Az Európai Parlament és a Bizottság közötti kapcsolatokról szóló keretmegállapodás felülvizsgálata - A Parlament eljárási szabályzatának kiigazítása az Európai Parlament és az Európai Bizottság közötti kapcsolatokról szóló felülvizsgált keretmegállapodásnak megfelelően (vita)
Elnök
A következő napirendi a pont közös vita a következőkről:
a Rangel úr által az Alkotmányügyi Bizottság nevében előterjesztett, az Európai Parlament és a Bizottság közötti kapcsolatokról szóló keretmegállapodás felülvizsgálatáról szóló jelentés és
a Rangel úr által az Alkotmányügyi Bizottság nevében előterjesztett, a Parlament eljárási szabályzatának az Európai Parlament és az Európai Bizottság közötti kapcsolatokról szóló felülvizsgált keretmegállapodáshoz történő hozzáigazításáról szóló jelentés.
Paulo Rangel
előadó. - (PT) E két jelentést illetően először is gratulálni szeretnék, és nyilvánosan is meg szeretném említeni, ahogyan azt az Alkotmányügyi Bizottságban tettem, a kollégáim, Lehne úr, Swoboda úr, Roth-Behrendt asszony, Wallis asszony és Harms asszony által végzett kiemelkedő munkát, akik a Bizottsággal kötött keretmegállapodást tárgyaló parlamenti csapatot alkották.
Ezenkívül megemlíteném azt a fokozott nyitottságot és rendkívül konstruktív együttműködési szellemet, amelyet a Bizottság elnökének részéről, majd az új Bizottság hivatalba lépését követően Šefčovič biztos úr és csapata részéről tapasztaltunk. Úgy gondolom, figyelemre méltó eredmény született, és mindez egy történelmi jelentőségű megállapodást eredményezett, amely a Lisszaboni Szerződés aláírása utáni első keretmegállapodás, egyúttal pedig az első olyan keretmegállapodás, amelyhez közvetlen, nyílt jogalapként szolgálnak a Szerződések, mindenekelőtt az Európai Unió működéséről szóló szerződés 295. cikke.
Valójában el szeretném mondani, hogy ez a megállapodás fokozottan átlátható, rendkívül dinamikus és igazán szoros együttműködést hoz létre a Parlament és a Bizottság között, valamint hogy alapvetően kompromisszumot tükröz: egyensúlyt a két intézmény nézetei között a tekintetben, hogy a Lisszaboni Szerződést követően milyen feladatok hárulnak rájuk.
Úgy vélem, hogy a csapatunk által végzett munka igen pozitív volt, mivel a keretegyezmény révén formába tudta önteni a Lisszaboni Szerződésből fakadó új kompetenciákat és a jogkörök megerősítését. Ez igaz a jogalkotási eljárásra és a programozásra vagy tervezésre, különösen - hogy csak két példát említsek - a bizottsági munkaprogramban való parlamenti közreműködést, illetve például azokat a kérdéseket tekintve, amelyek a Parlament jogalkotási jogkörét illetően a nem kötelező érvényű jog Bizottság általi alkalmazását érintik.
Másodszor, igen fontos szempont a Parlament megerősített ellenőrzési és nyomon követési jogköre, akár a Bizottság elnökének vagy a Bizottságnak mint szervnek a megválasztására vonatkozó részletes szabályok meghatározását, akár azt a helyzetet illetően, amikor mindez a Parlament olyan kérdésekbe történő bevonásához kapcsolódik, mint a személyi változtatások vagy egy biztos esetleges eltávolítása, illetve - hogy egy másik példát említsek - a szabályozó ügynökségek igazgatóinak meghallgatása vagy akár a nemzetközi tárgyalások nyomon követése. A Lisszaboni Szerződésből fakadó jogköröket mindhárom említett területen megerősítettük.
Az információkhoz való hozzáférés szintén igen jelentős, különösen a minősített vagy bizalmas információk, valamint ezenfelül maga az információ- és véleménycsere esetében a parlamenti és a bizottsági vezetők között. Tudjuk például, hogy napjainkban az alkotmányos ügyekért felelős biztos és a Bizottság elnöke részt vehet az Elnökök Konferenciájának vonatkozó részein, illetve hogy az Elnökök Értekezlete, a Bizottsági Elnökök Értekezlete, a Parlament elnöke, a Bizottság elnöke és a biztosok testülete közötti közvetlen párbeszédnek már számos fóruma létezik. Még a Bizottság parlamenti jelenléte is megerősítést nyert, különösen a kérdések órájának nem csupán a Bizottság elnökére, hanem valamennyi biztosra vonatkozó végrehajtása révén.
Ennek fényében azt kívánom mondani a Lisszaboni Szerződés és az általa teremtett új, kiegyensúlyozott jogkörök iránti mély tisztelettel, illetve szintén tisztelettel adózva a hatalmi ágak szétválasztása elképzelésének, hogy tisztázó jellegű megállapodás született, amely a Lisszaboni Szerződést aktuálissá, aktívvá és alkalmazhatóvá teszi.
Maroš Šefčovič
a Bizottság alelnöke. - Elnök asszony! Nagy örömömre szolgál, hogy csatlakozhatok az Önök vitájához, amely az intézményeink közötti kapcsolatokról szóló felülvizsgált keretmegállapodást tárgyalja. Rendkívüli elégedettséggel tölt el, hogy a szerdai szavazás tárgyát képező állásfoglalás javaslata szerint a Parlamentnek támogatnia kell a keretmegállapodást. Sikeres lezárása lesz ez egy olyan folyamatnak, amely közel egy éve, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével kezdődött.
Ez alkalomból őszinte köszönetemet és hálámat szeretném kifejezni Lehne úr és a munkacsoport egésze: Diana Wallis asszony, Dagmar Roth-Behrendt asszony, Rebecca Harms asszony, Hannes Swoboda úr és természetes előadónk, Paulo Rangel úr részére. Nagyszerű szellemben, intenzíven folyt a munka, és megbeszéléseink rendkívül építő jellegűek, egyúttal pedig igazán őszinték voltak.
Nyilvánvaló, hogy az új Szerződés értelmében a Parlament kibővült jogai és hatásköre sok szempontból befolyásolja a két intézmény közötti munkakapcsolatokat. Ezt a Parlament 2010. február 9-i állásfoglalása és Barroso elnök úr ugyanezen a napon kiadott, kapcsolódó nyilatkozata is tükrözte. Éppen ezért rendkívüli jelentőséggel bír, hogy a felülvizsgált keretmegállapodással intézményeink immár szilárd és hivatalosan elfogadott alapra helyezhetik kölcsönös kapcsolatukat, és a mindennapi gyakorlatban is megkezdhetik a megállapodás valamennyi elemének végrehajtását. Ez a felülvizsgált megállapodás a 2005. évi korábbi keretmegállapodást veszi alapul, amely - ahogyan azt láthattuk - az intézményeink közötti kapcsolatok irányításának igen eredményes eszköze volt.
Márciusban e sikeres együttműködés szellemében kezdtük meg a keretirányelv felülvizsgálatával kapcsolatos egyeztetéseket. Úgy gondolom, az eredménnyel valamennyien igen elégedettek lehetünk. Előadójukhoz, Rangel úrhoz hasonlóan magam is azon a véleményen vagyok, hogy a felülvizsgálat jelentős eredmény, amely elmélyíti a két intézmény közötti kapcsolatokat és gyakorlati megoldásokat kínál a Parlamentnek a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően megnövekedett hatáskörével összhangban. Így ültetjük át a gyakorlatba a Bizottság és az Európai Parlament közötti különleges partnerséget.
Hadd emeljek ki néhány olyan elemet, amelyek valódi előrelépést jelentenek. A megállapodás meghatározza az intézményeink közötti intenzív és strukturált párbeszéd szabályait és menetrendjét, amely lehetővé teszi a Parlament számára, hogy érdemben közreműködjön a bizottsági munkaprogramok kidolgozása során, az uniós programozáshoz való hozzájárulásaként.
Részletes szabályokat ír elő arra vonatkozóan, hogyan tájékoztatja majd a Bizottság a Parlamentet a nemzetközi megállapodásokról szóló tárgyalásokról és azok megkötéséről. Nemzetközi szintre emeli a minősített információk Parlament részére történő megküldését előíró szabályokat, és ezáltal előmozdítja majd a Parlament tájékoztatását például a nemzetközi tárgyalások esetében.
Ezenkívül szabályokat határoz meg arra vonatkozóan, hogy javítani kell a Parlament tájékoztatását a Bizottság számára tanácsadást nyújtó szakértők munkájával kapcsolatban.
Számítok rá, hogy a megállapodás megerősíti közöttünk a párbeszédet és a koordinációt a parlamenti ülések tervezésének és a biztosok jelenlétének garantálása tekintetében.
Noha a megállapodás még nem lépett életbe, fontos elemeit már végrehajtottuk. Hadd említsek csupán néhány példát, a Bizottság 2011. évre vonatkozó munkaprogramjával összefüggésben. Szeptember 7-én Barroso elnök úr megtartotta a Parlamentben az Unió helyzetének értékeléséről szóló beszédét, jómagam pedig az Elnökök Értekezletén ismertettem a bizottsági munkaprogram kidolgozásában elért haladást.
Október 7-én a kollégium és a Bizottsági Elnökök Értekezlete Berlaymontban találkozót rendezett. Ezenfelül Barroso elnök úr szerdán ismét megbeszélést tart a parlamenti Elnökök Értekezletével.
Mindezek célja az intézményeink közötti politikai párbeszéd erősítése, és számomra úgy tűnik, hogy keretmegállapodásunkban létrehoztuk az ehhez szükséges megfelelő eszközöket.
Mint azt mindannyian tudják, a felülvizsgált keretmegállapodással kapcsolatos tárgyalások hosszúra nyúltak és mindkét intézmény részéről rendkívüli erőfeszítést igényeltek annak érdekében, hogy olyan szöveg szülessen, amely mind a két intézmény érdekeit és aggályait figyelembe veszi.
Azzal is tisztában vagyunk, hogy kapcsolatunk számos területén - például a Lisszaboni Szerződés által bevezetett uniós programozást tekintve - a Tanácsot is be kell majd vonnunk.
Mivel a Tanács úgy döntött, nem vesz részt a felülvizsgált keretmegállapodásról szóló tárgyalásokban, ügyeltünk arra, hogy olyan kérdéseket illetően, amelyekről a Tanáccsal kell megállapodni, ne vetítsünk előre döntéseket.
A két oldal tárgyalói ezért őszintén törekedtek - ahogyan azt a Szerződések előírják - az intézmények közötti egyensúly, valamint a közöttük zajló lojális együttműködés iránti kötelezettségvállalás teljes körű tiszteletben tartására.
Erre a megállapodás több ízben is utal, a Bizottságnak pedig továbbá meggyőződése, hogy az - esetenként nehézkes tárgyalások nyomán - elfogadott szöveg valóban teljes körűen tiszteletben tartja az egyes uniós intézmények jogait és hatásköreit, valamint kiállja a jogi ellenőrzés próbáját.
Mindazonáltal egyes vélemények szerint a keretmegállapodás máris túlságosan messzire megy, és nem zárható ki a megállapodás vagy a végrehajtás egyes konkrét esetei elleni jogi támadás.
Ebben az összefüggésben a Bizottság megjegyzi, hogy a felülvizsgált keretmegállapodás elfogadására irányuló állásfoglalási indítvány hivatalosan is ismerteti majd az elfogadott szöveg parlamenti értelmezését.
Néhány fontos kérdést illetően az értelmezés túllép az érzékeny egyeztetéseket követően elfogadott szövegen. Ez elsősorban a Parlament nemzetközi megállapodásokról szóló tájékoztatásával, az európai parlamenti képviselők számára a nemzetközi konferenciákon részt vevő uniós küldöttségekben megfigyelői státusz biztosításával, valamint a nem kötelező érvényű jog fogalmának meghatározásával és alkalmazásának feltételeivel kapcsolatos rendelkezésekre vonatkozik.
Amikor a Bizottság az Alkotmányügyi Bizottságban megkérdőjelezte ezt a megközelítést, azt a választ kapta, hogy e szempontok értelmezésének célja valójában a Parlament kezdeti célkitűzéseinek rögzítése, valamint hogy kizárólag a keretmegállapodás szövege bír jogi erővel.
A félreértések elkerülése érdekében a Bizottság ebben a szellemben olvassa a parlamenti szövegértelmezést.
A Bizottság szilárdan kitart a megállapodásban tett valamennyi vállalás mellett, és határozott szándéka, hogy az elfogadott szöveg alapján alkalmazza a megállapodást. Tisztázni szeretném, hogy a Bizottságra nézve a keretmegállapodás semmiféle egyoldalú értelmezése nem jelent kötelezettséget. A keretmegállapodás tárgyalásokon elfogadott szövege a gyakorlatban minden szükséges lehetőséget megteremt számunkra ahhoz, hogy a Parlament és a Bizottság érdekeit egyaránt szem előtt tartó megoldásokat találjunk, anélkül hogy figyelmen kívül hagynánk más intézmények jogait és érdekeit.
Ebben a szellemben folytatjuk a két intézmény közötti különleges partnerség gyakorlati megvalósítását, ezzel egyidejűleg pedig valamennyi további intézménnyel is lojálisan együttműködünk.
Örömmel várom a megállapodás aláírását és azt követő sikeres végrehajtását.
Íñigo Méndez de Vigo
a PPE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök asszony! Éppen 18 évvel ezelőtt csatlakoztam a Parlamenthez. Az Európai Parlament akkoriban konzultatív parlament volt. Olyan parlament, amely semmiféle jogkörrel nem rendelkezett.
Az elmúlt 18 évben e folyamat során tanúi lehettünk, ahogyan a Parlament konzultatív szervből teljes körű társjogalkotói testületté növi ki magát. Jó barátunk, Francisco Lucas Pires, aki végig figyelemmel kísérte ezt a folyamatot, úgy fogalmazott, hogy a Parlament tanácskozó szervből jogalkotó parlamentté alakult át.
Éppen ezért a szerdán elfogadásra kerülő szöveg a Bizottság és a Parlament között a keretmegállapodásról folytatott tárgyalások csúcspontja lesz.
Bevallom, hogy amikor azt mondom a családomnak, Strasbourgba tartok a Parlament és a Bizottság közötti keretmegállapodásról szóló vitára, hosszas magyarázatot kell adnom nekik. Ennek nyilvánvalóan az az oka, hogy a nemzeti parlamentekben vagy nemzeti szinten ilyesmi nem létezik, így az emberek nem értik, miért kell megállapodást kötni a Bizottság és a Parlament között annak érdekében, hogy végrehajtsuk a Szerződésekben foglaltakat.
Ezt ugyanakkor meg kell tennünk. Meg kell tennünk egy igen egyszerű okból, amelyet Rangel úr és Šefčovič úr már említett: mert hatékonyak szeretnénk lenni.
A keretmegállapodás alapvetően arra törekszik, hogy minden olyan gyakorlati akadályra megoldást kínáljon, amelyek a jogalkotás, a parlamenti ellenőrzés és a magatartási kódexek tekintetében felmerülhetnek.
Mindezek miatt úgy vélem, hogy a megállapodás az európai demokrácia kedvező elegye. Itt "konszenzusos”, nem pedig az országainkban tapasztalható "konfliktusos” demokráciáról van szó.
Egy konszenzusos demokráciában az a legbölcsebb, ha minden felmerülő problémára megoldást keresünk. Ennélfogva a keretmegállapodás a jövőbeni problémák megelőzésének és a Szerződésekben foglaltak megvalósításának eszköze. Mivel új szerződésünk van, a Lisszaboni Szerződés, ésszerű, hogy azt végre is hajtsuk.
Gratulálni szeretnék Rangel úrnak és az általa vezetett csapatnak, valamint az Európai Bizottságnak, mert úgy gondolom, igen ésszerű megállapodást sikerült kidolgozniuk. A megállapodás tartalmának olvasásakor meglepődtem, hogy egyes nemzeti parlamentekben olyan vélemények hangoztak el, amelyek attól tartanak, hogy a szöveg veszélyeztetheti a Tanács jogkörét.
Az ég szerelmére! A Tanács valóban a másik társjogalkotó. Valódi célunk a jogalkotás, amelyet igen intenzíven, valamint sikeresen gyakorlunk is a Miniszterek Tanácsával. Egyenlő jogokkal rendelkező társjogalkotók vagyunk. Nincs szükségünk semmiféle apró előnyre. Azt szeretnénk, ha mindez hatékony lenne, és úgy gondolom, hogy a megállapodás segíthet ennek elérésében.
Hadd mondjam el, Šefčovič úr, hogy szarvánál kapta el a bikát - ez egy rendkívül "bikaviadalos” mondás hazámban -, amikor úgy fogalmazott, hogy az állásfoglalás 6. és 7. cikkének értelmezése a Parlament értelmezése a nemzetközi megállapodásokat és a nemzetközi konferenciákat illetően. Nem hiszem, hogy bármi különös lenne ebben. Arról van szó, hogy a Parlamentet a Bizottság révén tájékoztatják, és tárgyalások révén bevonják, semmi többről. Mi ennek a célja? Az, hogy tudjuk, mit tett a Bizottság, amikor el kell azt fogadnunk itt a Parlamentben.
Éppen ezért - és ezzel be is fejezem, elnök asszony - mindkettőjüknek gratulálni szeretnék. Úgy gondolom, ez jó jel: ahogyan a Casablancában mondták, "egy gyönyörű barátság kezdete”.
Ramón Jáuregui Atondo
az S&D képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök asszony! Csatlakoznék a vitában előttem szólókhoz.
A megállapodással járó esetleges technikai nehézségeknél is fontosabb, hogy véleményem szerint valami jelentősről beszélünk, valamiről, amit az eljárási szabályzat néhány hónappal ezelőtt, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően lebonyolított reformjával együtt kell vizsgálnunk. A keretmegállapodás és az új eljárási szabályzat az európai demokratikus struktúra két létfontosságú eleme.
Meggyőződésem, hogy az eljárási szabályzat reformjával és a keretmegállapodással megteremtődik a Parlament által a Lisszaboni Szerződés révén vállalt szerep, tehát a jogalkotó Parlamentté válás alapja, egy olyan alap, amely lehetővé teszi annak megfelelő működését. Ez azért van így - amint az már elhangzott -, mert a legfontosabb mostantól az, hogy a tisztelt Ház jelentős szerepet kap az Európai Unió új jogszabályainak a Bizottsággal együtt történő megvitatásában és elfogadásában.
Ennek érdekében új eljárási szabályzattal és egy keretmegállapodással rendelkezünk, amely utóbbi a közöttünk lévő kapcsolat valamennyi elemét meghatározza. E tekintetben kiemelném például a Parlament által a Bizottság felett gyakorolt ellenőrzési jogkörök fontosságát.
Šefčovič úr, úgy vélem, mindenképpen mérlegelnünk kell egy olyan mechanizmust, amelynek értelmében a Bizottság jelen lehet a Parlamentben, ahogyan a megállapodás azt előírja. Lehetőség lenne például valamennyi biztos közös részvételére, ahol közvetlen kérdésekre adhatnának választ. Erre van szükség ahhoz, hogy haladéktalanul és közvetlenül reagáljunk a közöttünk lévő politikai kapcsolatra.
A 7. és 8. bekezdések Ön általi értelmezését illetően azt szeretném mondani, hogy megértem azt. Megértem, mert igaz, hogy a Parlamentnek nem kell szigorúan tárgyalási félként közreműködnie, de Önnek is meg kell értenie, hogy Parlamentként közöltük az igényünket, egy kezdeti és egy jövőbeni álláspontot arra vonatkozóan, hogyan vegyen részt a Parlament a nemzetközi tárgyalásokban.
Andrew Duff
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Nagy érdeklődéssel hallgattuk Šefčovič biztos urat, akit a jelek szerint sokkal inkább lefoglalt a Tanács kiengesztelése, mint a Parlament álláspontjának érdemi megkérdőjelezése. Úgy gondolom, ez igen helyes, mivel ha a Tanács - amely, ahogy látom, még nem ért ide ma este - valóban tenni kívánt volna azért, hogy ő is aláírója legyen a keretmegállapodásnak, ezt megtehette volna.
Parlamentként tisztában vagyunk vele, hogy amint hatályba léptettük a Lisszaboni Szerződést, körültekintéssel és felelősséggel kell gyakorolnunk új jogköreinket. Emellett elkötelezettek vagyunk az iránt, hogy a Bizottság hatékony teljesítménye révén megerősítsük az Unió befolyását a nemzetközi tárgyalásokon. Hadd hangsúlyozzam különösen, hogy Barroso elnöknek felül kellene vizsgálnia a biztosok magatartási kódexét, különösen a pénzügyi nyilatkozatokat. Tisztában voltunk bizonyos hiányosságokkal, amelyekre a második Barroso-Bizottság Parlament általi jóváhagyása során derült fény.
Ryszard Czarnecki
az ECR képviselőcsoport nevében. - (PL) Spanyol képviselőtársunk, Méndez de Vigo úr azt mondta, komoly nehézségeket jelent számára elmagyarázni családjának az Európai Unió szervei közötti sajátos jogi és eljárásbeli kapcsolatokat. Ő türelmesebb, mint én. Jómagam meg sem próbálok ilyesmiről beszélni a feleségemmel, hiszen túlságosan bonyolult. Úgy gondolom, hogy a Lisszaboni Szerződés egyfajta vakrandinak bizonyult, ami azt jelenti, nem jó és nem helyes, hogy csupán most kezdjük meghatározni az Unió egyes intézményeinek hatásköreit. Túl késő van ehhez, de ahogyan az amerikai film mondja, "jobb későn, mint soha”. Ne a barátságról beszéljünk, ahogyan azt Méndez de Vigo úr javasolta. Beszéljünk inkább a Bizottság, a Tanács és az Európai Parlament közötti gyakorlatibb kapcsolatokról és egyértelműbb összeköttetésekről. Ez hasznosabb, mint a barátságról fecsegni. Nagyon köszönöm.
Morten Messerschmidt
az EFD képviselőcsoport nevében. - (DA) Elnök asszony! Jómagam is megragadnám az alkalmat, hogy elismeréssel adózzam a Rangel úr által a jelentés számos részével kapcsolatban végzett nagyszerű munkáért. Az, hogy több információ jut el hozzánk a Bizottságtól, kétségtelenül előrelépést jelent. Az, hogy hangsúlyt helyezünk a parlamenti ellenőrzésre, valamint a jobb kölcsönös együttműködés szükségességére, szintén kétségtelenül előrelépést jelent.
Egy területen azonban - azon az egyen, amely ma is és a korábbi vitában is a legfontosabb volt - van okunk csalódottságunknak hangot adni. Ez természetesen a közös külpolitika, amelyet illetően Rangel urat nem marasztalhatjuk el, ugyanakkor kifogásolhatjuk azt az irányt, amelyet a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta ez a terület általánosságban vett. A dán parlament, a Folketing képviselője voltam, amikor Dániát rávették, hogy igennel szavazzon a Lisszaboni Szerződésre azzal a feltétellel, hogy az nem vezet a szuverenitás feladásához. Minden hivatalos uniós hatóság a szavát adta, hogy nem kerül sor ilyen hatalomátruházásra, most pedig azt látjuk, hogy az Európai Parlament egyértelműen olyan jogkörhöz jut, amelyet a külpolitika terén eredetileg nem terveztek. Ez rendkívül sajnálatos, mivel igen sok európai, köztük minden bizonnyal a franciák, a hollandok és az írek, akiknek lehetőségük nyílt, hogy egyszer nemet mondjanak, azzal a várakozással csatlakozott ehhez az együttműködéshez, hogy a külpolitika területén megőrizhetik szuverenitásukat. Most láthatjuk, hogy minden kérdés a Bizottság és az Európai Parlament között fog eldőlni, a Tanácsot pedig teljes mértékben kizárják. Ez igazán sajnálatos.
Andrew Henry William Brons
Elnök asszony! Nem fogok engedni a kísértésnek, hogy az úgynevezett "projekt”-et támogató két tábor közötti bármilyen megállapodást automatikusan alattomosnak vagy értéktelennek ítéljek, és így elutasítsam azt. Megpróbálom majd érdemei és érdemtelenségei alapján értékelni.
A Parlament csapatának küldetése, hogy növelje a Parlament hatáskörét és befolyását, és e téren bizonyos sikert könyvelhetnek el. Ezt hiba lenne tagadni. Sikeresen kiharcolták maguknak a Tanáccsal egyenlő bánásmódot, a Bizottság azon kötelességének szigorítását, hogy figyelembe vegye a parlamenti jogalkotási kezdeményezéseket, a főképviselő részvételével zajló kérdések óráját, a nemzetközi tárgyalásokban való közreműködést és sok mást.
Van azonban ennek egy másik oldala. A Parlament Tanáccsal való egyenlősége együtt kell, hogy járjon az utóbbi szerv jogköreinek viszonylagos csökkenésével, amely pedig - saját hazám esetében bármilyen rosszul tegye is ezt - a nemzetállamok érdekeit képviseli. Továbbá, a Parlament által gyakorolt jogkörökkel a nagy képviselőcsoportok vezetői és a bizottságelnökök aránytalan mértékben élhetnek. E csoportok átlagos tagjai semmivel sem rendelkeznek nagyobb független befolyással, mint mi, független képviselők.
A nemzetközi tárgyalásokban való részvétel ígéretét már a 2005. évi megállapodás is tartalmazta, és a Parlamentet megvetéssel kezelték. Nem fedték fel előttünk a pénzeszközök átcsoportosításáról szóló, az Egyesült Államokkal kötött megállapodásban érdekelt felügyelő személyét, amikor pedig az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság tagjai feltették a kérdést, miért ítélték szükségesnek a titoktartást, a Bizottság tagja nem válaszolt, és félreértette, vagy legalábbis úgy tett, mintha félreértette volna a kérdést.
Salvatore Iacolino
(IT) Elnök asszony! Magam is gratulálni szeretnék a tárgyalóknak a kedvező eredményért, amelyet ráadásul viszonylag rövid időn belül értek el. A megállapodás, amelyet reményeink szerint szerdán elfogadunk és közvetlenül azt követően ratifikálnak, az építő jellegű intézményközi párbeszéd bizonyítéka és kézzelfogható megerősítése.
A megállapodás kétségtelenül megerősíti az Európai Parlament központi szerepét, ami egyértelműen célja volt a Lisszaboni Szerződésnek, és szoros együttműködést hoz létre az intézmények között; a tárgyaló felek részéről tanúsított kemény munka mindenképpen ebbe az irányba halad. A Parlament kétségtelenül megadja a bizalmat a Bizottságnak, és - folyamatos ellenőrzés révén - mindenképpen értékelnie kell a jóváhagyott programok keretében végrehajtott intézkedéseket és az elért kézzelfogható eredményeket. A biztosok magatartási kódexe, valamint a tájékoztatási kötelezettség, a bizalmas információk esetét is beleértve, üdvözlendő.
Néhány módosítással - bár ezek véleményem szerint nem az ellenkező irányba mutatnak - még akkor sem értek egyet, ha összességében bizonyos mértékben összhangban állnak az elfogadott szöveg eredeti céljával. Hasonlóképpen meggyőződésem, hogy e jelentés révén lehetséges a megfelelőbb jogalkotás és az egyes jogalkotási javaslatokkal kapcsolatos jobb hatásvizsgálatok végzése. Ugyanakkor meg kell erősíteni a nemzeti parlamentekkel fenntartott kapcsolatokat, amely intézmények e tevékenységek tükörképei.
Az ügynökségekkel kapcsolatban végzett munka elismerésre méltó, és biztos vagyok abban, hogy a politika elsőbbsége azon is múlik, a Bizottság főigazgatóságai hajlandók-e szorosabban együttműködni a Parlamenttel.
Befejezésképpen, bízom benne, hogy a Bizottság a megállapodás véglegesítését követően bürokratikus akadályok nélkül fogja végrehajtani azt.
Zita Gurmai
Elnök asszony! Örömmel látom, hogy az új keretmegállapodás számottevő javulást jelent a Bizottsággal ápolt kapcsolatokban és azok elmélyítésében, valamint hogy a különleges partnerség tükrözi az Európai Parlamentet a Lisszaboni Szerződés értelmében megillető új jogköröket. A Bizottságon és a munkacsoporton belül végzett kiváló munka eredményeképpen a javasolt felülvizsgált megállapodásban foglalt gyakorlati megoldások komoly haladást jelentenek a jogalkotási eljárás és tervezés, a parlamenti ellenőrzés, a tájékoztatási kötelezettség, valamint a Bizottság parlamenti jelenléte terén. Üdvözlöm, Šefčovič biztos úr!
Hadd hívjam fel a figyelmüket két egyedi szempontra. Véleményem szerint a Parlament nemzetközi tárgyalásokba történő bevonása nagy előrelépés, amely megkönnyíti a parlamenti jóváhagyást és kiszámíthatóbbá teszi az eljárást. Meglátásom szerint az egyik legfontosabb elem a Parlamenttől származó jogalkotási kezdeményezések nyomon követése. Üdvözlöm azt a fejleményt, amelynek értelmében a Bizottság vállalja, hogy valamennyi jogalkotási kezdeményezésre vonatkozó kérelem konkrét nyomon követéséről az annak elfogadását követő három hónapon belül jelentést készít; a Bizottság legkésőbb egy év múlva jogalkotási javaslatot terjeszt elő, vagy a javaslatot belefoglalja a következő évi munkaprogramjába. Ha a Bizottság nem terjeszt elő javaslatot, ezt részletesen megindokolja a Parlamentnek.
Az európai polgári kezdeményezés előadójaként bízom benne, hogy a polgárok kérelmeinek nyomon követését is hasonlóképpen tisztességes módon kezelik majd. Örömmel láttam, hogy a bizottságban a többség támogatta a jelentést. Bízom benne, hogy a plenáris ülés is követni fogja a Bizottság és az Európai Parlament munkacsoportja által elfogadott irányvonalat. Szép munka volt, és nagyon köszönöm.
Trevor Colman
Elnök asszony! A Bizottság és a Parlament közötti, a Lisszaboni Szerződés - a valóságban az EU Alkotmánya - által bevezetett kapcsolatról szóló keretmegállapodás állítólag még demokratikusabbá teszi a kormányzás folyamatát. Valójában nem más, mint a demokrácia illúziója, amikor pedig nincs is olyan.
A következő észrevételek fontosak. A Lisszaboni Szerződés nem bír demokratikus vagy erkölcsi befolyással az Egyesült Királyságban, ahol a brit polgárokat az uralkodó politikai osztály megfosztotta attól a lehetőségtől, hogy ítéletet mondjanak a Szerződésről. A megállapodásban szereplő úgynevezett változások semmivel sem csökkentik a bólogató Parlament által támogatott, nem megválasztott és nem elszámoltatható Bizottság hatáskörét és tevékenységeit. A gyakorlatban az uniós ügymenet a jövőben is ugyanúgy zajlik majd, mint eddig: hátsó termekben és zárt ajtók mögött.
Idővel számítani lehet arra az ajánlásra, hogy elszántan szavazzunk e javaslatok ellen, mivel sem most, sem a jövőben nem ismerjük el a Lisszaboni Szerződést, hacsak és amíg arról nem kérik ki a brit polgárok véleményét. Ez a valódi demokrácia.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Rendkívüli örömmel tölt el, hogy a mai ülésen megvitathatjuk az Európai Parlament és az Európai Bizottság közötti kapcsolatokról szóló felülvizsgált keretmegállapodást. A felülvizsgálat megerősíti az Európai Parlamentet a Lisszaboni Szerződés elfogadását követően megillető határozottabb pozíciót, valamint kézzelfogható formába önti azt. Ma személy szerint különösen ki szeretném emelni a Bizottság és az Európai Parlament keretmegállapodással foglalkozó munkacsoportja által elfogadott megállapodást, és köszönöm Önnek, alelnök úr, személyes közreműködését.
Hadd tegyek néhány észrevételt a keretmegállapodásról. Az Európai Parlament erősebb pozíciója demokratikusabbá teszi az Európai Uniót. A tagállamok polgárainak választott képviselőiként részt veszünk majd az európai jogszabályok elfogadásában és fokozottabb ellenőrzést nyerünk a Bizottság felett. A Bizottságnak például valamennyi jogalkotási kezdeményezésre vonatkozó kérelem esetében elfogadott konkrét nyomon követési rendelkezésről kötelezően jelentést kell készítenie. Ezenfelül ki kell kérnie a Parlament véleményét, amikor a biztosok magatartási kódexét szándékozik felülvizsgálni. Határozottan üdvözöljük továbbá azt, hogy a Szerződés alapján az Európai Parlamentet jobban és átláthatóbb módon tájékoztatják majd a nemzetközi megállapodások megkötéséről. A fent említett rendelkezések nem az egyedüliek; a felülvizsgált keretmegállapodás számos további hasonló rendelkezést tartalmaz, és szilárd meggyőződésem, hogy kivétel nélkül a két intézmény közötti hatékonyabb és szorosabb együttműködést fogják szolgálni, valamint hogy a Lisszaboni Szerződés következetes végrehajtását képviselik majd.
Befejezésképpen ki szeretnék emelni egy központi területet: az európai polgári kezdeményezésből fakadó időszerű parlamenti együttműködés egy jelentős rendelkezés, amely a megállapodás nyomán garantálni fogja az Európai Parlament és a polgárok közötti szoros kapcsolatot.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök asszony! Először is köszönetet szeretnék mondani Rangel úrnak a jelentésért, és természetesen Šefčovič úrnak a lezajlott tárgyalásokért. Nem volt könnyű tárgyaló fél, de igazságosan járt el. Úgy vélem, kedvező eredményt értünk el. A konkrét eredmény természetesen együttműködésünk alapját képezi, a Rangel úr által adott értelmezés pedig talán némileg átfogó, de engedtessék meg nekünk, hogy célok lebegjenek a szemünk előtt.
Az eredmény nem csupán a két szerv közötti nyitottság és átláthatóság, hanem egyben annak szükségessége is, hogy meggyőzzük a Tanácsot - amely ma nincs jelen -, hogy együttműködésünk nem szükségképpen a Tanács kárára valósul meg. Sajnálatos módon a Tanács néha úgy viselkedik, mint a kisgyerek, akinek elvették a játékát, ezért most sopánkodik és megsértődött. Ahelyett, hogy megsértődne és panasztétellel fenyegetne, a Tanácsnak velünk közösen azon kellene munkálkodnia, hogy elérjük azt, ami a kontinens polgárai számára a legjobb. Ha erősnek kívánunk tűnni a külvilág számára - és a közös külpolitika, a közös kereskedelmi megállapodások stb. mindennek fontos aspektusát képviselik - akkor az együttműködés a legcélravezetőbb.
Kader Arif
(FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Mint azt valamennyien tudjuk, és ahogyan az imént egyikük rámutatott, a Lisszaboni Szerződés megerősíti a Parlament jogait. Csak kevesen vagyunk azonban tudatában annak a radikális változásnak, amit ez jelent, különösen az általam szorosan figyelemmel kísért kereskedelempolitika területén.
A Lisszaboni Szerződés értelmében a Parlament valamennyi nemzetközi kereskedelmi megállapodást ratifikálni fog. Ez már jelenleg is háborgást szül, és a hamisítás elleni kereskedelmi megállapodásról (ACTA), valamint a szabadkereskedelmi megállapodásról Koreával folyó tárgyalások ennek csupán első jelei. A Kereskedelmi Bizottságban ülő szocialisták és demokraták azonban tovább kívántak menni, mint azt a Szerződés lehetővé teszi. Én vagyok a szóvivőjük, és néhányak szkepticizmusa, valamint bizonyos más személyek ellenállása ellenére egyértelmű üzenetet közvetítettem: ha a Parlament minden kereskedelmi megállapodást ratifikál, akkor a folyamat legelejétől be kell abba vonni. Ami korábban idealisztikusnak tűnt, most a Bizottsággal fenntartott kapcsolatok egyik meghatározó eleme, mivel a mandátumokkal kapcsolatos tárgyalásokat illetően teljes körűen konzultálniuk kell velünk. Ezt üdvözlöm.
Ennélfogva felszólítom a Bizottságot és a Tanácsot, hogy a továbbiakban is tartsák tiszteletben a Szerződés alapját képező közösségi szellemet és demokratikus akaratot. Felkérem továbbá képviselőtársaimat - mivel a Bizottságot és a Tanácsot illetően egyfajta Stockholm-szindrómában szenvedünk -, hogy maradéktalanul éljünk valamennyi jogunkkal, mivel ezek polgártársaink jogai.
Guido Milana
(IT) Elnök asszony! A Parlament és a Bizottság közötti megállapodás felülvizsgálata jobb alapot teremt a két intézmény közötti együttműködéshez. Az eljárás, a jogalkotás tervezése, a parlamenti ellenőrzés, a tájékoztatási kötelezettség és a Bizottság parlamenti jelenléte terén jelentős előrelépés történt. Jómagam azonban elsősorban a nemzetközi kapcsolatok intézményközi vonatkozását illetően elért haladásra szeretném felhívni a figyelmet.
A Parlament szerepét nem kellene megerősítettnek tekinteni: ez szükséges követelmény. Bízunk benne, hogy senki sem kérdőjelezi meg, hogy az európai parlamenti megfigyelők két- és többoldalú nemzetközi konferenciákon való részvételének engedélyezése nem más, mint felelős cselekvés. Az európai parlamenti képviselők kétoldalú, például halászati megállapodásokban való megfigyelői státuszának megtagadása valójában meggátolja, hogy maradéktalanul megismerjük az egyeztetések tárgyát képező területet, amelyről a Parlamentnek később véleményt kell nyilvánítania.
Úgy vélem, nem nélkülözhetjük ezeket az előfeltételeket, máskülönben ugyanis oda jutnánk, hogy a Parlament elutasítja a kétoldalú megállapodásokat, amelyek természetüknél fogva nem módosíthatók, és ami partnerség hiányában a szavazást puszta formalitássá változtatná.
Zuzana Roithová
(CS) Nagy örömmel tölt el, hogy az Európai Bizottság elismeri: az Unió sikeres jövője érdekében rendkívül fontos, hogy a döntéshozatal demokratikusabbá váljon. Az Európai Parlament szerepének megerősítéséről van tehát szó. Méltányolom, hogy az Európai Bizottsággal kötött új együttműködés a Lisszaboni Szerződésben leírtaknál jobban megerősíti a Parlament jelentőségét. Üdvözlöm, hogy a megállapodás részletesebb hatásvizsgálatokat és a Bizottság részéről hatékonyabb válaszadást ír elő az Európai Parlament politikai igényeire. Különösen fontos, hogy a Bizottság ténylegesen javítsa a képviselők dokumentumokhoz való hozzáférését, ideértve a nemzetközi megállapodásokra irányuló javaslatokat is. Ez ma már elhangzott. Ezek ratifikálása nem lehet puszta formaság, amint az a nemzeti parlamentekben sokszor bevett gyakorlat. Előzetesen van szükségünk a kapcsolódó információkra, hogy a későbbi szakaszokban befolyásolhassuk azok tartalmát. A Tanácsnak, amely megsértődött, hozzá kell szoknia, hogy a jövőben sokkal szorosabban együtt kell működnie az Európai Parlamenttel.
Jaroslav Paška
(SK) A Lisszaboni Szerződés új feladatokat és kötelezettségeket ró mind az Európai Parlamentre, mind pedig az Európai Bizottságra.
Elismerésre méltó, hogy kevesebb mint egy évvel a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően itt fekszik előttünk az Európai Bizottság és az Európai Parlament közös feladataival kapcsolatos jobb együttműködésről szóló keretmegállapodás felülvizsgált változata. A közös eljárásokra vonatkozó kölcsönös megállapodás kétségtelenül elősegíti majd az esetleges félreértések megelőzését a közös döntéshozatal során. Az Európai Unió azonban a nemzetállamok közötti megállapodás alapján jött létre, amelyek jogköreik egy részét ránk - az Európai Parlamentre, valamint az Európai Unióra - ruházták. A Lisszaboni Szerződés ennélfogva egyes kérdésekben kötelezővé tette a nemzeti parlamentekkel való együttműködést. Az Európai Unión belüli együttműködés meghatározásakor a következő lépés az említett együttműködés helyes formájának meghatározása kell, hogy legyen. Ez lenne a kérésem, biztos úr.
Franz Obermayr
(DE) Elnök asszony! Az EU-ban a Parlament és a Tanács jogalkotóként tevékenykedik, és az Európai Parlament esetében közvetlen, a Tanács esetében pedig legalább közvetett módon demokratikus mandátummal rendelkezik. A Bizottság azonban, amely semmiféle demokratikus mandátummal nem rendelkezik, továbbra is az egyetlen olyan szerv, amely uniós jogszabályjavaslatokat terjeszthet elő - mindezt a Lisszaboni Szerződés ellenére. Úgy érzem ezért, hogy e tekintetben továbbra is óriási hiányosságok állnak fenn.
Ahhoz, hogy az Európai Parlament hatékonyan élhessen a kezdeményezés jogával, a tájékoztatási kötelezettséget is megfelelően ki kell terjeszteni. A polgári kezdeményezés új eszközével a Parlamentet mint a polgárok képviseleti szervét a lehető legkorábban be kell vonni a jogalkotási folyamatba.
A nemzetközi kapcsolatokban is meg kell erősíteni a Bizottság és a Parlament közötti információáramlást. Nem engedhetjük, hogy az EU külpolitikája a bürokratikus és a polgároktól viszonylag távoli Európai Külügyi Szolgálat kizárólagos hatásköre legyen.
Elena Băsescu
(RO) Úgy vélem, hogy az új megállapodás 2010 és 2015 között jelentősen javítani fogja a Parlament és az Európai Bizottság közötti kapcsolatokat.
Az együttműködés jogalapjára irányuló felülvizsgálat időzítése tökéletes; csupán kicsivel a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése után került rá sor. Az új szabályok világosan meghatározzák a két intézmény politikai feladatait és megerősítik azokat a jogköröket, amelyeket az Európai Parlament a közelmúltban a döntéshozatali folyamatok tekintetében elnyert.
Az egyenlő bánásmód elve alapján a Parlament a Tanácséval megegyező jogokat gyakorolhat a jogalkotási vagy költségvetési dokumentumokhoz való hozzáférés szempontjából. Ezenfelül a Parlamentet az EU éves munkaprogramjának kidolgozásában megillető jelentős szerep megerősíti az európai politikák prioritásainak meghatározásában való polgári közreműködést.
Krisztina Morvai
(HU) Bibliai bölcsesség, hogy jó fának jó gyümölcse terem, rossz fának rossz gyümölcse terem. A Lisszaboni Szerződés diktatórikus körülmények között született, tehát demokratikus következménye nem lehet. Kifejezetten diktatórikus, antidemokratikus körülmények között kényszerítették rá a nemzetállamokra, de legalábbis az én hazámra, Magyarországra azt a szerződést, amellyel az emberek háta mögött, az emberek feje fölött elvettek a saját sorsukkal kapcsolatos számos döntési jogosultságot és átadták Brüsszelnek. A természetjog erejénél fogva a Lisszaboni Szerződés, legalábbis Magyarországgal kapcsolatban nyilvánvalóan érvénytelen, hiszen egyrészt elmulasztották az emberekkel, a nyilvánossággal, különböző civil szervezetekkel megbeszélni, egyeztetni ezt a nagyhatású szerződést, másrészt pedig úgy szavazták meg, hogy fogalmuk nem volt róla, hogy mit tartalmaz a szöveg. Ennyit arról, hogy mi a demokratikus következménye ennek a diktatórikus szerződésnek.
Maroš Šefčovič
a Bizottság alelnöke. - Elnök asszony! Először is valamennyi felszólalónak köszönetet szeretnék mondani, különösen azoknak, akik támogatásukról biztosították a keretmegállapodást, mert úgy gondolom, hogy egy igen jelentős kézikönyvről van szó a tekintetben, hogy a jövőben hogyan tehetjük hatékonyabbá az együttműködést és a közös munkát.
Még egyszer hangsúlyoznám, milyen hálás vagyok a munkacsoportnak és az Európai Parlament csapatának, hiszen sok időt töltöttünk együtt. 11 fordulónyi intenzív tárgyaláson vagyunk túl, a kemény munka azonban megtérült, és úgy vélem, ma valóban egy kiváló együttműködést ünnepelhetünk.
Természetesen nagy figyelemmel hallgattam a tisztelt képviselők észrevételeit és kérdéseit, amelyek közül néhány az elért megállapodással kapcsolatos aggodalmakat tükröz.
Éppen ezért először is rámutatnék, hogy a Bizottság számára meghatározó alapelv, hogy az intézményeink közötti együttműködés bevált és sikeres gyakorlatait meg kell őrizni. Ez azt jelenti, hogy a felülvizsgált keretmegállapodás nem vezethet a sikeres gyakorlatok megszüntetéséhez. Ellenkezőleg, arra számítok, hogy a keretmegállapodás alkalmazása minden esetben egyértelmű javulást eredményez majd.
Ennek ellenére a tárgyalások során mindkét fél elismerte, hogy az értelmezésben nehézségek fognak felmerülni, de azt is kifejtették, hogy készek a lehető legkonstruktívabb módon végrehajtani a felülvizsgált keretmegállapodást, és biztosíthatom Önöket, a Bizottság is elkötelezett az iránt, hogy így tegyen.
Meggyőződésem szerint a gyakorlat be fogja bizonyítani, hogy a ma itt elhangzott aggodalmak többsége nem válik valóra. Ezenkívül az olyan várakozások kiigazítására is sor kerül majd, amelyek túlmutatnak a Szerződések által a két intézményre ruházott hatáskörökön. A felszólalók részéről a magatartási kódexre vonatkozó kijelentésemet illetően megfogalmazott kérésre válaszként meg szeretném erősíteni, hogy a Bizottság hamarosan javaslatot tesz a felülvizsgált magatartási kódexre, és a keretmegállapodás előírásainak megfelelően időben ki fogja kérni a Parlament véleményét, ahogyan arra a tárgyalások során ígéretet tett.
Befejezésképpen hadd hangsúlyozzam, hogy amennyiben problémákra derül fény, ismét összeülünk és megoldásokat fogunk keresni. Valójában 2011 végére már elő is irányoztuk a keretmegállapodás felülvizsgálatát, amely számtalan lehetőséget nyújt majd az esetleges tévedések kijavítására.
Ezt illetően nagy várakozással tekintek a felülvizsgált keretmegállapodás értelmében az Önökkel folytatott együttműködés elé, és számítok arra, hogy szerdán támogatni fogják a megállapodást.
Úgy gondolom, és bízom benne, hogy az Európai Unió valamennyi intézménye közötti átfogó kapcsolatokat is ez a pozitív szellemiség fogja uralni, mivel ez az, amit a polgárok elvárnak tőlünk, és amit éppen ezért meg kell valósítanunk.
Paulo Rangel
előadó. - (PT) A mai vita során elhangzottak alapján megkezdeném záró felszólalásomat. Befejezésképpen a következőre szeretném felhívni a figyelmet. A keretmegállapodás egyik legfőbb célkitűzése az volt, hogy a rendes jogalkotási és költségvetési ügyekben a Tanács és a Parlament azonos jogköröket kapjon, tehát párhuzamos pozícióba kerüljön. A többi kérdés esetében további cél volt a Lisszaboni Szerződésben előírt hatalmi egyensúly betartása, valamint a hatalmi ágak szétválasztása elvének tiszteletben tartása annak érdekében, hogy a Parlament hatékonyabban gyakorolhassa politikai ellenőrzési jogát a költségvetési és a rendes jogalkotási ügyekben.
Úgy vélem, hogy a keretmegállapodás által kínált tisztázás mindkét intézmény számára előnyös. A megállapodás egyértelműbbé és átláthatóbbá teszi a közöttük lévő kapcsolatokat.
Mindazonáltal ez a többi intézmény, különösen a Tanács számára is kedvező, mivel a Tanács immár biztos alapot kapott, amelynek köszönhetően egyértelműen ráláthat és felvázolhatja, hogyan fogja kezelni a Parlament és a Bizottság közötti kapcsolatokat a Lisszaboni Szerződés által bevezetett újításokat követően. Éppen ezért, bármennyire érzelmi alapon reagál is a Tanács, illetve bármilyen kritikával él is a keretmegállapodással szemben, az igazság az, hogy idővel arra fog emlékezni: ez egy valamennyi intézmény számára kedvező lépés volt, és idővel nem csupán két, hanem az európai közvélemény kívánságának megfelelően három intézményt magában foglaló keretmegállapodás születik majd, amelyek mindegyike a Lisszaboni Szerződés tartalmával és szellemével kapcsolatos saját nézeteit képviseli.
Üdvözlöm a Bizottság részéről a folyamat egésze során tanúsított nyitottságot.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra október 20-án, szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Rafał Trzaskowski
írásban. - (PL) Amikor egy éve megkezdtük az új intézményközi megállapodással kapcsolatos tárgyalásokat, hangsúlyoztuk, hogy tekintettel a Parlament Lisszaboni Szerződés általi megerősödésére, eljött az idő, hogy új minőséget adjunk a Bizottsággal való együttműködésnek. Személy szerint akkor azt mondtam, hogy a Parlament természetesen a Bizottság kárára nyert a Lisszaboni Szerződéssel, de az ördög a részletekben rejlik, és ezektől a részletektől függ majd, hogy a tárgyaló felek mennyire tudják előnyükre fordítani a Szerződés szövegét a keretmegállapodás konkrét rendelkezéseiben. Mára megszülettek ezek a rendelkezések, és sikeresen belefoglaltuk azokba a februári plenáris ülésen bemutatott állásfoglalásban szereplő előírásokat, amiért elismerés illeti a tárgyalókat, valamint az Alkotmányügyi Bizottság előadóját, Rangel urat. Bízzunk benne, hogy a kezdeti súrlódások ellenére, amelyek a tárgyalt rendelkezések értelmezése nyomán keletkeztek közöttünk és a Bizottság között, a megállapodás elősegíti majd az intézményeink közötti hatékonyabb és eredményesebb együttműködést.
