eurosedler og -mønter beskyttes af effektive og ensartede foranstaltninger mod falskmøntneri.
Selv om der stadig gøres mange forsøg på forfalskning, giver indsatsen herimod særdeles gode resultater, og de operationer, hvor der blev beslaglagt falske euro, steg med 20 % fra 2003 til 2004, og forfalskningen af f.eks. 100-eurosedler er faldet med 38 %.
Der er således behov for fortsat vagtsomhed, uddannelse og teknisk bistand for at sikre en passende, ensartet og effektiv beskyttelse af euroen mod falskmøntneri.
Jeg støtter derfor forslaget om at forlænge dette program ligesom alle ordførerens fremragende ændringsforslag, eftersom vi kun med en stabil finansieringsramme kan nå de mål, som programmet tilsigter, især i den periode, hvor de nye medlemsstater skal overgå til den fælles valuta. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   Forholdet mellem EU og Schweiz følger helt naturligt særlige regler. Efter al sandsynlighed ville Schweiz uden nogen som helst problemer kunne blive medlem af EU, eftersom landet opfylder alle tiltrædelsesbetingelserne. Det har schweizerne imidlertid ikke ønsket. Af geografiske årsager ligger Schweiz imidlertid lige midt i Europa og EU. Der er derfor alle mulige fordele ved at undertegne aftaler som denne med vores nabo, som gør forholdet mellem de 25 medlemsstater og Schweiz enklere og smidigere og letter borgernes tilværelse på begge sider.
Jeg har derfor stemt for. 

Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Jeg glæder mig over den betænkning, som ordføreren har udarbejdet om dette spørgsmål. Den er afbalanceret, og med den tydeliggøres og forbedres centrale punkter, der fremstod uklare i Kommissionens forslag.
Med de foreslåede foranstaltninger søges fiskeriets overordnede interesser varetaget. Der er til betænkningen indhentet synspunkter fra de nye medlemsstaters fiskeriforvaltninger, men også fra forarbejdningssektoren og andre repræsentanter for fiskeriet, hvilket er af afgørende betydning for, om foranstaltningerne vurderes på passende vis.
De i dag vedtagne forslag har til formål at tilpasse udstyr, der anvendes i andre havområder, til betingelserne i Østersøen, der byder på ganske særlige forhold, og som derfor fordrer særlige foranstaltninger.
Trods min positive holdning vil jeg være særlig opmærksom på spørgsmålet om, hvilke indvirkninger anvendelsen af drivgarn og andre indfiltringsredskaber får på havpattedyrene. Vi skal handle i overensstemmelse med resultaterne af evalueringen frem til 2008 og om nødvendigt indstille den form for fiskeri. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Fiskeriet har meget stor betydning for mit land, og selv om den foreliggende sag ikke angår Portugal direkte, har jeg opmærksomt fulgt denne betænkning, fordi jeg finder det overordentlig vigtigt at beskytte arterne og bevare denne sektor, der spiller en afgørende rolle i flere medlemsstater.
Jeg glæder mig over, at de nye medlemsstater omkring Østersøen har bidraget til ændringerne i denne lovgivning. De yderligere oplysninger herfra er afgørende. Det gælder også høringerne af fiskeriets og forarbejdningssektorens repræsentanter med henblik på at forebygge eventuelle mangler i bestemmelserne om bestandenes bevarelse.
Østersøen er et hav med ganske særlige betingelser. Der er i betænkningen udfoldet omhyggelige og samvittighedsfulde bestræbelser for at forlige spørgsmålet om økosystemernes bevarelse med de sociale spørgsmål, som fiskeriet rejser.
Jeg vil også gerne fremhæve dette forslags betydning for fiskeriets udvikling i Østersøen og særlig for fiskebestandenes bevarelse. Endelige beslutninger må træffes ud fra et nøje kendskab til situationen og de problemer, der måtte være.
Jeg har derfor stemt for hr. Chimielewskis betænkning. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Selv om Europa-Parlamentets betænkning er bedre end Kommissionens tekst, er vi imod de bagvedliggende tanker om, hvordan de videregående uddannelser skal udvikle sig. Et eksempel herpå er netværket af nationale og europæiske - offentlige og private - kvalitetssikrings- eller akkrediteringsorganer, hvis evalueringer og resultaterne heraf kan få indflydelse på tilladelser, finansiering, studiestøtte og uddannelsesinstitutionernes "prestige", om end det ikke siges direkte.
At tillade evaluering ved private åbner et nyt forretningsområde og giver kapitalen større indflydelse på institutionerne, deres programmer, målsætninger og sociale strategi.
Der kan opstå et interessefællesskab mellem disse organer, staterne, institutionerne og de økonomiske aktører i de enkelte lande for at sikre evalueringskriterier, der befordrer den bedst mulige evaluering af deres egne institutioner og skader dårligt klassificerede institutioner og uddannelsessystemer. Økonomiske kriterier og visse "kvaliteter" vil få forrang og skabe endnu flere vanskeligheder for dem, der allerede har det svært - ud over at ignorere de videregående uddannelsers nationale og offentlige dimension - og forstærke tendensen til, at de videregående uddannelser i Europa bliver for eliten og kommercialiseres. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   De videregående uddannelsers kvalitet er og vil altid være blandt EU's prioriteter. For at nå dette mål er det vigtigt at fremme gensidig anerkendelse af kvalitetssikringssystemer og kvalitetsevalueringer i Europa. Mange lande har allerede gjort bemærkelsesværdige fremskridt på dette område, men der er dog behov for yderligere fremskridt med at udvikle det europæiske område for videregående uddannelser. De videregående uddannelsesinstitutioner skal fortsætte deres bestræbelser for at øge kvaliteten gennem systematisk indførelse af interne mekanismer i umiddelbar sammenhæng med ekstern kvalitetssikring. Disse kvalitetssikringssystemer vil betyde et stort skridt fremad mod den ønskede gensidige anerkendelse af kvalifikationer og højere uddannelser i Europa. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Kravene om at sikre kvaliteten og forbedre uddannelse via evaluering er en fornærmelse og et direkte angreb på den kvalitet, der har været hidtil inden for højere uddannelse. Det er et vigtigt redskab til at privatisere og kommercialisere uddannelse og forskning, og formålet er at skabe institutioner i to hastigheder med elitecentre og andenklasses institutioner.
Registret over offentlige og private evalueringsorganisationer og -selskaber er ikke andet end en EU-centraliseringsmekanisme, som vil fastlægge og kontrollere tilpasningen af den højere uddannelse til monopolernes interesser. Resultatet bliver, at uddannelse og forskning i endnu større omfang underlægges markedets behov og gøres til "produkter", som leveres af "universitetsvirksomheder" med det formål at udvide kundekredsen, især med en international elite af studerende.
Evalueringen er en forringelse, ikke en forbedring af universiteternes kvalitet, og formålet er ikke, at de skal opfylde deres sociale mission, men derimod øge kapitalens udbytte ved hjælp af tilfældige studie- og forskningsemner, der er tilpasset markedet.
Universitetsverdenens opgave er, i samarbejde med græsrodsbevægelsen, at sørge for en afbalanceret udvikling af videnskabsgrenene og for universiteter, der lever op til deres sociale rolle. Den skal ikke være genstand for tilsyns- og kontrolmekanismer med privatøkonomiske kriterier. Derfor stemmer vi imod betænkningen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   De videregående uddannelsers kvalitet i Europa er af afgørende betydning for vores vækst- og udviklingsstrategier på internationalt plan.
Den ønskede gensidige anerkendelse af kvalifikationer og højere uddannelser i Europa forudsætter, at de rette betingelser er til stede, hvis kvaliteten skal sikres, og vores videregående uddannelser fortløbende skal forbedres.
Deri ligger dette forslags store interesse, fordi det indebærer konkrete foranstaltninger for at skabe mere effektive, gennemsigtige og tiltrækkende videregående uddannelser for både lærere og studerende i Europa.
Jeg har derfor stemt for Ljudmila Novaks betænkning. 

Bruno Gollnisch (NI ),
   I dag er det tekstilsektoren, der står for skud, i morgen bliver det fodtøj, biler, maskindele, jern og stål og i overmorgen elektronik og produkter med høj merværdi, hvis processen da ikke allerede er i gang. Hvor mange europæiske industrisektorer har De endnu til hensigt at ofre blindt? Hvor mange millioner arbejdsløse vil Deres fanatiske tro på globaliseringen endnu afstedkomme?
Kina respekterer ikke sine forpligter i forhold til Verdenshandelsorganisationen. Det ved De, det står i Deres betænkning! Statsstøtte til virksomheder og eksport, lukkede markeder, forsætlig monetær dumping, forfalskninger og piratkopier. Eksemplerne på illoyal adfærd fra kinesisk side er utallige!
Men vigtigst af alt er den manglende respekt for frihedsrettighederne og ikke mindst fagforeningsrettighederne, fordi det betyder, at de kinesiske arbejdstagere ikke kan kræve bedre løn eller arbejdsvilkår.
Hensynet til vores interesser, hensynet til vores lande og Europas folk, vores arbejdspladser og vores økonomi bør går forud for en destruktiv selvudslettende respekt for de ultraliberale samhandelsprincipper. Alle lande i verden, herunder USA, har forstået det. Blot ikke Bruxelles' Europa.
For selv om der i denne betænkning tages visse problemer op, omhandler den ikke emner om f.eks. beskyttelse og gengældelse eller ulemperne ved globaliseringen, og er følgelig utilstrækkelig.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Man kunne skrive meget om forbindelserne, ikke mindst de handelsmæssige, mellem de forskellige lande, der er med i EU, og Kina, et land med 1,3 milliarder indbyggere.
Betænkningen indeholder enkelte afbalancerede punkter - f.eks. om, at EU skal oprette "handelsforbindelser med Kina ud fra en devise om samarbejde og komplementaritet, samtidig med at parterne skal kunne bibeholde og udvikle deres industri-, landbrugs-, og tjenesteydelsessektorer med henblik på at sikre alle europæiske og kinesiske borgere de bedste levevilkår" - men den ender alt i alt som et forsvarsskrift for kapitalismen, den frie kapitalistiske konkurrence og liberaliseringen af handelsforbindelserne inden for rammerne af WTO.
Deraf følger krav om, at Kina skal "åbne de kinesiske markeder", særlig liberalisere de "finansielle markeder", reformere det "økonomiske system" og acceptere "markedsøkonomi" - altså indføre kapitalismen - og "EU's juridiske og økonomiske system". Deraf følger også hele EU's dobbeltspil - med billigelse fra den socialistiske regering i Portugal - omkring tekstil- og beklædningssektoren, hvor de store importørers og distributørers interesser varetages.
Det er ikke acceptabelt. 
Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Kina er en af verdens hurtigst voksende økonomier. Næst efter USA er det også EU's største handelspartner. Derfor er det vigtigt for EU at udvikle både handel og samarbejde med denne del af verden. Det er vores principielle holdning, at det ikke vil gavne Europa at støde denne voksende økonomi fra sig ved hjælp af høje toldsatser og kvoter.
Kinas økonomiske styrke vokser inden for de fleste brancher. Dagens "tekstilkrig" vil derfor efterhånden sprede sig til andre områder. Det er derfor ikke nogen holdbar løsning at forsøge at beskytte urentabel industri imod international konkurrence. Det har Sverige måttet sande i de seneste 30 år både inden for værfts- og tekstilindustrien.
For at imødegå den voksende internationale konkurrence står EU over for valget om at gennemføre en centralt styret protektionisme eller at stimulere væksten nedefra. Desværre vælger flere af de politiske grupper den første metode, og derfor kan vi ikke støtte betænkningen.
I øvrigt støtter jeg forslaget om at etablere et system, hvormed man vil kunne mærke produkterne med deres oprindelsesland.
Toine Manders (ALDE ),
   Det er naivt at tro, at EU's medlemsstater kan bygge en mur omkring sig og dermed beskytte sig mod økonomiske trusler udefra. På sigt er frihandel den mest løfterige vej til velfærd og stabilitet i verden. Ethvert forsøg på at beskytte sin egen økonomi er på lang sigt ikke nogen løsning.
Der vises i betænkningen i for ringe grad forståelse for den udvikling, Kina har gennemgået, og man overser, at Kina, hvis landet udvikler sig yderligere, også i højere grad selv vil sætte fokus på mindretals situation og på miljøet. Pres fra europæisk side og løftede pegefingre vil i den forbindelse kun have modsat virkning.
Problemerne i forbindelse med tekstilimporten er betegnende for EU's skizofrene optræden. Først tilskynder vi til frihandel, og derpå fastsætter vi kvoter, som ikke er til at håndtere for de erhvervsdrivende. Endvidere er det ikke passende at opretholde våbenembargoen og dermed behandle Kina på lige fod med slyngelstater som Nordkorea og Iran. Ønsker Europa virkelig at opbygge bæredygtige handelsforbindelser med Kina, må vi sætte os til forhandlingsbordet som ligeværdige partnere og aflægge vores selvtilstrækkelighed. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne rettidige betænkning om uddybelsen af de handelsmæssige forbindelser mellem EU og Kina i det 21. århundrede. Det er ikke ofte, at parlamentsmedlemmerne får lejlighed til at overveje de grundlæggende tendenser i udviklingen af de internationale politikker, men det sker i denne betænkning.
Jeg er helt enig i ordførerens fokusering på de udfordringer, som den kinesiske økonomis hurtige vækst inden for både ufaglært arbejdskraftintensiv industri og højteknologiske områder medfører for EU's industri. De punkter, hvor der gøres opmærksom på det stadig større problem med faldende arbejdsstandarder og unfair handelspraksis, er særligt vigtige forud for WTO's ministermøde i Hongkong i december.
Ved at fremhæve disse udfordringer har parlamentsmedlemmerne stemt for en konstruktiv dialog med kineserne, hvor den mere omfattende problematik vedrørende de sociale og miljømæssige virkninger af hurtig økonomisk vækst bliver taget op.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Handelsforbindelserne mellem Kina og EU er en problematik, der skal tages fat på uden omsvøb. At forestille sig, at varemængden fra Kina vil blive mindre, er en illusion. Ligesom det er en illusion at tro, at vi kan konkurrere med denne enorme producent ud fra en tilsvarende økonomisk model med lave lønninger og ukvalificeret arbejdskraft. Vi skal ikke opgive vores industri, ikke holde op med at producere, ikke overlade vores borgere til deres egen skæbne, men træffe vores forholdsregler ud fra, hvordan disse handelsforbindelser kan udvikle sig, og hvilke følger de vil få for den europæiske økonomi. Vi skal også gennem udvidede handelsforbindelser stræbe efter et grundlæggende mål: demokratisering af et Kina, hvor respekten for menneskerettighederne er langt fra prisværdig, og hvor udenrigspolitikken kun sigter mod øget indflydelse og lader hånt om vores og vores allieredes ønsker om at sprede demokrati og respekt for menneskerettighederne.
Lad os derfor gøre vareudvekslingen til en platform for udvikling. Det bør være vores udfordring. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Jeg vil gerne komme med to henstillinger til Kommissionen.
Den første angår interne forhold.
Globaliseringen er en ny virkelighed, hvis konsekvenser ikke lader sig forhindre med protektionistiske foranstaltninger. Globaliseringen har positive følger, men der er også en bagside, der ikke bør overses.
Vi skal gribe hurtigt og energisk ind over for de socialt mest berørte sektorer og regioner. Jeg henstiller til Kommissionen om at udarbejde særlige programmer for disse regioner.
Den anden henstilling vedrører forhold uden for EU.
Siden sin indtræden i WTO har Kina aldrig overholdt reglerne. De kinesiske myndigheder giver stadig statsstøtte til eksporten, holder valutakursen kunstigt nede, overtræder miljøbestemmelserne, anerkender ikke arbejdstagernes rettigheder, ignorerer regler for sundhed og sikkerhed på arbejdspladserne og benytter børne- og strafarbejde.
På tekstilområdet har de adskillige gange direkte overtrådt deres forpligtelser, hvilket EU stiltiende har fundet sig i.
Jeg vil derfor henstille til Kommissionen at lægge et vedvarende pres på de kinesiske myndigheder, så der indføres sociale og miljømæssige mindstekrav i handelsaftalerne samt en kontrolordning for, om disse bestemmelser overholdes.
Globaliseringen har vindere og tabere. Det er ikke rart at tabe, men det er skændigt og urimeligt, hvis man taber, fordi modstanderen ikke overholder reglerne. 

Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg undlod at stemme på beslutningen om Iran, og mange af mine britiske konservative kolleger stemte imod, fordi ændringsforslag 1 - hvor der krævedes en indberetning til FN's Sikkerhedsråd - blev forkastet. Det er meget beklageligt.
Jeg var heller ikke begejstret for, at punkt 7 kom med i beslutningen. Det punkt begrænser Vestens potentielle muligheder for at forhindre, at Iran udvikler et kernevåben. Jeg støtter fuldt ud beslutningens fordømmelse af Iran for dets brutale krænkelser af menneskerettighederne, herunder henrettelse af mindreårige for seksuelle kyskhedsforbrydelser.
Mario Borghezio (IND/DEM ),
   Vi kan bestemt ikke støtte Irans holdning. Iran har varslet "strengere foranstaltninger", såfremt atomspørgsmålet henvises til FN's Sikkerhedsråd, og sågar et tilbageskridt i forhold til de løfter, der er givet på dette vanskelige område.
Det er så afgjort berettiget at være bekymret for, om et af de mest fundamentalistiske muslimske lande gør brug af atomvåben.
Vi skal dog stadig anerkende ethvert folks - og således også det iranske folks - ret til at udvikle sit økonomiske og teknologiske potentiale fuldt ud og til at forsvare sit eget territorium. Ud fra dette synspunkt må Europa ikke se bort fra spørgsmålets geopolitiske aspekter, nemlig at der øst for Iran er lande som Kina, Nordkorea, Rusland, Indien og ikke mindst Pakistan, der ikke alene er i besiddelse af atomvåben, men som også er i stand til at bruge dem på lang afstand. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Jeg støtter denne beslutning og navnlig henvisningerne til menneskerettighedssituationen i Iran, som er blevet endnu værre efter præsidentvalget i juni 2005.
Der er i de seneste måneder kommet flere og flere rapporter fra Amnesty International og Human Rights Watch om krænkelser af menneskerettighederne i Iran, og der er stadig flere forlydender om henrettelser og dødsdomme, især i forbindelse med unge lovovertrædere og medlemmer af mindretal, som er i strid med internationalt anerkendte kriterier og normer.
Jeg er dybt bekymret over Irans manglende samarbejde i forbindelse med menneskerettighedsdialogen mellem EU og Iran og over, at der ikke er tegn på, at Iran vil opfylde det løfte, som landet har givet under denne dialog, om at styrke respekten for menneskerettighederne og retsstatsprincippet.
Jeg støtter derfor opfordringen til, at Iran genoptager menneskerettighedsdialogen med EU, og anmodningen om, at Rådet og Kommissionen overvåger udviklingen i Iran og bringer konkrete tilfælde af overtrædelser af menneskerettighederne på bane inden for denne dialog. Kommissionen skal også gøre effektivt brug af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder med henblik på at øge kontakten og samarbejdet med det iranske civile samfund og uafhængige medier og støtte demokratiet og overholdelsen af menneskerettighederne i Iran.
Richard Howitt (PSE ),
   Labour-Partiet i Europa-Parlamentet støtter beslutningen om Iran stærkt, navnlig anerkendelsen af EU-3's bestræbelser på at nå frem til en diplomatisk løsning, bekræftelsen af, at problemet kun kan løses gennem diplomatisk pres, hvor Iran genoptager forhandlingerne baseret på Paris-aftalen, og betydningen af genoptagelsen af menneskerettighedsdialogen med Iran. Det fører imidlertid ikke til noget (i ændringsforslag 12) at bruge denne beslutning til at kritisere revisionen af USA's sikkerhedsstrategi nu, hvor de nøjere planer og hensigter med revisionen stadig er uklare og endnu ikke er offentliggjort.
David Martin (PSE ),
   I rapporten understreges det, at en løbende dialog mellem EU og Iran er yderst vigtig for begge parter. Derfor går jeg ind for beslutningen, samtidig med at jeg understreger, at EU skal forsøge at opretholde gode forbindelser med Iran, da det er en potentielt vigtig partner for EU. Jeg er enig i, at Iran bør genoptage menneskerettighedsdialogen med EU og acceptere, at det er nødvendigt at bekæmpe spredning af kernevåben. Desuden opfordrer jeg på det kraftigste EU til at behandle Iran med den respekt, som et så betydningsfuldt og vigtigt land fortjener.
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Iran-debatten i Europa-Parlamentet, hvor kernevåbenproblemet og krænkelse af menneskerettighederne bruges som påskud, har relation til mere overordnede imperialistiske planer og en kappestrid om kontrol af landets og hele områdets rigdomsskabende kilder.
EU's og betænkningens holdninger tjener flere forskellige formål. De skyder skylden på Iran, frikender Bush-regeringen, som har kaldt Iran et land i "ondskabens akse" og truer med krig. Der tales om atomfare, men nævnes intet om USA's og andre imperialistiske magters kernevåben og trusler om at anvende dem. De optræder som forsvarere af menneskerettigheder, fordi de ønsker at fremme regimer, som de kan kontrollere. De foregiver at ville mægle for at finde en fredelig løsning på problemet for at sikre de europæiske monopolers interesser i Iran.
EU går med på USA's propaganda for at vænne offentligheden til tanken om en evt. invasion og for at kunne gøre krav på en del af rovet.
Irans atomproblem kan ikke løses isoleret, men som led i en bredere atomnedrustningspolitik. De imperialistiske kræfter afviser dette og fremmer produktionen af kernevåben til brug i taktisk krig.
Når der er problemer med demokratisering og menneskerettigheder, er enhver befolkning ansvarlig for og kompetent til at ændre situationen.
Vi stemmer imod i solidaritet med den iranske befolkning. Hele områdets befolkning må mobiliseres mod den amerikanske imperialisme og EU-imperialismen. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Ingen yderligere eskalation i atomspørgsmålet med Iran!
Jeg er principielt modstander af atomkraft, men den foreliggende aftale mellem EU og Iran var en skinmanøvre og kan kun ses som en eskalation af konflikten. Aftalen stipulerede, at Iran endegyldigt skulle give afkald på alt, hvad der ligger ud over driften af atomreaktorer til fremstilling af elektricitet. Det ville betyde, at det var forbi med uranberigelse, fremstilling af brændselselementer og den planlagte tungtvandsreaktor i Arak. Man ville kræve af iranerne, at de skulle give afkald på retten til at træde ud af ikkespredningsaftalen. Det er aldrig sket før, at en stat her på jorden har skrevet under på en forpligtelse om ensidig suverænitetsafgivelse. Til gengæld var EU bl.a. parat til at garantere, at ingen EU-medlemsstat ville angribe Iran med atomvåben, men man nævnte overhovedet ikke USA i den sammenhæng. Det ser ud som en arbejdsdeling mellem den amerikanske regering og regeringerne i EU3.
En årsag til, at EU er et dårligt valg som mægler, er, at Unionen selv støtter anvendelsen af atomenergi, Frankrig og Storbritannien ikke vil opgive deres atomvåben, og at der i Tyskland ikke gøres nogen forsøg på at indstille berigelsen af uran.
En fredelig bilæggelse af konflikten om Irans atomprogram er den eneste mulighed. Jeg er imidlertid dybt bekymret over det pres, der lægges på Iran, for det minder mig om forberedelsen af krigen imod Irak.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Forholdene i Iran har længe givet anledning til bekymring. Både internt, regionalt og internationalt har Iran og dets manglende respekt for menneskerettigheder, frihed og demokrati og - vigtigst af alt - selve menneskelivet haft en særdeles alvorlig destabiliserende effekt. På den baggrund er Irans nukleare aktiviteter endnu en grund til bekymring.
I de seneste år har EU iværksat en aktiv diplomatisk og samarbejdsorienteret politik over for de iranske myndigheder i håb om ad den vej at opnå resultater. Man kan vanskeligt hævde, at det har været en succes.
Den i dag vedtagne beslutning er endnu en bestræbelse i samme retning, men man må efterhånden spørge, om det er den eneste vej, om den internationale alliance ikke bør udvides, så Iran med diplomatiets våben kan tvinges til at opfylde sine internationale forpligtelser og overholde internationale mindstestandarder. Vi for vores del vil holde øje med, om det sker. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   I sine forbindelser med de forskellige lande i det internationale samfund, og særlig med de afrikanske lande, må Europa en gang for alle stå fast på, at uden demokratisering - og alt, hvad det indebærer - har hele samarbejds- og bistandsindsatsen næppe noget formål, hvis den ikke ligefrem gøre mere skade end gavn. I tilfældet Etiopien, hvor befolkningens legitime forventninger efter årtiers lidelser for nylig er blevet svigtet, er det vores pligt at gøre alt for, at vejen mod demokrati vitterlig betrædes. Afrika må ikke være et sted, hvor lovløse regeringer accepteres, som om der intet var at stille op for at undgå det. På den baggrund bør det budskab, som der sendes til Etiopien med denne beslutning, gerne være klart og tydeligt.
Vi skal først og fremmest handle i vores princippers og befolkningers navn, men vi skal også gøre det i egen interesse. Afrika må ikke være et kontinent, som de fortabte - forståeligt nok - ønsker at flygte fra. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi mener, at EU har en vigtig opgave med hensyn til at styrke demokrati og menneskerettigheder i sit nærområde. I det globale arbejde for fred, nedrustning og menneskerettigheder vil vi dog prioritere FN, som er bedre klædt på til at løse disse opgaver end EU. Derfor vil vi undlade at stemme om beslutningsforslagene om Iran og Etiopien, selv om vi i princippet kan støtte flere af kravene heri.

Edite Estrela (PSE ),
   Jeg har stemt for Bono-betænkningen om uddannelse som hjørnesten i Lissabon-processen af følgende grunde:
For det første bør medlemsstaterne for at virkeliggøre Lissabon-strategiens mål om at gennemføre et vidensamfund for alvor satse på uddannelse og livslang læring og på den måde medvirke til, at der skabes beskæftigelse i Europa.
For det andet fremhæves det i betænkningen, at der bør lægges større vægt på uddannelse inden for EU's politikområder ved at fremme afbureaukratisering og mobilitet gennem gensidig anerkendelse af kvalifikationer samt almindelig og ikke-diskriminerende adgang til de europæiske uddannelsesinstitutioner. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   I betænkningen bekræftes den kritik, som vi har fremført, f.eks. at:
- det europæiske projekt om at opnå de højeste uddannelsesstandarder og selve uddannelsessystemet har lidt fiasko i flere lande,
- det nuværende økonomiske og sociale systems produktionskrise medfører arbejdsløshed og afspejler sig i fornuftsstridige krav til uddannelsessystemets ydeevne.
I betænkningen foreslås dog nogle positive foranstaltninger som f.eks. at "sikre en stigning på 15 % i antallet af universitetsuddannede med en naturvidenskabelig eksamen inden år 2010", som Portugal burde følge.
Medlemsstaterne opfordres også til at "øge antallet af lærere og oprette en grundlæggende læreruddannelse af høj kvalitet", hvilket vi støtter.
Heri påpeges også den finansielle flaskehals i de fleste lande, hvilket er et alvorligt problem, ikke mindst i Portugal.
I betænkningen understreges behovet for, at EU "sikrer tilstrækkelige finansieringsmetoder til det nye integrerede handlingsprogram på området for uddannelse og livslang læring", og at Den Europæiske Socialfond fortsat er tilgængelig i alle EU's medlemsstater efter 2006.
Den anviser imidlertid den neoliberale vej, som forudsættes i Lissabon-strategien, med alle de velkendte negative følger, ikke mindst på uddannelsesområdet.
Vi har derfor hverken stemt for eller imod. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi stemte imod dette beslutningsforslag fra Parlamentet. Vi er helt enige i den beslutning, som den svenske rigsdags EU-udvalg tog den 7. november 2000, hvor man kommenterede spørgsmålet om øget EU-koordination på det uddannelsesmæssige område. Rigsdagens EU-udvalg vedtog en erklæring, hvoraf det fremgik, at det skal tilsikres, at medlemsstaternes eksklusive ansvar for tilrettelæggelsen af undervisningen og uddannelsessystemernes indhold respekteres fuldt ud. Dagen efter mødtes EU's undervisningsministre og vedtog bl.a. det tillæg fra den svenske rigsdags EU-udvalg, som Sveriges daværende undervisningsminister fremlagde. Vi ser ingen grund til at revurdere holdningen heri.
Zita Pleštinská (PPE-DE ),
   Den stadig mere globaliserede verden af i dag står over for nye udfordringer, som det europæiske samfund må tage op. Den eneste løsning er at støtte uddannelse og livslang læring. Dette skal betragtes som en højt prioriteret dagsorden for EU, for uden denne støtte vil det ikke være muligt at nå Lissabon-strategiens mål om at blive en konkurrencedygtig videnbaseret økonomi.
Jeg støttede hr. Bonos betænkning, hvor betydningen af uddannelse, ikke bare mens man er ung, men livet igennem, understreges. Jeg bifalder ordførerens syn på universiteternes rolle i denne proces. Ved at fremme samarbejde og udveksling af lærere og studerende bidrager vi til synergier på forskningsområdet og til styrkelsen af en europæisk identitet.
Samtidig må vi gøre os klart, at det ikke kan lade sig gøre at skabe en videnbaseret økonomi og et videnbaseret samfund uden tilstrækkelig finansiel støtte. Jeg øjner en mulighed for, at EU kan vise sin beslutsomhed på dette område på europæisk plan. I det nye finansielle klima vil det blive nødvendigt at forhandle sig frem til det størst mulige budget til uddannelse og til mobilitet blandt studerende, praktikanter, lærere og forskere. Kun gennem gensidigt samarbejde kan vi klare den stigende internationale konkurrence.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Det, der skal gøre os mere konkurrencedygtige, effektive og produktive, er vores særlige evne til forskning, fornyelse og kreativitet. Det, der skal genskabe økonomisk vækst og udvikling i Europa, er - som det er almindelig anerkendt - at satse mere på de menneskelige ressourcer. I så henseende er investering i uddannelse den mest produktive investering, selv om det først viser sig på mellemlang eller lang sigt.
Det bliver stadig sværere at tro på, at det er realistisk at nå Lissabon-målene inden for den opstillede frist. Det er ikke kun tiden, der arbejder imod os. Det er først og fremmest os, der har arbejdet mod realiteterne, og hvis vi fortsætter med det, kan konsekvenserne blive katastrofale. Der er brug for foranstaltninger på kort sigt, men også på mellemlang og lang sigt, for at rette op på situationen. Som sagt er en satsning på uddannelse en foranstaltning på mellemlang og lang sigt, der rummer et overvældende stærkt potentiale. Lad os derfor satse på kvalificering af vores menneskelige ressourcer, for det er nemlig vores udviklingsmodel. 

Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, til Portas-betænkningen kan man knytte den principielle kommentar, at kun den, der behersker det nye lands sprog, har mulighed for at uddanne sig, varetage sine egne interessser og blive integreret. Det er lige præcis derfor, at anden- og tredjegenerationsindvandrere, som ikke behersker værtslandets sprog, fortsat har dårlige fremtidsmuligheder. Konsekvensen heraf er, at vi i stigende grad konfronteres med etableringen af såkaldte parallelsamfund, hvor disse indvandrergrupper griber til vold og kriminalitet.
Vi må imidlertid ikke tolerere, at der opstår sådanne parallelsamfund, og beherskelsen af det pågældende nationalsprog er derfor en forudsætning for enhver integration af indvandrere, som vi skal fastholde.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, jeg har oplevet mangt og meget her i Europa-Parlamentet, men Portas-betænkningen er dog en af de mest verdensfjerne og farlige betænkninger, der nogensinde er forelagt Europa-Parlamentet, og det siger ikke så lidt. Betænkningen lægger som bekendt op til yderligere at forstærke det såkaldte multikulturelle præg i de europæiske lande, idet indvandrerbørn endog i anden, tredje eller fjerde generation anspores til at videreudvikle deres eget sprog og deres egen kultur her i vores lande og dermed i endnu mindre grad gøre en indsats for at blive integreret eller assimileret i vores samfund. Det er helt urimeligt. Det er i strid med den demokratiske vilje, der kendetegner det store flertal af vores borgere. Det kan kun føre til endnu flere vanskeligheder, til nye ghettodannelser, til faktiske apartheidtilstande og i sidste instans desværre også til vold. Jeg må, helt på linje med den nye tyske forbundskansler, Angela Merkel, sige, at et multikulturelt samfund ikke er til at håndtere, og at udlændinge, der legalt opholder sig i vores lande, netop bør anspores til i videst mulige omfang at søge assimilation. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, først og fremmest bør EU ikke tage sig af interne undervisningsforhold i medlemsstaterne. Undervisningspolitikken er afgjort et område, hvor subsidiaritetsprincippet bør finde anvendelse fuldt og helt.
For det andet opnår man med dette forslag lige det modsatte af, hvad man officielt tilstræber. Det drejer sig om, at indvandrere skal lære modtagerlandets sprog. Såfremt de ikke eller ikke længere behersker oprindelseslandets sprog, bør det ikke været noget problem for modtagerlandet. Dette forslag tjener blot til at fremme ghettodannelser. Det er også absurd, at vores børn eksempelvis skulle lære arabisk. Det er at vende tingene på hovedet.
Absurd er ligeledes passagen i begrundelsen, hvor det hedder, at indvandrerforældre bør tilskyndes til at vælge oprindelseslandets sprog frem for professionelt anvendelige europæiske sprog. Den multikulturelle ideologi har forrang på bekostning af realitetssansen. Man må virkelig være kommunist for at udtænke noget så verdensfjernt. 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ),
   Integrationspolitik er mere end tolerancepolitik. Integration er aktiv og inklusiv, fremmer kommunikation, værdsætter forskel og forudsætter lighed i værdighed. Tolerance er blot anerkendelse og accept af de andre, som de er.
Allerede Kant afviste dette tolerancebegreb, der ikke lader os se tingene fra de andres synsvinkel, der netop er retfærdighedens perspektiv.
Europa, der ses som "godt og efterstræbelsesværdigt", er værdiernes fædreland, samlingspunktet for en identitet, der bygger på kosmopolitisk ret og de på stærke traditioner hvilende nationale identiteter, der anerkender denne ret. Mangfoldighed er selve dets definition, ikke kilde til dets opløsning. Derfor er Europa den ideelle politiske ramme for kulturernes mangfoldighed.
Der skal findes et humant svar på indvandringens årsager.
Lad os som eksempel se på spørgsmålet om sprog. Sprogindlæring er den mest elementære forudsætning for menneskelig kommunikation, for medborgerskab og for bevidsthed om og evne til at udøve sine borgerrettigheder. Uden kommunikation vil Europa ikke kunne virkeliggøre sit civilisationsprojekt. Det vil med andre ord aldrig blive andet end et system af åbne døre, som ingen kommer ind igennem. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Ifølge hr. Portas er indvandring et mål i sig selv, uanset om der er en økonomisk eller social begrundelse herfor. Troen på indvandringens uendelige fordele antager en næsten religiøs karakter. Det er utvivlsomt derfor, han anbefaler, at vi ikke blot opretholder undervisningen af indvandrere eller efterkommere af indvandrere indtil tredje generation i deres oprindelseslands sprog og kultur, men også udvider denne undervisning til den oprindelige befolkning og skaber en stor flerkulturel blanding med det formål at skabe en, jeg citerer: "fælles kosmopolitisk arv".
Hr. Portas foreslår intet mindre end en fiktiv integration af indvandrerne gennem en opløsning af værtssamfundet, en kulturel nedbrydning af både europæerne og indvandrerne.
Ved at nægte at påtvinge andre deres værdier, normer, sprog og kultur på deres eget territorium har de europæiske lande i årtier bidraget til en større opsplitning af samfundet og skabt forudsætningerne for de etniske og kulturelle sammenstød, vi allerede ser i flere lande.
I en periode, hvor de spanske besiddelser Ceuta og Mellila angribes af tusindvis af indvandrere, og hvor indvandringspresset bliver stadigt større, selv om vores lande allerede er mættede, er denne betænkning ikke blot absurd, den udgør også et angreb mod vores identitet.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi har valgt hverken at stemme for eller imod ved den endelige afstemning om denne betænkning. Det er imidlertid et ekstremt vigtigt emne, og det er så vigtigt, at det politiske ansvar herfor skal forblive på det ene eller andet niveau i medlemsstaterne.
Det er medlemsstaterne, som ene og alene har ansvaret for organiseringen af undervisningen og uddannelsessystemernes faglige indhold. Dette gælder især i forbindelse med integrationen af indvandrere og organiseringen af undervisning i både indvandrernes modersmål og i det nye lands sprog.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Hvad angår indvandring, er nøglebegrebet "integration". Gensidig vilje til integration og gensidig evne til integration.
Ordførerens budskab er meget vigtigt, men der må også prioriteres. Jeg forstår og er enig i ordførerens bestræbelser, men jeg finder, at der må lægges størst vægt på evnen til integration, hvilket af to årsager forudsætter stramme regler for adgang og ophold. Den første er, at belønning for at bryde loven især fungerer som opmuntring til ulovlig indvandring og for de netværk, der tjener på det. Den anden er, at ulovlig indvandring indebærer en umulig udfordring for vores integrationsevne.
Når det er sagt, skal det også siges, at aktiv integration gennem uddannelse af indvandrerne og deres børn er den allervigtigste opgave. At der kommer nye og forskellige kulturer hertil, er positivt, men det må ikke føre til, at vi ikke først og fremmest lægger vægt på, at de, der kommer, lader sig integrere. Og integration betyder, at de accepterer modtagerlandets kultur. Skolen er selvfølgelig et fremragende sted til den proces. Selvfølgelig er det også bedre, jo mere tovejs den proces kan foregå. Vi må dog ikke glemme, hvor den skal begynde. 

Edite Estrela (PSE ),
   Jeg har stemt for fru Packs betænkning om nye udfordringer for cirkus som en del af Europas kultur af følgende grunde:
Betænkningen fremhæver cirkus som en kulturel aktivitet, der spiller en vigtig rolle for kunst og kultur i mange lande, deriblandt Portugal. Derfor bør Kommissionen tage konkrete skridt til at tilvejebringe en anerkendelse af cirkus som en del af Europas kultur. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Denne betænkning indeholder flere forslag, som vi absolut ikke kan støtte. Spørgsmålet er, hvorfor Parlamentet skal opfordre medlemsstaterne og Kommissionen til at anerkende cirkusser som en del af den europæiske kultur? Betænkningen indeholder desuden forslag om, at der skal oprettes serviceenheder og gennemføres informationskampagner med det formål at gøre livet lettere for cirkusselskaberne.
Betænkningen rejser spørgsmålet om uddannelse af cirkusbørn. Fri bevægelighed og adgang til uddannelse er væsentlige spørgsmål i den forbindelse. Dette skal dog løses i en større og mere sektorovergribende sammenhæng end i en betænkning som denne.
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning om nye udfordringer for cirkus som en del af Europas kultur. Det er meget vigtigt, at alle børn i rejsende samfund får en passende og ikke-diskriminerende uddannelse, uanset hvilken medlemsstat de opholder sig midlertidigt i. Det er lige så vigtigt, at cirkusmedarbejderes velfærd og mobilitetsrettigheder beskyttes ved hjælp af kortvarige opholdstilladelser. Det bekymrer mig imidlertid meget, at betænkningen omfatter forevisning af dyr, for jeg er en stor modstander af brug af dyr i cirkus. Nu er det både Kommissionens og medlemsstaternes ansvar at overveje problemet.
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Fru Packs fortrinlige betænkning behandler endelig et kulturelt emne, som ofte betragtes som en mindre fin kunstart, selv om der i virkeligheden er tale om kunst i sin reneste form, fordi den indbefatter drømmen, rejsen, barndommen, kroppen, musikken, tragedien og poesien og forener mod og følsomhed.
Det er på tide, at den politiske verden, der ynder at betragte sig selv som en vilddyrs arena, beskæftiger sig med dressørernes cirkus, ikke mindst fordi cirkus gennem de store navne som Bouglione såvel som de mere beskedne som i "La Strada" skaber forbindelser generationerne og folkene imellem.
Det er en kulturens flod, der flyder gennem lande og tider, steder og aldre.
Følgelig har fru Pack gjort sin betænkning til en politisk fest, en flygtig, men mindeværdig fest i Parlamentets historie.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg nærer den største respekt og - om jeg så må sige - kærlighed til cirkus med al den fantasi, som det udstråler. Nogle af de spørgsmål, som ordføreren peger på, bl.a. med hensyn til arbejdskraftens forhold, er særdeles relevante. Alligevel må jeg spørge mig selv, om det er den slags debatter, man forventer af Europa-Parlamentet. 

Carlo Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke de parlamentsmedlemmer, som er blevet her for at lytte til min stemmeforklaring om betænkningen om den urbane dimension.
Jeg henvender mig til de 20 millioner pensionister - som er tidligere arbejdstagere og dermed pensionister - der bor i Italien, og til de 150 millioner pensionister, som har arbejdet i Europa, og som bor i alle EU's 25 medlemsstater. Jeg vil forsikre dem for, at jeg med denne stemmeforklaring agter at insistere på, at Europa-Parlamentet opfordrer medlemsstaterne til at gøre det helt gratis for pensionisterne - der fortjener samfundets anerkendelse for det arbejde, de har udført - at benytte de offentlige transportmidler i byerne.
De unge vil glæde sig over, at de nu ikke blot skal rejse sig for de ældre, men også ved, at de ældre og pensionisterne vises respekt ved at få ret til gratis at benytte de offentlige transportmidler i vores smukke byer. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten vælger at stemme nej til denne betænkning, eftersom det er endnu et eksempel på, hvordan Europa-Parlamentet gennem egne initiativbetænkninger vil tilføre EU nye kompetenceområder. I henhold til traktatens ordlyd har EU ikke nogen beføjelser til at føre en specifik politik for byer, selv om hr. Beaupuy dette til trods mener, at Parlamentet skal gå i brechen for en bypolitik på EU-niveau. Betænkningen er et typisk eksempel på, hvordan EU skaber bureaukrati og overstatslighed gennem nye "modeller", "værktøjer", "dialoger", "arbejdsgrupper", diverse støtteprogrammer og efterhånden også nye institutioner.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Den urbane dimension må være en del af den regionale udviklingspolitik.
Små og mellemstore byer i områder med fjernere beliggenhed eller karakter af landdistrikt rummer et udviklingspotentiale for disse regioner og bidrager til at mindske forskellene mellem regionerne og modvirke den koncentrationseffekt, som de store byer udøver i forhold til resten af landet.
På den ene side kan byerne således skabe udvikling, men på den anden lider de også under en række komplekse problemer som f.eks. trafikknuder, boligmangel, forurening og social udstødelse, der hænger sammen med den førte politik på det økonomiske og sociale felt og med hensyn til den fysiske planlægning.
En politik for byfornyelse og -genopretning er således hårdt tiltrængt. Under forudsætning af passende midler kan samhørighedspolitikken her bidrage med et fællesskabsinitiativ af typen Urban. Supplerende støtte fra Fællesskabet til opførelse af socialt boligbyggeri kan f.eks. overvejes.
Desværre sker det ikke. At give den urbane dimension et horisontalt perspektiv i en situation med budgettilbageholdenhed kan sætte målsætninger op imod hinanden og bringe støtten til de mindst begunstigede regioner i fare.
Trods disse overvejelser og vores modstand mod at indordne "byernes rolle" og den såkaldte urbane dimension under den neoliberale Lissabon-dagsorden støtter vi betænkningen i dens store linjer. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Byerne er ikke et politikområde, der henhører under Unionens kompetence. Det berøres dog ligesom så mange andre felter, f.eks. turisme, direkte eller indirekte af de forskellige fællesskabspolitikker. Konkret behandles bypolitiske spørgsmål ud fra forsigtighedsprincippet inden for regionalpolitikken og inden for strukturfondenes og Samhørighedsfondens rammer.
Jeg mener, at Unionens politik bør være et supplement og bidrage til, at medlemsstaternes indsats kan blive til størst mulig gavn for befolkningerne. Der må derfor satses på de programmer, der har medvirket til en afbalanceret forhold mellem de forskellige beslutningsniveauer.
Da afstanden mellem landdistrikterne og byområderne er meget mærkbar i de 10 nye medlemslande, er det afgørende, at de urbane netværk i de 10 nye medlemsstater integreres i EU's urbane system som helhed, især ved at forbedre transportnettet, så byerne er tilgængelige i deres regioner og for hianden, hvilket også er af stor betydning for udviklingen og fremgangen i EU.
Jeg har derfor stemt for hr. Beaupuys betænkning. 

Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi stemte for ændringsforslagene 1, 3 og 5. Vi er positive over for en garanteret rimelig levestandard. Derimod er vi imod indførelsen af statsligt regulerede minimumslønninger. Vi tolker ikke begrebet "garanteret indkomst" i ovennævnte ændringsforslag som værende ensbetydende med en vis garanteret mimimumsløn, men snarere som en garanteret rimelig levestandard.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for betænkningen, fordi nogle af vores forslag er blevet medtaget, og fordi teksten er blevet forbedret ved afstemningen i plenarforsamlingen.
Blandt vores forslag fremhæver jeg følgende:
- adgang til beskæftigelse af høj kvalitet og navnlig passende og rimelig aflønning som en måde til at forebygge og bekæmpe fattigdom,
- idet det samtidig påpeges, at deltidsbeskæftigelse og beskæftigelse af ringe kvalitet, som særlig kvinder udsættes for, medvirker til at øge kvindernes andel af fattige arbejdstagere, hvilket er en årsag til social udstødelse.
Ligeledes er nogle af de mest negative aspekter blevet fjernet. Selv om den endelige beslutning kun er delvis tilfredsstillende, da den ikke på tilstrækkelig uddybende måde behandler fattigdommens årsager eller de grundlæggende foranstaltninger, der skal til, for at fjerne dem, henledes opmærksomheden på de alvorlige sociale problemer, der især rammer kvinder. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Beslutningsforslaget om kvinder og fattigdom i EU indeholder flere krav, som er vigtige at forholde sig til, bl.a. lige adgang til sundhedsvæsenet og medicinsk behandling for kvinder og mænd samt bekæmpelse af vold imod kvinder. Det skal understreges, at dette er medlemsstaternes ansvarsområde.
Vi støtter ikke forslaget om en "garanteret minimumsindkomst". I henhold til den svenske arbejdsmarkedsmodel fastsættes lønninger ved forhandlinger mellem fagforeningerne og arbejdsgiverne og ikke ved lov. Desuden kan etableringen af en minimumsløn føre til lønsænkninger for mange lavtlønsgrupper, hvilket først og fremmest risikerer at ville ramme kvinder.
På den baggrund vælger vi hverken at stemme for eller imod ved den endelige afstemning om beslutningsforslaget. 
Andreas Mölzer (NI ),
   potentielt er 51 % af EU's befolkning truet af fattigdom, for de er kvinder.
En væsentlig årsag hertil er sikkert vores manglende evne - de mange gode intentioner til trods - til at skabe en forbedring af de lige muligheder for kvinder på arbejdsmarkedet. "Det svage køn" tjener fortsat i gennemsnit 20-30 % mindre for det samme arbejde, og deres karrieremuligheder er minimale.
En anden årsag er sikkert, at de i stigende grad bruger tiden på børneopdragelse, husholdningsførelse og socialt arbejde, og at de derfor slet ikke ville kunne bestride et fuldtidsarbejde, hvis denne mulighed overhovedet skulle blive aktuel. I praksis har mange kvinder kun deltidsarbejde, hvilket igen betyder lavere pensionsudbetalinger.
Hvad enten man er beskæftiget i "McJobs" eller i "1 euro-job" - som man også kalder dem - vil resultatet blive det samme. Man kan simpelthen ikke forsørge en familie med 2-3 sådanne job. Højere børnetilskud alene kan ikke løse dette problem, men derimod kun et omfattende program med gode uddannelses- og erhvervsmuligheder, lige løn, mere fleksible børnepasningsmuligheder og en bedre alderssikring. For specielt i denne livsfase er kvinder, der lever alene - med eller uden børn - særligt truet af fattigdom.
Vi skal generelt føre en mere pronatalistisk familiepolitik og stille flere midler til rådighed herfor med henblik på at kunne tilbyde kvinder bedre erhvervs- og dermed forsørgelsesmuligheder, således at de ikke kollektivt fravælger børn med den konsekvens, at vores europæiske befolkning langsomt uddør.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse i EU er et tema, der har været genstand for megen diskussion, og som ikke blot indgår i millenniummålene, men også - og især - i de mål, som selve de europæiske idealer forudsætter.
Denne betænkning er den første i det nye Europa, der specifikt drejer sig om fattigdom blandt kvinder.
Hvorfor kvinder? Der foreligger bekymringsvækkende data, der viser, at kvinder er i stor fare for at blive ramt af alvorlig fattigdom og forskellige former for udstødelse. Derfor har Europa-Parlamentet fundet det væsentligt at tage dette spørgsmål op og foreslå, at der udvikles indikatorer og metoder, der kan bidrage til en effektiv indsats over for dette problem, ikke blot gennem partnerskaber med de fattigste kvinder, men især gennem foranstaltninger, så vores samfund gør det lettere at forene arbejde og familieliv i fattigdomsramte miljøer.
Vi vil således kunne medvirke til at bekæmpe fattigdom, som vi i dag bør se som en krænkelse af menneskerettighederne og som noget, vi må afskaffe hurtigst muligt.
Jeg har derfor stemt for fru Záborskás betænkning. 
Formanden.
   - Protokollen fra mødet i dag fremlægges for Parlamentet i begyndelsen af næste møde. Hvis ingen gør indsigelse, vil jeg videreformidle den vedtagne tekst til modtagerne.
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
