Az Európai Tanács előkészítése (Brüsszel, 2007. december 13-14.)
Elnök
A következő napirendi pont: a Bizottság és a Tanács 2007. december 13-14-én, Brüsszelben tartandó Európai Tanács ülésének előkészítéséről szóló nyilatkozatai.
Manuel Lobo Antunes
Tisztelt Elnök úr! Biztos úr, hölgyeim és uraim! A következő Európai Tanács ülése elsőként megelégedéssel veszi majd tudomásul a portugál fővárosban a Lisszaboni Szerződés holnapi napon sorra kerülő aláírását, és az Alapjogi Charta mai napon hamarosan itt sorra kerülő kihirdetését. Felszólít majd a Lisszaboni Szerződés ratifikálási folyamatának gyors lezárására, hogy a Szerződés 2009. január 1-én hatályba léphessen.
A lisszaboni stratégia, ahogy korábban is említettem, egy olyan stabil és tartós intézményi keretet fog biztosítani, amely lehetővé teszi az Unió számára, hogy teljes egészében az előtte álló politikai kihívásokra koncentráljon, beleértve a globalizációt és az éghajlatváltozást, mint ahogy ez egyértelmű hangsúlyozásra került az állam- és kormányfők április 19-én tartott nem hivatalos találkozóján. Ezzel összefüggésben az Európai Tanács részéről elfogadásra kerül majd egy globalizációról szóló nyilatkozat. A nyilatkozat, tekintettel az előttünk álló globális kihívásokra, egyértelművé fogja tenni, hogy az Európai Uniónak nemcsak lehetősége van cselekedni, de felelősséggel is tartozik azért. Ennek a célnak kell alárendelni az Unió bel- és külpolitikáját. Itt gondolok elsősorban a növekedésre és munkahelyteremtésre vonatkozó lisszaboni stratégia célkitűzéseinek megvalósítására, az Európai Tanács 2007. évi tavaszi ülésén hozott, éghajlatváltozással és energiával kapcsolatos ambiciózus kötelezettségvállalások teljesítésére, a pénzügyi piacokon az utóbbi időben tapasztalt nyugtalanságra adandó átfogó válasz meghatározására. Itt gondolok továbbá a szabad kereskedelem és a nyitottság előmozdítására, az erőteljes és koherens fejlesztési stratégiák megvalósítását célzó, partnereinkkel folytatott együttműködésre, egy átfogó európai migrációs politika kifejlesztésére és az eszközök hatékony felhasználására, valamint a közös kül- és biztonságpolitika, a biztonság- és védelempolitika képességeinek fejlesztésére, amelyek lehetővé teszik, hogy az Unió egyre nagyobb szerepet játsszon egy biztonságosabb világ megteremtésében.
Végezetül, az Európai Unió biztosítani fogja, hogy a globalizáció ne a fenyegetettség, hanem a lehetőségek forrása legyen és hozzájáruljon az egyén boldogulásához. Az Európai Tanács következő ülésén egy vitacsoportot kívánunk létrehozni, amely segíti az Uniót a következő húsz-harminc év során felmerülő kihívások előrevetítésében és hatékonyabb leküzdésében. Az Európai Tanács áttekinti majd a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség területén elért eredményeket. Először is az új tagállamok belső határainál a határellenőrzés megszüntetését kell megemlítenünk, ennek az intézkedésnek polgáraink mindennapi életében nagy jelentősége és fontossága van. A migrációs politika végrehajtásának megvizsgálására is sor fog kerülni, különösképpen az átfogó migrációs megközelítés végrehajtásának terén elért eredményekre, különös tekintettel Afrikára és a földközi-tengeri térségre, valamint a keleti és a délkeleti szomszédos régiókra. Ezzel összefüggésben jelentés készül majd a migrációval foglalkozó első euro-mediterrán miniszteri találkozó megszervezéséről, amelyet figyelembe vesznek a második Afrika-EU csúcstalálkozóra készülő közös stratégia és cselekvési terv elkészítésénél, mint ahogy ez tegnap bejelentésre került.
A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség terén megvizsgálandó egyéb szempontok tartalmazzák majd a terrorizmus, nevezetesen a radikalizmus és a tagtoborzás elleni küzdelemhez szükséges munkát, valamint az igazságügyi együttműködés terén elért haladást. A gazdasági, társadalmi és környezeti kérdéseket illetően az Európai Tanács át fogja tekinteni az érintett területeken elvégzett munkát, a növekedést és munkahelyteremtést célzó megújult lisszaboni stratégia következő ciklusának előkészítése céljából, amelynek elfogadására az Európai Tanács 2008. évi tavaszi ülésén fog sor kerülni. Az állam- és kormányfők októberi nem hivatalos találkozója a lisszaboni stratégia külső dimenziójának erősítésére törekedett, valamint megerősítette, hogy továbbra is a megújult lisszaboni stratégia jelenti a megfelelő keretprogramot az előttünk álló alapvető kihívások - elsősorban a globalizáció kihívásának - leküzdéséhez. Megerősítésre került, hogy Európa halad előre, a célkitűzések még mindig helytállóak, ezért az új ciklusban a fő hangsúly az eredmények megszilárdításához és a reformok folytatásához szükséges stabilitás fenntartásán lesz.
Az Európai Tanács hangsúlyozza majd az európai versenyképesség megerősítésének szükségességét a belső piac és a fenntartható iparpolitika, valamint az innováció és a képzés támogatása kombinációjának előnyei kihasználásával. Szintén kiemelésre kerül majd külső dimenziók fejlesztése, valamint azoknak a feltételeknek a javítása, amelyek között a fogyasztók és vállalkozások, elsősorban a kis- és középvállalkozások működnek. A foglalkoztatottság, a szociálpolitika és a környezet kérdését illetően az Európai Tanács által jóváhagyásra kerül majd a rugalmas biztonság közös alapelveire vonatkozó megállapodás, kiemelve a szociális partnereknek az érintett politikák meghatározásában, végrehajtásában és felügyeletében betöltött szerepét. Az Európai Tanács jelentést fog tenni az esélyegyenlőség mindenki számára európai évének eredményeiről, és fel fogja kérni a tagállamokat, hogy fokozzák a diszkrimináció megakadályozását és a leküzdése érdekében erőfeszítéseiket. Hangsúlyoznom kell a Európai Tanács tavaszi ülésén létrehozott európai energiapolitika megvalósításának fontosságát is. Meg fogja említeni a gázra és elektromos áramra vonatkozó harmadik belső piaci csomagot érintő eszmecseréken, valamint a stratégiai és energiatechnológiai tervre vonatkozó vitákon elért eredményeket is.
Ezt követően az Európai Tanács áttekinti a fenntartható fejlődési stratégia végrehajtását és várható, hogy a stratégiában megfogalmazott hét legfőbb kihívás prioritásai és célkitűzései továbbra is teljes egészében érvényesek maradnak. Üdvözölni fogja az integrált tengerpolitikáról szóló bizottsági közleményt, és fel fogja kérni a Bizottságot a cselekvési tervben szereplő kezdeményezések és javaslatok ismertetésére. A külkapcsolatokat terén várható, hogy az Európai Tanács az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsa múlt hétfőn tartott ülésén a miniszterek megbeszéléséből kiindulva Koszovó jövőbeni státuszának meghatározását, elsősorban a tárgyalásos időszak értékelését fogja középpontba helyezni. Mivel, ahogy Önök is tudják, Belgrádnak és Pristinának nem sikerült megállapodásra jutnia és várható, hogy az Európai Tanács megvitatja majd az Európai Uniónak a jövőbeni folyamatokban játszott szerepét, illetve megtárgyalja a kérdés megoldásával kapcsolatos lépéseket, mint a régión belüli stabilitás erősítését és az Unióhoz való közeledés elősegítését. Az Európai Tanács kiemeli majd az elmúlt hat hónap során tartott csúcstalálkozók, különösképpen a Brazíliával és az Afrikával tartott csúcstalálkozók jelentőségét. A Brazíliával tartott csúcstalálkozó, mint ahogy Önök is tudják, egyedülálló, nagyszerű kezdeményezés volt, az EU-Afrika csúcstalálkozón sikerült elérni néhány igen biztató eredményt, melyeket módomban állt megemlíteni a tegnapi közgyűlésen. Végül felhívja majd a figyelmet más régiókkal, elsősorban a földközi-tengeri térséggel, valamint a fejlesztés terén megvalósuló együttműködéssel kapcsolatban elért eredményekre.
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács következtetései tükrözik az elmúlt hat hónap során végzett intenzív munka eredményeit és megmutatják, hogy sikerült megvalósítani a portugál elnökség főbb célkitűzéseit. Az Európai Unióra azonban továbbra is nagyon ambiciózus munkaterv vár. Hisszük, hogy az Unió a következő elnökségek alatt is egy magas növekedési ütemmel, szociális jóléttel és fenntartható fejlődéssel rendelkező Európa irányába fog haladni, és tovább erősíti szerepét átfogó értelemben és a partnereivel fenntartott kétoldalú és többoldalú kapcsolataiban is. Nagyon köszönöm, elnök úr.
(Taps)
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - (PT)
Tisztelt Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács októberi, Lisszabonban tartott legutóbbi ülésén nemcsak, hogy politikai megállapodásra sikerült jutnunk az új szerződéssel kapcsolatban, de az állam- és kormányfők szintjén egy olyan vitát indítottunk el, ami érinti Európa érdekeit és az érdekek lehető legjobb módon történő érvényesítését a globalizálódó világban.
A Lisszaboni Szerződés holnap kerül aláírásra és pénteken az Európai Tanács megkezdi munkáját egy olyan Európa megteremtése érdekében, amely a polgárok javát szolgálja a globalizáció korában. Úgy gondolom, fontos kihangsúlyozni az összefüggést a két tény között. Európa az intézményi problémáit oldja meg, és teszi ezt elsősorban azért, mert tekintettel van polgárai érdekeire, és mivel globális szinten kívánja érdekeit és értékeit kivetíteni. Végső soron, mindkettő ugyanazoknak a célkitűzésnek a megvalósításához vezet.
A Lisszaboni Szerződés aláírása nem pusztán formalitás. 27 ország megállapodását mutatja egy szerződéssel kapcsolatban és jelzi az Európa iránti közös elkötelezettségük elfogadását. Kétség sem férhet ahhoz, hogy ez meggyőző jelképe annak a hosszú útnak, amit a 2005-ös patthelyzet óta megtettünk.
Hasonlóképpen, a Tanács elnöke, az Európai Parlament elnöke és a Bizottság elnöke által néhány óra múlva, ebben a Házban kihirdetésre kerülő Alapjogi Charta is egyértelmű bizonysága annak, hogy az Európai Unió továbbra is a polgárok jogait kívánja tevékenysége középpontjába állítani.
Pénteken az Európai Tanács még egy lehetőséget ad nekünk arra, hogy egy olyan Európai Uniót mutassunk be, amely a globalizációval összefüggésben törekszik helyzetének meghatározására. Ennek a meghatározásnak részben köze van a növekedést és munkahelyteremtést célzó lisszaboni stratégiához. Ami az igazságot illeti, mi ma a lisszaboni stratégiának csak a külső dimenzióit erősítjük, az alapvető elképzelés értelmében Európának a globalizációra proaktívan és magabiztosan, nem pedig negatívan és passzívan kell reagálnia. Épp tegnap fogadott el a Bizottság egy fontos csomagot a közleményekkel és határozatokkal kapcsolatban, ami a 2008-2010-es időszakra szóló stratégia új ciklusát készíti elő.
a Bizottság elnöke. - Tisztelt Elnök úr! A lisszaboni stratégia működik: növekedést és munkát teremt. Az 1980-as évek óta most értük el a legjobb mutatókat a munkahelyteremtés terén. A lisszaboni stratégia segíti Európát és Európa polgárait a globalizáció korszakához való sikeres alkalmazkodásban. A lisszaboni stratégia egy közös, pragmatikus gazdasági programtervet adott Európának, amely teljes mértékben tiszteletben tartja a nemzeti különbözőségeket.
Azonban az elégedettség végzetes lenne a globalizáció formálására vonatkozó európai kilátásokra. Tennivaló marad még bőven: a fejlődés a különböző politikai területek között egyenlőtlen és egyes tagállamok sokkal gyorsabban haladnak, mint a többiek.
A tegnapi csomag válasz arra az igényre, hogy Európa cselekedjen, szembenézzen a globális gazdaságban tapasztalható növekvő bizonytalansággal, illetve reagáljon a társadalmi dimenzió, oktatás, készségek, valamint az információs, kommunikációs technológiák, a rugalmas biztonság még nagyobb prioritásának és egy közös energiapolitika és az éghajlatváltozás elleni küzdelem igényére.
A globalizációról szóló nyilatkozat, melyet az Európai Bizottság hamarosan elfogad, teljes mértékben elismeri a lisszaboni stratégia szerepét. A nyilatkozatnak tartalmaznia kell azon meggyőződésünket, hogy az Uniónak minden oka megvan arra, hogy bizalommal nézzen a jövője elé. Napjaink Európai Uniója megmutatja, hogy az európai politikai, gazdasági és szociális értékek megőrzése és az európai érdekek megvédése teljes mértékben összeegyeztethető a globalizáció proaktív megközelítésével.
Ma képesek vagyunk a belső reformjaink folytatására, a globális szintű versenyhez szükséges képességeink megerősítésére és ezzel egy időben a gazdasági, társadalmi kohézió és szolidaritás értékeinek megőrzésére. Ma képesek vagyunk azt a globális jövőképet felmutatni, amelyre a világnak szüksége van egy multilaterális rendhez, a kollektív biztonság rendszeréhez, a nyitott és tisztességes kereskedelemhez és a bolygónk környezeti egyensúlyát tiszteletben tartó fenntartható fejlődéshez. Ma képesek vagyunk érvényesíteni az európai érdekeket mind a partnerségekben, mind a szövetségeseinkkel és a világ többi nagyhatalmával fenntartott kapcsolatainkban.
Két héttel ezelőtt az Európai Tanács elnökével együtt Kínában és Indiában voltam az Európai Unió és e két feltörekvő nagyhatalom csúcstalálkozóin. Lenyűgöző volt látni a gazdasági növekedés ütemét a világnak azon a részén. Több figyelmet kell fordítanunk az ázsiai történésekre. Való igaz, hogy a gazdasági fejlődés több millió embert mentett meg a szegénységtől. Nincsenek kétségeim afelől, hogy fejlődésük közvetlen hatással lesz Európa jövő nemzedékére.
Az alapvető kérdést az jelenti, hogy mit fogunk tenni egy ilyen strukturális átalakulás küszöbén? Ne legyenek illúzióink: a globalizáció a világhatalmi egyensúlyban is komoly változásokat eredményez, az igazság az, hogy még néhány évvel ezelőtt is, ha az emberek itt - Európában - a globalizációról beszéltek, elsősorban a nyugatiasodásra, talán néha az amerikanizálódásra gondoltak. Ma, amikor Európában a globalizációról beszélünk, sokan mindenekelőtt Ázsia növekvő, feltörekvő gazdasági hatalmaira gondolnak.
Változik tehát a világ, és úgy gondolom, hogy ez is nyilvánvalóvá teszi annak szükségességét, hogy közös európai projektjeink igazodjanak a világ kihívásaihoz. Ezért vannak ma feltételei a globalizációról szóló nyilatkozat jóváhagyásának, amelyet az Európai Unió vezetői ezen a héten fognak elfogadni. Nyilvánvalóbb, mint eddig valaha, hogy még Európa legnagyobb hatalmai sem képesek egyedül megküzdeni a globalizáció kihívásaival. Egyértelműbb, mint eddig valaha, hogy erős Európai Unióra van szükségünk.
Hiszem, hogy egy oldalról az ázsiai hatalmak felemelkedése, más oldalról az éghajlatváltozás kihívásainak felismerése valójában két nagyon fontos hajtóerőt jelent az Európai Unió számára, mivel megmutatják számunkra, hogy létezik egy kihívás, amit globalizációnak hívnak és létezik egy lehetőség, amit meg lehet ragadni.
Ezért úgy gondolom, hogy az e heti Európai Tanácsnak nagyon fontos értelme és nagyon nagy jelentősége lesz. Néhány évvel ezelőtt még elképzelhetetlen lett volna, hogy az európai vezetők egyetértsenek egy globalizációról szóló nyilatkozatban, amit azonban most támogatni fognak. Mostanra elég világossá vált, hogy az Európai Unió céljai nemcsak belső célok: az Európai Unió céljai egyben globális célok is. Érvényesítenünk kell érdekeinket, és érvényesítenünk kell értékeinket a feltörekvőben lévő új világrendben. Ezért gondolom, hogy nagyon fontos határozatokat hozhatunk ezen a héten. Ezt képességeinkbe vetett hitünkkel és főként az európai társadalmaknak a körülményekhez felnövő képességébe vetett bizalommal kell megvalósítanunk.
Különösen arról nem szabad megfeledkeznünk, hogy Európában lenyűgöző emberi szakértelemmel, a tudás és a kritikus ismeret nagyszerű hagyományaival, alkalmazkodóképességgel rendelkezünk. Ennél még fontosabb, hogy szabad társadalmaink a jogállamiság alapján szerveződtek, ami hatalmas előnyt jelent számunkra egy változó - és gyorsan változó - világban.
Ilyen az élet európai módja. Ennek megőrzése és fejlesztése jelenti a legjobb befektetést számunkra. A helyes politikai programtervezettel bizalommal nézhetünk a globalizáció elé. A globalizáció specifikus kihívásokat vet fel. Az egyik a tömeges elvándorlás, mely bizonyos fokig új jelenség Európában - legalábbis ami a közelmúltban öltött méretek nagyságát illeti.
Múlt héten a Bizottság egy közleményt adott ki a migrációról, amely az Európa Tanácsban kerül majd megvitatásra. Ez kihangsúlyozza a kérdés teljes körű megvizsgálásnak szükségességét. Természetesen központi jelentőséget tulajdonít a határok ellenőrzésének és biztonságának, de óriási gazdasági és szociális kihatásai is vannak, ennek központi témaként kell szerepelnie partneri kapcsolatainkban világszerte. A migráció közelről érinti a polgárok érdekeit. Egyetlen tagállam sem képes megbirkózni a migrációval egyedül. Mint ahogy már ebben a Házban többször is elmondtam, teljes képtelenség, hogy egy 27 tagállamból álló Európai Unióban, ahol a személyek szabadon mozoghatnak, 27 külön bevándorlási politika létezzen. A bevándorlás kérdésének közös megközelítésére van szükségünk és fel kell ismernünk, hogy az egyes tagállamokban felmerülő problémákat, európai problémának kell tekintenünk.
(Taps)
Integrált politikára van szükségünk, amely érthető az európai polgárok, a bevándorlók és a nemzetközi partnerek számára. A Tanácshoz benyújtott dokumentumok célja egy vita elindítása, először az Európai Tanácsnál, de az európai társadalmakban is, beleértve természetesen ezt a Parlamentet, illetve részben egy átfogó politikához vezető folyamat beindítása. Az európai polgárokat alapvetően érintő kérdésfeltevéssel mindössze egy nappal a Lisszaboni Szerződés aláírása után, az Unió megközelítése továbbra is mind Európát, mind az európai polgárokat érintő, látható előnyökre épül. Ez az előrehaladás helyes útja, úgy gondolom, hogy az eheti európai csúcstalálkozó egy lépéssel közelebb vihet bennünket ahhoz az óhajunkhoz és akaratunkhoz, hogy formáljuk - és saját értékeinkkel formáljuk - a globalizációt.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt Elnök úr! A Bizottság elnöke, soros elnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács lisszaboni ülése egy vívmányokkal és hozzáadott értékkel rendelkező Európához való visszatérést jelzi. Európa népei számára ez a Tanács a nagyobb mozgásszabadságra és egy elmélyültebb integrációra nyomja rá a pecsétet. Sok intézményi probléma megoldódott és a kétéves megrekedés és bizonytalanság a végéhez közeledik.
Holnap, Lisszabonban, a reformszerződésre kerülő 27 aláírás megerősíti mindannyiunk sorsát egy európai XXI. században, ami a közös értékeinken, boldogulásunkon, a biztonságon és a szolidaritáson alapul. 2009. január 1-jétől új működési módszerünk alkalmazására törekszünk. Ez fontos, mert a Lisszaboni Szerződés rendelkezései kihatással lesznek a következő európai választásokra, és így a Bizottság elnökének jelölésére is.
Hölgyeim és uraim, az Alapjogi Charta jelenti a legfőbb újítást a Lisszaboni Szerződésben, mivel világos választ nyújt két alapvető kérdésre: kik vagyunk és milyen jellegű a közös törekvésünk? A Charta tartalmazza közös értékeinket, és ugyanakkor tükrözi az egység a sokféleségben konszenzusát. Ha bármelyik tényezőt figyelmen kívül hagyjuk, népeink részéről megnyilvánuló ellenkezésnek és ellenállásnak tesszük ki magunkat. Remélem, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának szövege és szelleme Európa minél szélesebb körében fog érvényesülni, mert ez a Charta valóban rögzíti az Európai Unióval való személyes azonosulásunkat és a közös értékekre épülő Európai Unióhoz való kapcsolatunkat.
A reformszerződés kitágítja a demokrácia határait azáltal, hogy növeli az Európai Parlament hatáskörét, a Tanácsban egy igazságosabb szavazási rendszert hoz létre, nagyobb szerepet nyújt a szubszidiaritást szavatoló nemzeti parlamenteknek, és közelebb viszi az Európai Uniót a polgárokhoz, akik jogosultak lesznek javaslatok kezdeményezésére.
Az Európai Parlamentnek több kötelessége lesz és több felelősséggel fog az európai polgároknak tartozni. Közgyűlésünknek ezért szigorúbban kell eljárnia és nagyobb ismertségre kell szert tennie. Képviselőcsoportom hajlandó közreműködni mind a jogalkotási folyamatban, mind az új elképzelések megfogalmazásában. Támogatom a vitacsoport felállítására tett javaslatot is. Ez kulcsfontosságú szerepet fog az elkövetkező 20 vagy 30 évben játszani haladási irányunk megtervezésében. Ha arra törekszünk, hogy boldoguláson és biztonságon, valamint értékeken és közös szolidaritáson alapuló Európát építsünk, akkor szükségünk van arra a képességre, ami képes megjeleníteni az európai szociális modell jövőjét.
Amint a szerződés ratifikálása megtörtént, képesek leszünk azokra a szakpolitikákra koncentrálni, ahol az emberek többet várnak Európától. Az olyan kérdéseket, mint az éghajlatváltozás, az energiaügy, a bevándorlás és a biztonság, európai szinten kell megoldani.
Hölgyeim és uraim! A második határozat, amire számítani lehet Lisszabonban, több mint szimbolikus jelentőségű. Ez a schengeni vívmányoknak az Unióhoz 2004-ben csatlakozott országokra való kiterjesztésére vonatkozik. A mozgásszabadság egy érzékeny kérdés, főleg azoknak az embereknek a számára, akik magukon viselték a megszállás igáját, és akiket megfosztottak a szabadságtól. Nem összeegyeztethető, hogy miközben közös értékekre épülő Unióban élünk, az Európai Unión belüli mozgás tekintetében megkülönböztetés van az emberek között. Ezzel együtt az egyenlő elbánás a törvény előtti egyenlőséget is jelenti. Ha vereséget szenvednek ezek az alapelvek, sohasem fogjuk megvalósítani a társadalmi kohéziót és azok az emberek, akiket mi képviselünk, hátat fognak fordítani Európának.
Üdvözlöm a rendőrség és az igazságszolgáltatás területén kialakult, tagállamok közötti együttműködés kiterjesztését is. Egy nyitott Európában hatékony eszközt jelent, az emberek és az illegális bevándorlók kereskedelmének fennálló veszélye elleni küzdelemhez. Hölgyeim és uraim! A csütörtöki Európai Tanács egy lépéssel közelebb visz minket egy nyitottabb, demokratikusabb Európához, amely a cselekvés képességével rendelkezik. És ne feledjék, hogy egy Európa, amely garantálja az egységet a sokféleségben, nemcsak a saját határain belüli stabilitáshoz, de a békének az egész világon való biztosításához is hozzájárul.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt Elnök úr! Hölgyeim és uraim! A Bizottság elnöke helyesen utalt korunk egyik legnagyobb kihívására, nevezetesen arra a kérdésre, hogy miképpen szervezzük meg Európában, a holnapi napon aláírandó szerződésre és az Európai Unió új jogi struktúrájára épülő belügyi szakpolitikát. Példaként idézte az Európába történő tömeges bevándorlás problémáját, mint a belső európai terület, ami alatt külső határokkal, de belső határokkal már nem rendelkező jogi területet értek, átszervezésének egyik módját. Ezt kormányközi szinten intézzük.
Senkit se tévesszen meg, a Schengeni Megállapodást végrehajtó egyezmény nem az Európai Unió joga, nem közösségi jog, hanem egy kormányközi eszköz. Ez önmagában mutatja, hogy még mindig van strukturális hiányosság, mivel a kormányközi eszközök elsődlegesen olyan jogi formát jelentenek, amelyek inkább a nemzeti szuverenitásra, és nem egy hatékony európai keretrendszer kiépítésére helyezik a hangsúlyt. Ez egy alapvető különbség. A helyzet az, hogy a nemzeti szuverenitáson alapuló jog lehetővé teszi a nemzeti partikularizmus és egyéni kifogás minden olyan megnyilvánulását, amely útját állja az Unió előrehaladásának. Tekintettel a migrációs politika területén előttünk álló kihívásokra, ezt nem engedhetjük meg.
E tekintetben teljes mértékben igaza van Barroso elnök úrnak, mivel helytelen, hogy egyesek - mint például dél-Európában - komoly migrációs nyomás alatt állnak, míg mások, Európa más földrajzi szegleteiben mossák kezeiket. Ez nem mehet így tovább korlátlanul. Az új Szerződésre épülő integrációs folyamat újraindítása tehát az első lépés, amelyet azonban több lépésnek is követnie kell, ezek alatt a szorosabb integráció megvalósulását értem más területeken, beleértve a közös belügyi szakpolitikát, a közös biztonságpolitikát és a közös igazságügyi politikát.
Ezzel elérkeztem a második pontomhoz, ami most rendkívül fontos számunkra. A mai napon az Alapjogi Charta hivatalosan is aláírásra kerül. Nagyszerű! Mint mindig, egy kifogástalan asztal, nagyszerű székek, bensőséges légkör.
(Közbeszólás Daniel Cohn-Bendit részéről: és nagyszerű parlamenti képviselők!)
Igen, nagyszerű parlamenti képviselők is. Egyes képviselők azonban kedvesebbek,mint mások, Cohn-Bendit úr.
(Nevetés)
A környezet csodálatos lesz, mint mindig. Ez egy közeli barátomat juttatja eszembe, aki élete során már többször megnősült és többször elvált. Minden alkalommal, amikor megjelentem az esküvőjén és már éppen indultam volna haza az ünnepélyes szertartásról és a csodálatosan megrendezett ünnepségről, azt mondtam neki, "Nagyszerű napot adtál nekünk, mint mindig”. Ma is egy kicsit ezt érzem. Rómában voltam - Önnel, Pöttering úr és számos más, itt jelenlévő képviselővel együtt. Ugyanilyen élményben volt Rómában részünk. Olyan volt, mint egy esküvő - ünnepélyes, jó ételek, egy csodálatos ünnepség, nagyszerű zene,
(Közbeszólás Daniel Cohn-Bendit részéről: Gyönyörű város!)
egy gyönyörű város, nagyszerű hangulat, Cohn-Bendit nélkül, szóval egyszerűen gyönyörű!
(Nevetés)
Hazamentünk és jött a válás. És ma az új esküvőre készülünk, ez alkalommal Lisszabonban: nagyszerű hangulat, csodálatos város, Cohn-Bendit nélkül - minden olyan amilyennek lennie kell. Csak remélni tudom, hogy nem követi ezt Írországban egy újabb válókereset. Röviden, hölgyeim és uraim, egészen addig nincs ünneplésre okunk, amíg mind a 27 országban nem került a Szerződés valóban ratifikálásra.
Van értelme a Szerződés ratifikálásának. A Szerződés igazán megleckéztette azokat az Európa-elleneseket, akik az alkotmány meghiúsítására törekedtek, mivel azt hitték, hogy ezzel megállíthatják az integrációs folyamatot. Való igaz, hogy a Lisszaboni Szerződés nem teljesíti minden kívánságunkat, de annál jobb, mint hogy tönkretegyük Európát az integráció állandó ellenzésével.
(Taps)
És azok, akik elutasították az alkotmányszerződés tervezetét, mert úgy gondolták, hogy az híján van a szociálpolitikának és erősebb szociális elemre van szükség, ebben az új Szerződésben nem találják majd ezt az elemet, de az Emberi Jogi Charta kihirdetése és a Szerződésbe történő integrációja, számos alapvető szociális jog érvényesítését tette lehetővé.
Az alkotmánytervezet elutasítását a két oldal szélsőségesei semmilyen ésszerű indokkal sem támasztották alá. Sokkal inkább azokkal tudok együtt érezni, akik szociális alapon utasították el az alkotmánytervezetet, mint azokkal az Európa-ellenesekkel, akik egyszerűen azért utasítják el a szerződést, mert nem akarják ezt az Uniót.
Egy dolog azonban elég világos: ez a Szerződés csak egy lépcsőfok lehet. Egy lépéssel visz minket előre, de nem visz elég messzire. Azonban ez egy olyan lépés, amit most mindenképpen meg kell tennünk. Remélem, hogy ez egy életre szóló házasság lesz és a válóperes ügyvédek otthon maradnak, mivel az elkövetkező évek egyetlen kihívását - és tisztelt képviselőtársam, Swoboda úr hamarosan Koszovóról fog beszélni - sem lehet leküzdeni anélkül, hogy Európát ne helyeznénk szilárd intézményi alapokra.
(Taps)
Andrew Duff
az ALDE képviselőcsoport nevében. -Tisztelt Elnök úr! Schulz úrnak teljesen igaza van abban, hogy ez az ünneplés hete, az Unióban összpontosuló nagy hatalom visszaéléseitől polgárainkat megvédő Charta ünnepélyes kihirdetésre, a cselekvőképességünket erősítő és demokráciánk minőségét nagymértékben javító Lisszaboni Szerződés pedig aláírása kerül. Örülök, hogy Brown miniszterelnök végül úgy döntött, hogy megjelenik, igaz sajnos megkésve. Attól tartok, ezt már megszokhattuk az EU-ban a brit képviselőktől. Vigyázzanak, Brown úr inkább tollat, mint ceruzát használ az aláíráshoz.
(Nevetés)
Az Európai Tanács jelenti az első esélyünket arra, hogy határozottan kilépjünk a visszatekintés eme önvizsgáló korszakából, és hogy komoly politikával kezdjünk foglalkozni. Az első téma Koszovó, ahol az Unió az ENSZ Biztonsági Tanácsának jóváhagyása nélkül kívánja egy ország függetlenségét felügyelni. Koszovó jövője szempontjából és számunkra is alapvető, hogy mindazok, akik attól tartanak, hogy egy ilyen elszánt lépés precedenst teremthet, inkább a konstruktív tartózkodás bölcs útját válasszák és ne próbálják megakadályozni a koszovóiak önrendelkezését.
Szándékának kinyilvánítására az Európai Tanácsnak határozott döntéseket kellene hoznia a Koszovóba kirendelt EBVP misszió méretéről és összetételéről. Ezen túlmenően, ismételten hangsúlyoznunk kellene a Szerbiával kötendő stabilizációs és társulási megállapodás aláírásának elutasítását, amíg a háborús bűnösöket nem szolgáltatják ki az NBB-nek. Ennek szellemében állhatna komolyan munkába a Sarkozy által sugalmazott groupe des sages, amely alternatív forgatókönyveket dolgozna ki a Balkán jövőjére anélkül, hogy jelenlegi kötelezettségeinket megzavarná.
(Taps)
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - (GA) Tisztelt Elnök úr! Az Európai Unió vezetői az új reformszerződés aláírását követő napon összegyűltek Brüsszelben az Európai Tanács ülésére. Írország egyike azon országoknak, ahol a Szerződés rendelkezéseit népszavazásra bocsátják; amennyiben a Szerződés támogatása melletti kampányt szakszerűen folytatják, hiszem, hogy a népszavazás óriási siker lesz.
az UEN képviselőcsoport nevében. -
Hivatkozva aSchulz úr által az Európából érkező negatívum veszélyeit illetően elmondottakra, Írország képviselőjeként kötelességemnek érzem, hogy a Lisszabon jövőjéről folytatott vita jelen fordulójában számos belső igazságra mutassak rá.
Először is, gratulálok mindazoknak, akik részt vettek a Lisszaboni Szerződésről a végső megállapodás elérésében. De az csak egy írásos dokumentum, és megkérdezzük önmagunktól - és ebben a Parlamentben gyakran megkérdezzük önmagunktól -, hogy mit akar Európa látni? Miről akarnak tudni Európa népei és polgárai?
Igen, Európa polgárai még több Európát akarnak. De számukra a még több Európa nem azt jelenti, amit itt, ebben a teremben sokan közülünk gondolnák. Nem új rendeleteket, új jogalkotást, új szigorításokat jelent, mint ahogy ők gondolnák. Egy bölcsebb Európát jelent, egy olyan Európát, amely a mindennapi szükségleteikre ad választ. Ezért olyan fontos a lisszaboni stratégia - a lisszaboni stratégia folytatása és javítása, nem mindegy, hogy mi történik majd Lisszabonban a Tanács ülésén.
Másodszor, a több képviselő által is érintett migráció egész kérdésköre óriási terhet jelent az erőforrásokra nézve, nemcsak pénzügyi értelemben, ami az egyes országok kiadásait illeti - elsősorban a Földközi-tenger déli országaiét, akik kénytelenek hatalmas pénzösszegeket fordítani ennek a problémának a kezelésére, de ezekben az országokban a migráció nagy nyomást jelent a társadalmi kohézióra nézve is. Óriási problémákat okoz és szükség lesz megértésre és erőfeszítésre.
Harmadszor, de mind közül a legfontosabb az az egész kérdéskör, ami annak az európai szemléletnek a kialakulásával foglalkozik, amit világszerte látni szeretnénk, ahogy az jelenleg Baliban az éghajlatváltozási konferencián látható éppúgy, mint ahogy az elkövetkező hónapokban lezajlik majd a New Yorkban megrendezésre kerülő néhány konferencián. Mindenekelőtt azonban e kell mondanunk polgárainknak, és megfelelően tájékoztatnunk kell őket arról, hogy mire számíthatnak a jövőben.
Végül, hadd mondjam el Barroso elnöknek és Wallström alelnöknek, hogy Írországban népszavazást tartunk: nemet mondunk az adókra, nemet mondunk az adókra, nemet mondunk az adókra. A Szerződések nem hatalmazzák fel Önöket adójavaslatok előterjesztésére. A Bizottság tartózkodjon ettől.
Daniel Cohn-Bendit
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Nagyszerű összejövetelnek vagyunk részesei. A soros elnök és a Tanács is alapos, és az általuk előterjesztett összefoglaló csodálatos. Hogy pontosan mi az, amit összefoglaltak, nem derült ki számomra, de a fejezetcímek egyértelműen helyesek voltak.
A Bizottság vezetője kihangsúlyozta, hogy a Bizottság megbirkózik a globalizáció kihívásaival. A "globalizáció” 87 alkalommal, a "kihívás” 82 alkalommal hangzott el, tehát biztosan igaz.
Kapcsolódva az esküvőhöz, amit Martin olyan lelkesen ecsetelt. Valóban érdekes helyzet, hogy a vőlegény másodszorra is ugyanazt a menyasszonyt veszi feleségül. Ez szokatlan, Martin, még azoknál az esküvőknél is, amelyekre te jársz. Az egyetlen különbség csak az, hogy a menyasszony most egy kicsit öregebb, egy kicsit régimódibb és kevésbé szexis, mint amilyen Rómában volt. De szükség van erre az esküvőre. ma mindannyian hivatalosak vagyunk rá. Mivel a múltkor nem, de ma én is jelen leszek, ezért sikeres lesz. És ettől minden másképp lesz.
Mielőtt két fontos problémáról beszélnék, hadd utaljak az angol miniszterelnök Lisszabonban nyújtott szürreális teljesítményére. Megtudta, hogy az Alsóház egyik albizottsága bizottságának az albizottsága ülést tart, ezért nem tudott jelen lenni annak a dolognak az aláírásánál, amit nem akart aláírni, azonban mégis szándékában állt aláírni, amit aztán később a vacsoránál végül is aláírt. Ez szürreális volt, de ilyen ma az Egyesült Királyság. Ez az Önök problémája, nem az enyém!
Most azonban két fontos kérdéssel szeretnék foglalkozni. Az első, Koszovó kérdése. Van egy régi zsidó vicc, ami azt mondja, ha van két választási lehetőséged, mindig a harmadikat válaszd. Két lehetőségünk van. Amennyiben nem ismerjük el Koszovó függetlenségét, akkor egy konfliktushelyzet alakul ki körülöttünk. Amennyiben elismerjük a függetlenségét, akkor egy konfliktushelyzet alakul ki körülöttünk. Mindkét lehetőség konfliktushoz vezet, Koszovóval vagy Szerbiával. Nekünk itt, az Európai Unióban, minden kétséget kizáróan meg kell mutatnunk, hogy nemcsak beszélni, de cselekedni is tudunk. A térség jogállamiságának megerősítése céljából szükség van egy 2020-as menetrend kidolgozására, amit Koszovóval, Szerbiával, valamint Bosznia és Hercegovinál közösen kell elkészítenünk.
A jogállamiságot az egész ottani térségben meg kell erősítenünk. Ki kell dolgoznunk egy környezetre és egy éghajlatra vonatkozó paktumot. Létre kell hoznunk egy regionális fejlesztési tervet, amely olyan elemeket tartalmaz, mint a transz-balkáni útvonalhálózatok, amely a térség számára az Európai Unióhoz történő felgyorsuló konvergencia lehetőségét helyezi kilátásba azzal a céllal, hogy ezek az országok egyszerre integrálódjanak az Európai Unióba. A konfliktus elkerülésének egyetlen rendelkezésünkre álló eszköze az, ha nemcsak az európai összekötő szerepét ajánljuk fel ezeknek az országoknak, de segítünk nekik a megoldásban is. Ekkor majd látjuk, hogy vajon a 27-ek képesek lesznek-e a menyasszonnyal kötött esküvőn túl a nehezen kezelhető gyermekeket is a házasságba hozni, hogy végül kialakuljon a béke abban a térségben. Most tulajdonképpen a nászéjszakáról beszélek.
A másik, hasonlóképpen kritikus kérdést Irán kérdése jelenti. A Tanácsnak erre vonatkozóan is határozatot kell hoznia. Ezzel kapcsolatban elmondhatjuk - amennyiben hihetünk az amerikai hírszerzésnek -, hogy úgy tűnik, megszűnt az iráni atombomba jelentette fenyegetettség. Olyanok vagyunk, mint a kisgyerekek, mindig elhisszük azt, amit el akarunk hinni. Ha az emberek olyasvalamit mondanak nekünk, ami nem a kedvünkre való, akkor azt mondjuk, hogy hazudnak. Ha kedvünkre való dolgot mondanak, akkor azt mondjuk, hogy igazuk van. Én nem tudom, hogy kinek van igaza, de kedvemre való lenne, ha ez alkalommal igazuk lenne.
Iránban azonban nem csak az atombomba lehetősége az egyetlen probléma. Ott van a szabadság problémája, pontosabban fogalmazva a szabadság elfojtásának problémája. Az elmúlt néhány év során a nép elnyomása hihetetlen erőre kapott Iránban. Hiszem, hogy Európának is van ott tennivalója. Nem csak az atombomba fenyegetettségének elhárításáról van szó. Az Iránban élő emberek szabadságáról van szó és arról, hogy miként tudjuk a civil társadalmat hozzásegíteni ennek a szabadságnak az elnyeréséhez.
Léteznek olyan kormányfők, akik azt gondolják, hogy azért okosak, mert bölcs tanácsokat adnak és nagyszerű és okos dolgokat tesznek Európáért. Azonban azok, akik azt hiszik, hogy eladhatnak atomreaktorokat a világ bármely részének, legyen az Líbia - egy terrorista diktatúra - vagy Tunézia, Algéria vagy Marokkó, hogy aztán egy idő múlva kiderüljön, hogy ezek az országok mind atombombát akarnak előállítani, azok mind álszentek. A tegnapi New York Times olyasmit írt, amit mi mind 30 éve mondunk, nevezetesen azt, hogy bárki, aki polgári célokra használ fel atomenergiát, végül katonai célokra is fel fogja azt használni, ha nincs más választási lehetősége. És mi atomerőműveket adunk el az összes afrikai, amerikai és más országnak is, és azt gondoljuk, hogy okosak vagyunk. Ostobaság részünkről ilyesmit tenni. Ezt ki kell mondani.
(Taps)
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt Elnök úr! Soros elnök úr, a Bizottság elnöke! A következő Európai Tanácsra, amely az új szerződés aláírásának jegyében zajlik közvetlenül egy különösen fontos EU-Afrika csúcstalálkozó után, valamint - ne feledkezzünk meg róla - az annapolisi folyamat végrehajtásának első szakaszában kerül majd sor.
Úgy vélem, az Unió komolyan félreértelmezi a helyzetet a Szerződéssel kapcsolatban, ha azt gondolja, hogy a csúcstalálkozón született megállapodás véget fog vetni annak a bizalmi válságnak, amely társadalmaink egész csoportjait fordította szembe az Unió jelenlegi gazdasági és szociálpolitikájának irányvonalával. Ez a probléma továbbra is fennáll. Jobban tennénk, ha elismernénk és megfelelő válaszokat készítenénk rá.
Az Afrikával kialakított kapcsolatunkban is hasonlóképpen szükség van a realitások átgondolására. Az Afrikai Unió Bizottságának elnöke, Alpha Konaré, a paternalizmussal való szakításra szólította fel Európát. Kihangsúlyozta, hogy Afrika "nem maradhat vadászterület és nem válhat újonnan meghódítandó területté”. Leszólta - és itt újra idézem - "az afrikai népek számára drámai költségeket jelentő gazdasági partnerségi megállapodások logikáját”.
Jelentősége van annak, hogy - a csúcstalálkozóval szinte egy napon - hét latin-amerikai ország megalakította a Dél Bankját, mint a Nemzetközi Valutaalaptól való elszakadásának és a régiójukban meglévő egyenlőtlenségek csökkentésének eszközét. Az Európai Uniónak tanulnia kell ebből, és lépéseket kell tennie az igazságosabb és méltóságosabb partnerség iránti általános és növekvő igény kielégítésére, amibe beletartozik a bevándorlókkal való bánásmód is.
Végül, ami a Közel-Keletet illeti, amely láthatóan nem szerepel a Tanács napirendjén: hogyan egyezhetett abba bele Annapolisban az Unió, hogy az útiterv végrehajtásáért felelős struktúrában teljesen az oldalvonalon kívülre kerüljön? Félre kíván állni és passzívan akarja szemlélni, amint megszegik a megállapodást - mint ahogy ez múlt héten történt a kelet-jeruzsálemi települések esetében? Egyáltalán, mit akarunk valójában elérni az Európa számára, és milyen erőforrásokat vagyunk hajlandóak áldozni ennek megvalósítására? A következő Európai Tanács számára ez az egyik fő kérdés.
Jens-Peter Bonde
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Tisztelt Elnök úr! Holnap délelőtt, 11.30-kor a miniszterelnökök aláírnak egy végleges szerződést, amelyet egyikük sem olvasott. Egy rakás módosítást olvasnak el, amit nem is értenek. A dán parlament tegnap elutasította a szerződésről szóló népszavazást, holott nem is olvasták a szerződést. Megsértették a dán alkotmányt, amiből bírósági ügy is lehet és megtarthatjuk a népszavazást.
Kétlem, hogy néhányan is elolvasták volna a teljes tervezetet. A végső kiadást annál az egyszerű oknál fogva lehetetlen elolvasni, hogy még nincs egységes szerkezetbe foglalva. A KKK úgy döntött, hogy az olvasásra bocsátandó változatot csak akkor adja ki, amikor a Szerződést már mind a 27 tagállam ratifikálta. Olvasatlanul írd alá - ez cinikus morálra vall. Idáig a tárgyalások a KKK-ban és a szövegezéssel foglalkozó jogászok csoportjában teljes titoktartás mellett folytak, kizárva a Parlament számos érintett képviselőjét. Háromszor változtatták meg a sorszámozást, hogy az aláírás előtt technikailag lehetetlen legyen bármilyen összehasonlítást végezni. Még egy táblázat sincs, aminek alapján az októberben megjelent változattal összehasonlítható lenne.
Először érvénytelenítenek két népszavazást, amely elutasítja az alkotmányt. Aztán titokban tárgyalásokat folytatnak, melynek tartalmát új névvel illetik. Felajánlok egy üveg bort egyetlen olyan példáért, ahol egy jogszabály az alkotmány alapján igen, de a Lisszaboni Szerződés szerint nem fogadható el. Még a dán külügyminisztérium legtapasztaltabb jogi szakértője is elismerte, hogy nem létezik ilyen jogszabály.
A dán parlamentben egy szakértői meghallgatáson három alkalommal kértem a nemzeti jog területeire olyan példákat, amire a Lisszaboni Szerződés a maga horizontális záradékaival és alapelveivel nem fed le. Egyetlen érvényes példát sem kaptam. A Lisszaboni Szerződés feloszlatja a meglévő EU-t és közös állampolgársággal, jogi személyiséggel és a nemzetállamok minden eszközével rendelkező, új államot hoz létre. A jogszabályok többségét köztisztviselők fogadják majd el, titokban. A demokratikus deficit növekedni fog. A képviselőcsoportom javasolja, hogy az aláírásra csak a végleges szöveg elolvasása után kerüljön sor.
(Taps)
Jim Allister
Tisztelt Elnök úr! Ma ismét sok ragyogó beszédet hallunk a demokrácia európai értékeiről. Miközben hallgatjuk az emberi jogokba vetett hit magabiztos hangon való megerősítését, az ünneplésre készülő uniós elit az eddigi legnagyobb arculcsapást követi el, amikor az átcsomagolt alkotmány aláírását készíti elő anélkül, hogy akár egy pillantást is vetne az emberekre vagy foglalkozna azzal, amit ők akarnak vagy gondolnak.
A 2005-ös népszavazás megmutatta Európának, hogy nincs tisztában a helyzettel. Ugyanakkor Európa ebből nem azt a tanulságot vonta le, hogy kihagyja azt, ami ellenkezik az emberek akaratával, hanem azt, hogy szembenállásukat kijátszva ez alkalommal nem kérdezi meg őket. Mától kezdve nem lesz botrány a kontinensen, a nemzethatalmakban. Nagyhatalmi struktúrák épülnek ki, új uniós állampolgárságot hoznak létre, jogi személyiséggel ruházzák fel az EU-t és csak egy maroknyi polgár véleményét fogják kikérni.
Hogy miért? Mert a legtöbb államban, beleértve a sajátomat is, a vezetők félnek a népítélettől, arroganciájukat gyávasággal tetézik. Ezért egy olyan napon, amikor sokat beszélnek az emberi jogokról, azt mondom: biztosítsák Európa népének azt az alapvető politikai és emberi jogot, hogy "igen”-t vagy "nem”-et mondhasson erre az alkotmányra, biztosítsák a jogot, hogy egy népszavazáson "igen”-t vagy "nem”-et mondhasson.
(Taps)
Carlos Coelho
(PT) Tisztelt soros elnök úr, a Bizottság elnöke! Hölgyeim és uraim! A portugál elnökség ideje végéhez közeledik és számos figyelemre méltó siker írható a számlájára. Én nem tartozom azok közé, akik indokolatlan hangsúlyt helyeznek többek között a brazil és afrikai csúcstalálkozóval kapcsolatos diplomáciai kezdeményezésekre: csak az idő fogja megmondani, hogy kézzelfogható intézkedéseket eredményeznek-e vagy csak egyszerűen nagyszerű események voltak, amit komoly figyelemmel kísért a média.
Azonban kiemelném az elmúlt hat hónapban meghozott, Európa javát szolgáló strukturális intézkedéseket. Hirtelen három jut az eszembe: az intézményi válság vége a holnap aláírásra kerülő Lisszaboni Szerződés elfogadásának köszönhetően, a kötelező erejű Európai Alapjogi Charta kihirdetése, a schengeni térség történelmi kibővítése a kilenc új tagállam és a közel 4 millió négyzetkilométer integrációja révén, a stratégiai életképesség megvalósítása és a fontos GALILEO program, amit egyesek inkább elfelejtenének, és inkább az Egyesült Államokra, Oroszországra és Kínára bíznák az egészet.
Szeretném kiemelni az Európai Parlamenttel együttműködésben végzett hasznos jogalkotási munkát és kiváló összhangot, ami a Bizottsággal és annak elnökével, Dr Durão Barrosoval kialakult. Az intézményközi együttműködés jól működött és jó eredményeket hozott. Sok sikert kívánok Önnek, soros elnök úr, a Tanács december 14-i üléséhez. További fontos döntésekre számítunk mind a külpolitika terén - különös tekintettel Koszovóra -, mind pedig Európának a globalizmus kihívásaira adott válaszát illetően.
Külön szeretnék gratulálni a portugál elnökségnek, hogy Európa bevándorlási politikája felkerült a Tanács napirendjére, így Barroso elnök úrnak lehetősége lesz kiemelni az Európai Bizottság ezzel kapcsolatos aktuális kezdeményezéseit. Léteznek olyan problémák és kihívások, amelyek egyértelműen túlnyúlnak az egyes tagállamok határain, ez egy közös megközelítést tesz szükségessé, ami még nyilvánvalóbb egy belső határok nélküli térségben.
Elnök úr! Engedje meg, hogy egy nemzeti példával zárjam. Portugália, a Tanács elnökségének betöltése során minden tőle telhetőt elkövetett, hogy a közös érdekeket a legjobb módon szolgálja. Ez volt a helyzet 1992-ben Cavaco Silva miniszterelnökkel és Deus Pinheiroval, az akkori külügyminiszterrel is, aki jelenleg az Európai Parlament képviselője. Ez volt a helyzet 2000-ben António Guterres miniszterelnökkel, és ez a helyzet ma, az Unió Tanácsának harmadik portugál elnöksége idején is.
Engedje meg, államtitkár úr, hogy felhívjam a figyelmet az Ön személyes kötelezettségvállalására, Luís Amado miniszter és Sócrates miniszterelnök és mindazok kötelezettségvállalására, akik Brüsszelben és Lisszabonban aktív részt vállaltak az elnökség sikerességének biztosításában. Szeretném felhívni a figyelmet a REPER munkájára, megemlíteni Mendonça e Moura nagykövet úr szakértelmét, valamint köszönetet mondani Dr Alexandre Leitãonak, az Európai Parlamenttel való hatékony kapcsolat biztosításáért.
Hannes Swoboda
(DE) Tisztelt soros elnök úr, a Bizottság elnöke! A portugál elnökség teljesítményének megkoronázását jelenti, hogy a Lisszaboni Szerződés készen áll az aláírásra, amiben ennek a Parlamentnek sok képviselője is részt vállalt.
A Lisszaboni Szerződés egyik feladata az EU közös kül- és biztonságpolitikájának megerősítése és az ehhez szükséges intézményi alap megteremtése. Egy szerződés azonban csak a helyes feltételeket tudja megteremteni, nélkülözhetetlen hozzá a közös kül- és biztonságpolitika folytatásához szükséges erő és akarat is.
Helyes az a megállapítás - mint ahogy egyes felszólalók is utaltak rá -, hogy ebben a különleges helyzetben, amikor aláírásra kerül a Szerződés, Koszovó fogja jelenteni a tagállamok közös kül- és biztonságpolitika folytatása iránti elhivatottságának próbatételét. Akármilyen döntést is hozunk Koszovóval kapcsolatban, az problémákhoz fog vezetni a régióban.
Nem létezik egy új, harmadik lehetőség, mint ahogy Cohin-Bendit úr javasolta, mivel a harmadik lehetőség - nevezetesen, hogy nagy mennyiségű pénzt és kezdeményezést szenteljünk a régióra - már egy ideje megvalósul. Az egyetlen lehetőséget Koszovó számára a függetlenség jelenti, amely a régióban számos probléma kialakulásához vezet majd vagy pedig megtehetjük azt, hogy nem ismerjük el Koszovó függetlenségét, ami a régióban szintén számos probléma kialakulásához vezet.
Megítélésem szerint elég világos, hogy követnünk kell azt az alapelvet, hogy az elkövetkező hetekben és hónapokban megtett minden egyes lépésnek a régión belülről kell kiindulnia és azt az Európai Unióval közösen kell megtenni. Ez azonban csak abban az esetben valósulhat meg, ha az Európai Unió a kérdésben egy közös állásponttal rendelkezik.
A saját tapasztalataimból kiindulva - és az Európai Parlament nevében már tíz éve dolgozom abban a térségben - mindössze egy megvalósítható lehetőséget látok: ez pedig a korlátozott, keretek közé szorított és felügyelet alatt álló függetlenség irányába történő elmozdulás a közeljövőben. Határozott meggyőződésem azonban, hogy teljesen tűrhetetlen és elfogadhatatlan lenne, ha Koszovó egyoldalúan kiáltaná ki függetlenségét, és mi ebbe többé-kevésbé belenyugodnánk. Sok koszovói politikus is azt állítja, hogy csak közösen lehet végigvinni ezt a folyamatot. Első kézből tapasztaltam ezt az ottani legutóbbi választások során. Csak abban az esetben lehet a folyamat eredményes, ha az Európai Unió a közös megközelítés mellett dönt.
Ennek az elnökségnek az utolsó napjaiban arra szeretném a Tanácsot kérni, hogy biztosítsa, hogy kialakuljon egy közös európai irányvonal, hogy mindegyik fél közös felelősséget gyakoroljon a térségben, és hogy az elkövetkező hetekben és hónapokban a Koszovóban megtett minden egyes lépésre az Európai Unió jelenléte mellett kerüljön sor. Ez a legfőbb követelmény. A meghatározó tényező nem Koszovó függetlenségének elismerése, hanem a Koszovó területén erőteljesen érvényesülő uniós biztonságpolitika lesz, és ennek megvalósításában a Tanács portugál elnökének részt kell vállalnia.
(Taps)
Sophia in 't Veld
(NL) Tisztelt Elnök úr! Többéves holtpont után végre aláírásra kerül az új Szerződés, de a résztvevő feleknek végre úgy kellene viselkedniük, mint akik sajátjukénak érzik a szerződést, mint akik Európa igazi vezetői. Itt az ideje, hogy abbahagyják a nemzeti szinten elért vívmányaik harsogását és fogjanak hozzá a Szerződés mellett szóló aktív korteshadjárathoz és a ratifikáció melletti érveléshez, hogy a Szerződés 2009 január 1-én hatályba léphessen.
A legnagyobb változás a rendőrségi és az igazságügyi együttműködés területén tapasztalható. Mielőbb egyértelművé kell tennünk, hogy 2008-ban - az átmeneti időszakban - hogyan akarjuk kezelni az érintett kérdéseket. Milyen álláspontot képvisel a Tanács - az új szabályok ismeretében - Frattini biztos úr azon javaslatait illetően, hogy az új eljárások kerüljenek most alkalmazásra?
Az Alapjogi Charta is hivatalosan kihirdetésre kerül a mai napon. Szégyenletes, hogy a tagállamok meggyengítették a Chartát a Szerződésből való kiemelésével és különösen két kihagyás jóváhagyásával. Most a gyakorlatban kell bebizonyítaniuk, hogy az üres szólamok helyett komolyan gondolják az alapjogokat
Végezetül, Elnök úr, az Európai Unió egy kicsit demokratikusabb és egy kicsit hatékonyabb lesz. De az érett demokráciának nemcsak életerősnek, de a hatalomgyakorlást figyelemmel követőnek és felelősnek kell lennie. Itt az ideje a demokráciának, itt az ideje felelősséget mutatni - a terrorizmus ellen folytatott küzdelemben is - tehát kaphatnánk-e magyarázatot a Tanácstól arra vonatkozóan, hogy milyen szerepet játszott az Európai Unió a CIA illegális tevékenységeiben?
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Tisztelt Elnök úr! A történelem hajlamos megismételni önmagát. Három évvel ezelőtt, aláírásra került az Európai Alkotmányt létrehozó szerződés. Az EU tagállamok vezetői nagyon elégedettek voltak és meg voltak győződve a dokumentum hatályba lépéséről. Azonban két országban a népszavazások határozott elutasítást eredményeztek.
A kormányfők most egy szinte teljesen azonos szöveget és tartalmat írnak alá, és arra számítanak, hogy ezúttal elkerülhetik a népszavazás. Egyértelmű, hogy alábecsülik a demokráciának ezt az alapvető eszközét. Kárba veszett az idő, amit nyilvánosan gondolkodási időszaknak szántak. Ahelyett, hogy az időt konzultációkra, társadalmi párbeszédeknek és eszmecseréknek szentelték volna, a manipulációt szolgáló gépezet kitalálására fordították.
Ki kell hangsúlyozni, hogy az úgynevezett reformszerződés egy nagyon magas rangú dokumentum, mivel valójában a tagállamok szuverenitásának korlátozásához vezet. A nemzeti államok részére idáig biztosított előjogokat átruházza az EU intézményeire, amelyek nem vetnek alá valóságos demokratikus ellenőrzésnek. Meggyőződésem, hogy amennyiben Európa államai hallathatnák hangjukat, a holnap aláírandó szerződés a elődei sorsában osztozna.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Tisztelt Elnök úr! Néhány hónappal ezelőtt, felhívtam hazámban az ombudsmant, és miközben a kapcsolásra vártam, a "Let it be”-t játszották, ami a hivatal által kezelt panaszra nézve nem sok optimizmussal kecsegtetett - és valóban ez volt a helyzet.
Ez egy gyakori érzés számunkra, akik még mindig nem látjuk, hogy az Európai Unió bármit is tenne a regionális kérdésnek vagy a saját állammal nem rendelkező népeknek az uniós intézményi keretbe és politikába való integrálása érdekében. Sajnos minden alkalommal egyre többen hiszik, hogy sohasem jön el ez a nap és az az igazság, hogy nem is kaptunk sok választási lehetőséget.
Ami Koszovót illeti, hallunk itt a problémákról, de még soha senkitől sem hallottam felvetni azt a kulcsfontosságú kérdést: mit akarnak a koszovóiak?
A lisszaboni stratégiát illetően úgy gondoljuk, hogy túl nagy az elégedettség, és ez az elégedettség nagymértékben annak köszönhető, hogy a stratégia értékelésének mutatói alapvetően a GDP növekedésén alapulnak. Mikor rendelkezünk majd társadalmi haladást és környezeti fejlődést mutató mutatókkal, hogy értelmesen tudjuk értékelni a lisszaboni eredményeket?
Ilda Figueiredo
(PT) Az egész portugál elnökség ideje alatt folytatott neoliberális politika egy újabb előadásán veszünk részt. Az úgynevezett "Európai Alkotmány” alapvető elemeit tartalmazó Lisszaboni Szerződés holnapi napon történő aláírása vitathatatlanul a társadalmi problémákat és az egyenlőtlenséget egyre súlyosbító neoliberális integrációban tapasztalható minőségi előremozdulás komoly kérdése.
A munkafeltételek javítását célzó válaszok helyett a rugalmas biztonságra támaszkodnak, amely még bizonytalanabbá teszi a munkát. Az életkörülmények javítását és a több mint 80 millió embert érintő szegénység problémáját érintő válaszok helyett a lisszaboni stratégia még neoliberálisabb változatával állnak elő, amelynek célja a közszolgáltatások privatizációja és liberalizálása. Tehát - az október 18 -i eseményekhez és a lisszaboni tüntetéshez hasonlóan - a megfelelően lefolytatott, pluralista viták után a munkavállalók és az emberek továbbra is folytatják a küzdelmet a Szerződés és ezen politikák ellen, valamint a Szerződésre vonatkozó kötelező érvényű népszavazás mellett szóló kampányt.
Frank Vanhecke
(NL) Tisztelt Elnök úr! Amikor a közelmúltban Venezuela népszavazást tartott és nagyon csekély többséggel elutasította Chaveznek az alkotmány radikális megváltoztatására vonatkozó terveit, a diktátorságra törekvő elnök meghajolt a népakarat előtt, mint ahogy vezetőknek azt tenniük kellene egy többé-kevésbé szabad országban. Úgy gondolom, hogy mi itt Európában, sokat tanulhatunk példájából.
Egy olyan "Európai Alkotmány”-t látunk új tálalásban magunk előtt, amit két tagállam választó tábora nagy többséggel demokratikusan elutasított. Néhány kozmetikázástól eltekintve jóformán változatlan maradt. Nincs már idő valódi vitára -és főleg nem népszavazásra - olyan országokban, ahol valószínűleg kritikusan fogadják, illetve feltehetőleg nemmel szavaznának. Az Európai Alkotmány - elnézést, a reformszerződés - Lisszabonban kerül aláírásra nagy pompa és ünnepség kíséretében, majd sietve keresztülviszik a parlamenteken, amelyek szemérmetlen gyorsasággal fogják támogatni. Európa egy hamis demokrácia.
Az a mód, ahogy az eurokraták a nép szavával bánnak, megint jól érzékelhető volt a közelmúltban, amikor Rehn biztos a török csatlakozási lehetőségéről beszélt nekünk. A dokumentációban megtalálható, hogy azt mondja, miszerint a nemzeti megállapodások vagy speciális választási ígéretek nem állhatnak a török csatlakozás útjába. Az európai mandarinok fütyülnek a választóknak tett, Törökország csatlakozásával kapcsolatos választási ígéretekre. Venezuelában jelenleg még van demokrácia, Európában azonban ennél sajnos sokkal kevesebb.
Giles Chichester
Tisztelt Elnök úr! Az Európa Tanács soron következő ülésének napirendjén szerepel néhány fontos kérdés. Kíváncsian várom, hogy halljak Európa versenyképességének javításáról, az éghajlatváltozás megoldására irányuló európai ambiciózus célok előrehaladásáról és Európa elkötelezettségéről a fejlődő nemzetekkel való közös munkának és a szegénység enyhítésének terén. Ezen a héten a figyelem azonban egyértelműen a Lisszabonban aláírásra kerülő reformszerződésre irányul
Mint ahogy mi, brit konzervatívok eddig is következetesen képviseltük, lényegében nincs szükség erre a nagy horderejű szerződésre. Európa egyik vezető akadémiai szakértője a héten jelentetett meg egy jelentését az EU-bővítés hatásairól. Pontosan fogalmazta meg azt, amit mi már egy ideje mondunk: nevezetesen azt, hogy az EU tökéletesen jól működik a reformszerződés nélkül is. Azt mondja - idézem-: "A gyakorlat 2004 óta egyértelműen arra enged következtetni, hogy az EU intézményi folyamatai és gyakorlata határozottan kiállja a bővítés megrázkódtatásait”.
Ezt fontos szem előtt tartani, főleg az elmondottak ismeretében - az EU nem képes intézményi kavarodás vagy akár működésképtelenség nélkül megbirkózni a bővítéssel. Mindez megerősíti véleményünket, miszerint ez a Szerződés sokkal inkább egy politikai jelképről, mint Európa szükségleteinek objektív felméréséről szól.
A Szerződés alapvető értelmének megkérdőjelezésén túl mindvégig kritikusak voltunk a jelenlegi állapothoz vezető folyamattal szemben is. Képtelenség hitelt adni annak az állításnak, hogy tartalmát tekintve ez a Szerződés ne lenne hű mása annak az európai alkotmánynak, amelyet szavazásra bocsátásakor Franciaországban és Hollandiában egyértelműen elutasítottak. Vezetőtársai közül egyedül a brit miniszterelnök ragaszkodik annak a mítosznak az fenntartásához, hogy a Szerződés és az alkotmány különbözik egymástól. A britek nem hisznek neki és a többség számos esetben kifejezte a népszavazás iránti igényét. Brown úr semmibe vette óhajukat és ez nem tett jót sem kormányának, sem tágabb értelemben az Európai Uniónak.
Robert Goebbels
(FR) Tisztelt soros elnök úr, a Bizottság elnöke! 1981-ben Európa teljes vagyonának 8%-át népességének egy százaléka birtokolta. Huszonöt évvel később a legvagyonosabb egy százalék az Európai Unióban az összes bevétel 17%-val rendelkezik. Miközben minden hatodik ember - a 74 millió európaiból - az egyes tagállamok által meghatározott szegénységi szint alatt él.
Ha nem léteznének a szociális juttatások, akkor közel 185 millió európai - a népesség közel 4%-a - süllyedne szegénységbe. Ezért merül fel az igény egy aktív szociálpolitika: a javak újraelosztásának politikája iránt. Az Unió társadalmi téren azonban csak igen csekély erőfeszítések tett. A XXI. század szociálisan érzékenyebb Európájának víziója - amit a Bizottság éppen most vázolt - koncepciójában ugyan hibátlan, de valójában hiányoznak belőle a tényleges jogalkotási kezdeményezések.
A Bizottság elnöke, Barroso úr, az imént mondta el nekünk, hogy már láthatóak a lisszaboni stratégia eredményei. Igaza van. Azonban ezzel egy időben, az Európában tapasztalható gazdasági fellendülést a globalizáció egy különösen veszélyes változata fenyegeti, amely a határok nélküli pénzügyi piacok formájában jelentkezik. Az úgynevezett "másodlagos jelzálog” hitelezési válság az Egyesült Államokban óriási méreteket öltő fogyasztásra vezethető vissza. A globális pénzügyi ágazat "különleges eszközöket” használt, amelyeket a bizonytalan jelzálogok finanszíroztak és a bank-, biztosítási- és nyugdíjágazat krémje a kapzsiság és az intelligencia felett aratott újabb győzelmét mutatta fel.
Maga a pénzügyi ágazat semmit sem kockáztat: "túlságosan nagy ahhoz, hogy elbukjon”. A nemzeti központi bankok és az adófizetők biztosítják majd az arany ejtőernyősök számára a biztonságos földreszállást és ez nem lesz olcsó. A gazdasági tevékenység már lelassult Európában. Recesszió fenyeget az Egyesült Államokban. A dollár esik és a nyersanyagárak - beleértve az alapvető élelmiszerárakat is - az egekig szöknek. A súlyos pénz- vagy hitelszűke már hatással van a kis- és közepes méretű vállalatokra és a leendő hazai vásárolókra.
A lisszaboni Tanács határozattervezetének olvasásakor semmilyen kilátást sem találok arra nézve, hogy Európa újból erőre kapjon és ezt elkeserítően sajnálatosnak tartom.
Marco Cappato
(IT) Tisztelt Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Azzal a nyilvánvalóan csekély kis győzelemmel szeretnék indítani, amit Sarkozy francia elnök, a Törökországgal folytatott tárgyalások során a csatlakozás szó kiiktatásával ért el.
Ez természetesen semmin sem változtat, a tárgyalások folytatódnak, azonban Sarkozy - aki jelenleg a legerősebb és leginkább politikus európai kormányfő, amit a Házhoz intézett beszéde is tanúsított - ezt követően elkezd nekünk Európa határairól és a Mediterrán Unióról beszélni és az emberek elég elutasítóan azt mondják:"nem tudja, hogy miről beszél, hogy mi a Mediterrán Unió, nem tudja, hogy milyen játszmát játszik”.
Meglátásom szerint nagyon is világos, hogy milyen játszmát játszik: a játszma Európa határaival kapcsolatos - a Mediterrán Unió a nemzetek Európájának stratégiája. Gyakorlatilag, ha a megközelítés kizárólag a nemzetek közötti kapcsolatról szólna, akkor a Mediterrán Unió ésszerű módját jelenthetné a gazdasági, kereskedelmi és környezeti problémák megoldásának. Azonban nem ésszerű, ezért egy alternatívát kell találni, ha valami mást akarunk, ha azt akarjuk, hogy Európában a jog, különösen a személyhez fűződő jog uralkodjon, és ha az állampolgárok és nem az államok Európáját akarjuk megteremteni.
Az államfőknek, a Bizottságnak és az Európai Uniónak ezt az alternatívát kell alkalmaznia a nemzetek Európájának, Sarkozy úr által vázolt francia stratégia visszaveréséhez. El kell döntenünk, miszerint akarjuk-e, hogy egy nap az Alapjogi Charta a török állampolgárok Jogi Chartája legyen, a marokkói állampolgárok Jogi Chartája legyen, az izraeli és a palesztin állampolgárok Jogi Chartája legyen, el kell döntenünk, hogy ilyen jövőt akarunk-e biztosítani Európánknak, mert ellenkező esetben a nemzetek és államok Európája fog győzedelmeskedni.
Végezetül néhányan "népszavazást Európáról” trikót viselnek: igen az európai népszavazásra, nem a nemzeti népszavazásokra, mivel a népszavazások felszínre hozzák az Európánkban meglévő populizmust, szélsőségességet, nacionalizmust és kommunizmust.
Mario Borghezio
(IT) Tisztelt Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Szerencsére még mindig vannak Európában hazafiak és nyilvánvaló, hogy nemzeti népszavazást fogunk követelni. További népszavazásokat fogunk követelni, mert a népek Európájában és nem a felső pénzügyi körök Európájában hiszünk, amely támogatja és finanszírozza ezt az egész technokrata politikát, az európai intézményeknek az ilyen tébolyult módon való működtetését.
Pontosan ez a kép alakul ki az Önök Szerződésének újrastilizálásával - egy olyan intézmény megerősítése, amelyben a kizárólag önmagának számadással tartozó és önmagát növelő technobürokrácia dominál. Hol van ebben az új változatban bármi, ami megjeleníti az európai társadalmi modell megvédésére a népszavazás eredményeként megfogalmazódott hangsúlyos követelést, milyen választ adtak Önök erre?
Ami a határokat illeti, nincs válasz és a bővítéssel kapcsolatban véget nem érő általános mellébeszélések folynak anélkül, hogy felvetődne a számunkra kulcskérdést jelentő, Európa határaival kapcsolatos geopolitikai probléma. Egy olyan építmény, mint Európa, amelynek történelmi gyökere a Szent Római Birodalom közjogában gyökeredzik, és nem az euro értékének a dollárhoz mint lélektani horizonthoz való megállapításával került megépítésére. Meglátásunk szerint léteznek más referenciapontok is, véleményünk szerint ezeket elsősorban Európa keresztény gyökerei jelentik.
Nem fogják megoldani az Európa előtt álló legsúlyosabb problémákat sem jogi fortélyaik révén, sem pedig azzal, ha megengedik, hogy az Európai Bíróság ítéletei vezéreljék Önöket. Sem államokat, sem Európa jövőjét, sem pedig Európa történelmét nem lehet ilyen módon irányítani. Sokáig éljen a népek Európája, a keresztényi gyökerekkel rendelkező Európa!
Miguel Portas
(PT) A holnap nap folyamán a miniszterelnökök és az államfők aláírják Lisszabonban a Lisszaboni Szerződést. Ezt követően ratifikálásra szólítanak fel. A különbség nem a szövegben van, ami hasonmása a franciák és hollandok által elutasított Alkotmánynak. A különbség a módszerben található. Most népszavazás nélküli gyors ratifikálást kérnek. Néhány nappal ezelőtt, itt, ebben a Házban Zapatero úr kifejezte óhaját, hogy látni szeretné az egyes tagállamok állampolgárait, amint kihirdetik a Szerződésnek azt a bizonyos napját, amely meghatározza majd a közös jövőnket.
A pénteki csúcstalálkozón a kormányoknak lehetőségük lesz a minden egyes kormány feje felett függő gyanú eloszlatására, miszerint az emberek háta mögött akarják az új Szerződést jóváhagyatni. Hadd ragadják meg két kézzel Zapatero úr javaslatát. Hadd jelöljék ők ki a napot. Ma igazából a Lisszaboni Szerződés nem az Önök Szerződése. Addig sohasem lesz az európaiak Szerződése, amíg megvalósíthatóságának az a feltétele, hogy ne tartsanak népszavazásokat. Legyen bátorságuk megfelelni a demokrácia követelményének, mert Európa maga a demokráciától függ!
Jana Bobošíková
(CS) Hölgyeim és uraim! Gyakran beszélünk arról, hogyan kerülhetne közelebb az EU a polgárokhoz, és hogyan tehetnénk demokratikusabbá szabályozása nélkül. Holnap az állam- és kormányfők aláírják a reformszerződést, és már előre bejelentették, hogy nem akarnak népszavazásokat. Szomorú, hogy a Parlament nagy többsége ezt megtapsolta. Ez a legnagyobb pimaszságot és az állampolgárok szavának teljes semmibevételét fejezi ki. Az a benyomásom, hogy a politikusok vagy túlságosan lusták az új Szerződés elmagyarázáshoz - vagy ami ennél is rosszabb - tartanak a polgároktól. A politikusok ódzkodnak annak elmagyarázásától, hogy mennyiben fogja az új Szerződés megváltoztatni az EU-n belül a tagállamoknak a döntéshozatalban játszott szerepét. A politikusok tartanak attól, hogy polgáraiknak meg kelljen magyarázniuk, hogy a Bizottságba nem az ő "biztosuk” fog bekerülni. Ódzkodnak attól, hogy ki kelljen állniuk amellett, hogy olyan kérdésekkel, mint a migráció, az energiaügy és a közlekedés, nem az egyes államokban, hanem Brüsszelben fognak foglalkozni. Hölgyeim és uraim, ha az irányadó szabályokhoz, az EU új konfigurációjához nem nyerjük meg a polgárokat, ha sem az integráció előnyeit, sem a nemzeti szuverenitás elveszítésének kérdését - amire a Szerződés bizonyos területeken világosan utal - nem magyarázzuk el nekik, akkor a politikai elit és az állampolgárok közötti űr egyre szélesebb és szélesebb lesz. Ezért tartom a meghatározó tényezőnek a népszavazásokat a Szerződés ratifikálásának folyamatában.
Jacek Saryusz-Wolski
Tisztelt Elnök úr! A Lisszaboni Szerződés, jelentős hatással lesz a jövőben az Európai Unió külpolitikájára.
A Parlament Külügyi Bizottságában folytatott egyeztetéseink felhatalmaznak arra, hogy pozitívan vélekedjek az új Szerződésről. Ezt számos érv támasztja alá. Egy egységes keretprogram jelentős mértékben megerősíti az EU külső fellépésének koherenciáját: a meglévő intézkedésekhez képest a Szerződés döntő előrelépést jelent. Világos jogalapot teremt a szomszédsági politika számára, az Unió egészét egyetlen jogi személyként szervezi meg, valamint eszmecserére és a kölcsönös szolidaritás kifejezésére kötelezi a tagállamokat.
Az intézményi téren elért jelentős javulás egyfelől annak köszönhető, hogy nagyobb hatalommal ruházták fel az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjét, aki egyszemélyben az Európai Bizottság alelnöke is, másfelől pedig köszönhető az európai külügyi szolgálat létrehozásának.
Különösen fontos, hogy az új Szerződés nagyobb költségvetési beleszólást biztosít a Parlamentnek az EU külpolitikai kiadásaiba azáltal, hogy az Európai Parlamentet a Tanáccsal azonos szintre helyezi.
Ezen túlmenően megteremti az új jogalapját a közös kül- és biztonságpolitikához (KKBP) kötődő jogi eszközöknek és politikáknak, mint például a nem állami szervezetekkel, űrpolitikával és energiabiztonsággal kapcsolatos szankciók, az éghajlatváltozás elleni küzdelem, védelem a nemzetközi terrorizmussal szembern és a személyes adatok védelme.
Valójában a legnagyobb előrelépés az európai biztonsági és védelmi politika (EBVP) területén tapasztalható, mivel a Lisszaboni Szerződés állandó strukturált védelmi együttműködést biztosít a katonai képességgel rendelkező tagállamok között.
Meglátásunk szerint az új Sszerződésnek hiányosságai is vannak: nemcsak a 2009. január 1-jén először hivatalba lépő új főképviselő és a Bizottság alelnökének kinevezése kapcsán kellene kikérni az Európai Parlament véleményét, de ugyanezt meg kellene tenni a későbbiek során felmerülő ideiglenes jelölések és nyilvánvalóan az egész Bizottság - beleértve a Külügyi Bizottság alelnökét - jelölése kapcsán is.
Engedjék meg, hogy kiemeljem annak szükségességét, hogy az újonnan megválasztandó főképviselő és alelnök előzetesen egyeztessen a Parlamenttel a KKBP és az EBVP lehetőségeinek főbb szempontjairól.
Összegezve: a Lisszaboni Szerződés mérföldkő az Európai Unió külügyi intézményi fejlődésében, és a Külügyi Bizottság elnökeként őszintén üdvözlöm annak folyamatban lévő aláírását.
Genowefa Grabowska
(PL) Tisztelt Elnök úr! Három évvel a második világháború után az Egyesült Nemzetek Szervezete kihirdette az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatát, amely a terület irányadó szövege ma is. Közel 60 évvel később az Európai Unió az emberi jogokat belefoglalta az Alapjogi Chartába - egy dokumentumba, amely megfelel a XXI. század küszöbén jelentkező európai igényeknek és elvárásoknak.
Miért fordul akkor elő, hogy két állam, Lengyelország és az Egyesült Királyság - amelyek annyira elkötelezettek az emberi jogok nemzetközi szinten való kodifikálása mellett - kifogást emeltek a Chartával szemben? Miért nem kívánják azt megadni saját állampolgáraiknak? Lengyelként még nagyobb az elkeseredettségem, mivel ezt megelőzően mind Lengyelország, mind az Egyesült Királyság elfogadta a Chartát. 2004. október 29-én Rómában, a miniszterelnökeik és a külügyminisztereik már aláírták, mint az alkotmányszerződés második részét. Az aláírásuk nemcsak a többi európai partnerükkel szemben jelentett kötelezettséget, de saját országuk polgárai felé is jelzésértékű volt és ígéretet jelentett a Charta melletti állásfoglalásra.
Az alkotmány tartalma nem változott 2004 óta. Ami megváltozott, az Lengyelország és az Egyesült Királyság hozzáállása. Azt kérdezem, hogy Tony Blair és Marek Belka utóda miért emel ma kifogást a Chartával szemben, és miért fosztja meg honfitársait a Charta előnyeitől? Továbbá arra kérem az Európai Tanács elnökét, kérdezze meg Lengyelország és az Egyesült Királyság jelenlegi miniszterelnökeitől, hogy miért nem tartják tiszteletben elődeik aláírását. A külpolitikában alapvető a folyamatosság elve és mi állampolgárok - itt a lengyelekre utalok - igényt tartunk a Chartában megtestesített jogokra.
Alexander Lambsdorff
(DE) Tisztelt Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Sok minden elhangzott itt a Szerződés lényegét illetően. Mi, német liberálisok, bizonyos kulcskérdéseknek mindig alapvető fontosságot tulajdonítottunk. Először is, meg kellett őrizni az intézményi kompromisszumot. Másodszor, egy uniós külügyminisztert akartunk, nem díszként, hanem az Európai Unió hiteles szószólójaként. Teljes mértékben egyetértünk azzal, amit néhány pillanattal ezelőtt Jacek Sariusz-Wolski mondott az intézmények eredményeivel kapcsolatban. Mi azonban még mindig úgy hisszük, hogy a belátható jövőben a közös kül-, és biztonságpolitika, továbbra is a tagállamok politikai akaratán áll vagy bukik, és ez sajnálatos. A harmadik kérdés, aminek különleges fontosságot tulajdonítottunk, az az alapjogok szilárd védelme, és ezért várjuk olyan nagy lelkesedéssel a Charta kihirdetését.
Összességében, el kell mondani, hogy a Lisszaboni Szerződés a német-portugál együttműködés sikere, amiért mindkét elnökséget elismerés illet.
Azonban igazi üröm az örömben, hogy semmivel sem kerültek az emberekhez közelebb a döntéshozatali folyamatok. A Tanács azon döntése, hogy nem jelentetett meg egy konszolidált szöveget, egy Realsatire - ahogy mi németül mondanánk -, ami azt jelenti, hogy egy valódi élethelyzet abszurdabb, mint amilyet egy szatíraíró valaha is megálmodhatna. Ezen a döntésen azonban hamarosan túlnőnek majd az események. Biztos vagyok abban, hogy a nyilvánosság és a parlamentek is megszerzik maguknak a konszolidált szöveget és meg fogják tudni, hogy pontosan miről is szól a Szerződés.
Egy olyan szakaszba kell most lépnünk, amelyben az Európai Unió felhagy a kizárólagosan intézményi kérdésekkel és visszatér egy globális szemlélet elfogadásához. Teljesítenünk kell nemzetközi gazdasági felelősségünket. A világgazdaság általános állapota felveti Európában a lassúbb növekedés és a munkahelyek megszűnésének rémképét. Sok tagállamban, beleértve a sajátomat is, az elégedettséghez való visszatérést és a reformok létrehozására irányuló akarat gyengülését látom. Ennek meg kell változnia.
A második megjegyzésem, hogy a nemzetközi politikában felelősségteljes szerepet kell játszanunk. Az emberek azt akarják, hogy az Európai Uniónak erős, globális szerepe legyen. A felelősség a miénk.
Bogdan Pęk
(PL) Tisztelt Elnök úr! Európa nem pusztán az elit megállapodása. Nem csak az európai intézményekből áll. Európa mindenekelőtt a bizalom kérdése.
Tegnap azonban Udo Voigt, Németország Nemzeti Demokrata Pártjának elnöke a német közszolgálati televíziós csatornán kijelentette, hogy Lengyelországnak azonnal vissza kell adnia Sziléziát a németeknek - hogy Lengyelországnak azonnal vissza kell adnia Pomerániát, Gdanszkot és Wroclawot a németek részére. Egyúttal megkérdőjelezte a holokauszt áldozatainak számát is.
Azt kérdezem ma magamtól, amikor Európa szelleme lebeg a vizek és e felett a Parlament felett, miért veszítette el forradalmi érzékenységét Schulz úr? Miért nem emelte fel határozottan a hangját? Ez olyasféle dolog, ami a Harmadik Birodalomhoz. vezetett.
Követeljük annak a szóban forgó fasiszta pártnak a kemény rendreutasítását és illegálissá nyilvánítását, amely olyasvalamit tesz, ami a legnagyobb kárt okozza Európának: a közös jóra törekvő európai nemzetek között meglévő bizalmat teszi tönkre. Németországnak mint vezető európai államnak különösen érzékenyen kellene reagálnia az ilyen cselekedetre, és azonnali lépéseket kellene tennie az Európai Közösségek érdekében.
Alain Lamassoure
(FR) Tisztelt Elnök úr! Csatlakozni kívánok a portugál elnökségnek kijáró gratulációkhoz. A Lisszaboni Szerződés aláírása és az EU-Afrika csúcstalálkozó határkőként kerül majd be az európai történelembe. Azonban,nem engedhetjük meg, hogy ezeket az óriási sikereket elhomályosítsák a közelegő események, és ezzel kapcsolatban két aggodalmamat kell megemlítenem.
Az első a Szerződés közelgő ratifikálására vonatkozik. Az alkotmánytervezet feladásának ténye és egy hétköznapi szerződéssel történő helyettesítése azt jelenti, hogy - Írország kivételével - egyetlen tagállam sem gördít akadályt a parlamenti szavazás útján történő ratifikálás elé. Az Európai Tanács júniusi és októberi ülésén létrejött politikai megállapodásoknak ez egy központi eleme. Ha időközben bármely tagállam meggondolná magát, akkor a partnereivel szembeni tisztesség érdekében az a legkevesebb, hogy a Szerződés aláírása előtt és nem utána tájékoztatja őket. Tisztelt Tanács elnök úr! Biztos vagyok abban, hogy a portugál elnökség biztosítani fogja, hogy az alapvető tisztességesség érvényesüljön.
A második aggodalmamat - ezt már számos kollégám is érintette - a Nyugat-Balkán országaiban kialakult helyzet jelenti. Nyolc éve tudjuk, hogy előbb vagy utóbb megvalósul a koszovói függetlenség. Ma mégis - Javier Solana és a Bizottság részéről tett jelentős erőfeszítések ellenére - éppannyira nyugtalanít bennünket a helyzet, mint nyolc évvel ezelőtt.
Többször hangsúlyoztuk, hogy a Nyugat-Balkán országai végül az Unió részévé válnak és ragaszkodunk a közös külpolitikához. Azonban az egymást követő elnökségek mindössze annyit tettek, hogy a kellemetlen ügyeket átpasszolták a soron következőnek. 1991 óta megváltoztak a dolgok. Tizenhat év telt el és időközben 300 000-en haltak meg, és eljött az ideje, hogy az európai országok megmutassák, hogy tanultak a szomorú múltból. A Balkán jövőjéről nem Washingtonban vagy Moszkvában, de még csak nem is New Yorkban fognak dönteni: hanem itt Európában: a közvetlenül érintett emberek európai szomszédai, barátai és partnerei.
Gunnar Hökmark
Tisztelt Elnök úr! Először Koszovóról fogok beszélni. A balkáni és a kaukázusi térségben konfliktust látunk az európai értékek és a nemzeti tendenciák között, az európai integráció és az Oroszország által támogatott mozgalmak és eszmék között. Ha majd a jövőben visszatekintünk, biztos vagyok, hogy egyszer sem fogjuk megbánni azokat az erőfeszítéseket, amelyeket az európai integráció támogatása érdekében a rendelkezésünkre álló különböző eszközökkel napjainkban meg tudunk tenni, de a jövőben nagyon is sajnálhatunk majd minden elmulasztott erőfeszítést. Fontosnak tartom, hogy megvitassák ezt a kérdést az Európai Tanács hétvégi ülésén.
Másodszor a globalizációról kívánok beszélni. Fontos felidézni, hogy a globalizáció tette Európát egy vezető világgazdasággá. Szükségszerű a globalizáció, ha a világ vezető tudásalapú gazdaságává akarunk válni. Legjobbnak lenni Európában kevés ahhoz, hogy világelsők legyünk. Protekcionista intézkedésekkel nem lehet eredményeket elérni. Ez ugyanis hosszú távon gyengíti a munkahelyteremtés és a fellendülés lehetőségeit és nem adja meg azt az esélyt, hogy a világ vezető gazdaságává váljunk és megvédjük európai értékeinket.
Ebből az következik, hogy fontos, hogy az Európai Tanács támogassa az energetikai- és telekommunikációs jogszabályt, a belső piacot, a kereskedelmet és a versenyt érintő erőfeszítéseket. A verseny nem a különböző személyiségek és identitások közötti harc. Ez mindenki számára lehetőséget biztosít a részvételre és arra, hogy közreműködjön Európa fejlődésében. Ezért kell a Szerződés mellett döntenünk, hiszen így tudjuk a Szerződést a lehető legjobb módon felhasználni a világ kihívásaira adott válaszainkban. Ezen a héten megadatott a lehetőség és nekünk élnünk kell vele.
Enrique Barón Crespo
(ES) Tisztelt Elnök úr, a Tanács elnöke, a Bizottság alelnöke! Hölgyeim és uraim! Helyénvalónak tartom, hogy a portugál elnökség munkájának nyilvános elismerésével kezdjünk egy olyan napon, ami nagyon jelentős az Európai Parlament számára, amit az Alapjogi Charta ünnepélyes kihirdetésére feldíszített elnöki emelvény példája is mutat.
A portugál elnökség kézhez kapott - és ezt, mint a kormányközi konferencián résztvevő Európai Parlament egy képviselője mondom - egy tervezetet, amelyben az Alapjogi Charta csak mint a 11. nyilatkozat szerepelt. Helyes rámutatni arra is - mint ahogy a Tanács elnöke személyesen elmondta nekem az elején - hogy gyakorlatilag lehetetlen volt ennek a státusznak a megváltoztatása, és úgy gondolom, hogy közösen sikerült biztosítanunk a kormányközi konferencia munkája során, hogy az Alapjogi Charta egy jogilag kötelező érvényű charta legyen. A tagállamok nem akarták a Szerződésbe foglalni, de ez egy charta és alkotmányos státusszal rendelkezik.
Úgy gondolom, nem feledkezhetünk meg sok férfi és nő azon erőfeszítéséről, amit az elmúlt évek során az Európai Parlamentben a Charta megvalósítása érdekében tettek. Úgy gondolom, meg kell emlékeznünk arról a nőröl, Simone Weilről, aki megtestesíti a XX. század Európájának tragédiáját és a tragédia leküzdéséhez szükséges erőt, hogy ne is említsem Altiero Spinellit, Fernand Hermant és sok más személyt, akik olyan sok éven keresztül azért dolgoztak, hogy végül legyen egy olyan jogi nyilatkozatunk, ami kifejezi identitásunkat.
Elnök úr! Úgy gondolom, hogy egy olyan Parlamentben, amely válogatás nélkül hoz tehenekre, kecskékre, uborkára és pénzügyekre vonatkozó jogszabályokat, itt az ideje, hogy emberekről, az utca emberéről, férfiakról és nőkről beszéljünk. Sajnálatosnak tartom, hogy még ma is van néhány olyan tagállam, amely polgárai számára csak korlátozott mértékben engedi az európai polgársággal járó jogok érvényesítését.
Végezetül, Elnök úr, egy további fontos megjegyzést szeretnék tenni, mely szerint a Charta és a Lisszaboni Szerződés megerősíti az Uniót mint államok és polgárok nemzetek feletti demokráciáját, és ez jelenti az első választ a politikai globalizáció világában. Ezt most regionális szinten tesszük, de hiszem, hogy a saját jövőnk és az egész emberiség érdekében is ennek követendő példaként kell szolgálnia.
Othmar Karas
(DE) Tisztelt Elnök úr! Hölgyeim és uraim! A tavaszi csúcstalálkozóra készülünk és nem számítok arra, hogy ez a csúcstalálkozó bármilyen meglepést is hozna. Arra azonban számítok, hogy kitárja a jövő előtt a kapukat és számos kérdésben tisztázza az Európai Unió álláspontját.
A Lisszaboni Szerződés ratifikálása az első kitárandó kapu. Arra számítunk, hogy minden tagállamban rövid idő alatt megtörténik a ratifikálás, és az új Szerződésnek megfelelően az új tisztségviselők kinevezésénél figyelembe veszik majd a 2009-es európai parlamenti választások eredményét. Számítok azonban arra is, hogy a ratifikálás előtti út megnyitásának hatására a Tanács és a Bizottság végül elkezd majd kommunikálni és a tagállamokban információkat fog adni a Szerződés tartalmára vonatkozóan.
Ne hallgassuk el a Szerződés támogatása mellett szóló érveinket. Üdvözöljük, mivel megerősíti polgárainkat, parlamentjeinket, demokráciánkat és az Európai Uniót.
A második kapu, amit kitárunk, az a szabadsághoz vezető kapu. Megvitatásra kerül Schengen. Örömmel tapasztaljuk, hogy egyre több tagállam teljesíti a schengeni kritériumokat, mivel a schengeni kritériumok teljesítése több szabadságot jelent az Európai Unión belül és nagyobb szabadságot jelent az Európai Unió polgárai számára.
Az a kapu, ami reményeim szerint harmadikként kitárul, nagyobb globális felelősségvállalást tesz lehetővé az Európai Unió számára. Hadd mondjam hát ki világosan, a koszovói helyzet tárgyalásos úton való rendezésének lehetősége kimerült, és az Európai Uniónak közösen, nagyobb felelősséget kell Koszovóért vállalnia. Egyértelműen az a véleményünk, hogy Koszovó és Szerbia jövője az Európai Unióban van, és minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak érdekében, hogy biztosítsuk az emberek szabadságvágyának és békés egymás mellett élés iránti vágyának kielégítését.
Az utolsó pontom a kutatáshoz és technológiához vezető kapu. Végrehajtandó a Galileo határozat, amely kizárólag az Európai Unió pénzügyi felelősségvállalásának volt köszönhető.
Manuel António dos Santos
(PT) Tisztelt Elnök úr, a Tanács elnöke! A portugál elnökség, egy nagyon ösztönző, de felelősségekkel terhelt örökséget hagy maga után. A héten megtartott csúcstalálkozó ennek a politikai örökségnek a megerősítésére és fejlesztésére lesz hivatott. A Lisszaboni Szerződés holnapi napon történő aláírása, az Alapjogi Chartának az Európai Unió három intézménye által néhány percen belül sorra kerülő ünnepélyes ratifikálása, a Brazíliával való stratégiai partnerség kialakítása anélkül, hogy ez hátrányosan érintené az Európai Uniónak a Mercosurral meglévő különleges kapcsolatát, az Afrikával folytatott rendszeres stratégiai csúcstalálkozók újraindítása, és végül a lisszaboni stratégiának adott lökés és más, Európa jövője szempontjából döntő fontossággal bíró téma: ezek említésre méltó vívmányok, de csak abban az esetben kovácsolható előny belőlük, ha olyan politikákhoz és célkitűzésekhez vezetnek, amelyek elengedhetetlenek ahhoz, hogy Európa erősebb, összetartozóbb, egységesebb és a világ stabilitása szempontjából meghatározóbb legyen.
Röviden összefoglalva, ezt az örökséget öröklik a portugál elnökségtől a tagállamok, az Európai Tanács, a Bizottság és a Parlament is. Ez az ösztönözés egyben lehetővé teszi számunkra, hogy kilábaljunk az intézményi válságból, amely két éve hátráltatja Európát és akadályozza az európai integrációs folyamatot. Megismételve azt, amit már többször elmondtam, őszinte elismerésem a portugál elnökségnek és remélem, hogy a következő szlovén elnökség ugyanezt az irányvonalat fogja követni és folytatja a már megkezdett munkát. A következő brüsszeli csúcstalálkozó egyetlen célját a szükséges politikai feltételek megteremtése kell, hogy jelentse.
Francisco José Millán Mon
(ES) Tisztelt Elnök úr! Örömömre szolgál, hogy a Lisszaboni Szerződés a holnap nap folyamán aláírásra kerül. Ez véget vet a bizonytalanság korszakának, amelyben a kívülállók egyfajta paralízisben szenvedőként tekintettek az Európai Unióra. Ezért gratulálok a portugál elnökségnek.
A Szerződés aláírása - remélem - nem azt jelenti, hogy hátra lehet dőlni. Az Unió, és ennél fogva az Európai Tanács számára ez a kitekintés és a polgárok előtt álló problémák leküzdésének ideje. Három ilyen problémáról fogok beszélni.
Gazdasági növekedés: az Európai Tanács nem lehet elégedett. A jelek kedvezőtlenek: az euro elég erős, ez megnehezíti az exportot; az infláció csökken; a dollár meglehetősen gyenge és a kőolaj továbbra is drága. Minden tanulmány - a legutóbbi az OECD által készített - csökkenti az európai gazdasági növekedés 2007-2008-ra vonatkozó előrejelzését.
Másodszor, az illegális bevándorlás: ez egy komoly probléma, többek között ennek megoldására törekedett az elmúlt hat hónap során az Euromed-miniszterek konferenciája. Az Afrika-csúcstalálkozón elfogadott cselekvési tervben is látok hivatkozásokat a visszafogadási megállapodásokra és más eszközökre is, de vajon tiszteletben tartják majd ezeket a vállalásokat? Milyen régóta folytat az Európai Unió visszafogadási megállapodásokra vonatkozó tárgyalásokat a Földközi-tenger országaival?
Az illegális bevándorlás nemcsak a harmadik országokkal való együttműködéstől függ, a kötelezettségvállalásainknak is eleget kell tennünk, például a FRONTEX-szel kapcsolatban. Ezen túlmenően, Schengen hatékony kibővítése - ami az Európai Tanács által pénteken kerül megerősítésre - a külső határok kitágítását is jelenti. Remélem, hogy az új határokért felelős hatóságok és tisztviselők képesek lesznek helyt állni az illegális bevándorlási hálózatok vonatkozásában.
Végül, a terrorizmus: a fenyegetések állandósulnak. Itt vannak az Al-Qaida vezetői által a közelmúltban tett fenyegetések; itt vannak a tegnapi napon Algírban elkövetett véres támadások, és emlékeztetni kívánom Önöket arra, ami múlt héten Franciaországban történt az ETA-val.
Elégedettséggel tölt el, hogy a portugál elnökség alatt erőfeszítések történtek az európai terrorizmus elleni koordinátor tisztségének betöltésére, amely megmagyarázhatatlan okból hat hónap keresztül betöltetlen volt. Ha véletlenül fennállna a hatáskör vagy a források hiánya, a Szerződés reformja a tisztség megerősítésének egy elszalasztott lehetőségét jelentené.
Végezetül remélem, hogy az Európai Tanács ragaszkodni fog a Bizottság által nemrégiben tett javaslat gyors feldolgozásához, amely módosítaná a terrorizmusra vonatkozó kerethatározatot, beleértve a terrorizmus támogatásának bűncselekményként való elismerését.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Tisztelt Elnök úr! 2007 - a német és portugál elnökség éve - az európai integráció történelmébe úgy fog bekerülni, mint az európai emberek és a demokrácia teljes semmibevételének éve.
A holnap, Lisszabonban aláírásra kerülő szerződés nem egyszerűsödött és megegyezésen sem alapul. Nem kevesebb és nem több, mint az Alkotmányszerződés újrafeldolgozása, amire a francia nemzet "nem”-et mondott. Mindezek ellenére Önök közül a legtöbben Giscard d'Estaing úrral együtt hangosan ünnepelnek.
Azokhoz a francia képviselőtársaimhoz, akik támogatják ezt az átalakított-alkotmányt, egy nagyon ünnepélyes figyelmeztetéssel kell fordulnom. A Szerződés rendelkezései új helyzetet teremtenek. Akaratuk ellenére ezt népeinkre kényszerítik, ezért tehát nem lesz legitim. Meglehetősen sajátos és elég borzasztó következménye lesz: az Európai Unió szerveit és az általuk megalkotott szövegeket jogellenesnek kell majd tekinteni. Ezért rövidesen - a nemzetközi jog értelmében - egy sürgető kötelesség hárul ránk: az engedetlenség kötelessége. Nincs több mondanivalóm.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács soros elnöke. - (PT) Tisztelt Elnök úr, a Bizottság alelnöke! Hölgyeim és uraim! A zárónyilatkozatomban egy olyan kérdésre kívánok röviden utalni, amelyet már több alkalommal is felvetettek, és amely rendkívüli fontossággal bír, ami természetesen az Európai Unió külpolitikai menetrendjével kapcsolatos és valószínűleg továbbra is kiemelt helyen szerepel az elkövetkezendő hetekben és hónapokban. Koszovó kérdésére utalok. Szeretném röviden elmagyarázni a portugál elnökségnek ebben az alapvető kérdésben elfoglalt álláspontját.
Meglátásunk szerint az Ahtisaari terv Biztonsági Tanácshoz való benyújtása után rendkívül fontos volt, hogy az Európai Unió, Oroszország és az Egyesült Államok egy Trojkát alakítson, hogy az érintett felekkel szoros kapcsolatban olyan lehetséges megoldást keressen, amelyben a felek meg tudnak állapodni. Két fő célkitűzés volt, az egyik az Ahtisaari terv bizonyos szempontjainak a megvizsgálása, amiket meg lehetett és meg kellett vizsgálni. Másrészről biztosak vagyunk abban, mi és az Európai Unió is, hogy mindent elkövettünk a Koszovó jövőjére vonatkozó, közösen elfogadott megoldás érdekében. 120 napunk volt erre.
Most már tudjuk és közismertté vált, amiről a Trojka is jelentést készített, hogy felek részéről lehetetlennek bizonyult a Koszovó jövőbeli státuszára vonatkozó megállapodás, de még nincs minden veszve. Először is, rá kell mutatnunk a kiváló hangulatra és kiváló légkörre, ami a feleknek a Trojkához való viszonyát, valamint a Trojka és felek közötti kapcsolatot jellemezte. Másodszor, reményeinknek és számításainknak megfelelően lehetséges volt az Ahtisaari-jelentésben szereplő néhány kiemelt szempont megvizsgálása, aminek alapján természetesen új megállapodási pontok jöttek létre. Harmadszor, rendkívül fontos az a szempont, ami talán nem kapott kellő figyelmet, hogy a felek megállapodtak abban, miszerint a Koszovó jövőbeli státuszára vonatkozó kérdés rendezése során nem folyamodnak erőszakos megoldásokhoz. Nagy jelentőséget tulajdonítunk ennek a politikai kötelezettségvállalásnak, és természetesen csak remélni tudjuk, hogy be is fogják tartani.
A folyamat az Egyesült Nemzetek Szervezete elé került, és a Biztonsági Tanácsban újra fogják tárgyalni. Ne feledkezzünk meg arról, hogy ebben az ügyben az Egyesült Nemzetek Szervezetének alapvető fontosságú a szerepe. Amennyiben azonban az Egyesült Nemzetek szintjén nem sikerül a Biztonsági Tanácsban a tagállamoknak megállapodásra jutniuk Koszovó jövőjét illetően, nincs kétségünk afelől, hogy akkor a nemzetközi közösségnek és különösen az Európai Uniónak kell döntéseket hoznia, és mind tudjuk, ezek összetett és valószínűleg nehéz döntések lesznek
A portugál elnökségnek - és majd január 1-je után Portugáliának mint az Európai Unió tagállamának - ezzel kapcsolatban három alapvető jelentőségű megjegyzése lesz. Természetesen az első a tagállamok egységének megőrzése. Véleményünk szerint, ha döntésre szólítanak fel bennünket vagy ha döntést hozunk,annak közös döntésnek kell lennie. Egységesen kell fellépnünk. Véleményünk szerint ez elengedhetetlen. Amit nem szeretnénk vagy nem akarunk látni, aminek elkerülése érdekében minden elképzelhetőt megtennénk, az Európának Koszovó kérdésében való megosztottsága, mint ami a múltban, számos nemzetközi helyzetben, nagy felelősséggel járó nemzetközi kérdésekben már előfordult. A jelszavunk az egység kell, hogy legyen.
Másodszor, az Európai Uniónak felelősséget kell vállalnia, mivel Koszovó mindenekelőtt európai probléma, a mi problémánk, miközben minden nemzetközi partnerünkre számítunk a kérdés megoldásának keresésében. Európa nem fordíthat hátat Koszovónak, teljes felelősséget kell vállalnia egy európai problémáért és az elnökségi időszak végén úgy gondolom, hogy az Európa Unió tökéletesen tudatában van ennek a ténynek, és tisztában van azzal, hogy ebben a kérdésben vezető szerepet kell játszania.
Harmadszor, nem szabad kapkodnunk bármilyen döntést is hozunk, először alaposan fel kell mérnünk annak következményeit és minden körülmény között és minden helyzetben természetesen konszenzusra kell törekednünk, világos álláspontot kell képviselnünk ebben a kérdésben, világos és egyértelmű módon közvetítenünk kell ezt az álláspontot a Koszovó kérdésében szintén érintett partnereink felé.
Végezetül, akármilyen megoldás is merül fel Koszovó jövőbeli státuszát illetően, annak minden körülmények között tiszteletben kell tartania az Európai Unió értékeit és alapelveit: mint természetesen a békét és a regionális stabilitást, és nyilvánvalóan a törvény tiszteletét, a demokrácia és az emberi jogok tiszteletben tartását.
Koszovó problémájának megoldására nincs másik referenciakeret és semmilyen körülmények között sem szabad megfeledkeznünk arról, hogy az Európai Unió határozott és világos európai távlatokat vázolt fel, különösen a Nyugat-Balkán térség országai és Szerbia számára és ebben a vonatkozásban is együtt kell dolgoznunk az érintett felekkel. A feleknek tudniuk kell, hogy a természetes pályájukat Európában maradás jelenti. Reméljük, hogy Koszovó nehéz kérdésének megoldása során - és ne legyenek illúzióink, ez egy nehéz és komplex kérdés -nincs más választásunk, mint hogy az Európai Uniónak minden körülmények között és bizonyos kérdésekkel kapcsolatban felmerülő nézeteltérések ellenére is, fenn kell tartania az egységét. Ez alapvető és nélkülözhetetlen az Európai Unió hitelessége és külső fellépései szempontjából. Ezt akartam Önöknek röviden Koszovóval kapcsolatban elmondani.
Végezetül, Elnök úr, remélem, megbocsátja nekem, és biztos vagyok, hogy megérti, hogy személyes hangot ütök meg: ez az utolsó alkalom, hogy a portugál elnökség képviselőjeként veszek részt egy vitában az Európai Parlamentben. Ez tehát egy búcsú, egy búcsú, amely nem történhet meg anélkül, hogy ne fejezném ki elismerésemet és hálámat a támogatásért, amelyet a Parlamenttől és minden képviselőtől mindig megkaptam, itt, ebben a Házban. Önökkel együtt és Önök által megtanultam, hogy mennyire fontos szerepe van ennek a Parlamentnek az Unió demokráciájának megerősítésében, és természetesen azon határozatok jogszerűségének megerősítésében, amelyek nyilvánvaló célja, hogy az európai polgárok számára egy szabadabb és sikeresebb Unió jöjjön létre.
Köszönöm tehát, hölgyeim és uraim. Szeretnék természetesen köszönetet mondani a biztosoknak, és személyzetük minden tagjának, a Bizottság elnökének, aki gyakran velem együtt vett részt ezeken a vitákon, és akivel sok esetben sikerült közös nevezőre jutnom a munkánk, célkitűzéseink és erőfeszítéseink során. Köszönöm, Bizottság.
Szeretnék köszönetet mondani - bizonyára megértik majd - az Európai Parlament tisztviselőinek, és különösképpen, remélem, elnézik nekem, az ott dolgozó honfitársaimnak. Végezetül,remélem, hogy senkit sem felejtettem ki, szeretnék köszönetet mondani a tolmácsaimnak, a portugál tolmácsoknak, akikre nagyon büszke vagyok. Egy angol kifejezéssel zárom szavaimat: "I will miss you all”, ami portugálul így hangzik: "Já sinto saudades”. Nagyon köszönöm.
Elnök
Obrigado, tisztelt soros elnök úr! Holnap természetesen, újra látjuk egymást Lisszabonban, és jövő héten ismét itt lesz, hogy elkísérje José Socrates urat, a Tanács elnökét, de mivel plenáris ülésén ez volt az utolsó beszéde, szeretném Önnek kifejezni őszinte köszönetünket és szeretném újólag megerősíteni, hogy nagy öröm, és mindenekfelett nagy siker volt Önnel együttműködni. Köszönöm Önnek, Manuel Lobo Antunes.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Tisztelt Elnök úr! Köszönöm ezt a minden részletre kiterjedő vitát, amely érdemben hozzájárul a lisszaboni üléshez és a brüsszeli csúcstalálkozóhoz.
Szeretnék kitérni néhány délelőtt felvetett témára, kezdve a Lisszaboni Szerződéssel és a Chartával. Mindenekelőtt dicséret illeti a portugál elnökséget és az azt megelőző német elnökséget, hogy eljuttatott minket erre a pontra. Holnap, Lisszabonban sor kerül az aláírásra, ami megerősíti az aláíró feleknek a szerződés ratifikálása melletti elkötelezettségét.
Szeretném megragadni az alkalmat, hogy újra megköszönjem a Parlament képviselőinek hathatós közreműködésüket abban, hogy sikerült kilábalni az Unió intézményi nehézségeiből. Természetesen a Bizottság is aktív részt vállalt a hosszú folyamatban, többek között a polgárközpontú programmal és a "kétutas megközelítéssel”, amire Barroso elnök is utalt korábban. Azok, akik azt állítják, hogy az Unió ezek nélkül a változtatások nélkül is működne, ne feledkezzenek meg arról, hogy a reformszerződés számos új elemet tartalmaz, amely segítségünkre lesz és egyértelműen elősegíti az éghajlatváltozás és az energia területén jelentkező kihívás elleni hatékonyabb fellépést. Ezen túlmenően, nagyobb nyitottságot biztosít az Európai Tanács nyilvános üléseivel és a nemzeti parlamentek szerepének növekedésével. Úgy gondolom, ez segít nekünk átláthatóbbá, nyitottabbá és demokratikusabbá válni.
Bármilyen ratifikációs eljárás mellett döntenek is az egyes tagállamok, kötelességünk azt polgárainkkal ismertetni. Ezt partnerségben és a tagállamoknak az eszmecserével kapcsolatban kifejtett különböző óhajainak és igényeinek tiszteletben tartásával kell megtennünk. A mai napon kihirdetésre kerülő Charta a tárgyalások egy másik jelentős sikerének is a jelképe. Annak a jelképe - eltekintve a két tagállamunkban hozott speciális intézkedésektől, illetve és amennyiben a szerződés hatályba lép - hogy a Charta jogilag kötelező érvényű lesz, és tiszteletben tartja az európai polgárok alapvető jogait.
A második pont, amit érinteni szeretnék, az a "vitacsoport”, mert biztosnak kell abban lennünk, hogy ez a jövő politikai kihívásaira, és nem kizárólag az intézményekre helyezi a hangsúlyt. Európa népeinek elvárásait kell szem előtt tartania és remélem, hogy a csoport Európa sokszínűségét fogja képviselni.
A harmadik megjegyzésem a migrációval kapcsolatos. Úgy gondolom, hogy a migráció egységes megközelítése az Európai Unió és a nemzeti politikák kombinációját foglalja magába. Szükség van a legális és illegális migrációra vonatkozó politikánk összehangolására. Ehhez lépéseket kell tennünk a fejlesztési politika, a társadalmi integráció, a mozgásszabadság, a határbiztonság és a vízumok terén - hogy csak néhányat említsek. Nagyszerű, hogy a Tanács globálisan fogja megvitatni ezeket a kérdéseket, de véleményem szerint a Parlament is jelentős mértékben hozzájárulhat az egyeztetéshez. Mint ahogy az elnök úr is mondta, a lisszaboni stratégia valósággá válik, és a Ház minden képviselőjénekez adhat igazán ünneplésre okot. Hasonlóképpen konszenzus alakult ki azzal kapcsolatban is, hogy olyan lépésekre van szükség, amelyek minden szempontját érintik a stratégia részét képező fenntartható fejlődésnek. Ebbe beletartozik a rugalmas biztonság, a társadalmi beilleszkedés és az éghajlatváltozás is. Ha meg tudunk állapodni egy politikai irányvonalban, olyan kötelezettségvállalásokra leszünk képesek, amelyekkel meg tudjuk oldani a néhányuk által már említett valódi problémákat.
Végül, hadd jegyezzem meg Koszovó többször felvetett kérdésével kapcsolatban, hogy a Bizottság teljes egészében osztja a koszovói helyzettel kapcsolatos képviselői aggodalmakat. Az Európai Unió minden tőle telhetőt megtett a tárgyalásos megoldás érdekében, de mostanra világossá vált, hogy a status quo nem tartható fenn és az ENSZ Biztonsági Tanácsának december 19-én, a kérdés tárgyalásakor foglalkoznia kell ezzel a problémával. Az Európai Tanácsnak fel kell mérnie a helyzetet és újra meg kell erősítenie elkötelezettségét Koszovó státuszának megoldása és a rendezés végrehajtásában betöltött saját vezető szerepe mellett, aminek keretprogramját az egész térségre vonatkozó európai perspektíva jelenti.
Végül ez a Tanács a Szerződés aláírásával és a Charta kihirdetésével lehet, hogy nem zárja le a 2005-ös eseményeket, de az biztos, hogy egy új korszak kezdetét jelöli az Európai Unió fejlődésében. Megtanultuk 2005 leckéjét és remélem, hogy sokkal nagyobb bizalommal nézhetünk az Unió következő 50 éve elé.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozat (142. cikk)
Janusz Lewandowski  
írásban. - (PL) Tisztelt Elnök úr! A decemberben, Brüsszelben tartandó uniós csúcstalálkozó előkészületei jobb légkörben folynak, mint amilyenre számítottunk. Ez nyilvánvalóan a reformszerződés jóváhagyásának és a Lisszabonban történő, várhatóan problémamentes elfogadásának köszönhető. A Lengyelországban megszületett kompromisszum - amely az előző kormány Alapjogi Chartával kapcsolatos irányvonalának fenntartása volt, hogy ne kerüljön veszélybe az egész Szerződés - meghozta az eredményét.
Ki kell azonban hangsúlyozni, hogy az új Szerződés körül kialakított légkör túlzott mértékben összekapcsolta a Szerződés elfogadását vagy nem elfogadását az Európai Unió túlélési esélyeivel. A 2004-es bővítést, valamint Bulgária és Románia befogadását követően - azaz 27 tagállammal - az Unió a Nizzai Szerződés alapján működött. Hatékony működését a 2007-2013-ra vonatkozó pénzügyi kilátások elfogadása bizonyította. El kell ismerni, hogy nehézségek merültek fel az elfogadás során, de megállapodás született a pénzről, amely mivel a legnehezebb kérdésnek tűnik, ezért a meglévő intézményi szabályzatok használhatóságának próbáját jelenti.
Ezen és több más megállapodás ellenére is mesterségesen azt a látszatot keltették, hogy az EU válságban van. Ez viszont elvezetett a polgárok európai intézményekbe és a további bővítés értelmébe vetett bizalmának csökkenéséhez. Ennek a veszélyes spirálnak - amely 2007 második felére bizonyos mértékben megszakadt - tanulságként és figyelmeztetésként kell a jövőre nézve szolgálnia.
Silvia-Adriana Ţicău  
írásban. - (RO) Az Európai Tanács december 13-14-i ülésén aláírásra kerülő új Szerződés az európai intézmények reformját valósítja meg, de elsősorban az európai polgároknak az európai jogszabályozással kapcsolatos véleménynyilvánítási erejét növeli.
Az új Szerződés ratifikálását követően, az egyes tagállamok parlamentjei napirendjükre tűzik a Bizottság jogalkotási javaslatait, növelve ezzel a demokrácia fokát az Unión belül. Azt szerettük volna, hogy maga az Európai Unió Alapjogi Chartája egy fejezete legyen ennek a Szerződésnek. Sajnálatos módon csak egy függeléke a Szerződésnek, de ezáltal megteremtődött annak a jogi alapja, hogy rendelkezései kötelező érvényűek legyenek. A Charta hat fejezete biztosítja a méltósághoz, a szolidaritáshoz, az egyenlőséghez, az igazságossághoz és az állampolgársághoz való jogot. Rendelkezéseinek alkalmazása nem fogja megengedni, hogy az európai polgárokat nemzetiség, etnikum, vallás, kor, nem, stb. alapján a jövőben hátrányos megkülönböztetés érje.
A Szerződés lehetőséget nyújt az Uniónak, hogy nemzetközi szinten támogassa az éghajlatváltozás elleni küzdelmet, és hogy megfelelő szociális védelmet biztosítson minden polgára számára. Az Unió nem csak gazdasági kritériumokra épül. Egy Szociális Európát kell építenünk, amely szolidaritásra, gazdasági, szociális és területi kohézióra épül.
Ahhoz, hogy az új Szerződés elfogadásra kerüljön, arra van szükség, hogy a Tanács egyhangúlag elfogadja és minden aláíró állam 2009 júniusáig megerősítse.
