Az Európai Tanács következtetései (2011. március 24-25.) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az Európai Tanács elnökének nyilatkozata az Európai Tanács 2011. március 24-25-i ülésének következtetéseiről. Az Európai Tanács elnökéé, Van Rompuy úré a szó.
Herman Van Rompuy
az Európai Tanács elnöke. - Elnök úr, Barroso úr, tisztelt képviselők, 49 nap alatt az Európai Tanács és 3 ülésén és az euróövezet állam- és kormányfőinek egy csúcstalálkozóján elnököltem. Ez is jól szemlélteti az Unió előtt álló óriási és sürgető kihívásokat, gazdasági és diplomáciai téren egyaránt. Emellett azt is jól jelzi, hogy az Európai Tanács ülései nemcsak egyszerű események, hanem egy folyamat részei. Tulajdonképpen azon az ülésen, amelyről ma beszámolok Önöknek - azaz a március 24-25-i ülésen -, több jelentős gazdasági intézkedést elfogadtunk, amelyeket a múlt év során dolgoztunk ki és vitattunk meg, fokoztunk a líbiai eseményekkel kapcsolatos intézkedéseinket, és megtettük az első válaszlépéseket a Japánban történt katasztrófát követően. Engedjék meg, hogy mindezekről a kérdésekről részletesebben is szóljak.
Ami a gazdasági kérdéseket illeti, előterjesztettünk egy átfogó intézkedéscsomagot. A korábbi ülések - többek között a március 11-i informális euróövezeti csúcstalálkozó - által adott lendületet kihasználva képesek voltunk minden erőt összpontosítani ebben a törekvésben. A válság kezelését célzó intézkedések és eljárások jóváhagyása természetesen önmagában még nem elég a válságból való kilábaláshoz. Ehhez állhatatosságra és folyamatos erőfeszítésekre van szükség. Nem ismertetem újra részletesen az általunk meghozott döntéseket. Azokat megtalálhatják a következtetésekben. Mindazonáltal hat pontban összefoglalnám a legfontosabbakat.
Első pont: megállapodtunk a Szerződés azon módosításáról, amelyre azért van szükség, hogy biztos jogi hátteret adjunk az állandó stabilitási mechanizmusnak. A Parlament december 15-i állásfoglalásában felszólított a Szerződés egy kisebb módosítására, amely jogalapot biztosít a Szerződés mélyreható módosítására. Mi e kérésnek megfelelően cselekedtünk, és nagy örömömre szolgált, amikor a Parlament március 23-án óriási többséggel támogatta a Szerződés javasolt módosítását. Különösen örülök annak, hogy megnyugtató válaszokat tudtunk adni a Parlamentnek az e kérdés keretében felmerült aggályokkal kapcsolatban. Szeretnék köszönetet mondani az előadóknak - Brok úrnak és Gualtieri úrnak - azért, hogy ilyen szorosan együttműködtek velem ennek az eredménynek az elérése érdekében.
A második pont: részletesen meg tudtunk állapodni a jövőbeni stabilitási mechanizmus méretéről, hatóköréről és működési módjáról, valamint az átmeneti eszköz javításáról.
Harmadik pont: támogattuk a Tanácsnak a költségvetési és makrogazdasági felügyeletre irányuló hat jogalkotási javaslatáról szóló álláspontját, a Parlamenttel sorra kerülő tárgyalások előtt. Tudom, hogy komoly munka folyik itt ezzel kapcsolatban: sőt, találkoztam az előadóikkal, és délután a koordinátorokkal fogok találkozni. Minden érintett tisztában van azzal, hogy júniusig le kell zárnunk ezt a folyamatot.
Negyedik pont: elindítottuk az európai szemesztert, amelynek keretében nyomon követjük az EU 2020 stratégia, a stabilitási és növekedési paktum és a makrogazdasági felügyelet végrehajtását. Az Európai Tanács júniusban le fogja vonni a szükséges következtetéseket. Személyes feladatomnak tartom annak biztosítását, hogy ez ne tűnjön el a bürokratikus folyamat útvesztőiben.
Ötödik pont: megállapodtunk abban, hogy a közeljövőben hiteles banki stressz-tesztekre kerül sor. Kettős feladat áll előttünk: a bankoknak végre kell hajtaniuk a tesztet, a kormányoknak pedig készen állniuk arra, hogy kezeljék a tesztek eredményeit.
Hatodik pont: a gazdasági koordináció egy új, magasabb szintjét valósítottuk meg. Ez az Euró Plusz Paktum. Az elnevezésnek két oka van: először is, a paktum arról szól, hogy az euróövezet országai mi mindent szeretnének még csinálni - közös pénzük van, és további erőfeszítéseket akarnak tenni a meglévő uniós kötelezettségvállalások és intézkedések mellett; a második ok az, hogy a paktum mások előtt is nyitva áll. Ezért örömmel tölt el, hogy hat euróövezeten kívüli ország már bejelentette, hogy csatlakoznak a paktumhoz. Ez a hat ország Dánia, Lengyelország, Lettország, Litvánia, Bulgária és Románia. Az a négy tagállam, amely a kívülmaradást választotta, a későbbiekben szabadon csatlakozhat.
Hadd mondjam el még egyszer, hogy az Euró Plusz Paktum a benne foglalt politikai kötelezettségvállalás mellett számos intézkedést is tartalmaz, amelyek célja a tagállamok gazdasági teljesítményének javítása: a költségvetési felügyelettel kapcsolatos erősebb stabilitási és növekedési paktum, az új makrogazdasági felügyelet, valamint a strukturális reformokkal kapcsolatos, rendkívüli fontosságú EU 2020 stratégia végrehajtása a gazdasági növekedés megvalósítása érdekében. A versenyképesség, a költségvetés és nyugdíjak, a foglalkoztatás stb. tekintetében vállalt kötelezettségeket át kell ültetni a nemzeti reform- és stabilitási programokba. Ezek értékelésére évente, a legmagasabb szinten kerül sor.
A gazdasággal kapcsolatban lenne még egy észrevételem. Egyesek attól tartanak, hogy ez a munka a jóléti államok és a szociális védelem lerombolásáról szól. De ez egyáltalán nem így van. Amint azt a háromoldalú szociális csúcson a szociális partnereknek is elmondtam, a cél az, hogy megmentsük az európai modell ezen alapvető fontosságú alkotóelemeit. Gondoskodni akarunk arról, hogy gazdaságaink elég versenyképesek legyenek ahhoz, hogy munkahelyeket tudjanak teremteni és fenntartsák a jólétet minden polgárunk számára - ez a munkánk lényege. Ezek voltak a globális gazdasági csomagunk legfőbb elemei, amelyek célja a válságból való kilábalásunk elősegítése volt. Mint már mondtam, ezek egy hosszú folyamat, nem pedig egyetlen találkozó eredményei.
Az Európai Tanács 2010. március 25-én döntött az európai gazdasági kormányzás javításáról, és hozta létre a munkacsoportot, amelynek elnöki tisztjét - megtisztelő módon - én töltöttem be. Egy évvel később új szabályokat, új eszközöket és ambiciózusabb politikákat kapunk. Ez valamennyi intézmény - köztük e Parlament - és az összes tagállam közös erőfeszítése volt, és az is marad. Nem mindig mentek egyszerűen és zökkenőmentesen a dolgok, de a politikai akarat mindig szilárd volt, mindig egyértelmű volt az irány, és jelentős eredményeket sikerült elérni.
De még vannak problémáink. Ezek múltbéli hibák következményei, és annak következménye, hogy nem álltak rendelkezésre a megfelelő eszközök sem európai, sem pedig nemzeti szinten. De most minden esélyünk megvan arra, hogy kezelni tudjuk ezeket a problémákat, és ne ismételjük meg azokat.
Most pedig szeretnék áttérni a líbiai helyzetre, amely természetesen egyike volt azoknak a témáknak, amelyeket a március 24-25-i ülésen megvitattunk. A kérdés iránt mindannyian eltökéltséget mutattunk. Tudom, hogy Önök között vannak olyanok, akiknek kétségei vannak, de keményen dolgoztunk azért, hogy konkrét eredményeket érjünk el. Két héttel korábban, az Európai Tanács március 11-i rendkívüli ülésén egyértelmű álláspontot alakítottunk ki a líbiai helyzettel kapcsolatban. Erre az egyértelmű európai álláspontra mindenképpen szükség volt a további lépésekhez. Úgy döntöttünk, hogy a civil lakosság biztonságának garantálása érdekében a tagállamok megvizsgálhatnak minden lehetőséget, feltéve hogy a régióban bizonyíthatóan szükségessé válnak az intézkedések, továbbá világos az intézkedések jogalapja és támogatottsága.
Ez a három feltétel gyorsan teljesült. A fellépés szükségessége nyilvánvalóvá vált, amikor a rendszer fokozta az erőszakot saját népe ellen. A jogalapot az adta meg, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsa - néhány nappal az Európai Tanács ülését követően - elfogadta a Líbiáról szóló állásfoglalását, amely mérföldkőnek tekinthető. Az Arab Liga azonnal biztosított a régió támogatásáról.
Az európai, arab és észak-amerikai országok koalíciója által az ENSZ-határozat végrehajtása érdekében tett intézkedések segítettek Líbia civil lakosságának megvédésében. Elkerültük a vérfürdőt. Több ezer életet mentettünk meg. Ez a legfontosabb eredmény, és ez érdemli a legnagyobb figyelmet - többet, mint a döntéshozatali folyamat. Az erdő fontosabb a fánál.
Mindannyian tudjuk, hogy nem volt könnyű meghozni azt a döntést, hogy katonai beavatkozást alkalmazzunk. Természetesen vannak kérdések és bizonytalanságok. Ez teljesen normális, ha háborúról és békéről van szó. De azok a nehézségek, amelyeket a líbiai válság ezen aspektusával kapcsolatban tapasztaltunk, egyetlen pillanatra sem homályosíthatják el az Európai Unió teljes szerepvállalását. Az Európai Unió már a válság kirobbanásától kezdve élen járt az intézkedéseivel. Elsőként alkalmazott szankciókat, elsőként vezetett be utazási tilalmat a rezsim vezetőire, elsőként fagyasztotta be a líbiai pénzeszközöket és elsőként ismerte el a líbiai Átmeneti Nemzeti Tanácsot mint hivatalos tárgyaló felet, e Parlament kérésére. Az EU emellett koordinálta az uniós polgárokat segítő mentési műveleteket, és jelentős mértékű humanitárius segélyt biztosított - és biztosít jelenleg is - az ország számára.
A március 11-én meghatározott politikai célkitűzések változatlanok. Kadhafinak mennie kell. Olyan politikai átmenetet akarunk, amit maguk a líbiaiak hajtanak végre, széles körű politikai párbeszédre alapozva. Készen állunk arra, hogy segítsük az új Líbiát, mind gazdasági téren, mind pedig új intézményei kiépítéseiben.
A régió más részeiben folyó eseményeket is nyomon követjük. Tudjuk, hogy a helyzet minden országban más, és nagy aggodalommal figyeljük a szíriai, jemeni és bahreini eseményeket. Határozottan elítéljük az erőszak fokozódását és támogatjuk a politikai és társadalmi reformokat déli szomszédságunkban. A saját politikánkon is változtatnunk kell - ezt a mai nap folyamán, később fogom megvitatni a Parlament Külügyi Bizottságának e régióért felelős EP-képviselőivel. Ugyanakkor pozitív fejleményként értékeljük a két hete Egyiptomban zökkenőmentesen lezajlott népszavazást, amikor az emberek az alkotmány módosításáról szavaztak.
Mondanék néhány szót az elefántcsontparti helyzetről is. Ez a téma nem szerepelt a legutóbbi Európai Tanács napirendjén, de a decemberben elfogadott következetések óta szorosan nyomon követjük az eseményeket. Először is, a leghatározottabban elítéljük az erőszakot, különösen a civilek ellen irányuló erőszakot. Ennek mindenhol meg kell szűnnie. Másodszor, a jelenlegi helyzet egyértelműen annak a következménye, hogy nem tartják tiszteletben a választások eredményeit. A demokrácia nemcsak a választásokról szól, hanem a választási eredmények tiszteletben tartásáról is. A nemzetközi közösség egyértelművé tette álláspontját a múlt évi elefántcsontparti elnökválasztás eredményeivel kapcsolatban. Ki kell tartanunk ezen álláspontunk mellett.
Végül, a Japánt ért tragédiák sorozata kapcsán mi, az Európai Tanács együttérzésünket és szolidaritásunkat fejeztük ki a japán nép felé, és részvétet nyilvánítottunk a több ezer áldozat iránt. Nem feledkezhetünk meg róluk, még akkor sem, ha a Japánban történő drámai események egyéb fejleményei ragadják meg a figyelmünket. Az Európai Unió kész arra, hogy segítsen, ahogy csak tud. E szomorú napokban Japán igaz barátaiként hangsúlyozni szeretnénk az EU és Japán közötti kapcsolat stratégiai jelentőségét. Mint tudjuk, a történtek hatásai túlnyúlnak Japán határain, és az Európai Uniónak ezért is kell mindenre kiterjedően levonnia a következtetéseket. Szorosan nyomon követjük az események világgazdasági és az atomenergia terén kifejtett hatásait. Ezt kiemelt fontosságúnak tekintjük.
Ezért úgy döntöttünk, hogy célzott biztonsági "stressz-tesztek” keretében sürgősen felül kell vizsgálni az összes európai atomerőmű biztonságosságát. A Bizottság még az év vége előtt jelentést fog benyújtani az Európai Tanácshoz a stressz- tesztekről. Felül fogja vizsgálni a nukleáris létesítmények biztonságára vonatkozó, érvényben lévő uniós szabályokat, és szükség esetén hasznos változtatásokra tesz javaslatot. Európában a legnagyobb szintű nukleáris biztonságot akarjuk elérni, mert az atomerőművek biztonságának biztosítása nem állhat meg a határainkon. Hasonló tesztek elvégzésére ösztönözzük a szomszédos országokat, és e tekintetben támogatjuk is őket. A legjobb az volna, ha világszerte megtörténne az atomerőművek felülvizsgálata.
Elnök úr, tisztelt képviselők, röviden beszámoltam tehát arról, hogy miről állapodtunk meg az Európai Tanács idei harmadik ülésén. E döntések többsége további munka alapját jelenti a Parlament számára, legyen szó jogalkotási eljárásokról vagy a Parlamentnek a közös kül- és biztonságpolitika ellenőrzése tekintetében meglévő általános jogáról.
José Manuel Barroso
Elnök úr, Van Rompuy úr, tisztelt képviselők, az Európai Tanács elnöke beszámolt a múlt heti ülésen meghozott döntésekről. Szeretném megosztani Önökkel azt, hogyan látom én ezeket a döntéseket, ezenkívül különösen a következő lépésekről szeretnék beszélni.
El kell ismernünk, hogy több nagyon fontos strukturális döntést hoztak az euróövezet nagyobb pénzügyi stabilitása és a fokozottabb gazdasági koordináció érdekében. Ez valódi fordulópont az európai gazdasági kormányzás számára, különösen akkor, ha visszatekintünk arra, milyen úton jutottunk el erre a pontra.
Végre megfelelő, szilárd alapokat teremtettünk gazdasági és monetáris uniónk gazdasági alkotóeleme tekintetében. Úgy vélem, mostantól szilárdabb alapokkal rendelkezünk.
A mostani keret lehetővé teszi számunkra, hogy együtt reagáljunk minden esetleges válságra. És végül, de nem utolsósorban, a Tanács által elért eredmények értékelésekor nem mehetünk el amellett, hogy a keret összhangban van a Szerződés rendelkezéseivel és a közösségi megközelítést követi.
Mindannyian tisztában vagyunk azzal, hogy ez nem előre eldöntött ügy volt. A Bizottság vezető szerepet játszott a gazdasági válságra adott közös válaszban és Európa 2020-as jövőképének kialakításában. Ehhez lényegi támogatást kapott a Parlamenttől, és ismét szeretném ezt megköszönni Önöknek. A Parlament és a Bizottság által a közösségi megközelítés védelmében együttesen képviselt álláspontot elismerték, és fontos szerepet játszott ezen eredmények elérésében.
Ennek köszönhetően az új gazdasági architektúra nagyjából már készen áll. De ez önmagában nem garantál semmit: a politikai vezetőknek most fontos döntéseket kell meghozniuk ahhoz, hogy mindez értelmet nyerjen.
Ebben az új keretben eltökéltnek kell lennünk az iránt, hogy minden további késedelem nélkül végrehajtsuk a szükséges költségvetési konszolidációt és a strukturális reform növekedéssel kapcsolatos prioritásait, amit az Európai Tanács is megerősített a Bizottság éves növekedési jelentése alapján.
Bízom abban, hogy az elkövetkező hetekben és hónapokban ugyanolyan erős lesz a kitartásunk - ha nem erősebb -, mint amit eddig tanúsítottunk, amikor következetes és összehangolt módon megalkottuk a válságra adandó közös válaszunk különböző elemeit: az európai szemesztert, az Euró Plusz Paktumot, az új és megerősített gazdasági kormányzási keretet, valamint azokat az intézkedéseket, amelyeket a szolidaritás és a felelősség szellemében tettünk az euróövezet pénzügyi stabilitásának fenntartása érdekében.
Azt is el szeretném mondani Önöknek, hogy a Bizottság a gazdasági kormányzás számos területét tekintve többet szeretett volna elérni, különösen az euróövezet új pénzügyi stabilitási mechanizmusa kapcsán. Például nagyobb mértékű rugalmasságot szerettünk volna. Mindazonáltal úgy vélem, elmondhatjuk, hogy sikerült egy olyan mechanizmust létrehoznunk, amely a Szerződésben gyökeredzik, és amely a Bizottságnak erős szerepet, a Parlamentnek pedig ellenőrzési hatáskört ad. Jelentős eredményt értünk el, és a Szerződés módosításának jóváhagyása - amit a Parlament oly nagy többségben támogatott - szintén hozzájárult ehhez.
Tisztelt képviselők, itt az idő, hogy működésbe hozzuk az új kormányzati struktúrákat a gazdasági helyzet megoldása érdekében. Az igazság az, hogy még mindig nehéz időket élünk. A labda most inkább a tagállamoknál van: véglegesíteniük kell a reformprogramjaikat, valamit a stabilitási vagy konvergencia programjaikat.
A Bizottság konkrét, ambiciózus javaslatokat vár az egyes tagállamoktól arra vonatkozóan, hogyan kellene előrelépni az Európa 2020 stratégia legfontosabb célkitűzései - a több munkahely megvalósítása, az oktatásba, képzésbe, kutatásba és innovációba való nagyobb mértékű beruházás, valamint a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem egy bátrabb megközelítése - felé.
Ezenkívül azt is várjuk a tagállamoktól, hogy ismertessék azokat az intézkedéseket, amelyeket a folytatódó makrogazdasági egyensúlytalanságok megszüntetése, valamint a munkahelyteremtés céljából a versenyképesség és a növekedés javítása érdekében szándékoznak tenni.
Amint megkaptuk ezeket a dokumentumokat, ki tudjuk dolgozni véleménytervezeteinket és ajánlásainkat az egyes országok számára, hogy e dokumentumok még az Európai Tanács júniusi ülése előtt elfogadásra kerüljenek, ami a legelső európai szemeszter végét fogja jelezni.
Hangsúlyozni szeretném, hogy közös felelősségünk van, és fontos, hogy mindenki teljes körűen szerepet vállaljon az Európa 2020 stratégia végrehajtásában. Az Európa 2020 stratégia marad az alapvető keret Európa növekedési és foglalkoztatási reformjai számára. E tekintetben megemlíthetjük az Európai Tanács következtetéseinek (6) bekezdését, amely nagyon egyértelműen fogalmaz: "Ezen intézkedések végrehajtása során, a széles körű szerepvállalás biztosítása érdekében a tagállamok a nemzeti parlamentek, a szociális partnerek, a régiók és más érdekelt felek teljes körű részvétele mellett szorosan együtt fognak működni az Európai Parlamenttel és más uniós intézményekkel, valamint az Unió tanácsadó szerveivel a Gazdasági és Szociális Bizottsággal és a Régiók Bizottságával.” Ezt hangsúlyozni szeretném, mert mint tudják, a lisszaboni stratégia egyik leggyakoribb kritikája pontosan az európai gazdasági reformprogram iránti felelősségvállalás hiánya volt. Remélem, ez alkalommal alkalmazni tudjuk az e folyamatból levonható tanulságokat, és valóban keményen dolgozunk majd a növekedés fellendítése érdekében, a foglalkoztatás európai és nemzeti szintű bővítésének megvalósításáért.
Ami a gazdasági kormányzás reformját illeti, most a Parlament feladata, hogy előrehaladást érjen el a jogalkotási csomagban foglalt hat javaslat végső elfogadása érdekében, és remélem, hogy a lehető legrövidebb időn belül határozott eredményt érünk el. Ez elengedhetetlenül fontos az egész kormányzási rendszer működéséhez.
Ezért úgy vélem, okunk van örülni a legutóbbi Európai Tanács eredményeinek, ugyanakkor okunk van arra, hogy továbbra is keményen dolgozzunk, mivel a gazdasági helyzet még mindig nehéz és kiszámíthatatlan, különösen a szociális szempontokat tekintve, ami mindannyiunkat nagy aggodalommal tölt el.
Az elkövetkező hetekben a Bizottság szintén benyújtja javaslatait az egységes piaci intézkedéscsomagról. Nagy örömmel látom, hogy a Tanács oly sok időt szentelt az egységes piac jövője megvitatásának, és hangsúlyozta az egységes piac alapvető fontosságú szerepét a növekedés és a foglalkoztatás ösztönzésében és a versenyképesség előmozdításában, és ennek kapcsán többek között kiemelte a kkv-kra nehezedő szabályozási teher könnyítésének fontosságát.
Fel akarjuk szabadítani az egységes piac növekedési potenciálját. Emellett szeretném felhívni a figyelmet arra a tényre, hogy a költségvetési konszolidáció önmagában nem cél, hanem eszköz a tisztességes és fenntartható növekedés, illetve a munkahelyteremtés ösztönzéséhez.
És ha már a tisztességes növekedésnél tartunk, fontos hangsúlyozni, hogy az Európai Tanács a nemzetközi pénzügyi tranzakciók megadóztatásának lehetőségéről is véleményt mondott. Megerősítettem a Bizottság azon szándékát, hogy javaslatokat terjeszt majd elő a pénzügyi ágazatban bevezetendő adóról. A mi véleményünk az, hogy mindenkinek hozzá kell járulnia a válság megoldásához.
Tisztelt képviselők! Mint tudják, a Tanács a Földközi-tenger déli részének helyzetét is megvitatta, különös tekintettel a líbiai helyzetre. A Tanács elnöke nagyon részletes jelentéssel szolgált. Csak annyit szeretnék ezzel kapcsolatban elmondani, hogy tegnap találkoztam a tunéziai miniszterelnökkel. Ismét hangsúlyoztam, hogy támogatjuk a demokratikus forradalmat és készek vagyunk segíteni a tunéziai népet a szabadságért, igazságosságért és a társadalmi haladásért vívott harcukban. Ennek kapcsán megemlítettem a migráció kérdését is, amelyet Tunéziának és az EU-nak közösen kell megoldania, konstruktívan és valódi partnerség keretében, mivel mi a demokráciát és a közös jólétet célként kitűző partnerséget javasoltunk, amit az Európai Tanács nagyon jól fogadott.
Volt még egy téma az Európai Tanács napirendjén, nevezetesen a Japán válság témája, különös tekintettel az országban kialakult nukleáris vészhelyzetre.
Tegnap meglehetősen hosszú telefonbeszélgetést folytattam a japán miniszterelnökkel, aki megköszönte az Európai Unió intézkedéseit. Ismét hangsúlyoztam szolidaritásunkat, és elmondtam neki, hogy továbbra is Japán mellett állunk. A nukleáris vészhelyzetről is beszéltünk. Kan Naoto miniszterelnök úr tájékoztatott a japán helyzetről és a legfrissebb biztonsági fejleményekről, valamint jelezte, hogy kész együttműködni velünk a nukleáris biztonság terén Európában és a világ többi részén elvégzendő munkával kapcsolatban.
Nyilvánvalóan egyre nagyobb az emberek aggodalma az atomenergia kérdésével kapcsolatban. Foglalkoznunk kell ezekkel az aggályokkal, és maximális biztonságot kell garantálnunk az atomenergia terén. Mindezt teljesen átláthatóan kell végeznünk. Ennek érdekében ún. "stressz-teszteket” fognak végezni az európai atomerőművekben, az eredményeket pedig nyilvánosságra hozzák majd. A Tanács felkérte a Bizottságot és az Európai Nukleáris Biztonsági Szabályozó Hatóságok Csoportját, hogy határozzák meg e tesztek hatáskörét és gyakorlati részleteit. A teszteket független nemzeti hatóságok fogják végrehajtani. A Bizottság emellett megvizsgálja az atomerőművek biztonsággal kapcsolatos szabályozási keretét, és az év végéig javaslatokat tesz az esetlegesen szükséges módosítások végrehajtására.
Elnök úr, tisztelt képviselők, továbbra is bíznunk kell abban, hogy képesek vagyunk az európai közjó érdekében cselekedni. A Bizottság nap mint nap erre törekszik, tudván, hogy számíthatunk a Parlament támogatására. Mi tovább folytatjuk ezt a munkát, és maradéktalanul végrehajtjuk új feladatainkat.
Joseph Daul
Elnök úr, Van Rompuy úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim, az Európai Tanács legutóbbi ülése a helyes útra terelte országainkat. A szolidaritási alap kapacitásának bővítésével és állandóvá tételével a "huszonhetek” ismét kinyilvánították az euró melletti elkötelezettségüket, és azt, hogy mennyire fontosnak tartják a pénzügyi szempontból stabilabb és az ideiglenesen nehézségekkel küzdő országok közötti szolidaritást.
Ezzel egy időben az euróövezet országai közötti európaktum megkötésére irányuló döntés (amely más országok előtt is nyitva áll) jól jelzi az európai vezetők azon politikai szándékát, hogy levonják a pénzügyi válság tanulságait.
Az a tény, hogy közös valutánk van, arra kényszerít bennünket, hogy következetesebbek legyünk a gazdasági és szociális döntéseinkben. Rég elmúltak azok az idők, amikor az országok szokatlan adózási mértéket vagy egyedi szociális szabályokat határozhattak meg anélkül, hogy erről először konzultáltak volna partnereikkel. Ennek nagyon egyszerű oka van: valamennyi országnak élveznie kell euróövezeti partnerei szolidaritását.
Ugyanakkor a polgárok csak akkor fogják elfogadni ezt a szolidaritást, ha úgy látják, hogy mindenki ugyanolyan mértékű erőfeszítéseket tesz az állami pénzeszközök kezelése terén. E tekintetben az európaktum komoly lépést jelent gazdaságaink konvergálódása felé. Képviselőcsoportom erősen támogatja ezt, de elvárja - és én is elvárom -, hogy a közösségi módszer keretében kerüljön sor ennek a végrehajtására, a Bizottság felügyelete mellett, elnök úr. Önök megfelelő lépéseket tesznek, és munkájuknak vannak pozitív eredményei, de többet kell tenni a közösségi módszer keretében, a Bizottság védnöksége mellett. Így építjük Európát. Hölgyeim és uraim! Tudják, milyen makacs tudok lenni, és annyiszor fogom elismételni, ahányszor csak kell, hogy senki se felejtse el!
Európa megkülönbözteti magát a világ többi részétől szociális piacgazdasági modelljével, amelyre polgáraink joggal lehetnek büszkék, és amely a szolidaritás elvén alapul, de amelyet nehéz megőrizni a globalizációval szemben. A kérdés az, hogyan lehet biztosítani e modell fenntartható jövőjét, azaz hogyan találhatjuk meg az arany középutat a szocialisták által támogatott gondoskodó állam - amely csaknem a csődbe vitt bennünket - és a túlzott liberalizmus között, amelynek a veszélyei a pénzügyi válság kapcsán is láthatóvá váltak.
Ennek eléréséhez három dologra van szükség. Először is, az EU összes országának csökkentenie kell a hiányát; másodszor, hasonló költségvetési, adózási és szociális szabályokat kell elfogadniuk; és harmadszor, az országoknak együttesen be kell ruházniuk az innovációba a növekedés fellendítése érdekében, amely jelenleg egyértelműen nem elégséges mértékű. Az igazság az, hogy csak akkor őrizhetjük meg ezt a modellt, ha beruházunk a növekedés alapjául szolgáló ágazatokba: a zöld energiába, a nanotechnológiába, a biotechnológiába stb. Mivel pénzügyi szempontból korlátozottak a lehetőségeink, a növekedés jelentette kihívás megoldásának és a méretgazdaságosság elérésének legjobb módja az, ha összeadjuk a szakértelmünket és a tőkénket. Az innovációba történő nagyarányú beruházás nélkül, egy valódi európai terv nélkül lehetetlenné tesszük magunk számára, hogy tartsuk az iramot versenytársainkkal.
Hölgyeim és uraim! Miközben 10 napja az állam- és kormányfők együtt tanácskoztak, a fukusimai erőműben kialakult helyzetet továbbra is aggodalommal figyelték az egész világon, a líbiai felkelők pedig erős fellépést vártak Európától. E két kérdés tekintetében országaink és az Európai Unió nagy felelősségtudatról tett tanúbizonyságot.
Felajánlottuk Japánnak az atomenergia terén meglévő szakértelmünket ebben a rendkívül nehéz és aggasztó helyzetben, amely nemcsak Japánt érinti, hanem az egész nemzetközi közösségre kihat. Biztosak lehetünk abban, hogy lesz olyan, hogy "Fukusima előtt” és "Fukusima után”. Bár sajnos még nem vagyunk Fukusima után, képviselőcsoportom azt szeretné elérni, hogy a Fukusima utáni időszak a mérlegelés és a cselekvés időszaka legyen, először is annak biztosítása érdekében, hogy az atomenergia biztonságosságával kapcsolatos szabályokat nagymértékben megszigorítsák, másodszor pedig azért, hogy fokozzuk erőfeszítéseinket a zöld energia terén. Elnök úr, egyetértek az elefántcsontparti helyzettel kapcsolatos megközelítésével.
Végül mondanék néhány szót a földközi-tengeri régióban kialakult helyzettel kapcsolatban. Örömmel fogadtam, hogy az Európai Tanács újra és újra felszólította Kadhafi ezredest, hogy mondjon le a hatalomról, hogy Líbiában új korszak vehesse kezdetét. Azt szeretném, ha országaink mind összeülnének, és kidolgoznának egy olyan szomszédsági politikát, amely ugyanolyan ambiciózus és sikeres lesz a Dél számára, mint amilyen az a politika volt, amit az 1990-es években a Kelet számára dolgoztak ki.
(Taps)
Martin Schulz
Elnök úr, ha valaki figyelmesen hallgatta Van Rompuy úr és Barroso úr beszédét, eszébe juthatott az a híres német dal, amelynek a szövege valahogy így hangzik: "Minden ember a fedélzeten, de a hajó egy roncs”. Nincs semmi gond, minden rendben van. Minden nehézséget megoldottunk, mindenkinek a legnagyobb megelégedésére.
Én azonban egyszerűen nem látom az Európai Tanács ülésével kapcsolatos jelentéseik értelmét. Teljesen megértem, hogy nem akartak idejönni egy negatív kicsengésű jelentéssel. Ha én lennék az Európai Tanács elnöke, valószínűleg mindent megtennék, hogy ezt az állandó bécsi kongresszust a legpozitívabban fessem le.
Mindketten említették Líbiát. Arról viszont nem szóltak, hogy e kérdésben komoly véleménykülönbségek vannak a két legnagyobb európai kormány között: Franciaország és Németország között nincs konszenzus a líbiai kérdésről. Az egyik legfontosabb nemzetközi kérdés kapcsán az Európai Unión belül meglévő nézetkülönbségek azt jelzik, hogy nincs minden ellenőrzés alatt. Van Rompuy úr, jobban jártunk volna, ha ennek a tanácsi ülésnek az eredményei már 2010-ben rendelkezésünkre álltak volna. Ha meg akartuk volna akadályozni a tavalyi lejtmenetet, különösen az euróövezetben, a most végrehajtott lépéseket már 2010 tavaszán meg kellett volna tenni.
Fel kell tennünk magunknak azt a kérdést, hogy ezeket a lépéseket miért nem tettük meg 2010 tavaszán? A válasz az, hogy az Európai Tanácsban - az Ön által vezetett intézményben - nem a közösségi módszer, a közösségi szellem és a közös célok határozzák meg, hogy miről beszélnek és állapodnak meg, és végső soron a nemzeti taktikai érdekek nagyobb szerepet játszanak a közös európai érdekeknél. Ez problémát jelent Európa számára.
Szerettem volna hallani valamit Öntől, Barroso úr. Például elmagyarázhatta volna, hogyan lehet az, hogy az a párt, amelynek Ön a tagja és korábban a vezetője volt, és amely Portugália miniszterelnökévé tette Önt, most bukásba vitte a portugál kormányt - azt a kormányt, amely pontosan végrehajtotta az Ön és az Ön mellett ülő biztos által megkövetelt intézkedéseket.
(Taps)
Nem mondhatjuk, hogy ez az Ön felelőssége, végül is Ön már nem vezetője a pártnak. Ugyanakkor egyértelmű nyilatkozatot vártam volna a Bizottság vezetőjétől a nemzeti politika szintjén való ügyeskedésről és annak az Európai Unióra gyakorolt kedvezőtlen hatásáról - figyelembe véve, hogy a portugál kormány bukása pontosan akkor történt, amikor a kormány elhatározta, hogy pontosan azt fogja tenni, amit a stabilitási keret elvár tőle. Európát nem így kell előre vinni.
Valami nagyon aggaszt engem, és erről egyikőjük sem beszélt: az, hogy mindig pontosan ugyanazzal a helyzettel kell szembesülnünk az Európai Tanács ülése előtt. Az állam- és kormányfők alighogy megállapodnak egy, az euró vagy az euróövezet valamely tagjának stabilizálását célzó intézkedésben a következtetések tervezetében, amikor a londoni City vagy New York valamelyik hitelminősítő intézete leminősíti ezt az országot, aminek mindig ugyanaz az eredménye, azaz spekulációs hullám indul el az euróval szemben. Mikor lesz végre bátorságunk kimondani, hogy "Európának nem diktálnak többe ezek a spekulánsok”?
(Taps)
Mit mondunk a bankoknak? Barroso úr, örömmel hallottam Öntől, hogy javaslata van a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adóval kapcsolatban. Jelenleg az Európai Központi Bank 1%-os kamattal nyújt kölcsönt ugyanazoknak a bankoknak, amelyek ezt a pénzt 10%-os hitelkamattal adják tovább az euróövezet tagállamainak. Semmi sem változik: továbbra is a válság okozói profitálnak legtöbbet a válságból. Ezért van szükség a pénzügyi tranzakciók megadóztatására, hogy biztosíthassuk, hogy ezek a bankok is viseljék a pénzügyi válság terhét.
Barroso úr, említette az Európa 2020 stratégiát: több foglalkoztatás, több beruházás, több kutatás és képzés, nagyobb fokú környezetvédelem. Ez nagyon szépen hangzik, azt kivéve, hogy mindezt egyre kevesebb állami beruházással kell majd megvalósítani. Eredményként könyvelhetjük el, hogy az Európa 2020 stratégia és a lisszaboni folyamat rendkívül pozitív fejlemények, de bukásra vannak ítélve, ha Európa gazdasági fejlődése érdekében nem teszünk mást, mint hogy egyoldalúan csökkentjük a költségvetéseket. Ehelyett ösztönöznünk kellene az állami beruházásokat. Nézzék meg, milyen szintű beruházásokat eszközölnek a feltörekvő országokban! Nézzék meg az állami beruházások szintjét Indiában! Nézzék meg Brazíliát! Nézzék meg a többi kontinenst és az ottani állami beruházások szintjét!
Európa a lehető legnagyobb mértékű kiadáscsökkentést hajtja végre, és ezért kellene jogilag kötelező érvényű alapként kineveznünk egy módszert céljaink - azaz az Európa 2020 stratégia céljai - elérésére a gazdasági kormányzás "hatos csomagjában”. A kormányok végül végrehajtják majd azt, amit eddig olyan hangosan ígértek, csak hogy megakadályozzák a költségvetési megszorításaikkal kapcsolatos fejleményeket - ami maga az uniós költségvetés csökkentése által is megvalósul. Ezért, Barroso úr, azt várom Öntől, illetve inkább a költségvetésért felelős biztosától, Lewandowski úrtól, hogy egy pontosan kidolgozott és ambiciózus költségvetés-tervezetet dolgozzanak ki az EU számára, amely valóban elősegíti azokat a fejleményeket, amelyekre az EU-nak szüksége van.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, mindenekelőtt szeretnék köszönetet mondani Van Rompuy úrnak a Tanácsról nyújtott beszámolójáról, de legyünk őszinték: nem hiszem, hogy vége a válságnak, és azt sem hiszem, hogy a jelenlegi intézkedésekkel véget vethetünk annak. Óriási vihar van kialakulóban.
Mindaz, amit eddig az Európai Unióban tettünk, csak szükségmegoldás volt: olyan intézkedések, amelyek szükségesnek mondhatók, de magát a válságot nem oldják meg. 110 milliárd eurót adtunk Görögországnak és 67 milliárd eurót Írországnak, és most nem számolom azt a 24 milliárd euró összegű támogatást, amit épp most ítéltünk meg az ír bankoknak. Jelenleg 76 milliárd eurónk van államkötvényekben, amelyet az EKB vásárolt. Elmondhatom Önöknek, hogy az EKB ezt a tevékenységét folytatni fogja, mert a szükséghelyzeti alap nem értékesíthető a másodlagos piacokon. Ez azt jelenti, hogy ez a tevékenység folytatódni fog. Mi több, az EKB 100 milliárd euró összegű biztosítékot fogadott el, hogy likviditást nyújthasson a bankok számára Európában. Tehát összesen 400 milliárd eurót fektettünk be ebbe a válságba az elmúlt hónapokban. Ez az Európai Unió költségvetésének háromszorosa! És még csak most jön a java! Csütörtökön várhatóan növekednek a kamatok Európában - 1%-ról 1,25%-ra -, ami tovább súlyosbíthatja a helyzetet. Harcolni kell az infláció ellen, ugyanakkor ez tovább rontja a helyzetet.
Tehát ez a helyzet: 400 milliárd eurót fektettünk be. És megoldottuk a válságot? Nem, nem oldottuk meg. Igazán bátor és mélyreható megközelítésre van szükség, és jelenleg nincs ilyenünk. Ezzel kapcsolatban Nout Wellinket, a holland nemzeti bank elnökét szeretném idézni, aki néhány napja tette közzé éves jelentését. Három dolgot mond azon döntések eredményéről, amelyeket a Parlament és a Tanács hozott meg az elmúlt hetekben. Szerinte nem elég szigorúak a költségvetési szabályok, a gazdasági kormányzási csomag túl kicsi, az európaktum pedig túlságosan gyenge, mert nem rendelkezik végrehajtási mechanizmussal. Nem én mondom ezeket - a holland nemzeti bank elnökét, Nout Wellinket idézem, aki pontosan megismétli azt, amit Trichet úr múlt héten mondott. Az általa említett harmadik dolog az, hogy a pénzügyi felügyeletet túlzottan nemzeti alapon hajtják végre.
Szerintem Nout Wellinknek igaza van. Sőt, néhány további dolgot is említhetünk. Az első az európai pénzügyi stabilitási eszköz (EFSF) és az európai stabilitási mechanizmus (ESM). Az állandó és az ideiglenes mentőalapok nem működhetnek, mert az egyhangú döntés szabálya vonatkozik rájuk. Ha megtartjuk ezt a szabályt, ez azt jelenti, hogy a teljes euróövezet felett mostantól euroszkeptikus kormányok és euroszkeptikus politikai pártok veszik át az uralmat.
Végül - és ez a mai üzenetem - még mindig hátravan, hogy rendbe tegyük az európai bankokat. A probléma továbbra is fennáll, és az európai gazdasági fellendülés nem kezdődik el, ha nem oldjuk meg először ezt a problémát. Nem elég, hogy még mindig a portfóliójuk részét képezik a pénzügyi válság idejéből származó régi termékek, de számos kötvénnyel rendelkeznek portfóliójukban olyan problémás országokból, amelyek minősítése napról napra - vagy legalábbis hétről hétre - egyre rosszabb.
Azt kérem Barroso úrtól és Trichet úrtól, hogy a lehető legrövidebb időn belül álljanak elő egy globális válasszal e problémára - nevezetesen egy merészebb stabilitási paktummal (a Parlament már dolgozik ezen) és a gazdasági kormányzással. Létezik valódi gazdasági kormányzás? Jelenleg egy kormányközi megközelítésünk van, büntető mechanizmus nélkül, és ez nem fog működni. Ez nem működött a múltban sem, és a jövőben sem fog. Javaslattal kell előállnunk a mentőalapokra vonatkozó egyhangúsági szabály eltörlésére, mert ez nem működik. Nem teszünk mást, mint hogy az összes hatalmat azoknak az országoknak és pártoknak adjuk, amelyek ellenzik a rendszert.
Végül, tervvel kell előállnunk az európai bankrendszerre vonatkozóan. Addig nem lesz gazdasági fellendülés, amíg nem teszünk le az asztalra egy európai mechanizmust a bankok rendbetételére. Mindannyian tudjuk, hogy ez pénzbe fog kerülni. Az európai bankok újratőkésítése, az európai pénzügyi beruházások - ahogyan Schulz úr is kérte -, és ezzel egy időben számos tagállamunk gyenge költségvetési helyzetének fedezése. Hogy fogjuk ezt megcsinálni? Hol a pénz? Csak úgy teremthetjük elő a pénzt, ha egy valódi európai kötvénypiacot hozunk létre, és ezt mi is tudjuk. Egy európai kötvénypiac létrehozása az egyetlen kivezető út a válságból.
Annyit szeretnék mondani Barroso úrnak, hogy most van itt az idő a cselekvésre. Kifutunk az időből, és nem egyedül egy európaktummal fogjuk megoldani a problémáinkat.
Daniel Cohn-Bendit
Elnök úr, Van Rompuy úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim, Van Rompuy úr, Schulz úr egy kis német dalt idézett Önnek, amely franciául így szól: "Tout va très bien, Madame la Marquise, il n'y a pas de problème”.
Megvallom, döbbenten állok ezelőtt, ahogyan a dolgokat itt előadják számunkra. Nem kellene bolondnak nézni minket. Még ha szeretjük is Önt hallgatni, időnként olvasunk újságot, tehát tudjuk, hogy mi történt ezen a tanácsi ülésen. Ne meséljen nekünk kis történeteket. Tudjuk, hogy mik a problémák. Nem azért vagyunk itt, hogy vesztegessük az időnket.
Egy dolgot szeretnénk Önnek és Barroso úrnak mondani. Önök folyamatosan stabilitásról, növekedésről, foglalkoztatásról és versenyképességről beszélnek. Ez kétségkívül igaz. De tudják, hogy ebből mi jut el a polgárainkhoz? Ők egyenlőtlenséget, igazságtalanságot éreznek, és a biztonság hiányát. Ez jut el hozzájuk. És ha az Európai Unió nem változtat a módszerein, nem próbál meg reagálni az igazságtalanság érzésére, az egyenlőtlenség érzésére vagy az egyenlőtlenség tényleges létezésére, a biztonság hiányának valós meglétére, akkor az emberek a "versenyképesség” szó hallatán csak azt fogják érteni, hogy "már megint rajtunk csattan az ostor”.
Ez jelenti a valódi problémát számunkra, mert a polgárok látni fogják a bankmentő csomagokat, amelyek egyébként szerintem is szükségesek, és azt gondolják majd: "persze, a bankoknak lehet”. Nézzék a bankok nyereségét! Nézzék a vaskos fizetési borítékokat! Az emberek azt fogják mondani: "Ez tiszta őrület! Elköltötték azt a rengeteg pénzt, és mégis a polgárok és a nemzeti költségvetések fognak szenvedni, ahogyan tovább nőnek az egyenlőtlenségek!” Az elmúlt években minden statisztika az egyenlőtlenségek növekedését jelzi. Ha nem tudunk megoldást találni erre a problémára, polgáraink elfordulnak tőlünk, és ezzel a szélsőjobb Európa-ellenes hullám erősödik szerte Európában. És erre jó okuk lenne: az, hogy mi képtelenek vagyunk reagálni az egyenlőtlenség, az igazságtalanság és a bizonytalanság érzésére. Tehát, ha nem reagálunk, nem járunk sikerrel.
Az Eurobond kötvényekkel kapcsolatban - erről Verhofstadt úr is említést tett - amiről beszélnünk kell a polgároknak, és amit mobilizálnunk kell, az nem más, mint egy védelmi alap. De ha nincs befektetési alapunk, ha nem tudunk valódi bizonyítékot felmutatni arról, hogy ismét működni akarjuk látni a gépezetet - és ezért is szükséges az, hogy az eurókötvények ne csak védelmi, hanem befektetési célokat is szolgáljanak -, szóval ha nem indulunk el ezen az úton, a polgárok semmit sem fognak érteni, és különösképpen ezt a politikát nem.
Ezért néhány dolgot ki kell mondani: ami az egyenlőtlenségeket illeti, nem lehetne olyan szociális intézkedéseket elfogadni ma, Európában, amelyeket a polgárok meg is értenek? Például hogy Európa-szerte döntés szülessen a minimálbérről: nem feltétlenül arról, hogy ugyanaz legyen a mértéke, pusztán arról, hogy bevezessék a minimálbér fogalmát. Egyszerűen hihetetlen, hogy egy olyan országban, mint Németország, ahol annyit beszélnek a gazdasági egyensúly helyreállításáról, senki sem említi ezt a problémát, senki sem beszél róla. Hihetetlen, hogy Németország, amely jelenleg a kevés előnyösebb helyzetben lévő országok egyike Európában, képtelen bevezetni a minimálbért a polgárai számára. Ez olyan dolog, amivel foglalkozni kell az európai gazdasági és szociális kormányzás összefüggésében.
Most pedig Líbiáról mondanék néhány szót. Amit Schulz úr mondott, az igaz, bár drámaian hangzik. Itt van egy ország - például Németország -, amely csak bujkál, míg a többi ország megpróbál megoldásokat találni. Egyedül ezzel a meglátással értek egyet, és ezzel is csak alig. Most, amikor szomszédságpolitikáról vitázunk, azt szeretném, ha számba vennénk mindazokat a hibákat, amelyeket ezzel a szomszédságpolitikával kapcsolatban a múltban elkövettünk. Milyen kapcsolatot tartottunk fel Kadhafi ezredessel a bombázások megkezdése előtt? Milyen kapcsolatban voltak ez európai országok Kadhafi ezredessel, Ben Ali elnökkel és Mubarak elnökkel? Végül nézzük meg, mit jelentettek nekünk azok az emberi jogokról szóló cikkek a társulási megállapodásokban? Semmit! Ha nem vagyunk hajlandók ezt végiggondolni, akkor nem kellene tovább hazudnunk saját magunknak! Az Európai Tanács szentelt-e akár 5 percnyi időt annak, hogy számba vegye, korábban milyen hibákat vétettünk a földközi-tengeri régióval kapcsolatos politikánkban? Elgondolkodtak már erről? Semmit sem olvastam az újságokban. Semmit sem hallottam arról, amit erről a kérdésről mondtak. Bárcsak az Európai Tanács képes lenne némi önkritikára múltbéli hibáival kapcsolatban!
Végül ott van Japán kérdése. A probléma az, hogy a biztonságos atomenergia legjobb formája az, ha az egészet fokozatosan megszüntetjük. Az atomenergia terén nincs olyan, hogy nincs kockázat. Ezt nem érhetjük el egyik napról a másikra, de ha nem vonjuk ki az atomenergiát az energiatermelésből, sohasem leszünk biztonságban. A problémának semmi köze ahhoz, hogy egyetlen baleset után stressz-teszteket végzünk. Lacoste úr, a nukleáris biztonságért felelő francia hatóság vezetője szerint több esetleges incidens együttes bekövetkezése jelent problémát - egy olyan helyzet, amelynek lehetőségét hihetetlen módon még soha nem vizsgálták. Ez történt Japánban. Nem egyetlen incidens, hanem négy vagy öt incidens halmozódása, plusz az emberi mulasztás vezetetett e helyzet kialakulásához.
Matematikai szempontból nem lehet garantálni ezt a biztonságot. Ha mi, európaiak nem emeljük fel a hangunkat ... nem lehet egyik napról a másikra kivonni, de ha nem vonjuk ki az atomenergiát, a továbbiakban nem beszélhetünk nukleáris biztonságról. Nincs olyan dolog, hogy nukleáris biztonság.
Jan Zahradil
Elnök úr, a legutóbbi európai tanácsi ülés legfontosabb témája a gazdaság és az euróövezet stabilitása volt. Ön is jól tudja, hogy az Európai Konzervatívok és Reformerek képviselőcsoportjában ülő képviselők többsége euróövezeten kívüli országokat képvisel, és legtöbbjük olyan országból érkezett, amelyek még az európaktumhoz sem csatlakoztak. De ez nem jelenti azt, hogy az euróövezet bukását akarjuk. Ellenkezőleg: stabil és virágzó Európai Uniót akarunk, beleértve az euróövezetet is. Felelős nemzeti kormányokat, amelyek felszámolják az adósságokat, megreformálják a közkiadásokat és adóügyi reformot hajtanak végre, ezzel visszaállítva az általunk megfelelőnek tartott pénzügyi fegyelmet.
Amit viszont helytelennek tartunk, és ami zavar bennünket, az az egyes tagállamok, illetve részben a Bizottság és egyes képviselőcsoportok által támogatott rejtett célok. Ez próbálkozás a válság a célból való kihasználására, hogy továbbadhassák a hatalmat. Próbálkozás arra, hogy közelebb kerüljünk a költségvetési és adóügyi harmonizációhoz, valamint arra, hogy újabb lépést tegyünk a fiskális unió, és ezáltal a teljes politikai unió felé. Mi nemet mondunk egy ilyen unióra. Nem támogatunk egy ilyen uniót.
2004 óta vagyok tagja e Parlamentnek, és ha bármilyen probléma van, mindig ugyanazt kell hallanom: "Több Európára van szükségünk, több közösségi alapú megközelítésre”. Szerintem nem erre van szükségünk. Az juttatott ebbe a helyzetbe bennünket, hogy mindent európai szinten próbáltunk megoldani. És hogyan fogjuk megoldani ezt a nehéz helyzetet? Ismét európai szinten! Kérem, értsék meg végre, hogy a jelenlegi európai integrációs modell kifogyott a lendületből. Nem élhetnek tovább a háború utáni európai integráció 50 éves álmában, amely még a múlt évszázadban gyökerezik. Az európai paradigma megváltozott, és minél hamarabb elfogadják ezt, annál jobb.
Lothar Bisky
Elnök úr, soros tanácsi elnök úr, Barroso úr, képviselőcsoportom nem tartja kielégítőnek a Tanács ülésének eredményeit.
Először is vegyük a gazdaságpolitikát. A múlt heti meghallgatás során ismertettük véleményünket a gazdaságpolitika terén elfogadott iránymutatásokról. Felül kell kerekednünk a profittal és versennyel kapcsolatos fixáció neoliberális gyakorlatán, amely az olyan fogalmak kapcsán válik nyilvánvalóvá, mint például a "rugalmas biztonság”, a nyugdíjkorhatár kiigazítása stb.
Úgy véljük, hogy demokratikusan legitimált, ellenőrzött gazdaságpolitikai irányításra van szükség, amely megakadályozza az adó-, bér- és a környezetvédelmi dömpinget olyan megfelelő közös minimumszabályok segítségével, amelyek hatékony szabályozást biztosítanak a pénzügyi piacok számára, és lehetetlenné teszik a profitok privatizálását, és ezzel egy időben a kockázatoknak az emberekre történő áthárítását.
A második témám a déli szomszédságunkkal, és kiváltképpen Líbiával kapcsolatos. Az uniós tagállamok borzasztó helyzetbe avatkoztak be Észak-Afrikában, különösen Líbiában. Már hallottunk bírálatokat ezzel kapcsolatban. Egy dolgot ki szeretnék emelni: a diktátor - Kadhafi ezredes - tőlünk vásárolt fegyvereket használ a tüntetők és a felkelők ellen. Jelenleg a NATO támadásokat folytat Kadhafi erői ellen, hogy megvédje a szabadságért és demokráciáért harcolókat, akik szintén európai és amerikai fegyvereket használnak.
Szeretném megtudni, mi az értelme a fegyverkereskedelemmel kapcsolatos jelenlegi becsületkódexnek, ha ilyen helyzet előfordulhat? Hol van a szabadság és az emberi jogok támogatása és a társadalmi igazságtalanságok elleni küzdelem olyan esetekben, mint például Lampedusáé, ahová naponta menekültek százai érkeznek Észak-Afrikából? Attól tartok, hogy az újonnan összetákolt szomszédsági koncepció inkább az európai érdekekről szól, mintsem arról, hogy megfelelő választ adjunk a partnerországok igényeire.
Végül Japánról szeretnék beszélni. Ma délután és holnap még lesz időnk megvitatni a Japánban kialakult helyzetet. Ebben az esetben megint az a helyzet, hogy nem ismerünk el egy koherens európai megközelítést, legalább ami a biztonsági ellenőrzéseket, az ún. stressz-teszteket illeti. Nem lep meg, hogy polgáraink indokolható kétkedéssel kérdezik tőlünk, hogy pontosan mi is az Európai Unió álláspontja ebben a kérdésben.
Godfrey Bloom
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, ha megengedi, visszatérnék a líbiai helyzetre.
Mikor volt az a pillanat, amikor a politikai élet tagjai és a fontos emberek hirtelen felismerték, hogy Kadhafi ezredes gonosz ember? Az azóta eltelt időben, hogy elkészült az a csodálatos fénykép, amelyen Ön, elnök úr, átkarolja őt, mikor döbbent rá, hogy Kadhafi egy lelkiismeretlen, gátlástalan ember?
Elmondhatom, hogy a skóciai Lockerbie-merénylet és a hazámban végrehajtott IRA merényletek áldozatai nagyon jól tudják, milyen gazember is volt ez az ember. De van olaja és pénze, és Önök mind szemet hunytak a tények fölött, nem igaz?
Nos, azok, akik eddig nyakig benne voltak, most itthon prédikálnak. A legabszurdabb személy ebben a brit miniszterelnök, aki ott áll és zörgeti az üres kardhüvelyét - miután megfosztotta a brit királyi haditengerészetet és a királyi légierőt az állami támogatástól -, és az oldalvonalról fenyegetőzik, repülőgép-anyahajók és minden egyéb nélkül, és aki konzervatívnak mondja magát, de csak egy túlkoros iskolásfiú, aki túltengő önbizalommal nagyokat mond.
Sokat beszélünk az emberek elleni elkövetett erőszakról, sokat beszélünk a demokráciáról. Ennek ellenére Zimbabwéban már évek óta egy brutális és kegyetlen gyilkos az úr, és mi semmit sem teszünk ez ellen. Nem érdekel bennünket, mert ott nincs pénz és nincs olaj. Annyira jellemző erre a helyre: tele van képmutatással és őszintétlenséggel.
Barry Madlener
(NL) Barroso úr, el fogja érni a célját. Lesz majd egy állandó támogatási alap az euró számára, egy olyan alap, amely támogatást nyújt majd azoknak a tagállamoknak, amelyek elsikkasztották nemzeti kasszájukat, és amely azokra a tagállamokra hárítja át a kockázatot, amelyek rendet tartanak a házuk táján.
A legtöbb közgazdász egyetért velünk abban, hogy ez az alap nem fogja jobban megmenteni az eurót, mit amennyire erre a Stabilitási és Növekedési Paktum intézkedései képesek voltak. Ez egy "puha” megállapodás, amely könnyű hitellel jutalmazza a gyenge és csalárd tagállamokat. Honnan lesz erre pénz? Hogyan épül majd fel az alap? Papíron minden tagállam hozzájárul majd az alaphoz, ideértve Írországot, Görögországot és Portugáliát is, bár ezeknek az országoknak egyáltalán nincs pénzük.
A végeredmény az lesz, hogy azok a tagállamok fognak fizetni, amelyek eddig rendet tartottak a házuk táján. A holland polgárok fogják a számlát fizetni az olyan gyenge tagállamok helyett, mint például Görögország és Portugália - igen, az Ön országa, Barroso úr -, és ez, elnök úr, teljességgel elfogadhatatlan. Ez nem szolidaritás - ez a gyenge tagállamok helytelen magatartásának megjutalmazása a szorgos holland, német és belga polgárok kárára.
Az eurót így nem lehet megmenteni. Ehelyett ezeket az országokat ki kéne vonni az euróövezetből. Görögországban vissza kell állítani a drachmát, és Portugáliában újból be kell vezetni az escudót. Egyes országoknak bele kell törődniük, hogy el kell hagyniuk az euróövezetet, és ezért csak magukat okolhatják.
Werner Langen
(DE) Elnök úr, a csúcstalálkozó eredményei fontos köztes lépésnek tekinthetők, de a valódi teszt még hátravan. Ha ezeket az eredményeket úgy kezelik, mint minden mást szoktak - például a Stabilitási és Növekedési Paktumot -, és ha a tagállamok nem tartják magukat ezekhez, akkor még annyit sem érnek, mint a papír, amelyre kinyomtatták őket. Ezért sem tudok osztozni a két elnök abbéli optimizmusában, hogy vége a válságnak. Szerintem csak most jön a java.
Több mint két és fél éve történt a Lehmann Brothers összeomlása, és hol vagyunk most? Két és fél évbe telt, hogy eljussunk erre a pontra. Az illetékes biztos elutasította a pénzpiaci tranzakciókra kivetendő adóval kapcsolatos javaslatokat legutóbb, amikor e javaslatokat előterjesztették. Eredményeket akarok látni. Ha visszagondolok az elmúlt parlamenti ciklusra, emlékszem arra, hogy a Parlament 12 állásfoglalást fogadott el a pénzügyi piacokra vonatkozóan, és a belső piacért felelős biztos - aki hála az égnek, már nincs hivatalban - mindegyiket elutasította. Ez a valóság. A Bizottság nem vállalt vezető szerepet a probléma megoldásában.
De rájöttünk, hogy a nemzeti érdekeken a Tanács szintjén is felül kell kerekedni, és hogy a Parlamentnek meg kell erősítenie a Bizottságot az alkotmány módosításában betöltött szerepében. Nem ülhetünk a babérainkon. Egyetértek Verhofstadt úrral. A költségvetési konszolidáció túlságosan gyenge, a kormányzás nem eléggé határozott, az európaktum túlzottan gyenge és a nemzeti érdekek még mindig túlságosan erősek. Ha nincs meg a bátorságunk ahhoz, hogy fokozottabb elkötelezettséget követeljünk meg a nemzeti kormányoktól Európa mellett, akkor sohasem fogunk értelmes, tartós megoldást elérni.
Barroso úr! Kritikus hangot ütöttem meg, amikor képviselőcsoportom görög tagjai a Görögországra vonatkozó program ellen szavaztak. Határozottan nem értek egyet Schulz úrral. Ha egy szocialista kormányfőt kiszavaznak a hivatalából, az első látásra jó dolog. Ugyanakkor Portugália esetében az Ön képviselőcsoportja szintén a program ellen voksolt. Ilyen dolgoknak nem szabadna megtörténni Európában. Arra kérnék mindenkit, hogy tegyen azért, hogy ennek a partizán nemzeti hozzáállásnak ne legyen jövője most, amikor e probléma megoldásáért dolgozunk.
Edite Estrela
(PT) Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim, az európai közvélemény a következő kérdésre vár választ: az Európai Tanács meghozza-e a szükséges döntéseket, és azok lesznek-e a helyes döntések a válságból való kilábaláshoz? Sok európai azt gondolhatja, hogy a döntések jó irányba visznek bennünket, de lassúak és nem elég ambiciózusak. Azokat, akik látták a Bennfentesek című dokumentumfilmet (eredeti címe: Inside job), feldühíti az efféle kapzsiság és a lelkiismeret-furdalás hiánya, és a következőt fogják kérdezni: ha a hitelminősítő intézetek így működnek, mit tesz Európa annak érdekében, hogy független és megbízható hitelminősítő intézeteket hozzon létre?
Barroso úr nemrég azt mondta, hogy ha egy tagállam elkerülheti, hogy külső segítségért kelljen folyamodnia, akkor ezt kell tennie, mert a külső segítség sokba kerül. A portugál kormánynak is ez a véleménye. Portugáliának nincs szüksége külső segítségre: csak a gazdaság és a családok támogatásához van szüksége finanszírozásra, elfogadható kamat mellett. De mivel a hitelminősítő intézetek a spekulánsok érdekeit szolgálják, a portugál polgárok által meghozott óriási áldozatok eredménye egyenesen e spekulánsok zsebébe megy. Ez az európai igazság? Nem veszik észre a politikai döntéshozók, hogy az euróövezet - megismétlem: az euróövezet - válságot él át? Hogy az egyes országok államadóssága ellen intézett támadások alááshatják az eurót, veszélybe sodorhatják a közös valutát és magát az európai projektet? Európai problémával állunk szemben, amelyre európai választ kell adni.
A válságból való kilábaláshoz több Európára van szükségünk, nem pedig kevesebb Európára. Mérlegelnünk kell a múltunkat és a jövő kihívásait. Bizalmat és reményt kell adnunk az európai embereknek, akik nélkül nincs olyan, hogy európai projekt.
Sylvie Goulard
(FR) Elnök urak, nagyon szép képet festettek a tárgyalásokról. Vannak pozitív elemek, de ezeket nem is kell újból elismételnem. Egy dolgot azonban aggasztónak tartok, amely nem csak egyszerű technikai részlet, és erről Ön is beszélt. Az Észak és Dél közötti szakadásról beszélek, amely kezd meggyökeresedni az Európai Unióban. Csak néhány perce azt hallhattuk egyesektől, hogy egyeseknek igazuk van, másoknak nincs, hogy egyesek jók, mások rosszak... Ezek az emberek úgy tűnik, megfeledkeztek a kölcsönös függőségről. Ez komoly.
Mi több, azáltal, hogy nem hajlandók foglalkozni a bankok kérdésével, amit Verhofstadt úr is említett, több északi ország - amelyek oly sokat prédikálnak a déli országoknak - sokak szerint nem hajlandó belátni, hogy mik a saját felelősségei. Ezért úgy vélem, Önnek, az Európai Tanács elnökének, és Önnek is, Barroso úr, van egy feladata: az, hogy mindenáron megakadályozzák e szakadás elmélyülését és állandósulását. Mindenki számára elfogadható megoldásokra van szükségünk. Biztosítanunk kell, hogy mindenki vállalja a rá háruló felelősséget.
És még egy utolsó dolog: meglátásom szerint az Európai Tanács túlzottan befelé fordul. Ez az egész vita úgy zajlott le, mintha az eurónak nem lenne globális jelentősége. Egy szó sem esett az euróövezet külső képviseletéről az IMF-ben. Franciaország, amely jelenleg a G20-ak elnöki tisztjét tölti be, a globális monetáris reform elképzelését akarja támogatni, és nincs olyan javaslat - mint például az Eurobonds, amelynek megvalósítására törekszünk -, amely az eurót igazi globális valutává próbálná tenni.
Philippe Lamberts
(FR) Van Rompuy úr, nagyra tartom Önt és a munkáját, de megvallom, nem igazán győzött meg.
Ön szerint a munkavállalóknak nem kell aggódniuk, dolgozunk az érdekükben. Amikor az "Euró Plusz Paktum” - ahogyan Önök nevezik - versenyképességről szóló részét olvastam, úgy értettem, hogy az bércsökkentéseket, nagyobb rugalmasságot és kisebb mértékű biztonságot említ. Semmit sem mond a termelékenységről vagy az erőforrásainkról. Egy szó sem esik az energiahatékonyságról.
Ezzel azt akarom mondani, hogy sohasem fogjuk megnyerni a versenyt Kínával szemben, ha az olcsó munkaerőről van szó. Ezzel szemben Kína nagyon jó úton halad afelé, hogy lehagyjon bennünket az energia- és erőforrás-hatékonyság terén. És akkor mi marad Európa számára a versenyképesség terén, ha nem tudunk versenyezni az említett területeken?
Ön azt mondja, hogy a segélyben részesülőknek nem kell aggódniuk. Ugyanakkor az állami kiadások egyensúlyba hozatala során - ami ésszerű cél - Ön szerint csökkentéseket kell bevezetni. A költségvetési kiadások negyven százalékát fordítják jóléti kiadásokra, és Ön azt mondja, hogy nem kell aggódni! Ön azt is mondja, hogy gondoskodnak a bevételekről. Akkor most beszéljünk a bevételekről. A közös konszolidált társaságiadó-alap egyszerűen vicc! Feltételes módban beszél róla, és azt mondja, hogy minden esetben semlegesnek kell lennie a bevétel kérdését tekintve. Tehát egyetlen további eurót sem nyerhetünk belőle, sőt mi több, a vállalatok dönthetnek majd, hogy mit választanak. Még sohasem láttam olyat, hogy valaki a legdrágább adózási lehetőséget választotta volna.
Másrészről ha valakinek nem kell aggódnia, akkor azok a bankok részvényesei és hitelezői. Ön stressz-tesztekről beszél. Ezek a teszek tavaly nevetségesek voltak. Nem tudom, hogy idén is végig kell-e néznünk ezt az ízléstelen tréfát. Abban viszont biztosak lehetünk - még ha ezek a stressz-tesztek komolyak is -, hogy a bankok pénze honnan származik majd. A részvényeseiktől származik-e majd vagy tőlünk, adófizetőktől? Legyünk komolyak! Mindenesetre nincs semmi okuk az aggodalomra.
Végül, még nem esett szó a mindenki által ismert, de mégis tabuként kezelt témáról, azaz a görög és az ír adósság abszolút fenntarthatatlanságáról. Nem számít, mennyire akarjuk kerülni ezt a kérdést, semmi esélyük nincs arra, hogy ezt visszafizessék. És minél tovább odázzuk a szerkezetátalakítást, annál fájdalmasabb lesz. Sohasem lesz kellemes dolog, de ha várunk vele, az sokba fog nekünk kerülni.
(Taps)
Martin Callanan
Elnök asszony, valahányszor az EU szembekerül egy konkrét problémával, beleesik abba a csapdába, hogy egy összetett, bürokratikus, esetlen megoldást dolgoz ki, amely sokszor egyáltalán nem arányos a probléma súlyával. Most is ezt a hibát követjük el a jelenlegi pénzügyi válság kapcsán: súlyos problémával állunk szemben, valóban cselekednünk kell, de a javasolt megoldások közül többnek is messzire nyúló és - véleményem szerint - erősen káros hatásai lesznek Európa hosszú távú jövőjére.
Sokan megragadták a lehetőséget arra, hogy terveket terjesszenek elő az állandó gazdasági kormányzásra vonatkozóan, amelynek az intervenció és az ellenőrzés lennének az irányadó elvei. A megoldás - mint megtudtuk - először is a meglévő szabályok, például a Szerződés 122. cikkének az eredeti szándéktól eltérő módon történő alkalmazása, mivel e cikkel nem azoknak a mentőcsomagoknak az alkalmazását akarták lehetővé tenni, amelyekre végül felhasználták - remélem, hogy lesz olyan ország, amelynek lesz bátorsága megtámadni ezt az Európai Bíróságon -, és nem azt, hogy további korlátozásokat vessenek ki a tagállamokra, ami a valóságban sok választó demokratikus választásának korlátozását jelenti.
Vegyük Írország példáját: ez az ország mindent megpróbált bankrendszerének stabilizálása érdekében - amire mellékesen oly nagy szüksége van a bankoknak és más intézményeknek a többi tagállamban, amelyek máskülönben borzasztóan kiszolgáltatottak lennének -, és Írország jutalma ezért az, hogy más tagállamok a társasági adó kulcsának növelését követelik a más országok felfújt adómértékéhez való igazodás érdekében. Ez igazságtalan és nem demokratikus.
Bairbre de Brún
(GA) Elnök asszony, hogyan gondolhatja azt a Tanács és a Bizottság, hogy az Írország tekintetében alkalmazott politikák nem fogják növelni az adósságot, és hogy az adósság növekedése nem ezen vagy ehhez hasonló politikák EU-szerte történő végrehajtásának az eredménye?
A csúcstalálkozón elfogadott intézkedések egy olyan gazdasági logika alkalmazására kényszerítik majd a tagállamokat, amely sérti az emberek érdekeit - egy olyan logika alkalmazására, amelyben szükségesek a csökkentések, és amely megfosztja a tagállamokat a növekedés előmozdításának képességétől.
Az EU és a Nemzetközi Valutalap (IMF) által Írország tekintetében előírt politikák súlyos kiadáscsökkentéseket, munkahelyek elvesztését, valamint a közszolgáltatások jelentős mértékű csökkentését jelentik. Írország adósságterhe nem fenntartható. Ha a kötvénytulajdonosokat nem kényszerítik a hiány egy részének átvállalására, a jövőben Írország fizetésképtelenné válik.
Niki Tzavela
Elnök asszony, az Euró Plusz Paktum célja Európa versenyképességének erősítése és növelése, de hogyan valósíthatjuk meg a hozzáadott értékkel bíró európai gazdaságot, amikor munkaerőpiacunk a bevándorlás támadásainak van kitéve, és európai termékeinket keleti, munkaerő-intenzív országokból behozott csempészáruval helyettesítik?
Minél hamarabb azonosítjuk és megvédjük a földrajzi és gazdasági szempontból az EU-ból származó termékeinket, annál jobb. Tehát a javaslatom az, hogy az Euró Paktumba építsük be Európa gazdasági és földrajzi határainak azonosítását és védelmét, máskülönben nem tudunk egy versenyképes Európát megvalósítani ebben a rendkívül agresszívan versengő globális gazdaságban.
Frank Vanhecke
(NL) Elnök asszony, ha a líbiai válság bármit is jól szemléletet, akkor véleményem szerint elsősorban az európai érdekek biztosítására irányuló, komoly európai geopolitikai stratégia hiányát szemlélteti. A szomorú igazság ugyanis az, hogy elsősorban egy nemzeti politikai terv eredményeként vagyunk jelen Líbiában: ez a terv Sarkozy úrtól származik, aki megengedett magának egy ilyen "falklandi” lépést.
Mindenesetre még mindig furcsa, hogy azok, akik oly szenvedélyesen és jogosan keltek ki a Kadhafi ezredes által megtestesített gonosz ellen (és akik közül néhányan itt ülnek köztünk), egészen mostanáig nagyon is készségesen, mosolyogva fotózkodtak a líbiai diktátorral, akinek katonai kitüntetést is adományoztak. Csak annyit akarok mondani, hogy könnyebb ma tüzelni Kadhafira, mint választ adni arra a rengeteg kérdésre, amely fel fog merülni.
Csak hogy egyet említsek: továbbra is biztosítunk-e fegyvereket a felkelők számára - ezt a gyűjtőnevet használják arra a sokszínű embercsoportra, akik közül sokan, európai mércével mérve, mentálisan még a középkor szintjén vannak -, és ha igen, milyen garancia van arra, hogy ezeket a fegyvereket nem arra használják fel, hogy az országot még nagyobb zűrzavarba taszítsák, ahogyan az Iránban történt a sah elűzése után?
Személy szerint azt szeretném, ha ezek az európai erőfeszítések és törekvések némiképp láthatóbbak lennének saját külső határaink katonai őrzésében. Jelenleg egy csendes háború is zajlik, a bevándorlók inváziójának rémisztő első felvonása, amiről senki sem beszél. Ehhez is európai erőre van szükség.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Elnök asszony, a legutóbbi európai tanácsi ülésen olyan döntéseket hoztak, amelyek még egy éve is teljesen elképzelhetetlenek voltak, ezért őszintén köszönetet mondok Van Rompuy úrnak és Barroso úrnak.
Fontos lépést tettünk előre egy nagyon göröngyös úton, amelyen végig kell haladnunk ahhoz, hogy visszaállítsuk az euróval és a gazdaságunkkal kapcsolatos bizalmat, hogy kilábalhassunk ebből a válságból a gazdasági növekedés és a munkahelyteremtés előmozdításával. Az Európai Parlament - ahogyan Ön is mondta - társjogalkotói szereppel bír a gazdasági kormányzás megerősítését célzó jogalkotási csomag tekintetében. Nagyobb céltudatosságot akarunk látni ebben a csomagban, és ennek kapcsán az elkövetkező időszakban megbeszéléseket kell kezdenie a Parlamenttel. Véleményünk szerint erőteljesebb és ambiciózusabb, a Bizottság javaslataira épülő pénzügyi támogatásra van szükségünk. Már több képviselőtársamtól is hallhattuk, hogy erőteljesebb Stabilitási és Növekedési Paktumot akarunk, fordított szavazási mechanizmussal.
Másodszor, sokkal erősebb társadalmi-gazdasági koordinációra van szükség. Ez többet jelent, mint az Euró Plusz Paktum "kötelezettségvállalásai”, tekintve hogy szociális piacgazdaságunk alapelvei az Európa 2020 stratégiában gyökereznek. Nagyobb elkötelezettséget kíván meg az ezen elveknek való alapos megfelelés iránt, annak érdekében, hogy előmozdítsuk a növekedést és a munkahelyteremtést polgáraink számára. Ezeket a célokat rögzíteni akarjuk a nemzeti reformprogramokban - én hallottam Barroso urat erről beszélni -, és e célból javaslatokkal kell előállnunk.
Ön ezt mondta, sőt hangsúlyozta, hogy ezeket a kérdéseket le kell zárnunk annak érdekében, hogy júniusban megállapodásra jussunk. Ami minket illet, Önök már elkezdhetnek dolgozni azon, hogy mozgásba hozzák a Tanácsot, legalább e pontokkal kapcsolatban, ami lehetővé tenné a júniusi megállapodást.
Proinsias De Rossa
Elnök asszony, egyenes kérdéseket szeretnék feltenni az európai kvartettről - ami a trojka, a Tanáccsal kiegészülve.
A banki stressz-tesztek épp most fejeződtek be, a legpesszimistább írországi forgatókönyvek alapján. Az új ír kormány meghúzta a vonalat az ír banki összeomlás alatt: Írországban mindenki meglepetésére úgy döntött, hogy a kiemelt kötvénytulajdonosok tekintetében nem csökkentik a kamatkifizetéseket az Allied Irish Bank és az ír nemzeti bank, a Bank of Ireland esetében.
De mi ennek az európai megfelelője? Az Európai Központi Bank miért hallgat az ír bankoknak nyújtandó, nélkülözhetetlen középtávú finanszírozásról? Sarkozy elnök és Merkel kancellár miért ragaszkodnak az írországi ipari alap lerombolásához, a mentőcsomag kamatának csökkentéséért cserébe? Egyes tagállamok miért akadályozzák az előrelépést az európai pénzügyi tranzakciós adó és az eurókötvények terén? Miért csökkentik az európai költségvetést?
A rövid válasz: a rövid távú választói számítások és a szigorú gazdasági érvek miatt. Az ír gazdasági válság az európai válság szerves része. Az ír gazdaság csődje nemcsak hogy kudarc lenne Európa számára, hanem Európa kudarca lenne.
Írország adósságának fenntarthatósága döntő fontosságú Írország és Európa számára, és a kvartettnek mindenképpen cselekednie kell e kérdésben. A kvartettnek most képzelőerőre és jövőképre van szüksége az Írországgal folytatott tárgyalásai során.
Kérem, jegyezzék meg, amit mondok. Írország demokrácia, csakúgy mint Franciaország, csakúgy mint Németország vagy mint Finnország: az emberek akarata szerint kormányozzuk az országot.
Az ír szavazók elfogadták a szigorú megszorításokat - összeszorított fogakkal és visszafogott dühvel. Tisztességes játékszabályokat kell látniuk Európában, különben rövid életű lesz az ír kormánnyal szemben tanúsított tolerancia.
Carl Haglund
(SV) Elnök asszony, hadd kezdjem egy pozitívummal. Beszélhetnék azokról a problémákról is, amelyeket az Önök által a Tanácsban meghozott döntések okozni fognak, mert az bizonyos, hogy problémákat fognak okozni, de a pozitív dolog mindenesetre az, hogy előrehaladást értek el a gazdasági kormányzás és a makrogazdasági szempont tekintetében. Ír képviselőtársam épp most említette, mennyire aggódnak az emberek ebben az országban. Problémáik abból adódnak, hogy eddig egyáltalán nem értékeltük a makrogazdasági szempontot. Ez olyan dolog, amit a jövőben meg tudunk majd tenni, ennek a gazdasági kormányzási csomagnak köszönhetően. E tekintetben úgy vélem, a Tanács jó irányba ment el.
Ugyanakkor kissé aggasztónak találom, hogy a Tanácsban a jelek szerint nincs meg az akarat saját döntéshozatali kultúrájának megváltoztatásához. Még mindig ragaszkodik ahhoz, hogy felhasználhasson különböző típusú politikai megállapodásokat, amit kemény alkudozásnak is nevezhetnénk. De ha nem változtatnak a döntéshozatali kultúrájukon, attól tartok, hogy a jövőben nem fogják tudni meghozni a szükséges döntéseket, amikor nehéz feladat lesz mérlegelni az ajánlásokat, amelyet a Bizottság - véleményem szerint - le fog tudni tenni az asztalra. Ez az a kihívás, amit a Tanácsnak komolyan kell vennie, és amit meg kell oldania. Ezt a helyzetet rendkívül jól szemléltetni az a tendencia, amelyet a Tanács ülésén láthattunk, amikor saját tagállamom, Finnország szintén meglehetősen esetlen volt egy másik kérdés kapcsán - akkor a stabilitási mechanizmusról volt szó. Finn emberként sajnálom azt, ami akkor történt. Nem minden honfitársam ért egyet velem, de az eset jól szemléltetni azt a tényt, hogy a Tanács döntéshozatali módszerét meg kell változtatni.
Konrad Szymański
(PL) Elnök asszony, az Európai Unió új költségvetési struktúrája az arra irányuló törekvésen alapult, hogy megerősítsék a szilárd pénzügyi szabályokat és a közkiadásokat, és azon az abszolút káros törekvésen, hogy korlátozzák a tagállamok adóügyi függetlenségét. Erősen kétlem, hogy az Euró Plusz országok együtt olyan helyzetben lennének, hogy szigorú szabályokat írjanak elő saját maguknak a közkiadások terén, mivel azt külön-külön sem tudták megtenni.
Azt is kétlem, hogy az adóalap egységesítése hatékony lépés lenne az adóügyi unió felé, amelynek egyetlen célja van: az Európai Unión belüli adóverseny megszüntetése. Francia politikusok - Sarkozy úr és Lagarde asszony - felfedték valódi szándékaikat, amikor hetekig nyomatékosan kérték az adómértékek növelését Írországban, a válság elleni küzdelemre hivatkozva. Ugyanakkor az adómértékek egységes szintre történő növelése az Európai Unióban - az egyes tagállamok helyzetének figyelembevétele nélkül - a válság meghosszabbításának, nem pedig enyhítésének a receptje.
Elnök
Nagyon köszönöm. Azoknak a képviselőknek, akik a "catch the eye” eljárást kihasználva szeretnének felszólalni, azt szeretném mondani, hogy már jelenleg 20 felszólalónk van, és nem hiszem, hogy a szavazás előtt lesz elég időnk további felszólalásokra. Mindenesetre próbálkozni lehet.
Paul Murphy
Elnök asszony, január 19-én Barroso úr Joe Higginsnek adott válaszában itt, ebben az ülésteremben kijelentette, hogy Európa megpróbál támogatást nyújtani Írország számára. Az új Fine Gael/munkáspárt kormány szánalmas kapitulációjával, ami a kötvénytulajdonosok érdekét szolgálta, világossá vált, hogy nem a Tanács vagy a Bizottság biztosítja a támogatást, hanem az írországi és az európai munkásosztály, amelyet arra kényszerítenek, hogy támogassa az európai bankokat és spekulánsokat azzal, hogy állják a veszteségeiket.
A gazdasági kormányzásra vonatkozó javaslatok próbálkozások a kiadás- a bércsökkentések bebetonozására. A megszorításokra vonatkozó eredménytábla, illetve a több száz millió eurós bírságokra tett javaslatok célja annak biztosítása, hogy - figyelmen kívül hagyva a tömeges ellenállást - a dolgozó emberek fizessék meg a válság árát. Ezt az európai "sokk doktrínát” segítik majd a Szerződések módosításai, amelynek kérdéséről az európai kormányok és Írország határozottan nem akar népszavazást tartani. Írországban a szocialista párt és a baloldal népszavazást fog követelni erről az állandó megszorításra vonatkozó javaslatról.
Oreste Rossi
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a Tanács ezen az ülésén három rendkívül fontos kérdést vizsgált meg: a Japánban bekövetkezett környezeti és nukleáris katasztrófát, az Európán keresztülsöprő pénzügyi válságot és a Maghreb-országok helyzetét.
Ami Japán helyzetét illeti, bár támogatjuk a japán népet, amelynek oly nagy csapást kellett elszenvednie, nem egyezhetünk bele a kereskedelmi megállapodások felülvizsgálatába, ha az saját vállalkozásainkat hátrányos helyzetbe hozza. Ehelyett a humanitárius beavatkozást támogatjuk, amelynek keretében eszközöket, embereket és pénzt bocsátunk rendelkezésre.
Puszta fantáziálás lenne azt gondolni, hogy vége a pénzügyi válságnak. Alapvető fontosságú, hogy támogatási csomagot hozzunk létre annak érdekében, hogy segítsük a tagállamok kilábalását ebből a helyzetből, és ezáltal biztosítsuk a stabilitást az egész euróövezetben. A szabályozási és bürokratikus terhek csökkentését is támogatjuk, csakúgy, mint a harmadik országokkal folytatott kereskedelmet - feltéve hogy az mindenki számára hasznot hajt.
Véleményem szerint a Maghreb-országok kérdése kapcsán az Európai Unió nagyon rossz képet festett magáról, tekintve hogy az egyes tagállamok egymástól függetlenül cselekedtek, és Ashton bárónő, a külügyi és biztonságpolitikai főképviselő nem tudta, hogyan kezelje a válsághelyzetet. Az Európai Unió emellett magára hagyta Olaszországot az illegális bevándorlók kontrollálatlan beáradásával szemben.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök asszony, Európa népei egyre nyugtalanabbá válnak. Különösen két téma okoz aggodalmat. Az első az, hogy továbbra is következetlen módon kezeljük a gazdasági válságot és az euró nehézségeit. Emellett az is tény, hogy a Tanács és a Bizottság csak kullog az események mögött.
Reálisnak kell lennünk: csökkenteni kell az adósságot, legalább Görögországban, és talán Portugáliában is. Ezt nem ússzuk meg. Minél tovább halogatjuk a beavatkozást, annál többe fog kerülni - nem csak pénzügyi értelemben, mert az európai projekt általános hitelességéből is veszíteni fogunk. A görögországi események óriási érzelmeket váltanak ki. Az országba látogató különleges küldöttség tagjaiként láthattuk, hogy az alapvető hozzáállás az, hogy az EU felelős Görögország problémáiért az egyértelmű kommunikáció hiánya miatt, és mert nem teszik meg a szükséges lépéseket, amelyek most már nyilvánvalóak.
A másik téma az atomenergia kérdése. Az ún. stressz-teszteknek, amelyek jelenleg kidolgozás alatt vannak, csak egy egységes Európában lesz értelme, és csak akkor lesznek hitelesek, ha azokat szigorú feltételek szerint, és nem az IAEA gyenge szabályai szerint hajtják végre, ha valóban független szakértőknek kérik ki a véleményét, és ha az eseményeket és a teljes folyamatot megfelelő és érthető módon ismertetik a nyilvánossággal.
Mario Mauro
(IT) Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim, az én politikai világnézetem szerint az eszményképeket össze kell egyeztetni az érdekekkel. Az általam az európai intézményekről alkotott, talán némiképp szabályszerű és naiv kép alapján úgy vélem, az európai intézmények képviselik az eszményképeinket, míg - több okból is - kormányaink képviselik az érdekeinket.
Ezért egy játékot kell játszani. Szembetűnő számomra, hogy egyes helyzetekben az eszményeket képviselő csapat nem hajlandó játszani ezt a játékot. Néhány hete, amikor a Parlament azt javasolta, hogy ismerjék el - illetve inkább azt javasolta, hogy a Bizottságnak javasolnia kellene a Tanácsnak, hogy ismerje el - a líbiai Átmeneti Nemzeti Tanácsot, Ashton bárónő azt mondta, hogy ez nem tartozik a hatáskörébe.
Tegnap Malmström asszony tartott egy nagyszerű előadást, majd amikor szóba került, hogy javaslatot kellene benyújtani a Tanácshoz egy olyan stratégiára, amely a bevándorlási válsághelyzetet európai kérdéssé tenné, Malmström asszony kijelentette, hogy elutasítja ezt az elképzelést, mert véleménye szerint nem fog többségi támogatást kapni a Tanácsban.
Az eszményeinket képviselő csapat hogyan fogja megnyerni ezt a játékot, ha játékosaik nem hajlandók kapura lőni, mert úgy gondolják, hogy túl jó a kapus? Úgy vélem, ez alapvető fontosságú annak a feladatnak a tényleges megértéséhez, amelynek megoldására felkértek bennünket.
Ezért azt kérdezem: kik a támadó játékosaink? Az európai intézmények: a Parlament, a Bizottság és még Ön is, Van Rompuy úr, mert úgy vélem, hogy nem abban az értelemben képviseli a Tanácsot, hogy megvédi az érdekeit, hanem Ön az az ember, aki megértetheti a Tanáccsal, milyen eszményekre kell koncentrálnia.
Egyszerűen azt kérem: ha Önök a támadó játékosaink, adogassák egymás közt a labdát, támadjanak, rúgjanak gólokat és - ahogyan az ilyen játékokkal kapcsolatban mondani szoktuk - engedjék, hogy álmodozhassunk.
Roberto Gualtieri
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, nincs kétség afelől, hogy az állandó stabilitási mechanizmus fontos eredmény, amely biztosítja az alapokat az arra irányuló politikai elkötelezettséghez, hogy mindenáron megvédhessük az eurót. Ezért annak ellenére, hogy nem voltak elhanyagolhatóak az alap módszereivel és kormányközi jellegével kapcsolatos fenntartások, a Parlament támogatta ezt a vízválasztó kérdést, és arra koncentrált, hogy szilárd kapcsolatot biztosítson az európai stabilitási mechanizmus és az EU intézményei között.
Ehhez kapcsolódóan fontosnak tartom, hogy az Európai Tanács következtetései hivatkoznak egy rendeletre, amely meghatározza a feltételrendszer meghatározásához szükséges eljárásokat, és most azt várjuk a Bizottságtól, hogy megfelelő javaslattal álljon elő.
És bár ez pozitív eredmény, nehezen tekinthető megfelelőnek. A probléma az európai gazdasági kormányzás alapvető irányával van. Ragaszkodunk a betegség tüneteinek kezeléséhez, ahelyett, hogy az okokkal foglalkoznánk. Puszta ámítás azt gondolni, hogy meggyógyíthatjuk a betegséget azzal, hogy egyik kezünkkel csökkentjük a hiányokat, míg a másikkal újrafinanszírozzuk a bankokat: ezzel azt kockáztatjuk, hogy elmélyítjük a válságot, és fenntarthatatlanná tesszük magát az állandó stabilitási mechanizmust.
Ha a betegséget akarjuk kezelni, nem csak a tüneteket, akkor megoldást kell találnunk számos alapvető problémára. Sokat beszélünk az európai versenyképesség megerősítéséről. Ez nagyon helyes, de milyen versenyképességi modellt akarunk megvalósítani? Nem állhatunk elő egy olyan gazdaságélénkítési modellel, amely kizárólag a harmadik országokba irányuló kivitelen alapul, mert ez csak kiélezi az egyensúlytalanságokat. Ahhoz, hogy növeljük versenyképességünket a külkereskedelemben, ösztönöznünk kell a magas színvonalú belső keresletet.
Ezért kezelnünk kell a bankok és azon rendszer kérdését, amely hitelt nyújt a gazdaságnak, hogy az európai megtakarításokat a hosszú távú beruházások felé irányítsuk. Fel kell vérteznünk magunkat olyan eszközökkel, mint például az Eurobond kötvények, a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adó és egy olyan költségvetés, amely méltó a nevére, annak érdekében, hogy európai szinten nagy volumenű közberuházásokat valósítsunk meg, amelyek beindíthatják a magánberuházásokat. Végül, az európai szociális modellre erőforrásként kell gondolnunk, nem pedig teherként.
Sharon Bowles
Elnök asszony, az Euró Plusz Paktum lehet, hogy hasznos, de nem használhatjuk kifogásként a jogalkotási csomag gyengeségeire. Az egységes piac melletti erős elkötelezettség a kulcsa az EU versenyképességének, és ebből fakadóan az euróövezetnek. Ez üdvözlendő, de az egységes piaccal kapcsolatos kezdeményezések a Szerződés és a 27-ek hatáskörében maradnak.
Az európai stabilitási mechanizmus - attól tartok - nem elég rugalmas és a két és fél-három százalékos kockázati prémiummal nem fenntartható a gazdasági fellendülés szempontjából. Megértem, hogy szükség van a fegyelemre és a kockázati tartalékra, de ezek a mentési mechanizmusok nem pénzcsinálásra valók, különösen akkor, amikor az euróövezet stabilitásán túlmutató önös érdekek is jelen vannak, például számos tagállami bankot támogatnak az ír adófizetők, mint ahogyan ezt korábban már említették.
Még nem oldottuk meg a bankválságot, és ha nyúlszívűek vagyunk, nem is fogjuk. Még Németország sem tőkésítette újra a saját bankjait, és még nem ismerte el az értékvesztett eszközöket, és szintén mások nagylelkűségétől függ az EU-ban és szerte a világon, hogy engedélyezzék a csendes betétet mint eredeti saját tőkét, máskülönben a stressz-tesztek bukással fognak végződni.
Tehát, Barroso úr, Van Rompuy úr, legyen némi jövőképünk, legyünk némiképp alázatosak, egy kicsit dicsérjük magunkat; a legkevesebb, amit tehetnek az az, hogy a kockázati prémiumokat biztosítékként kezelik, és visszaadják a kockázat megszűnésekor. Kicsinyességgel nem fogjuk megmenteni az eurót, és a piacok tudják ezt.
Gerald Häfner
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, nem a politikusok hatáskörébe tartozik az adófizetők pénzének arra való felhasználása, hogy megmentsük a bankokat vagy hogy mesterségesen likviditást biztosítsunk az államok számára. A politika valódi feladata a jogi keret megalkotása annak biztosítása érdekében, hogy ilyen helyzet sohase fordulhasson elő. Most Önöknek a helytelen dolgot kell tenniük, mert évtizedekig nem tették azt, ami helyes lett volna. Most le akarnak ásni a probléma gyökeréhez, amit üdvözlendőnek tartunk. De amennyire ez előre látható, úgy tűnik, hogy ismét nem a megfelelő szinten, nem a megfelelő erőforrásokkal és nem a megfelelő keretben dolgoznak, mert a problémát a Szerződések keretén kívül próbálják megoldani.
Végre sikerült az eljárások egy részét a közösségi módszer hatálya alá vonni, de még mindig nem létezik a klasszikus felülről lefelé irányuló politika. Ezen a területen mindenekelőtt arra van szükség, hogy minden politikát demokratikusan megvitassanak, legitimáljanak és ellenőrizzenek. Önök a rossz eszközöket alkalmazzák, mert az adófizetőktől vesznek el pénzt a bankok és azok támogatására, akik a bankokkal és más pénzügyi termékekkel spekulálnak. Önök még mindig nem tettek megfelelő lépéseket annak érdekében, hogy foglalkozzanak azokkal, akik már hosszú ideje profitálnak ebből a helyzetből. Ezt azt jelenti, hogy Önök továbbra is segítik egy egyensúlytalansági helyzet fennállását az európai társadalomban, ami gyengíti az e politikával kapcsolatos elfogadást, ahelyett hogy erősítené. Önök egyrészről terhet raknak az állami költségvetésekre, másrészről pedig védelmezik a magáneszközöket. Ez nem oldja meg a tényleges problémákat, csak a tüneteket kezeli.
Peter van Dalen
(NL) Elnök asszony, évekig sok tagállam olyan költségvetési politikát folytatott, amely túl jónak tűnt ahhoz, hogy igaz legyen. Az adósságfelhalmozást nem tartották problémának, mivel úgy vélték, a gazdasági növekedés úgy fogja eltünteti ezeket a terheket, mint ahogyan a nap elolvasztja a jeget.
Sok magánszemély is így gondolkodott. Drága házakat vásároltak, sokkal drágábbakat, mint amit megengedhettek volna maguknak. Az ingatlanok növekvő értékének kellett volna védelmet nyújtani számukra, de ez a kártyavár összedőlt. Az adósságválságot újabb adósságokkal kezelik. Az Európai Központi Bank több milliárd értékben vásárolt államkötvényeket Portugáliától, Írországtól és Görögországtól. Ezen országok gazdaságai mostantól óriási nyomás alatt lesznek, és évekig óriási tempóban kell majd folyamatosan növekedniük, hogy kilábaljanak ebből a helyzetből. Elnök asszony, ez nem fog sikerülni. Ezek a gazdaságok ijesztő mértékben zsugorodnak, ami egyenesen a csőd felé viszi őket.
Itt van hát az idő a válságstratégia 2.0 verziójának kidolgozására. Lehetővé kell tennünk a csődbe ment országok számára a korábbi valutájukhoz való visszatérést, erőteljes leértékeléssel és adósságuk egy részének egyidejű leírásával együtt. A helyzetet pedig újra meg lehet vizsgálni 1 vagy 10 év múlva.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök asszony, elképesztő, de ugyanakkor nagyon jól szemlélteti az Európai Unió által követett irányt az, ahogyan a Tanács és a Bizottság két fő felszólalója nem vesz tudomást az Európai Unió számos országa - különösen az euróövezeten belüli országok - által tapasztalt súlyos társadalmi válságról. Hol vannak a válaszok azon közel 100 millió ember számára, akik szegénységben élnek az Európai Unióban, ideértve azt a több mint 20 millió munkavállalót, akiket alacsony bérekkel és bizonytalan munkahelyeken foglalkoztatnak, ami hozzájárul a nagy vállalkozások és bankok botrányosan magas nyereségéhez? Hol vannak a válaszok a közel 25 millió munkanélküli - többségében nők és fiatalok - számára, akiktől megtagadják a méltóságteljes jelent és a jövő építésének lehetőségét, amely biztosíthatná országainak fejlődését?
A Tanács döntéseinek ismételten az egyetlen célja a nagy vállalkozások és a bankok érdekeinek a védelme, a politikai hatalom nagyobb központosításával, a gazdasági hatalom nagyobb mértékű koncentrálódásának és felhalmozódásának elősegítése érdekében. Mindezen lépésekkel - a válság nevében - megkérdőjelezik a szociális és munkajogokat, növelik a dolgozó emberek kizsákmányolását, és elmélyítik a törékenyebb gazdasággal rendelkező országok - mint például Portugália - függőségi helyzetét.
John Bufton
Elnök asszony, a Tanács a nemzeti költségvetési tervek központosított szabályozását elengedhetetlennek tartja a gazdasági fellendülés elősegítéséhez - különösen a hiány-, a bevételi és a kiadási célokra vonatkozó többéves konszolidációs tervekre vonatkozó javaslatnak a meghatározott időkorlátokon belüli teljesítését, amelyhez szankciók járulnak a kötelezettségek teljesítésének elmulasztása esetén.
Az Egyesült Királyság hiánya nagyrészt strukturális jellegű, amit az országon belül kell megoldani. Határozottan ellenzem, hogy bármilyen módon is beavatkozzanak Brüsszelből országom ügyeibe, figyelembe véve, hogy milyen bajt csináltak Görögországban és Írországban, amely országok valószínűleg további mentőcsomagokra szorulnak majd. Portugália inkább Brazíliához fordulna, ami azt sugallja, hogy Lisszabon vonakodik attól, hogy gazdasági védnökség alá kerüljön, és olyan megszorító intézkedéseket kelljen alkalmaznia, amelyek megfojtják a növekedést.
A Tanács szerint a konszolidációt most, koncentráltan kell végrehajtani a nagy hiánnyal küzdő tagállamokban. Mi állítaná meg a polgároknak az Unió erősebb gazdaságaiba irányuló elvándorlását az EU saját jogszabályai alapján?
A Tanács a szabályozási teher enyhítését javasolja. Ez kiterjed-e olyan jogszabályokra is, amelyért Európa már évtizedek óta dolgozik, mint például a munkaidőről szóló irányelv és a meghosszabbított anyasági segély?
A decentralizált és kevésbe sarokba szorított piacok a gazdasági jólét elengedhetetlen feltételei, nem pedig a büntető szabályozási intézkedések.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök asszony, mint tudjuk, az Európai Tanács ülésén három rendkívüli jelentőségű kérdést vitattak meg, amikor is az EU határozatait - véleményem szerint - megrögzöttség és a valóság felfogásának hiánya jellemezte.
Egyrészről, a 700 milliárd eurós mentőcsomag hamarosan kimerül, és az is előfordulhat, hogy tönkreteszi az EU nettó befizetőit. A stabilitási mechanizmus sikertelenségének elismerése helyett - ami a hatékony válságkezelés érdekét szolgálja - az EU egyszerűen megsokszorozta mindenkinek a kockázatát.
Másrészről, az még kérdéses, hogy a Kadhafi volt minisztereiből alakult ellenzéket valóban érdekli-e a demokrácia. Rémisztőnek tartom azt a tényt, hogy a líbiai felkelők katonai parancsnokát egy régóta szolgáló CIA-ügynökként azonosították.
Végül, a nukleáris létesítmények stressz-tesztjei, amelyek önkéntes alapon, minden következmény nélkül kerülnek végrehajtásra, újabb bizonyítékai annak, hogy Brüsszel mennyire elszakadt a valóságtól. A Bizottság pedig végleg elveszítette a fonalat, amikor újra működésbe hozott egy húszéves jogszabályt anélkül, hogy kiigazította volna a radioaktív élelmiszerekre vonatkozó határértékeket.
Alain Lamassoure
(FR) Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr, a gazdasági és monetáris unió kérdésével kapcsolatban lenyűgöző az az eredmény, amit az Európai Tanács elért. Gratulálok! De meg kell értenünk, hogy ez egy új és hatalmas problémát fog magával hozni, nevezetesen az így meghozott döntések politikai jóváhagyását, méghozzá két szinten.
Az első szint a tagállamok közötti szint. Amióta csak az Euró Plusz Paktum folyamata elkezdődött, tisztán kormányközi konszenzuson alapul, a legnagyobb tagállam kezdeményezésére. Ezzel nincs is semmi gond, ha egyszeri dologról van szó. De ha több, egymást követő évben ugyanazon a politikai úton haladunk, a nemzeti feszültségek fokozódását kockáztatjuk. A német kancellárt már lehurrogták Athén és Dublin utcáin. Ezért ezt a kormányközi eljárást fokozatosan át kell alakítani egy valódi európai eljárássá, amely nem csak EU-t, hanem Európa egészét szolgálja. Ehhez adnak lökést a Parlament által elfogadott módosítások, és köszönetet kell mondanunk és gratulálnunk kell Juncker úrnak és Önnek, Van Rompuy úr e módosítások elfogadásáért.
A második szint az egyes tagállamok nyilvánossága általi elfogadás. Hogyan éreznék magukat az ellenzéki pártok a tagállamokban, ha olyan politikai iránymutatások kötnék őket, amelyekről egyáltalán nem kérték ki a véleményüket? Nézzük meg, mi történt tegnap az ír választásokon. Nézzük meg a Portugáliában jelenleg zajló választási vitát. Ezek az ajánlások csak akkor kaphatnak politikai legitimitást, ha a nemzeti parlamenteket már a kezdetektől bevonják a folyamatba, az európai szemeszter egész folyamatába, de a Tanács következtetései csak mellékesen tesznek említést ezekről a parlamentekről, a régiókkal, a szociális partnerekkel és a nem kormányzati szervezetekkel egy kategóriában. Ennél sokkal de sokkal több a tét. A meghozott döntések azt jelentik, hogy az európai demokrácia új dimenzióját kell megismerünk.
(Taps)
Udo Bullmann
(DE) Elnök asszony, a Tanács és a Bizottság nagyon helyesen javasolja azt, hogy konszolidálni kell az európai költségvetéseket. De ha megnézzük, hogy ez hogy működik és hogyan fog majd működni a jövőben, nyilvánvalóvá válik, hogy azokat érik negatív hatások, akiket nem kellene. Iskolákat zárnak be, tanárok veszítik el állásukat, kutatók találják magukat az utcán, csökkentik vagy leállítják az állami beruházásokat.
Azt kérdem Van Rompuy úrtól és Barroso úrtól: ez a szándékuk? Természetesen azt fogják válaszolni, hogy nem ezt akarják, és hogy más területeken kell megszorításokat végrehajtani. A kérdésem akkor a következő: hol fognak kiadáscsökkentést eszközölni? A legfontosabb kérdésem pedig így szól: ha Önök szerint más területeken kell visszafogni a kiadásokat, akkor miért van az, hogy az a tervezet, amelyet Önök a gazdasági kormányzásra vonatkozó "hatos csomagban” döntéshozatalra előterjesztettek, nem tesz különbséget a tekintetben, hogy egy ország tankokat vagy fegyvereket vásárol vagy hogy egy gyenge nemzeti gazdaságba vagy a jövőbe fektet be? Az is lehet, hogy egy korszerű energiaellátási rendszerbe fektet be vagy a gyermekek oktatásába és képzésébe? Romano Prodi egyszer azt mondta, hogy ezek a tervezetek értelmetlenek. Ez még ma is igaz, mert nem lehet ilyen különbséget tenni jó és rossz beruházások között. Nincs más választásunk, mint hogy javítsunk ezeken a tervezeteken, mert Európa nem kormányozható okosan, ha ilyen különbségtételek vannak érvényben.
És egy utolsó kérdés: miből származik majd az a jövedelem, amelynek segítségével ki tudunk lábalni a válságból? Elvégre nem tudunk egyszerűen csak kilépni a problémából. Barroso úr, várjuk az európai pénzügyi tranzakciós adóval kapcsolatos javaslatát, amelyet a Parlament nagy többséggel támogatott. Adjunk Európának egy esélyt, és ne vesztegessünk az időnket álszent szavakkal.
Wolf Klinz
(DE) Elnök asszony, Barroso úr, Van Rompuy úr, Önöket hallgatván az a benyomása az embernek, hogy minden rendben van: az euró szilárd, itt van az új Stabilitási és Növekedési Paktum, készen áll az európai stabilitási mechanizmus és elfogadtuk az Euró Plusz Paktumot.
Nagyon világos leszek: "Meghallottam az üzenetet, de nem vagyok biztos abban, hogy el is hiszem”. Nem veszíthetjük szem elől azt, hogy mi is volt e döntések és intézkedések kiindulási pontja: egyes euróövezetbeli tagállamok elszabadult adóssága, a versenyképesség csökkenése, a gazdasági torzulások és mindezek következtében a folyó fizetési mérleg növekvő hiánya, amelyet finanszírozni kell.
Már világosan látszik, hogy sok tagállam a legjobb akarata ellenére sem lesz képes teljesíteni az új Stabilitási és Növekedési Paktum feltételeit. Az európai stabilitási mechanizmus nem fog segíteni a gazdasági torzulások megoldásában, mert még senki sem nézett komolyan szembe azzal a gondolattal, hogy valamely euróövezetbeli tagállam fizetésképtelenné válhat, és mert az európai stabilitási mechanizmusból származó pénzügyi támogatás lehetősége további elővigyázatlansághoz fog vezetni.
Az ún. szigorú szabályozás a gyakorlatban viszonylag jelentéktelennek bizonyul majd. Az egyhangú állásfoglalás szükségessége alkudozásokat fog eredményezni, ami ismerős elem a múltból. Végül, az Euró Paktum túlságosan kismértékű elkötelezettséget kíván meg ahhoz, hogy a szegényebb országok messze ható, valódi gazdasági reformokat hajtsanak végre.
Tehát összességében attól tartok, hogy nem sikerül felszámolnunk a problémát kiváltó alapvető okot. Rendelkezésre áll majd egy állandó folyószámlahitel, amelynek díját rendszeres időközönként növelni kell. Mindez egy feneketlen kúttá válik, és az országok polgárai, akiknek a számlát állniuk kell majd, ismét becsapva érzik majd magukat. Ebből fakadóan a közbizalom még tovább fog csökkenni.
Derk Jan Eppink
(NL) Elnök asszony, egy személyes kérdéssel fordulnék Van Rompuy úrhoz. A líbiai háború tovább folytatódik. Láthattuk, hogy korábban szívélyes kapcsolat volt a líbiai vezető és egyes európai vezetők között, akik a legjobb barátok voltak.
A legutóbb fényképeket mutattam itt, többek között Önről is, Van Rompuy úr. Önt őszinte és becsületes embernek tartom, még a politikában is. Ön következetes ember. Ezért is álltam elő ezekkel a fényképekkel. A Lockerbie-merényletnek több száz áldozata volt, sokan közülük európaiak voltak. És akkor azt kell látnunk, hogy európai vezetők találkoznak ezzel a gyilkossal. Ezért amikor ott láttam Önt, csalódottságot éreztem. Talán pontosan azért volt, mert Önnek ez a munkája, mert ott van a miniszterelnökök, elnökök és más kiválasztott személyek között. Azt tanácsolom Önnek, hogy maradjon két lábbal a földön!
Európának a szabadság oldalán kell állnia. E projekt lényege a szabadság - olyan valami, amelyet Ön és Barroso úr, aki szintén nagyon barátságosan viselkedett Kadhafival, elhanyagoltak és ezt csalódottan veszem tudomásul.
Gunnar Hökmark
Elnök asszony, eddig a válsággal foglalkoztunk, de most a válságot kiváltó alapvető problémákkal kell törődnünk: nevezetesen a nagy összegű hiányokkal és a gyenge költségvetésekkel.
A Stabilitási és Növekedési Paktum reformja ezért is elsődleges fontosságú - nemcsak a célok megvalósítása érdekében, hanem hogy visszaállítsuk az európai gazdaságok hitelességét. Ezenkívül megoldást kell találnunk a versenyképesség és a gazdasági növekedés hiányának problémájára. Ez a legfőbb feladatunk, hogy küzdhessünk a szegénység ellen, munkahelyeket teremtsünk és biztosíthassuk a jólétet.
A tagállamok természetesen alapvető felelősséggel bírnak ebben: át kell strukturálniuk költségvetésüket, kiemelt szerepet biztosítva a szociális biztonságnak és a növekedésbe irányuló beruházásoknak, miközben csökkenteniük kell a hiányt. Meg kell reformálniuk a piacokat, ideértve a munkaerőpiacokat és a kis- és középvállalkozások előtt álló egyéb lehetőségeket.
Ezt - és még sok mást - kell tenniük a tagállamoknak, de hangsúlyozzuk ki azt is, amit az Európai Uniónak kell tennie. Ugyanúgy készen kell állnunk az Európai Unió költségvetésének átstrukturálására, mint ahogyan a tagállamoktól megköveteljük, biztosítva, hogy kiemelt szerepet kapjon a növekedés és a beruházás, a kutatás és a tudomány, valamint a nyitott piacok.
Az európai piac megreformálásáról is gondoskodnunk kell. Az európai gazdaság hetven százaléka a szolgáltatási ágazatba tartozik, de a szolgáltatási irányelv e tekintetben meglehetősen korlátozott. Az európai gazdaság jövője a szolgáltatási ágazatban és a tudásalapú gazdaságban van. Nagy az elvárás a Bizottsággal szemben arra, hogy terjesszen elő olyan javaslatokat, amelyek a belső piacot alkalmazhatóvá teszik az egész tudásalapú gazdaságra. Ez a legfontosabb ahhoz, hogy Európát a világ vezető tudásalapú gazdaságává tegyük.
Pervenche Berès
(FR) Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr, a válság után mi az Európai Unió leghatékonyabb fegyvere a globális verseny terén? Önök már meghatározták ezt: ez az EU 2020 stratégia.
Ha megnézem azt, amit a gazdasági kormányzással kapcsolatban tesznek, az a benyomásom, hogy teljes az ellentmondás. Mert ha valaki megvizsgálja a stabilitási paktumot és a gazdasági kormányzást, azt láthatja, hogy egy koordinációs stratégiától egy felügyeleti stratégia felé mozdultunk el, aminek eredményeként a washingtoni konszenzus brüsszeli konszenzussá válik. Amikor strukturális reformokról beszélnek, akkor Önök ez alatt a bérek csökkentését és a nyugdíjkorhatár emelését értik.
Most elmondom Önöknek, milyen valódi strukturális reformokra van szükségünk. Állami beruházások kellenek, elsősorban az oktatás terén. Tudták azt, hogy a lisszaboni stratégia egész ideje alatt a tagállamok fele csökkentette az oktatáshoz kapcsolódó költségvetését? Megbüntették őket ezért? Tudják, hogy az Európai Unió sohasem fogja ezt a 2020-as stratégiát végrehajtani, ha nem egyesítjük a beruházásokat a jövőre vonatkozóan, ha a tagállami költségvetések vizsgálatakor az egyetlen kiadás, amit eltérően kezelnek, amelynél figyelembe veszik a minőséget, az akkor van, amikor a tagállamok tőkealapú nyugdíjreformokat vezetnek be, míg Önök nem vesznek tudomást azokról, akik inkább az oktatás terén tennének erőfeszítéseket?
Az írországi helyzetet nézve egy dolog mellett nem tudok elmenni. Nap nap után a bankokat akarják megmenteni, miközben az írek azért küzdenek, hogy a felszínen maradjanak. Ez nem az az Európai Uniót, amit mi akarunk. Én inkább az ír embereket "menteném meg”, nem a bankjaikat. Mi több, a bankok megmentése érdekében Önök kitalálták a "stressz-teszteket”. Az a benyomásom, hogy minden alkalommal, amikor problémával kerülünk szembe, stressz-teszteket alkalmazunk. Ez az új sláger. Stressz-teszt a nukleáris létesítmények tekintetében, stressz-teszt a bankok tekintetében; lehet, hogy egyszer a Bizottság vonatkozásában is lesz egy stressz-teszt. Talán majd teszünk erre javaslatot. Bár én, személy szerint inkább azt látnám szívesen, hogy a Bizottság ragadja meg a kezdeményezést és legyen ott, ahol lennie kell.
Ha most megnézem az Európai Központi Bank által kiadott véleményeket, az az érzésem, hogy jobban foglalkoztatja az, hogy mi nem tartozik a hatáskörébe - például a bérszintek -, mint a bankrendszerünk életképessége és az, hogy mennyire hatékonyan képes generálni a számunkra szükséges közberuházásokat. Ez a Parlament javaslatokat terjesztett elő a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adóról és az Eurobond kötvényekről, de Önök nem hajlandóak megvitatni ezeket.
Van Rompuy úr, Barroso úr, itt az ideje, hogy figyeljenek a Parlamenttől származó javaslatokra, annak biztosítása érdekében, hogy az Önök által elfogadott stratégia sikeres lehessen.
Lena Ek
(SV) Elnök asszony, a Tanács a legutóbbi ülésén az atomerőművek és az európai atomreaktorok biztonságának kérdését is megvitatta. Ez a kérdés most a Parlament tárgyalásainak a témája. Lesz egy állásfoglalásunk, amiről csütörtökön fogunk szavazni.
Véleményem szerint az európai polgárok többsége valószínűleg azt hitte, hogy a stressz-tesztek már évtizedek óta az atomenergiával kapcsolatos biztonsági intézkedések szerves részét alkotják. De ez nem így van. A Tanács által a következtetéseiben elfogadott javaslat túlságosan gyenge. Nem csak a technológiát és a földrajzi szempontokat kell vizsgálni, hanem a biztonsági kultúrát és a többszörös kockázatokat is. Biztosítanunk kell a nyitottságot és az átláthatóságot. Teljességgel elfogadhatatlan, hogy a kormányok és a nemzeti hatóságok saját magukat ellenőrizzék ezen a területen. Kétségkívül független ellenőrzésekre van szükség, a tényeket nyilvánosságra kell hozni és teljes átláthatóságnak kell érvényesülnie, a Bizottság alapos vizsgálata mellett. Ez az egyetlen módja annak, hogy a jövőben hitelessé tegyük ezt a technológiát. Ezenkívül újra kell tárgyalnunk az intézményi struktúrát, amely egyidős az Európai Unióval. Ezt felül kell vizsgálni. Európai biztonsági normákkal kell rendelkeznünk a rendszeren belül, és végül gondoskodnunk kell arról, hogy a Tanács is javaslatokat terjesszen elő, ha az energiahatékonyságról, az alternatív energiaforrásokról és ez ezekre vonatkozó menetrendről van szó.
Vicky Ford
Elnök asszony, a Tanács ülésének legfontosabb következtetése - azaz hogy az egységes piac kulcsfontosságú szerepet tölt be a növekedés megteremtésében - nem lesz átütő erejű hír az újságokban.
De mi ez a sok beszéd? A gazdasági kormányzással kapcsolatban már most látom, hogy a kollégák fel akarják hígítani a Stabilitási Paktumot, és amikor a vállalkozások támogatásáról van szó, akkor sem vagyunk jobbak.
Az EP-képviselők tömegestül állnak a kerékpárosokat vagy a lovak jólétét támogató kampányok mellé, de amikor a kisvállalkozásokkal kapcsolatos bürokratikus terhek csökkentése volt a kampány témája, csak harmaduk csatlakozott és csak egyetlen brit munkáspárti aláíró volt köztük. A Bizottság a kockázati tőke felszabadítását ígéri, ami dicséretes, bár szinte komikus, tekintve hogy az egész múlt évet azzal töltötte, hogy megpróbálta jogszabályokkal teljes egészében kiemelni a piac keretei közül.
Itt az ideje, hogy ne csak beszéljünk, de cselekedjünk is. Kilenc államfő aláírt egy, a vállalkozásokkal, a kereskedelemmel, az innovációval és a beruházásokkal kapcsolatos speciális intézkedésekről szóló dokumentumot. Ebben felszólítanak bennünket arra, hogy válasszuk a növekedést. Én ezt teszem.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Elnök asszony, az Európai Tanács egy sor intézkedést fogadott el a kormányzás, a költségvetési racionalizáció, a versenyképesség stb. terén, és ki kell jelentenem, hogy ezek mind a jó irányba mutatnak.
Az Európai Tanács 16 pontja nagyrészt Van Rompuy és Barroso elnök urak munkájának köszönhető, akiknek először is gratulálni szeretnék ezért, mert nagyra értékelem - igen, vannak köztünk olyanok, akik nagyra értékelik - azt, amit Önök az intézmények vezetőiként tettek.
De a probléma az, hogy nem csak egy pénzügyi válságot élünk át: bizalmi és politikai válsággal is meg kell küzdenünk Európában és az európai államokban. Nem elég, ha egyszerűen csak értékeljük az Európai Tanács következtetéseinek tényleges gazdasági és technikai tartalmát. Az Európai Tanács üléseivel egy időben európai, nemzeti és regionális választásokat tartanak, és ezek mindegyike megerősíti félelmeinket. Szélsőséges álláspontokat hangoztatnak. Ezek némelyike a nacionalizmus különböző formáit képviseli. Ezért nagyon is tudatában kell lenniük annak, hogy a problémánk nem egyszerűen az, hogy hogyan nézünk szembe a válsággal, hanem hogy miként tudjuk kezelni e válság politikai és társadalmi következményeit.
Nem pusztán olyan időkről van szó - mint azt egyik képviselőtársam nagyon helyesen mondta -, amikor Észak és Dél válságát kell megélnie az Európai Uniónak. Új idők jöttek, amelyek legfőbb jellemzője az, hogy válságok alakulnak ki és terjednek, és nem kerülnek megoldásra. Váratlanul jelennek meg az EU-n kívül és belül egyaránt. Ezenkívül ezek az új idők alapvetően új gondolkodásmódot kívánnak meg mind egyéni, mind intézményi szinten, és ez jelenti az előttünk álló legnagyobb politikai kihívást.
Az egyén személyes gondolkodásmódjának minden változása azzal az adott egyénnel kezdődik. Először is, ha ez a személy e Parlament képviselője, el kell mondania, hogyan kell megváltoznia a Parlamentnek ahhoz, hogy kezelni tudja az új időket. Ugyanez vonatkozik a Bizottság és a Tanácsa tagjaira - kivétel nélkül mindegyikünknek képesnek kell lennie arra, hogy szembenézzen ezzel a problémával.
De mindenesetre a legfontosabb dolog az, hogy ne térjünk le az útról, mert jó irányba haladunk.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Elnök asszony, Van Rompuy úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, ez az euróövezetet érintő első válság, és amikor bekövetkezett, világossá vált számunkra, hogy az Európai Unió nem rendelkezik a kezeléséhez szükséges eszközökkel.
Szervezési hibák voltak, például nem tervezték meg az euróövezet országainak nyújtandó pénzügyi támogatást, nem volt hatékony a kötelezettségvállalások teljesítése a közfinanszírozás és a versenyképesség terén, valamint erős makrogazdasági egyensúlytalanságok és eltérések voltak az euróövezeten belül.
Láthattuk, hogy azok a korábbi lépések, amelyeket annak érdekében tettek, hogy közös európai hangot hallassunk a külpolitika és a biztonság terén, a globalizáció jelentette sürgető kényszer ellenére sem kaptak támogatást a gazdaság terén. Gazdasági potenciálunkat nem tudtuk világszintű gazdasági vezető szereppé alakítani, és egyre nyilvánvalóbbá vált az egységes valuta pillére és a kormányközi gazdasági pillérek közötti egyensúlyhiány.
Ahhoz, hogy megfelelő választ adhassunk, előhaladást kell elérnünk az integrációban. Nincs nemzeti szintű kiút a válságból, vagy egyesek nem ebben a században élnek. Az Európai Tanács a március 24-25-i ülésén ezért is tett fontos - sőt, látványos - lépéseket a helyes irányba. Az európai szemeszter végrehajtása, az állandó stabilitási mechanizmus elfogadása, csakúgy mint a Parlament előtt tett kötelezettségvállalások - ideértve a jogalkotási csomagot, amelyet a Parlamentnek kell kiegyensúlyoznia - mind jó irányba mutató lépések. Az Euró Plusz Paktum kétségkívül előrelépést jelent, de még sok a tennivaló. A válságnak még nincs vége, 23 millió munkanélküli van, még mindig sok fontos probléma vár megoldásra és komoly kihívásokkal kell szembenéznünk.
Ezért egy háromdimenziós paktumra van szükség Európa polgáraival, mert a megszorítási politikáknak korlátai vannak, nekünk pedig egy növekedési és foglalkoztatási politikát kell támogatnunk beruházásokon keresztül, annak érdekében, hogy újradefiniáljuk gazdasági modellünket és teljesítsük az Európa 2020 stratégia célkitűzéseit.
A költségvetési és pénzügyi fenntarthatóság európai keretet tesz szükségessé az államadósság területén éppúgy, mint a pénzügyi intézmények újratőkésítése terén, továbbá egy valódi európai szociális paktumra van szükségünk annak érdekében, hogy erőteljesebb termelékenységet valósítsunk meg, szociális normákkal, az adózás terén tett előrelépésekkel, valamint a jóléti állam szintjének emelésével.
Ivo Strejček
(CS) Elnök asszony, ami az Európai Tanács 2011. március 24-25-i ülésén történt, illetve az elfogadott szöveg tartalma nem más, mint az adóügyi unió kerülő úton történő előmozdításának a története. Az egységes valuta - az euró - megteremtése és e pénz létezésének időszaka sok mindenről mesél: a gazdasági jogszabályok semmibe vételéről, megszegett szabályokról, az államháztartási hiányok mértékével kapcsolatos hazugságokról és a nemzeti statisztikák meghamisításáról. A Stabilitási és Növekedési Paktumot a megrögzött szabályszegők kezelésére való utolsó esélyként fogadták el, és éveken keresztül mindenki megszegte azt. Hogy lehetne ez másként az Euró Plusz Paktummal, tekintve a nemzetgazdaságok eltérő jellegét, az eltérő inflációs szinteket és a munkanélküliség eltérő szintjeit? A társasági adó alapjainak javasolt harmonizálását különösen helytelennek tartom.
Paulo Rangel
(PT) Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr, először is természetesen gratulálni szeretnék Önöknek a március 24-25-i tanácsi ülés eredményeihez, különösen az európai szemeszter konszolidációjához, de ami sokkal fontosabb, az Európai Stabilitási Mechanizmus intézményesítéséhez és az Euró Plusz Paktumhoz, amely az euróövezet tagországainak március 11-i csúcstalálkozójának eredménye.
Véleményem szerint ezek nagyon pozitív eredmények Európa számára, és nagy kár, hogy ez a folyamat nem zárult le teljesen a március 24-25-i ülésen. Úgy vélem, hogy ha ezt a jelzést küldtük volna, ha a tagállamok ezt a jelzést küldték volna a Tanácsban - e finanszírozási reformcsomag teljes elkészültéről - ma erősebb pozícióból indulhatnánk neki a következő 3-4 hónapnak, és részben enyhíthettünk volna a hazámban, Portugáliában jelenleg tapasztalható válság hatásait. Portugáliával kapcsolatban szintén mondanom kell valamit. A portugál szociáldemokrata párt (PSD), amely teljes mértékben integrálódott az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportjába, maximálisan és minden tekintetében hajlandó teljesíteni azokat a követelményeket és kötelezettségeket, amelyek az Európához tartozás tekintetében szükségesek. Ezen dolgozunk, még most is, amikor nehézségek adódnak a rövid távú finanszírozással. Szemben azzal, amit a portugál szocialista párt (PS) kormánya tett, a PSD kinyilvánította teljes mértékű hajlandóságát arra, hogy biztosítsa Európa számára a válság kapcsán szükségessé váló garanciákat. Ezért - anélkül, hogy a belpolitikát behoznám az Európai Parlament falai közé - jelezni szeretném, hogy a PSD elkötelezett azon szoros menetrend mellett, amelyhez az országnak tartania kell magát a június 5-i nemzeti választások után, és teljes mértékben garantálja azt.
Edit Herczog
(HU) Elnök Asszony! Elnök Urak! Az európai csúcson született megállapodás a magyar soros elnökség első komoly politikai sikere. Elsősorban konzervatív siker. Végrehajtása az egységen múlik. Ezért sajnálatos és magyarázatra szorul, hogy négy konzervatív kormánnyal rendelkező ország nem vállalta az Euró Plusz Paktumot. Sajnálatos és köpönyegforgató magatartás, hogy amit soros elnökként javaslunk másoknak, azt a magunk számára nem tartjuk elfogadhatónak. Aki kimarad, az lemarad! Az ország, ahol nem a tudáson és versenyképességen alapuló kitörés a cél, hanem az olcsó bérmunka, az adóverseny megnyerése, az már középtávon is az Európai Unió szegényháza lesz. Ha már az adóversenyt említettem: Elnök Urak! Mivel magyarázzák, hogy a Tanács nem tárgyalta az adóparadicsomok kérdését? Úgy gondolják, hogy ez nem az európai polgárok problémája? Tévednek! Sokkal több előrehaladást várunk a Tanácstól és a Bizottságtól.
Engedjék meg, hogy a Japán természeti katasztrófával és az azt követő ipari katasztrófával is foglalkozzak. 12 000 halott, 17 000 eltűnt, százezrek hajlék és milliók munka nélkül. Az Európai Unió, amely a szolidaritást értéknek tekinti, muszáj, hogy segítsen! A katasztrófa megrázta a világ energia- és nyersanyagpiacait. Hosszú távra meghatározza a politikai és gazdasági környezetet. Muszáj, hogy javítsunk a világ nukleáris biztonságán! Muszáj, hogy kidolgozzuk azokat a szabványokat, amelyek ezt lehetővé teszik! Muszáj, hogy növeljük a K+F befektetéseket, és muszáj, hogy az európai energiapolitikában a diverzifikációt erősítsük! Ezek a célok, Elnök Urak, a 2020-as célokban már megfogalmazódtak. A Tanács és a Bizottság dolga, hogy az idevezető utat és az ehhez szükséges forrásokat előteremtse. Jó munkát kívánunk ehhez!
Anni Podimata
(EL) Elnök asszony, anélkül, hogy alábecsülném az Európai Tanács nemrég elfogadott döntéseinek jelentőségét, az elmúlt évek európai döntéseit alapvetően úgy jellemezném: "túl kevés és túl későn”. Ennek oka nem az, hogy nem hoztak meg fontos, előre mutató lépéseket, hanem az, hogy nem használhatjuk referenciaként a múltat és a múltbéli intézkedéseket az euróövezet stabilizálására és megerősítésére. Az legyen a teljesítménymutatónk, hogy milyen hatékonyan kezeljük a válságot. De sajnos nem vagyunk hatékonyak, ha a piacokról van szó - csak nézzék meg, mennyit nőttek a hitelfelvétel költségei az elmúlt néhány napban a régió országaiban, különösen Portugáliában -, és sajnos nem vagyunk hatékonyak vagy meggyőzőek akkor sem, amikor az európai emberekről van szó, akik egyre inkább úgy érzik, hogy Európa a probléma része, nem a megoldásé.
Az Európai Parlament - két friss állásfoglalásában - és a politikai élet kiemelkedő személyiségei rámutattak arra, hogy ha hatékony és globális választ akarunk adni az adósságválságra, komolyan mérlegelnünk kell az Eurobond kötvények kibocsátásának rendszerét. Ugyanakkor az Európai Tanácsban a többség azt mondja, hogy ez nem történhet meg, mert válság idején morális kockázatot jelentene a pénzügyileg stabil országok számára. Miközben a morális kockázatra hivatkozva kampányolnak az Eurobond kötvények ellen, morális kockázatot teremtenek a pénzügyi nehézségekkel küzdő országok kárára azzal, hogy hivatalosan és gondolkodás nélkül felvázolják a kontrollált csőd jövőképét és a magánszemélyek részvételét a költségmegosztásban, ezzel állandósítva a válságot oly módon, hogy szükségtelenül magasan tartják a hitelezés költségeit.
Ha valóban akarjuk a magánszemélyek bevonását és a méltányosabb költségmegosztást, akkor sürgősen és komolyan meg kell vizsgálnunk a pénzügyi tranzakciós adó kérdését, hogy a bevételek egy részét felhasználhassuk az állandó mechanizmus finanszírozására.
Andrey Kovatchev
(BG) Elnök asszony, Barroso úr, Van Rompuy úr, a jelenlegi válság is bizonyítja, hogy szükség van álmodozókra Európában - nemcsak a döntéshozók között, hanem a hétköznapi polgárok körében is.
Ez szomorú, de igaz. Sok időt elvesztegettünk és számos lehetőséget elszalasztottunk a növekedés évei során. A közös valuta megteremtése kétségkívül siker volt. De az egész most úgy néz ki, mint egy gyönyörű ház, amelynek sérült a teteje. Amikor beköltöztünk, még száraz idő volt, de most esik, és magas hiány és adósságszint, illetve alacsony hitelképesség formájában áztatja az euróövezetet.
Az Euró Plusz Paktum és a Tanács döntései jó irányba mutatnak. A gazdasági szemeszter olyan intézkedés, amely pénzügyi válság idején nagyobb fokú koordinációt és rugalmasságot biztosít majd gazdaságaink és költségvetéseink számára.
Örülök neki, és a Paktumhoz való csatlakozás a helyes döntés 60 ország - többek között hazám, Bulgária - számára, amelyek az euróövezeten kívül vannak, hogy aktívan részt vehessenek a gazdaságpolitikával kapcsolatos döntéshozatalban, ezzel lehetővé téve Európa számára az elmozdulást a különböző normáktól és elvektől.
Biztos vagyok abban, hogy az európai gazdaságpolitikákat előbb vagy utóbb közösségi, és nem kormányközi módszerre kell alapozni, mint ahogyan ma teszik. Sőt, talán már nincs is messze az a nap, amikor egy új kormányközi konferencia - vagy akár egy kongresszus - kerül megrendezésre a gazdasági és politikai kormányzás kérdéseiről.
Üdvözlöm a Tanácsnak a líbiai helyzethez kapcsolódó következtetéseit. A konfliktus lezárását követően az Európai Uniónak tevékeny részt kell vállalnia a demokrácia kiépítésében, és segítenie kell a líbiai népet egy alkotmányos állam és a polgári társadalom létrehozásában. Ez egyértelműen azt a jelet küldi majd a régió más országai számára, hogy Európa támogatja a polgárok jogos követeléseit.
Európának szintén le kell vonnia a Líbiában és az egész arab világban kialakult válság tanulságait. Mit tehetünk még közeli déli szomszédainkért? Felhasználhatjuk-e a keleti partnerségből szerzett tapasztalatainkat a Földközi-tenger régiójában?
Végezetül, Barroso úr, Van Rompuy úr, Európának szüksége van olyan gyorsreagálású operatív erőkre, amelyek missziókat tudnának végrehajtani az Európai Unió zászlaja alatt. E cél elérése érdekében megerősített képességekre és integrációra van szükség a biztonság és a védelem terén, természetesen anélkül, hogy a NATO-val párhuzamos vagy azt helyettesítő erőket hoznánk létre.
Frédéric Daerden
(FR) Elnök asszony, Van Rompuy úr! Van egy dolog a tanácsi következtetésekben, amelyben mindannyian egyetértünk: ez a szigorú kormányzás. Ezt senki sem ellenezheti. De a szigor nem jelenthet nulla százalékos hiányt vagy megszorításokat - inkább az intelligens költést kell jelentenie.
Magától értetődik, hogy javítani kell az Unió szükséges versenyképességét, de a bércsökkentésekre és a szociális kiadások csökkentéseire nem tekinthetünk úgy, mint az egyetlen kiigazítható változóra. A versenyképesség a képesítésekbe, a kutatásba, a kiválóságba és a nagyobb infrastruktúrákba való beruházással növelhető.
Itt mindenki egyetért azzal, hogy az Unió és az euró fordulóponthoz érkezett. Döntenünk kell: vagy a befelé fordulás modelljét választjuk, amelyben az egyes országok a szomszédos tagállamokhoz viszonyítják versenyképességüket, amelyben az országok figyelik a pénzpiaci besorolásukat és azt, hogy mi az a legkisebb mértékű hozzájárulás, amit az európai költségvetésbe befizethetnek, vagy a szolidaritáson alapuló modell - az egyetlen elfogadható modell - mellett döntünk, amelyben emelik a szociális normákat, különösen a szociális párbeszéd és a szakszervezetek pozíciójának fenntartása révén, az Európa-szerte alkalmazott minimális szociális követelmények és védett bérindexálási mechanizmusok alkalmazása mellett, és amelyben a nemzedékek közötti szolidaritást olyan nyugdíjrendszer garantálja, amely elegendő jövedelmet biztosít a méltóságteljes élethez, ahogyan azt a Parlament nemrég megfogalmazta.
Az Európai Központi Bank megerősített szerepének köszönhetően a tagállamokra nem nehezedne nyomás a pénzpiacokról, és erőteljesebben szabályozott hitelminősítő intézetekkel kellene rendelkeznünk, egy olyan szolidaritás-alapú modellel, amely garantálja a valódi európai társadalmi és területi kohéziót, nevezetesen a megnövelt európai költségvetés révén, saját erőforrásainak alapvető megreformálásával, és végül a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adó bevezetésével.
Az Önök következtetései sajátos gondolkodásmódon alapulnak, amely szerint az adósság és a hiány felelős a gazdasági visszaesésért, amikor a valódi ok a pénzügyi szereplők felelőtlensége. Ha a Tanácsban nem változik meg ez a felfogásmód, nem fogunk kilábalni a recesszióból, és a polgárok bizalmát sem fogjuk visszanyerni. Ma egyértelműen látható a demokratikus deficit, és ha a Tanács és a Bizottság az általuk előterjesztett javaslatokban továbbra sem hajlandó figyelembe venni a Parlament véleményét, az európai polgárok még inkább elutasítóak lesznek a projektünkkel szemben.
Marianne Thyssen
(NL) Elnök asszony, az elmúlt év során sokat és keményen dolgoztunk, és számos reformot indítottunk el annak biztosítása érdekében, hogy az Európai Unió a jövőben is olyan társadalom maradhasson, ahol jó és igazságos az élet és a munka. Ezért boldogan csatlakozom az Európai Tanácsot dicsérő képviselőtársamhoz.
Követve a képviselőtársaim által elmondottakat, három dologról szeretnék beszélni. Az első a munkaerőköltségekkel kapcsolatos, amelynek köze van a versenypolitikához. A pénzügyi válság idején sokszor hallottam a Bizottság és az Európai Tanács elnökétől, hogy elismerően szóltak az automatikus stabilizátorokról. Magas csúcsok és mély hullámvölgyek helyett ezek stabilabb gazdaságot biztosítanak, amely tökéletesen beleillik a szociális piacgazdaságba, amivé mi válni szeretnénk. De vannak, akik attól tartanak, hogy ha az Euró Plusz Paktumban túlságosan előtérbe kerül a munkaerőköltségek szempontja, az túlságosan nagy mértékben korlátozhatja az automatikus stabilizátorok működésének mozgásterét. Van Rompuy úr, Önnek mi a véleménye erről?
Van egy másik fenntartásom is a munkaerőköltségekkel kapcsolatban. Újra és újra azt hallom a szakszervezetektől, hogy a bérkifizetés terén a tagállamok és szociális partnereik függetlensége csorbát szenved, és lehet, hogy a hatáskörök Szerződés szerinti szabályozásának égbekiáltó megsértése felé haladunk. Ezzel kapcsolatban azt kérdezem, hogy most valóban veszélyes terepre lépünk vagy megalapozatlan ez a félelem? Van Rompuy úr, szeretném az Ön értékelését is hallani arról, hogy ez a két aggasztó kérdés megalapozatlan-e. El kell oszlatnunk a kétségeket.
Végül lenne egy kérdésem a társaságiadó-alap kiszámításának közös keretével kapcsolatban. A tavaszi csúcstalálkozó következtetéseiben egyetlen mondatot olvastam erről - csak egy mondatot -, és az Európai Tanács abban sem vállalt semmiféle kötelezettséget e téma kapcsán. Tehát ebből azt a következtetést kellene levonnom, hogy még mindig nincs konszenzus kilátásban a társaságiadó-alap kiszámításának közös kerete bevezetéséhez, és ha az e területen való fokozott együttműködést vesszük, akkor legjobb esetben is csak álmodozhatunk? Előre is köszönöm a válaszát..
Kriton Arsenis
(EL) Elnök asszony, Podimata asszony helyettem is beszélt a pénzügyi kérdésekről. Én egy másik nagyon fontos kérdésről szeretnék beszélni: az atomenergiáról. Mit tanultunk a Japánban történtekből? Két dolgot: először is azt, hogy soha sem lehetünk elég jól felkészültek a természeti katasztrófákra vagy több természeti katasztrófa egyidejű bekövetkezésére, másodszor pedig azt, hogy az atomenergia sohasem lesz teljesen biztonságos.
És mit teszünk most? Gondatlansággal vádoljuk Japánt. Azt mondjuk, hogy nem a nukleáris energia, hanem Japán nem volt biztonságos. Azt mondjuk, majd mi végrehajtjuk a saját ellenőrzéseinket az atomerőművekben, hogy meglássuk, melyek nem biztonságosak és melyek azok, és azután fejlesztjük a létesítményeket. Tehát nem tanultunk semmit a Japánban kialakult helyzetből. Japánhoz hasonlóan mi sem vagyunk felkészülve a katasztrófákra, nemigen van polgári védelmi politikánk az olyan határokon átnyúló problémák kezelésére, mint például a nukleáris balesetek.
Nem törekedhetünk tovább újabb atomerőművek létesítésére. Nem az atomenergia fejlesztésébe kell beruháznunk, hanem a fotovoltaikus energia és más megújuló energiaforrások hatékonyságának növelésébe. Az atomenergiának határokon átnyúló hatása van, és az Európai Unió felelős ezért - tehát Barroso úr és Van Rompuy úr, az Önök nagyon fontos felelőssége lesz az, ha nem tesszük meg a szükséges óvintézkedéseket egy újabb baleset bekövetkezésének elkerülése érdekében.
Jacek Saryusz-Wolski
Elnök asszony, három kérdést szeretnék megemlíteni. Először is úgy vélem, a Tanács ülése nagyon fontos és pozitív eredményeket hozott, figyelembe véve a helyzet és a kontextus összetettségét. Örömömre szolgál, hogy van egy inkluzív Euró Plusz Paktumunk, amely nyitva áll azon országok előtt, amelyek még nem tagjai az euróövezetnek - miként Van Rompuy elnök úr is mondta.
Ezzel egy időben létrehozunk egy európai stabilitási mechanizmust, amely védőhálóként szolgál. Nem tudnánk ezt mindkét mechanizmusban megvalósítani - az Euró Plusz keretében, amely kötelező kötelezettségvállalás bizonyos magatartási szabályok betartására a makrogazdasági és a makrofinanciális politika terén, valamint az európai stabilitási mechanizmusban? A biztonsági hálónak elérhetőnek kell lennie, hogy a konvergencia és a szolidaritás is - ami az európai stabilitási mechanizmus lényege - befogadó, és ne kizáró jellegű legyen.
A második észrevételem a szomszédságpolitikával kapcsolatos. Úgy látom, átdolgozzuk a szomszédságpolitikánkat. Az ösztönzés délről érkezik, de szomszédságpolitikánk egésze számára fontos. Remélem, hogy e politika sokkal jobban társadalomorientált lesz és nagylelkű lesz e társadalmakkal, továbbá szigorú követelményeket támaszt a hatóságokkal és a kormányokkal szemben. Szakítsunk a rövidlátó gazdasági érdekekkel, és az emberi jogokra és a demokratikus megközelítésre alapozzuk ezt a politikát, a jelenlegi állapot fenntartására irányuló törekvések helyett pedig válasszuk az átmenet politikáját. De ha már létrehozzuk ezt az új paradigmát, az a Keletre is legyen alkalmazható. Inkább az emberi jogokat és a demokráciát helyezzük előtérbe, továbbá legyünk sokkal inkább társadalomorientáltak és kevésbé hatalomorientáltak, mint most vagyunk.
Harmadik észrevételem az EU-val és a NATO-val kapcsolatos. Líbia kapcsán új tapasztalatokat szerzünk az EU és a NATO együttműködése terén, amely kapcsolatot még nem értjük teljesen. Afganisztánból már van régebbi tapasztalatunk is, amely nem minden esetben pozitív. Ugyanakkor ez egy fontos kapcsolat. Törekedjünk arra, hogy ez alkalommal sikeresek legyünk.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, véleményem szerint jól látható válaszvonalat kell húznunk a múlt és a jövő között. Ami a múltat illeti, szerintem külön-külön megoldást kell találni Görögország, illetve Írország esetére. Úgy vélem, hogy egy alaposan kidolgozott terv keretében engednünk kell e veszteségek leírását, hogy ezek a társadalmak ismét talpra állhassanak. Nem helyénvaló továbbra is ezen országok adófizetőit büntetni azokért a hibákért, amelyeket egyébként a magánszféra követett el, különösen a bankok. Ami pedig a jövőt illeti, meg kell vizsgálnunk, mi is Európa célja. A cél a stabil növekedés biztosítása. De ehhez az szükséges - és a Tanács erről is megbeszéléseket folytat -, hogy gondoskodjanak az államadósság alacsony szintjéről.
Mit biztosít az alacsony vagy kismértékű államadósság? Biztosítja ezen országok pénzpiacainak bizalmát, ami cserébe alacsony kamatokat biztosít, aminek segítségével a vállalkozások talpra állhatnak és fejlődhetnek ezekben az országokban. Ha fejlődnek a vállalkozások, azt beruházások követik. A beruházások munkahelyeket eredményeznek, ami elsőrendű fontosságú most számunka itt, Európában. Ez a folyamat - azaz az állami kiadások mérséklése az adósságszint alacsonyabb szintre való csökkentése érdekében - másfelől nem zárja ki a beruházásokat.
Több képviselőtársam említette a beruházások alapvető jelentőségét, és azt, hogy - ahogyan ők fogalmaznak - nem tudjuk "kimenteni magunkat” a válságból, és hogy beruházásokra van szükségünk. Külön felhívnám a figyelmet hazám, Lettország példájára, amely nemcsak jelentős költségtakarékossági intézkedéseket tett az elmúlt két évben, hanem idén - 2011-ben - a nemzeti költségvetés egyharmadát állami beruházásokra jelölte ki. Tehát meg lehet csinálni. A jövőben ezen az úton kell haladnunk, hogy ne oda érkezzünk, ahová most jutottunk. Köszönöm a figyelmüket.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Elnök asszony, az Európai Tanács az Európai Unió működéséről szóló szerződés módosítására irányuló határozat elfogadásával komoly lépést tett az európai stabilitási mechanizmus létrehozása felé.
A jövőbeni mechanizmus stabil, következetes válasz ad majd mindenkor, ha megrendül az euróövezet stabilitása. Fantasztikus dolog egy ilyen mechanizmus megléte. De jó lenne, ha nem kerülnénk ilyen helyzetekbe, és ezért a gazdasági kormányzásra vonatkozó rendelkezések által meghatározott büntető intézkedéseket szintén következetesen kell alkalmazni. Minden tagállamnak segítenie kell a stabilitás fenntartásában, függetlenül attól, hogy része-e az euróövezetnek vagy sem. Ezért is rendkívül pozitív fejlemény az Euró Plusz Paktum létrehozása, amelyhez az euróövezeten kívüli tagállamok közül is csatlakoztak, például Románia.
Az európai szemeszter végrehajtása segít az európai gazdaságpolitika koordinálásában, javítva a versenyképességet, csökkentve a bürokráciát, támogatva az oktatást és javítva a munkaerőt. De ezeket a prioritásokat gyorsan át kell alakítani konkrét nemzeti intézkedésekké.
Az új európai strukturális reformok sikere szorosan kapcsolódik az egységes piac megerősítéséhez. Az Uniónak olyan stratégiára van szüksége, amely segít a munkahelyteremtésben és az EU munkaerőpiacán helyenként tapasztalható munkaerőhiány enyhítésében.
Üdvözlöm a Bizottságnak az egységes piaci intézkedéscsomag előterjesztésére irányuló szándékát, amelyet 2012 végéig kell elfogadni. Ugyanakkor sajnálattal mondom, hogy azok a kiemelt intézkedések, amelyek célja, hogy új lendületet adjanak az egységes piacnak és a versenyképességnek, nem foglalják magukban az összes európai munkavállaló szabad mozgásának biztosítását, ehelyett csak a szolgáltatások szabad mozgásával foglalkoznak.
Simon Busuttil
(MT) Elnök asszony, a líbiai háború elől most Európába menekülnek az emberek, különösen Lampeduzába és Máltára. Hazámban az emberek két dolog miatt aggódnak.
Először is nem tudják, hány ember érkezik. Ezt a félelmet nem lehet csillapítani, mert egyszerűen nem tudjuk, hányan fognak átkelni a tengeren. Másrészt az embereket nagyon aggasztja, hogy bizonytalanság övezi, hogy Európa hajlandó lesz-e most segíteni. Ezzel az aggállyal tudunk és kell is foglalkoznunk, mert a szolidaritási mechanizmus már létezik az európai jogban: a 2001/55/EK irányelv, amelyet alkalmaznunk kell.
A Bizottság két dologgal indokolja, hogy miért nem alkalmazzák a vonatkozó mechanizmust. Először is nincs többség az Európai Unió Tanácsában. Azt kérem Barroso elnök úrtól, hogy erre az okra ne hivatkozzon. A Bizottságnak bizonyítania kell politikai vezető szerepét, és politikai kezdeményezésként javaslatot kell előterjesztenie a mechanizmus aktiválása érdekében.
A Bizottság arra is hivatkozik, hogy még nem elég sokan érkeznek. Bánjunk óvatosan a számokkal! Az érkezők száma kevés lehet Európa egészéhez képest, nagyon sok egyetlen ország számára, amelytől elvárják, hogy egyedül fogadja az összes odaérkezőt.
Ezért közvetlenül Barroso úrhoz fordulok azzal a kéréssel, hogy aktiválják a szolidaritási mechanizmust, illetve Van Rompuy úrhoz, hogy mondja meg a Tanácsnak, hogy mutassanak valódi szolidaritást.
Tunne Kelam
Elnök asszony, az Európai Tanács ülésének eredményei politikai és intézményi szempontból kielégítőnek értékelhetők, de a mai vita üzenete az, hogy a válság még nem ért véget. Barroso elnök úr szerint a gazdasági helyzet továbbra is nehéz és bizonytalan marad, Verhofstadt úr megerősítette, hogy betömködjük a lyukakat, de a válságot még nem oldottuk meg, Van Rompuy elnök úr szerint pedig a problémák továbbra is fennállnak.
Mindez múltbéli hibák és a megfelelő eszközök hiányának az eredménye. Le kell vonnunk a következtetéseket arról, hogyan történtek e múltbéli hibák, és hogyan alakult ki ez az elképesztő mértékű adósságteher és hiány. Mi volt a baj a tagállamok és az uniós intézmények politikáival? Alapos elemzés és a következtetések levonása nélkül - amelyet minden érintett félnek feladatának kell tekintenie - nem kerülhetjük el, hogy ismét beleessünk ugyanazokba a hibákba. A legfontosabb feladat továbbra is a versenyképesség javítása. Remélem, hogy a Bizottság új egységes piaci intézkedéscsomagja valóban ambiciózus lesz. Legalább a digitális egységes piac témája végre bekerült az EU prioritásai közé.
Végül, de nem utolsósorban ezen a héten hivatalba lép az új észt kormány. A közelmúltbeli választásokon az észt választók Európa-ellenes érzelmeikről tettek tanúbizonyságot, amikor nagy többséggel újra a jelenlegi kormányt választották meg, annak ellenére, hogy óriási költségvetési megszorítások ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Mairead McGuinness
Elnök asszony, sok mindenért dicsérhetjük a Tanács következtetéseit, ha a jövőt nézzük, de talán már kevésbé, ha a jelenre vagy a múltra gondolunk.
Érdeklődve hallgattam Catherine Day, egy magas beosztású bizottsági tisztviselő észrevételeit a múlt héten, Írországban, amikor is azt mondta, hogy a fény már lekopott Írországról. Remélem, hogy ezzel nem egyenként ránk gondol, és azt is remélem, hogy figyelembe véve a stressz-tesztek és az új kormány rendkívül szigorú intézkedéseinek az eredményeit, Írország ismét fényleni fog. És azt is remélem, hogy ez fény a polgárainkat is eléri majd, akiket lesújtja és elkedvetleníti az az érzés, hogy egy nagyon nehéz terhet cipelnek az Európai Unió többi része érdekében.
Azt kérdem azoktól, akik dühösen rázzák az ujjukat az egyes országok és polgárok helytelen magatartása miatt, hogy kérem, ne feledjék el, hogy mások is becsatlakoztak a buliba - az európai bankokról beszélek, amelyek megpróbáltak profitálni abból a fellendülésből, amely Írországban és máshol is tapasztalható volt.
De ma már van egy reménysugár az ír közegben. Azt látom, hogy a stressz-tesztek nyomán a globális pénzügyi óriások támogatják gazdaságunkat, és reményeim szerint felismerik, hogy az írek Európa többi része számára oldottak meg egy problémát, és biztosítják a számunkra olyan fontos szolidaritást a kamatmértékek terén.
Jörg Leichtfried
(DE) Elnök asszony, Barroso úr, Van Rompuy úr, szeretnék feltenni néhány kérdést. Jó dolog, hogy sikerült megállapodást elérni. Az is jó, hogy az európai gazdaság és az európai valuta mostantól erőteljesebb védelemben részesül. De elég-e önmagában a védelem? Nem kellene tovább menni? Nem kellene a fellendülést ösztönözni, hogy megőrizhessük azt, amit védelmezünk? Véleményem szerint túl keveset teszünk és nem a jó stratégia mentén.
Az Európai Unió miért az uborka, a banán és az élő szarvasmarha exportjába fektet be, és nem az egyetemekbe, az iskolákba, az oktatási intézményekbe? Erről el kellene gondolkodnunk. Amikor azt mondják, hogy erre nincs pénzünk, akkor talán egy kis átszervezésre lenne szükségünk. Át kellene gondolnunk, hogy szükségünk van-e új bevételi forrásokra, ebben az esetben ugyanis nem kell messzebb mennünk azoknál, mint akik mindig is profitáltak ebből a kimondhatatlan helyzetből.
Barroso úr, mi a valódi oka annak, hogy az Ön Bizottsága ellenzi a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adót? Kérem, válaszoljon erre a kérdésre. Egyszer és mindenkorra el kell döntenie, hogy a pénzügyi szektor mellett vagy a polgáraink mellett áll-e.
Jean-Pierre Audy
(FR) Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr, szeretnék köszönetet mondani a képviselőcsoportok elnökeinek az Elnökök Értekezlete ülésének elhalasztásáért, és hogy a 15. cikkel összhangban a plenáris ülésen megtarthattuk ezt a vitát.
A stabilitási mechanizmussal kapcsolatban Lamassoure úr felszólalásából szeretnék kiindulni, aki felvetette a politikai ellenőrzés, és különösen e mechanizmus szabályozásának kérdését, és arra szeretnék választ kapni, hogy ki fog költségvetési mentesítést adni e pénzügyi eszköz tekintetében.
Végül még azt szeretném megkérdezni, hogy a Bizottság számára nem jött-e el annak az ideje, hogy átfogó jelentést nyújtson be a Parlamenthez a hitelintézeteknek nyújtott költségvetési támogatásról, különös tekintettel minden pénzügyi mozgásra és az államadósságra?
Végül azt javaslom, fontoljuk meg egy európai hitelminősítő intézet létrehozásának a lehetőségét, annak érdekében, hogy megoldjuk a magán hitelminősítőkkel kialakult komoly problémákat, hiszen egy ország minősítése nagyon más, mint egy magánvállalaté.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Elnök asszony, felszólalásának kezdetén Van Rompuy úr rámutatott, hogy 49 nap alatt az Európai Tanács három döntéshozó ülésére és egy csúcstalálkozóra került sor. Más szóval, ami korábban egy három- vagy hathavonta megrendezésre kerülő esemény volt, mára az Unió szokásos kormányzási módjává vált, hogy azonnali választ adjon az azonnali kihívásokra.
De ezen azonnali kihívásokon túl rejlenek az Unió jövőbeni lehetőségei, és azok a versenyképességünktől függenek. Jelenleg milyen erőforrásokkal rendelkezünk ahhoz, hogy tudást generáljunk? Kevés világvezető egyetemünk van, jövedelmünk kisebb részét fordítjuk kutatásra és fejlesztésre, mint a feltörekvő és a fejlődő országok, ugyanakkor vállalkozásaink csak nagyon kis szerepet játszanak a kutatásban.
Európai dimenziót kell megvalósítanunk az európai egyetemek összehangolásával és olyan tantervekkel, amelyek kiválóságot és együttműködést generálnak.
Graham Watson
Elnök asszony, a Tanács és a Bizottság elnöke beszélt az Euró Plusz Paktumról és az egységes piaci intézkedéscsomagról. Mindkettővel kapcsolatban lenne egy kérdésem.
Egyetértenek az Európai Központi Bank elnökével abban, hogy egy sokkal erőteljesebb európai stabilitási mechanizmusra lesz szükség? És ha nem értenek egyet, annak oka egyszerűen az, hogy a valódi profik csak ritkán ismerhetik be nyilvánosan, amit dolgozószobájuk magányában igaznak tudnak?
Norvégia az egységes piac egyetlen olyan résztvevője, amely 100%-osan végrehajtja a szabályokat. Tekintettel arra, hogy a jelenlegi válságban az igazi stressz-teszt nem a bankok vagy a nukleáris létesítmények tesztje lesz, hanem az Európai Unió tagállamai közötti szolidaritásé, a Bizottság és a Tanács elnöke szerint jó esélye van-e annak, a korábbinál nagyobb mértékű szolidaritásnak lehetünk tanúi?
Jaroslav Paška
(SK) Elnök asszony, az Európai Unió Tanácsában folytatott tárgyalás egyik témája az euróövezet új válságmechanizmusának meghatározása volt. Jóllehet a jelen lévő kormányfők megállapodtak egy rögzített eurókötvény létrehozásában, a jelek szerint további megbeszéléseket kell folytatniuk saját országaik szakértőivel a kötvény végső formájáról. Amikor a szlovák miniszterelnök, Radičová asszony hazatért Brüsszelből, azzal kellett szembesülnie, hogy az általa a tanácsi tárgyalások során képviselt álláspont nem kapott kellő támogatást a szlovák parlamentben.
A fizetésképtelen országok csődhelyzetét szabályozó, az euróövezet keretében aktivált mechanizmus megfelelő és pontos véglegesítése nélkül a javasolt állandó mechanizmus az európai eladósodás állandó eszközévé fog válni. Ezért egyetlen felelős nemzeti kormány sem fogadhatja el ebben a formában. Ezért azt kérem Öntől, az Európai Unió Tanácsának elnökétől, hogy a politikai javaslatokban vegyék jobban figyelembe az illetékes szakértők véleményét.
Andrew Henry William Brons
Elnök asszony, az ülésről beszámoló jelentés 5. bekezdése kimondja, hogy olyan szakpolitikai intézkedésekről kell majd számot adni, amelyek célja, hogy korrigálják a káros és tartósan fennálló makrogazdasági egyensúlyhiányt és javítsák a versenyképességet, de a bevezetésben a harmadik országokkal folytatott kereskedelem előmozdításáról van szó.
A harmadik országokból - különösen az ún. feltörekvő gazdaságokból - származó behozatal a kereskedelmi egyensúlytalanságok és a versenyképtelenség legnagyobb okozója. A fejlett országok nem fognak tudni versenyezni az ezekből az országokból behozott feldolgozó-ipari termékekkel anélkül, hogy a saját béreinket ne szállítanánk le az ő szintjükre.
Erre egyébként burkolt célzást tesznek a 16. oldalon, a versenyképesség előmozdításáról szól részben. A szöveg így szól: "a bér- és termelékenységi folyamatok, valamint annak [elemzése], hogy szükség van-e versenyképességi korrekcióra”.
Ez csak egy dolgot jelenthet. A béreket lefelé kell korrigálni, hogy az árukat versenyképessé tegyük a feltörekvő gazdaságok termékeivel. Míg az olyan elvek, mint a szabadkereskedelem szent és sérthetetlenek, az európai munkavállalók gazdasági érdekei a jelek szerint nem fontosak.
Seán Kelly
Elnök asszony, nem szeretem, ha mások húznak maguk után vagy ha valakinek a lekötelezettje vagyok - csakúgy, mint az írek, ez a független nép. Ezért a közelmúltbéli EU-IMF mentőcsomag nagyon sértette az íreket. Ugyanakkor nem osztom azt a véleményt, amely szerint ezért Európa hibáztatható. Főként Írország tőzsdén jegyzett bankjai, szabályozó hatósága és kormánya okolható, nem pedig az ír nép - de az írek most arra kényszerülnek, hogy megfizessék ennek az árát, és a teher túlságosan nagy.
Ezért két dolgot kérnék: először is a kamat csökkentését, és szeretnék köszönetet mondani Rehn biztosnak és Barroso elnök úrnak az e téren tett erőfeszítéseikért. Másodszor, úgy vélem, hogy a kötvénytulajdonosoknak meg kell fizetniük ennek az árát - ha nem is a teljes kamatkifizetés megvonását, de legalább a kamatok egy részének visszatartását. Ha ez a két dolog megtörténne, akkor talán haladást érhetnénk el.
Marc Tarabella
(FR) Elnök asszony, Van Rompuy úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim, a gazdaságpolitikáról és az Euró Plusz Paktumról szóló európai tanácsi következtetések egy igazi európai Pandóra szelencéjét nyitják fel, amiből csak gondok fognak kiszabadulni, amelyekkel az európai polgároknak kell szembenézniük. A szociális jólét és a bérindexálás megkérdőjelezése, a termelékenység és a bérek összekapcsolása, a csökkentett vásárlóerő és a nyugdíjkorhatár növelése csak néhány példa a ránk váró megszorítási krízisből. Elborzadva látom, hogy a Tanács semmilyen tanulságot nem volt le a válságból.
Természetesen költségvetési felelősségen és szigoron alapuló politikára van szükségünk, ezt senki sem vitatja, de nem kellene ahhoz ragaszkodnunk, hogy a polgárok tegyenek meg minden erőfeszítést, mivel ők az egyetlen esélyünk arra, hogy győztesként kerüljünk ki ebből a válságból. Önök túlságosan gyorsan megfeledkeznek a pénzügyi és a banki ágazatról, amelyeknek szintén hozzá kell járulniuk e döntő fontosságú erőfeszítésekhez, és mindenekelőtt felelősségteljesebben kellene működniük.
Mikor láthatjuk végre a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adó megvalósulását? Most, amikor 16 millió európainak nincs munkája, az árak az egekben vannak és spekulációs sokkok rengetik meg a kontinenst, a Tanács a tőke helyett a munkára és a munkavállalókra helyezi az áldozat terhét, ami elfogadhatatlan.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Van Rompuy elnök úr az Euró Plusz Paktumot a jövő gazdasági koordináció új szakaszaként értékelte, és ez makrogazdasági koordináció terén tényleg egy teljesen új korszak. Hasonlóképpen ítélte meg Orbán Viktor miniszterelnök úr, az Unió soros elnöke, aki a jövő európai gazdasági rendszerének a pilléreként fogalmazott. Sajnálatos ugyanakkor, hogy Magyarország neve nem szerepelt abban a felsorolásban, amit Van Rompuy úr elmondott, hiszen Magyarország nem vesz részt sajnálatos módon az Euró Plusz Paktumban. Nagyon sok magyar állampolgár, szakértő közgazdász sem érti, miért döntött így a magyar kormány, hiszen Magyarország egy nyitott gazdasággal rendelkező kis ország, és nem igaz az az indoklás, hogy ez akadályozta volna az adóversenyt, mindössze a társasági adóalap harmonizációjáról lenne szó. Kár, hogy Magyarország kimaradt belőle.
Franz Obermayr
(DE) Elnök asszony, az EU mestere a halogatásnak. Kadhafit évtizedeken keresztül komoly partnerként kezelték, az atomenergia veszélyeit évtizedeken keresztül a szőnyeg alá söpörték, most pedig pénzt pumpálunk egy olyan biztonsági hálóba, amely nyilvánvalóan nem működik. Miért nem látják az emberek, hogy az euróválság nem oldható meg a biztonsági hálóval? Amerikai hitelminősítő intézetek először Görögországot, most pedig Portugáliát minősítették le, a mentőcsomag pedig csak a bankoknak és azoknak a spekulánsoknak segít, akik a csődhelyzetben lévő euróövezetbeli tagállamokkal hazardíroznak.
Ezért mondom, hogy most már fel kell számolni a védőhálót és vonalat kell húzni az Eurobond kötvényekkel kapcsolatos tervek alá. Ha a csődbe ment államok az euróövezetben maradnak, az az euró végének kezdetét jelzi majd. Ezért jobb lenne, ha a mentőcsomagokra előirányzott milliárdokat az Észak-Afrikából érkező menekültáradat megfékezésére fordítanánk fenntartható helyi projektek megvalósításával vagy az atomenergiától való valódi függetlenség biztosítására. Ez mindenképpen jobb beruházást képviselne annál, mint hogy egyszerűen a nemzetközi hitelminősítő intézetek kaszinóiban szórjuk el a pénzt.
Ana Gomes
(PT) Elnök asszony, azok, akik Portugáliát ebbe az állítólagos mentőcsomagba belelökik, nem igazán akarnak segíteni, inkább csak több pénzt akarnak keresni az országunk és az euró bedöntésével. Ennek oka az, hogy Európában, ahol a szolidaritás, a kohézió és a közösségi módszer üres szavakká váltak, ez az állítólagos segélycsomag egyedül a bankoknak nyújt pénzügyi támogatást, azoknak a bankoknak, amelyek belelöktek bennünket az adósságörvénybe, amely most a mélybe húz minket - és mindezt költségvetési pénzből, az Euró Plusz Paktum neoliberális intézkedéseivel, a növekedés és a foglalkoztatás beindítását célzó beruházások nélkül, az Eurobond kötvények nélkül, a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adó nélkül, valamint az eurót elpusztító makrogazdasági egyensúlytalanságokat kezelni hivatott intézkedések nélkül teszik.
Ebben az Európában, ahol vannak olyan bankok, amelyek túl hatalmasak ahhoz, hogy elbukjanak, és ehelyett államok és népek mennek tönkre, csak a vakság vagy a szerzett jogok magyarázhatják azt a tényt, hogy a Bizottság és a Tanács már nem akar intézkedéseket tenni az adóparadicsomok ellen. Lehet-e úgy rendbe tenni, megszabályozni és felügyelni a pénzügyi rendszert, hogy közben hagyjuk, hogy a korrupciót, az adócsalást és az adóelkerülést, valamint a szervezett bűnözést segítő fekete lyukak érinthetetlenek maradjanak?
Monika Flašíková Beňová
(SK) Elnök asszony, először is szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy nem megfelelő a tanácsi ülés következtetéseinek tárgya, amely szerint gazdasági növekedésben vagyunk, de ezzel egy időben takarékoskodnunk kell. A költségvetési konszolidációval való megszállottság - válság idején - végzetes lehet számunkra. A foglalkoztatás és a fenntartható gazdasági növekedés helyreállítását kell egyértelmű prioritásnak tekintenünk.
Hölgyeim és uraim! A polgárok azok, akik a válság nehezét viselik. Egyrészről elveszítik a munkájukat és keményen érintik őket a kormányok kiadáscsökkentései, és ehhez még hozzájön annak a fenyegetése, hogy az Eurobond kötvények alátámasztásához szükséges pénz kizárólag az általuk befizetett adókból fog származni. A pénzügyi ágazat szereplőinek kellene a legnagyobb szerepet játszaniuk az Eurobond kötvények megerősítésében.
Elnök asszony, Barroso úr, az Uniónak most a gazdasági és a szociális politikák összehangolására van szüksége a foglalkoztatás ösztönzése és a válságból való kilábalás érdekében. Emellett egyértelmű konszenzust kell kialakítanunk az euró védelméről a magán pénzügyi szektor részvételével.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök asszony, a Szerződés felülvizsgálata vezetett az európai stabilitási mechanizmus elindításához. Ismét a vonatkozó követelmények betartására kérek mindenkit. Elvégre az, hogy egy másik tagállamot és polgárait állítunk a tűzvonalba, felelőtlen lépés a jelenlegi és folytatódó strukturális válság összefüggésében. Az európai stabilitási mechanizmus léte csak akkor indokolt, ha az összes tagállam teljesíti költségvetési kötelezettségeit és beleegyezik költséghatékonysági intézkedések végrehajtásába.
A japán válsághelyzet megmutatta, mennyire "biztonságos” is tud lenni az atomenergia. A természet ereje nagyobb annál, minthogy az ember megzabolázhassa azt. Figyelembe véve a Csernobilban történteket csak remélhetjük, hogy a stressz-tesztek tekintetében nagyobb elővigyázatossággal járnak majd el, mint a múlt héten előírt korlátozások esetében. Itt az idő az atomenergia időszakának lezárására, és hogy végre a megújuló energiaforrásokra koncentráljunk. Például a NorGer - egy tenger alatti villamos vezeték projekt - 60 atomerőművet tudna kiváltani.
Zigmantas Balčytis
(LT) Elnök asszony, örömömre szolgál, hogy az Európai Tanácsnak sikerült megállapodásra jutnia néhány olyan kérdésről, amely különösen fontos Európa számára. Ezek közül kiemelném az európai szemesztert és annak jelentőségét, mivel ez jelenti az egyik prioritást. Úgy vélem, hogy kiemelt figyelmet kell fordítani a hitelt érdemlő tagállamokban a költségvetés és a társadalmi igazságosság helyreállítására, valamint a költségvetési fenntarthatóságra, ami megteremtené a feltételeket a stabilitáshoz és a tagállami gazdaságok gyorsabb talpra állásához. Nagyon fontos, hogy a konszolidációs erőfeszítések kiegészítsék a strukturális reformokat, különösen az Európa 2020 stratégiában az Európai Unió tekintetében megállapított prioritások végrehajtása terén. A Bizottságnak különösen fontos szerepet kell játszania: rendkívül felelős módon ellenőriznie kell a tagállami intézkedéseket és nyomon kell követnie, hogy egyes intézkedéseket a nemzeti stabilitási konvergencia programmal összhangban hajtják-e végre. Ezenkívül továbbra is komoly aggályokat vet fel az Európai Központi Bank, a Tanács és az Európai Bizottság által a kereskedelmi bankok helyzetével kapcsolatban tanúsított hozzáállás, valamint a külföldi hitelminősítő intézetek tevékenysége.
José Manuel Barroso
Elnök asszony, tisztelt képviselők, az Európai Tanács legutóbbi ülésével kapcsolatban - meglátásom szerint - jól kiegyensúlyozott és elfogadható értékeléssel szolgáltam.
Nem tévedés azt mondani, hogy strukturális szempontból jelentős előrelépést tettünk. Ha összevetjük azt, amink most van, azzal, amink nem volt eddig, kétségkívül nagy előrelépést tettünk. Létrehoztuk például az állandó stabilitási mechanizmust, amelyről még a Szerződés sem rendelkezett. Ezenkívül a Parlament elsöprő többséggel támogatta a Szerződés korlátozott mértékű módosítását, amelynek nyomán lehetővé vált egy olyan új eszköz létrehozása, amely addig nem létezett.
Legyünk tehát őszinték, amikor értékelünk. Véleményem szerint jelentős előrehaladás történt abban, ahogyan a válságra reagálunk, és abban, ahogyan a múltbéli hibákból levontuk a tanulságokat - akár az eszközök vagy a politikák szintjén. Ugyanakkor nagyon világosan kijelentettem, hogy ez nem biztos, hogy elegendő lesz. Egy dolog az, hogy megvan a szükséges struktúra, az architektúra, de az már másik dolog, hogy rendelkezünk-e az alkalmazandó politikákkal. Az igazi teszt ezután az lesz, hogy a kormányok és a mi intézményeink milyen lényegi dolgokat tudnak megvalósítani. A tartalom fontosabb az eszközöknél.
Mindamellett azt is mondtam - azt hiszem nagyon érthetően -, hogy ami a törekvéseket illeti, a Bizottság bizonyos területeken messzebb ment volna. Rámutattunk például arra, hogy az állandó stabilitási mechanizmus esetében nagyobb rugalmasságot szerettünk volna elérni. Sajnos e magasabb szintű cél kapcsán nem sikerült konszenzusra jutni. De hiba lenne nem elfogadni azt, amit elértünk.
A törekvések témájánál maradva hangsúlyozni szeretném ezt a fontos szempontot, mert egyesek további javaslatok benyújtását javasolták a Bizottságnak. Gyakorlatilag mindent, amit Önök említették, a Bizottság már javaslatba foglalt. 2010. május 9-én a Bizottság - jómagam és Rehn biztos - jogalkotási javaslatot terjesztett elő egy, a stabilitási mechanizmusra vonatkozó, teljességgel közösségi alapú megközelítésről.
Azt javasoltuk, hogy egyesítsük - például - az adósságkezelést, amit készfizető kezességnek neveznek. Ezt a tagállamok elutasították. Nem Önök, de a tagállamok jóváhagyásának megszerzése alapvető fontosságú, Verhofstadt úr. A szöveget az euróövezeti csúcson terjesztettük elő, és ott a tagállamok nagy többséggel elutasították. Ez a valóság.
Ami az állandó stabilitási mechanizmus kapcsán az egyhangú vagy a többségi döntés konkrét kérdését illeti, jómagam az utóbbit javasoltam. Az Európai Tanács elnökének és egyes állam- és kormányfők jelenlétében kitartottam amellett, hogy el kell fogadniuk a minősített többség szabályát. De ezt elutasították.
Tehát mindig lehet ragaszkodni valamihez, de a megfogalmazásnak egyértelműnek kell lennie, és pontosan tudni kell, kihez kell fordulni a kérésekkel. A Bizottság ambiciózus javaslatokat tett, például a stressz-tesztekhez kapcsolódóan; az Európai Bizottság és az Európai Központi Bank volt az, amelyek hitelt érdemlő és átlátható teszteket javasoltak az európai bankok számára.
Az Eurobond kötvényekkel kapcsolatban azt mondhatom, hogy a Bizottság azt hiszem, legalább 30 éve beszél ezekről. De ezt néhány tagállamunk elutasította. Én magam azt javasoltam - és elmondhatom, hogy ugyanezt fogom tenni a pénzügyi keret tekintetében is -, hogy most legalább projektkötvényeket kiadhatnánk beruházások finanszírozása céljából, az európai költségvetési tervezet szintjén. Akkor majd meglátjuk, ki fogja támogatni ezt az európai beruházásokat segítő megközelítést. És talán akkor Önök közül néhányan - saját európai pártjukkal - meggyőznek bennünket arról, hogy támogassuk ezt a pénzügyi tervvel kapcsolatos ambiciózusabb megközelítést. Ez lehetőséget nyújthat számunka az eddiginél is szorosabb együttműködésre. Ez mind az európai szintű törekvések kérdéséhez tartozik.
(Taps)
A Bizottság még a szociális kérdés kapcsán is - amiről most szólni szeretnék - nagyon keményen dolgozott annak biztosítása érdekében, hogy a 2020-as stratégia erőteljesebb hangsúlyt fektessen a szociális szempontokra és az oktatásra. De ez nem ment könnyen. Egyes kormányok azt mondták, hogy - a szubszidiaritás elvével összhangban - nem Európa vagy az Európai Unió feladata, hogy közvetlenül intézkedjen a szociális szempontok és az oktatás terén.
Most próbáljuk meg az Európa 2020 stratégia keretében kidolgozni ezt a politikát, és ösztönözni a beruházásokat, különösen az oktatás és az innováció terén, figyelembe véve, hogy a 2020-as stratégia keretében mindazonáltal sikerült konszenzusra jutni például a szegénység elleni küzdelem és a társadalmi kirekesztés stratégiába való beépítéséről.
De e tekintetben hadd mondjak el valamit, amiről lehet, hogy nem tudnak. A Bizottság egyszer - azt hiszem két éve - azt javasolta, hogy biztosítsunk sürgősségi élelmiszersegélyt egyes európai emberek számára, mert Európában is vannak olyanok, akik nem jutnak elegendő élelemhez. Nemrég Joseph Daullal, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportjának elnökével együtt ellátogattunk az élelmiszerbankba itt, Bas-Rhin megyében. Európában vannak szegénységhez kapcsolódó problémák. Tudták, hogy két kormány is a Bíróság elé vitte a Bizottságot, mert a Bizottság egy mechanizmust léptetett életbe Európa legszegényebbjeinek megsegítése érdekében? Hát ez a helyzet.
Tisztázzuk a dolgokat! A Bizottság olyan Európát szeretne, amely ambiciózusabb a kormányzás tekintetében; támogatja a tisztességes növekedést és európai szinten a nagyobb mértékű társadalmi igazságosságot. De ehhez a Parlamentre és a tagállamokra is szükségünk van. És ezért küzdenünk kell! Ezért úgy vélem, hogy az, aki Bizottságot bírálja, rossz célpontot választ, mert a Bizottság élen jár a szociális szempontokat erőteljesebben érvényesítő, igazságosabb Európa, valamint a sokkal hitelesebb kormányzás megvalósításáért folytatott küzdelemben.
Ugyanakkor a következőt is mindenképpen tisztáznunk kell. Szerintem nem segít Európának, ha azt mondjuk, hogy a jelenlegi probléma Európa problémája, mintha a felelősség nem terhelné egyes kormányokat is, amelyek hagyták, hogy az adósságszintjük fenntarthatatlanná váljon, vagy hogy a bankjaik a bruttó hazai terméket többszörösen meghaladó növekedéssel bírjanak. Részben a kormányok is felelősek. Ez a felelősség alapvető fontosságú. Ezért kell szolidaritáson alapuló, új megoldásokat találnunk, és felelősen cselekednünk. Például ezért vagyok büszke arra, hogy a Bizottság és én támogattuk a Görögország által fizetett kamatmértékek csökkentését célzó javaslatot, és Írország esetében is ugyanezt tesszük. Szerintünk ez a helyes út, részben azért, hogy ne terheljünk túlzottan magas költségeket a görög és az ír polgárokra, és hogy biztosítsuk, hogy az adósság fenntartható maradjon. Tehát csak a szolidaritás és a felelősség szellemében találhatunk közös válaszokat, amelyek - reményeim szerint - lehetővé teszik számunkra, hogy elkerüljünk egy problémát, amelyet néhány felszólaló már említett, és amelyet aggasztónak találok: az Európában meglévő egyfajta megosztottságról van szó, különösen az Észak és Dél, a központ és a perifériák között. Nézetem szerint az az Európa, amit mi fel szeretnénk építeni, az a szolidaritás Európája, nem pedig az első vagy másodosztályú Európáé. Olyan Európa, amellyel minden európai azonosulni tud.
a Bizottság elnöke. - Áttérnék a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adó kérdésére. Ezt az adót szavakkal és tettekkel egyaránt védelmembe vettem az Európai Unió nevében a G20-ak találkozóján. De ezt G20-as partnereink közül nagyon sokan elutasították.
A kérdés, amit most megvitatunk, az az, hogy európai szinten bevezethetjük-e - vagy be kell-e vezetnünk - a pénzügyi tranzakcióra vonatkozó adót. Ismét legyünk őszinték. Ezt számos tagállam alapvetően ellenzi. Nem fogják hozzájárulásukat adni. A legutóbbi európai tanácsi ülésen azt mondtam, hogy a Bizottság jelenleg a pénzügyi ágazat előtt álló különböző lehetőségek hatásvizsgálatát végzi, és hamarosan javaslatokkal fog előállni. Nagyon fontos volt, hogy a Bizottság bejelentette ezt az Európai Tanácsban, mert legalább az Európai Tanács következtetései tartalmaznak egy olyan kötelezettségvállalást, miszerint megvizsgálják a Bizottság által a pénzügyi adózás tekintetében a jövőben előterjesztésre kerülő javaslatokat. Az igazságosság érdekében fontosnak tartom, hogy a pénzügyi ágazat szintén hozzájáruljon a válságra adott válaszokhoz, mert elmondható, hogy a pénzügyi ágazatban tanúsított magatartás legalább részben hozzájárult e válság kialakulásához. Ezt alapvetőnek tartom a méltányosság tekintetében. Ez a saját véleményem, és nincs kétségem afelől, hogy ez a Bizottság álláspontja is. E kérdés kapcsán javaslatokkal fogok előállni.
Ugyanez vonatkozik a közös konszolidált társaságiadó-alapra is. A Tanács egy része ellenzi, de a Bizottság előterjesztette a javaslatot és küzdeni fogunk érte, mert véleményünk szerint a közös konszolidált társaságiadó-alap az egységes piac fontos eleme. Pontosan ezt a megközelítést védelmezzük.
Már nagyon régóta vitatkozunk eljárásokról és eszközökről. Most itt az ideje, hogy az eljárásokat és az eszközöket a tartalom szolgálatába állítsuk. Az eljárások és az eszközök fontosak, de a tartalom alárendeltjei, és nem helyettesíthetik azt. A megoldásra váró kihívást gazdasági megújulásunk jelenti számunkra. Az igazság az, hogy ahhoz, hogy képesek legyünk befektetni, bizalomra van szükségünk. A bizalom alapja az, hogy képesek vagyunk-e korszerűsíteni, újítani, illetve fenntarthatóbbá és versenyképesebbé válni. Ne keverjük össze az okot és az okozatot. Akkor leszünk vonzók a beruházások számára, ha gyorsan és határozottan végrehajtjuk az Európa 2020 politikát, és ha egy olyan Európa megteremtésére törekszünk, amely fenntartható és versenyképes, és amely a szolidaritás szellemében működik, amely szolidáris az összes tagállammal, így Portugáliával is.
a Bizottság elnöke. - (FR) Schulz úr, Ön nagyon jól tudja, hogy a Bizottság elnökeként nem avatkozhatok be a portugál belpolitikába. Majd ha egyszer Ön már nem lesz az Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportjának elnöke és már más feladatai lesznek, biztos vagyok abban, hogy azokat a feladatokat teljesen függetlenül, a képviselőcsoport belügyeibe való beavatkozás nélkül fogja ellátni.
Ugyanakkor el kell mondanom Önnek, hogy Portugáliában a politikai válság semmit sem könnyített a dolgokon, mivel Portugália már akkor is meglehetősen nehéz helyzetben volt. Ennek ellenére az európai intézményeknek is tiszteletben kell tartaniuk a nemzeti demokráciát és a nemzeti parlamentek döntéseit, és most azt reméljük, hogy Portugália a legjobb kiutat fogja megtalálni ebből a helyzetből.
Mindenesetre a Bizottság Portugália mellett áll és segít neki megtalálni a legjobb megoldásokat, természetesen az általa tett kötelezettségvállalásokkal és az európai partnerivel szemben meglévő bizonyos felelősségeivel összhangban. Úgy vélem, hogy csak ebben az aktív szolidaritással és felelősséggel jellemezhető szellemben tudjuk megoldani a válságot.
Igaz, hogy a mai napon hallhattunk igen pesszimista véleményeket is. Ezenkívül Önök - az európaiak megválasztott képviselőiként - jól tükrözi az Európában uralkodó hangulatot. És jóllehet természetes dolog, hogy aggódnak, véleményem szerint rendelkeznünk kell politikai bátorsággal és érzékenységgel ahhoz, hogy bizalmat mutassunk saját európai projektünk iránt, mert nem hiszem, hogy képesek leszünk visszaállítani Európában a bizalmat úgy, hogy pesszimisták vagyunk. A Bizottság kész arra, hogy továbbra is lelkesen együttműködjön Önökkel, az Európai Tanáccsal, a Tanáccsal, az összes intézménnyel, egy erősebb, fenntarthatóbb, igazságosabb és versenyképesebb Európa megvalósítása érdekében.
(Taps)
Herman Van Rompuy
Elnök asszony, tisztelt képviselők, nagy örömömre szolgál, hogy ilyen zsúfolt ülésteremben beszélhetek, hiszen nem voltunk még itt egyszerre ennyien azóta, hogy a Tanács elnökévé választottak,
(Taps)
de az a benyomásom, hogy nem csak miattam jöttek ide.
Először is szeretnék köszönetet mondani az összes észrevételért, a pozitív és a negatív észrevételekért is. Annál is inkább megleptek ezekkel, mert az Európai Tanácsban egyhangú döntésre kell jutnunk, és meg kell próbálunk azonos álláspontot kialakítani az Önök kollégái között, akik különböző pártokat képviselnek, a miniszterelnökök és államfők között. Vannak köztük szocialisták, kereszténydemokraták, konzervatívok, liberálisok - mindannyian az Önök politikai családjaihoz tartoznak -, és minden alkalommal megpróbálunk megállapodást kialakítani közöttük.
Korábban valaki említette, hogy nekem kell itt az idealistának, az álmodozónak lennem. Nem hiszem, hogy ez lenne a szerepem, de cselekedeteimmel arra törekszem - legalábbis ha lehetséges, és ezt a Bizottság elnöke is igazolhatja -, hogy a legtöbb esetben a bizottsági javaslatok és az Európai Tanács következtetései egy irányba tartsanak. Hadd említsem a munkacsoport példáját, amelynek esetében a Bizottság javaslatai alkották a gazdasági kormányzással foglalkozó munkacsoport tevékenységének az alapját, és amelynek esetében az eredmény nagyban közelít a Bizottság javaslataihoz. És arra fogok törekedni, arra fogunk törekedni a Parlamenttel, hogy még tovább javítsuk ezeket a javaslatokat. A szerepem az, hogy segítsem a konszenzus kialakítását. E szerepnek emellett a lehető legnagyobb mértékben a Közösség az alapja, és úgy gondolom, hogy néhány rendkívül fontos területen ezt sikerült megvalósítanom.
Most pedig az "Euró Plusz Paktumról” mondanék néhány szót - tudják, ez az a rövid kis szöveg, amely megbeszéléseink és a végleges Euró Plusz Paktum dokumentum alapjaként szolgált. Sokan Önök közül, még a szkeptikus képviselőcsoportokba tartozók is, azt mondták, hogy országuknak csatlakoznia kellene az Euró Plusz Paktumhoz. Ez valószínűleg azért van, mert a paktum tulajdonképpen nem is olyan rossz. Sikerült kompromisszumot elérnünk az ambiciózus célkitűzések között, hogy a gazdaságok versenyképesek, a költségvetések pedig fenntarthatóak maradjanak, a végrehajtás pedig nemzeti szinten történjen, mert a legtöbb esetben a döntések, amiket meg kell hoznunk, nemzeti döntések.
A második észrevételem a módszertanhoz kapcsolódik. Számos Európával kapcsolatos bírálat a tartalmat tekintve indokolt, de nincs összhangban a Szerződéssel. Például az egész nukleáris politika, az energia mix, nemzeti joghatóság alá tartozik, és én semmit sem tehetek ez ellen. Még legtöbbször a nukleáris létesítmények biztonsága és biztonságossága is a nemzeti határkör része. Vannak közösségi hatáskörök, európai hatáskörök, és az Európai Tanács következtetéseiben megpróbáltuk a lehető legnagyobb mértékben előmozdítani azokat. Nem hiszem, hogy a Bizottságnak valaha is ilyen fontos szerepe lett volna a nukleáris biztonság terén, mint most, a néhány nappal ezelőtt lezárult európai tanácsi ülés óta. De még mindig a Szerződés keretei között kell dolgoznunk.
Említették a minimálbéreket egyes országokban, de ez nemzeti hatáskörbe tartozik. Beszéltek az egyenlőtlenségekről, a munkahelyek bizonytalanságáról, az igazságtalanságokról, de a legtöbb esetben ezek olyan intézkedések, amelyek a nemzeti keret részét alkotják. De szeretném hozzátenni, hogy sok intézkedés, amit most meg kell tenni a versenyképesség és a költségvetések tekintetében, olyan, amelyet a nemzeti hatóságoknak európai nyomás nélkül is meg kellett tenniük. Európa további nyomást gyakorol, mert - legalábbis 17 országnak - közös, közösségi valutája van, amely védelemre szorul. Az országok többségében azonban a szükséges intézkedéseket az adott ország saját érdekében, saját állampolgárai érdekében kell megtenni, saját jövőjének biztosítására. Európa pedig további nyomást gyakorol.
Ezért ne illessük alaptalan vádakkal az Európai Uniót. Túlságosan gyengék a kormányzati intézkedéseink? Nos, a Tanács együttműködik majd az Európai Parlamenttel a gazdasági kormányzás javítása érdekében, és - mint más esetekben - biztos vagyok abban, hogy kompromisszumra fogunk jutni. Előfordulhat, hogy a 17 ország egyikéből a központi bank igazgatótanácsának valamely tagja bírálatokat fogalmaz meg a gazdasági kormányzással kapcsolatban, de idézhetek más igazgatótanácsi tagokat vagy bankigazgatókat más, Hollandiához közeli országokból, akiknek teljesen más a véleménye. Szükség esetén megadhatom Önöknek a neveket és az elhangzott véleményeket is: így a legkönnyebb dolgozni.
Ami a jelenlegi válságot illeti, tisztelt képviselők, ott van előttünk a jövő, és vannak eszközök, amelyekről fontos döntéseket hoztunk, de természetesen ott van a múlt is. Mint már említettem, a múltat kezelni kell. Még az általunk megalkotható legjobb eszközökkel - az európai pénzügyi stabilitási eszközzel, a stabilitási mechanizmussal, a Szerződés módosításával, a gazdasági kormányzással, a paktummal - sem leszünk képesek megoldani a jelenleg nagyon nehéz helyzetben lévő országok problémáit, és nem tudjuk megoldani a bankok problémáit sem, amelyek még most is nyomás alatt vannak. Tehát ott van a jövő, és ott van a múlt is.
Ami a múltat illeti, egyes tagállamokban és európai szinten nem léteztek politikák. Itt elkél az önkritika. De amit biztosítanunk kell, és amit biztosítani is fogunk - és ennek érdekében már megtettük a szükséges intézkedéseket -, az az, hogy egy ilyen válság soha többé ne forduljon elő. Ezzel egy időben - mint már említettem - kezdenünk kell valamit a múlt hagyatékával, egyrészt azon országok tekintetében, amelyekről Önök is tudnak, és amelyek már benne vannak a programban - például Görögország és Írország -, másrészről azon országok tekintetében, amelyekre vonatkozón jelenleg teszünk intézkedéseket annak megakadályozása érdekében, hogy bekerüljenek a programba. Megtehettük-e volna ezeket az intézkedéseket egy évvel ezelőtt? Nem! Elkövettünk súlyos hibákat a múltban? A Stabilitási és Növekedési Paktumot már hét vagy nyolc éve destabilizáltuk. Ha ez nem történt volna, sokkal hatékonyabb eszközeink lettek volna és sok válságot meg tudtunk volna akadályozni.
Ami a gazdasági növekedést illeti, tisztelt képviselők, 2010 óta átlagosan 2%-os volt, ami azonos az 1999 és 2008 között eltelt évtized átlagával. 2010-ben gazdasági növekedést könyvelhettünk el, és 2011-ben a növekedés átlagosan 2%. Többet kellene tennünk? Hát persze! A közberuházások az egyedüli eszközök ehhez? Egyáltalán nem! A belső piac, az egységes piac rendkívül fontos. Tovább kell fejleszteni. A Bizottság már előterjesztette javaslatait, amelyet néhány hét múlva fogunk újból megvitatni, az Európai Tanács júniusi ülésén, ősszel pedig ismét visszatérünk majd erre a témára.
Végül, Líbiával kapcsolatban sok bírálat érhet minket. De Európa, európai vezetés nélkül vérfürdő lett volna Líbiában. Európa nélkül mészárlásokra került volna sor. Néhány felszólaló rendkívül kritikus hangot ütött meg az Európai Unióval szemben. De mi időben cselekedtünk! És Európa nélkül semmi sem történt volna világszinten, az ENSZ szintjén. Az elhangzott bírálatok ellenére úgy vélem, jogunk van ahhoz, hogy halljuk ezt az igazságot. Elrontottuk dolgokat a múltban? A megfelelő politikákat alkalmaztuk? Nem! Helyrehoztuk a hibáinkat? Igen! És az Európai Unió hitelt érdemel e hibák kijavításáért.
(Taps)
Még egy utolsó dolgot szeretnék mondani az anyanyelvemen.
(NL) Eppink úr azt mondta, hogy csalódottságot érez. Én is csalódott vagyok ennyi intellektuális becstelenség miatt! Nem fogok jobban belemenni a dologba, de az, hogy Eppink úr egy fényképet lobogtat rólam, amikor nagyon jól tudja, hogy hivatalos minőségben voltam ott, és nem személyes meggyőződésem szerint cselekedtem, hát, azt kell mondanom, nagyon nagyot csalódtam benne.
Martin Schulz
(DE) Elnök úr, most, a vita végén egy személyes észrevételt szeretnék tenni. Nemcsak a magam nevében beszélek, hanem számos képviselőtársam nevében is, akik egész idő alatt itt voltak és követték a vitát. Az Európai Parlamentben töltött időm során ritkán éreztem, hogy olyan rosszul bántak volna velünk, mint ma, az Ön és Barroso úr közötti összjátékban. Egyértelmű leszek. Barroso úr, Ön azt mondta nekünk: "az előttem nyitva álló kezdeményezések, amelyeket a Parlament nagy többséggel támogat, azért buknak meg, mert a tagállamok elutasítják azokat”. Hadd tanácsoljak Önnek valamit: a kezdeményezéseit jogszabálytervezetek formájában rakja le az asztalra. Így többséget kap majd itt, a Parlamentben, és a Tanácsnak már nem lesz hová bújnia!
(Taps)
Arra kérem, nem bújjon többé a Tanács mögé!
Önnek, Van Rompuy úr, pedig azt mondom: Ön azt mondja, hogy a Tanács szintjén sikerült kompromisszumokat elérnie szocialisták, liberálisok, konzervatívok és kereszténydemokraták között. A Tanács független miniszterekből és miniszterelnökökből áll. Itt most annak lehetünk szemtanúi, hogy a Tanács elnöke a Lisszaboni Szerződést az ellenkező irányba próbálja fordítani. A Lisszaboni Szerződés eredménye az, hogy az állam és kormányfők tanácsa egyre nagyobb hatalmat ragad magához, miközben azt mondja: "döntéseinket egyhangúan hozzuk meg”. Ez nem az, amiről a Lisszaboni Szerződés szólt, az ugyanis a többségi döntéshozatalt akarta szabályként alkalmazni az EU-ban. Ön félreértelmezi a Lisszaboni Szerződést.
(Taps)
Ezért itt az ideje, hogy az Európai Parlament maga vegye kezébe a dolgokat és megvédje a közösségi módszert.
(Taps)
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Ivo Belet
Az EU az elmúlt hetekben kvantumugrást tett a gazdasági integráció terén. Az Euró Plusz Paktum a fokozott együttműködés útját biztosítja számunkra, amely még tiszteli a tagállamokban létező szociális konzultáció hagyományait. Természetesen az ezzel kapcsolatos munka nem állhat meg. Most működésbe kell hoznunk a 2. szakaszt, és elő kell készítenünk az utat az európai beruházási projektek számára, ami lehetővé teszik számunkra az Európa 2020 menetrend megvalósítását.
A Bizottság elnöke, Barroso úr azt ígérte, javaslatot fog előterjeszteni a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó adó bevezetéséről. Ki kell használnunk ezeket a pénzügyi forrásokat, hogy elengedhetetlenül szükséges határon átnyúló beruházásokat valósítsunk meg az európai projektkötvények, illetve a magánszféra és az állami szféra partnerségéből származó pénzek támogatásával. Csak így győzhetjük meg a polgárokat arról, hogy Európa - jobban, mint valaha - a sikeres jövő garanciája.
Carlos Coelho
Az Európai Tanács legutóbbi ülése, amelyre március 24-25-én került sor, az Európai Unió előtt jelenleg álló legnagyobb gazdasági és diplomáciai kihívásokkal foglalkozik: Líbia és Japán kérdésével. Bár vannak jelei a gazdasági fellendülésnek, a helyzet továbbra sem könnyű, és úgy tűnik, még hosszú utat kell megtennünk a gazdasági válság végéig. A jelek szerint ez a helyzet Portugáliában is, amelynek - sajnálatos módon - Írországhoz és Görögországhoz hasonlóan gazdasági és pénzügyi segítséget kellett kérnie. Ezért fontos, hogy elfogadjuk a szükséges gazdasági és pénzügyi intézkedéseket a válság kezelése és annak megakadályozása érdekében, hogy Görögországhoz, Írországhoz és Portugáliához hasonlóan más ország is eladósodjon, továbbá hogy megerősítsük az EU-n belüli gazdasági kormányzást és biztosítsuk a munkahelyteremtést. Elfogadásra került a hatos intézkedéscsomag, amely számomra már a kezdetektől fogva pozitívnak tűnt és olyannak, amely meglehetősen ambiciózus elvárásokat fogalmaz meg, például az európai stabilitási mechanizmus és az Euró Plusz Paktum létrehozását stb. Remélem, hogy ezek a lehető leggyorsabban végrehajthatók lesznek, és elkezdik felmutatni azokat az eredményeket, amelyek oly szükségesek, és amelyeket oly nagyon remélünk.
George Sabin Cutaş
Az Euró Plusz Paktum és az európai stabilitási mechanizmus biztosítani fogja a tagállamok számára a szükséges pénzügyi támogatást, gazdaságpolitikájuk szorosabb összehangolásáért cserébe. Tehát mindkét javaslat konstruktív intézkedéseket kínál, különösen az adózási politikák koordinációjára vonatkozó javaslat fényében, amely alapvető fontosságú reform egy olyan unióban, amelyben az államok azonos valutát akarnak használni. Ezenkívül az európai stabilitási mechanizmus - az 500 milliárd eurós beavatkozási mechanizmusának köszönhetően - egy európai monetáris alapként működik, amelynek joga van pénzt felvenni hitelbe és kötvényeket vásárolni közvetlenül az államoktól, ezzel egy időben szembeszállva a pénzügyi spekulációval.
Ugyanakkor a paktum bizonyos javaslatai nem működőképesek. A költségvetési megszorítások és a munkaerőpiac rendkívüli mértékben való rugalmassá tétele késleltetni fogja a gazdasági növekedést, magas szinten tartja a munkanélküliséget és instabilitást okoz a munkaerőpiacon. Véleményem szerint fokozatos költségvetési konszolidációra és az európai szociális modell védelmezésére van szükség ahhoz, hogy letegyük a stabil gazdasági fejlődés alapjait.
Diane Dodds
írásban. - Ezen a plenáris ülésen sok minden elhangzott arról, hogy a mentőcsomag milyen hatással van Írországra. De fel kell ismerni, hogy a válság súlyos dominóhatást gyakorolt saját észak-írországi választókörzetemre is, amely Írországgal határos. Nagymértékű határon átnyúló mozgás van a pénzügyek és a szolgáltatások tekintetében, valamint munkavállalás céljából is sokan lépik át a határt. Az írországi bankoknak jelentős érdekeltségeik vannak Észak-Írországban. Ezért az ír bankok által tapasztalt likviditási problémák közvetlen hatással vannak az észak-írországi vállalkozásokra, különösen a kkv-kra, a finanszírozáshoz való hozzáférésük tekintetében. Amikor a kkv-k azért küzdenek, hogy valahogy túléljék ezt a borzasztóan nehéz gazdasági időszakot, ez csak még jobban elmélyít egy súlyos helyzetet. Jelenleg az Észak-Írországban legyártott vagy előállított termékek 30%-a közvetlenül az ír piacra kerül. Ezért egy gyenge írországi piac közvetlen és súlyos következményekkel járhat a választókerületemben működő vállalkozásokra és az ottani foglalkoztatásra nézve. Figyelembe véve ezt a komoly helyzetet, arra kérem Barroso urat, hogy ismerje ezt el, és a munkacsoport segítségével találják meg annak a módját, hogy miként lehetne javítani a jelenlegi helyzetünkön.
João Ferreira
A legutóbbi európai tanácsi ülés több olyan döntést hozott, amelyek - ha végrehajtják azokat - szokatlan, erőszakos és veszélyes támadást jelentenek majd az európai munkavállalókra és emberekre nézve, figyelembe véve az átnevezett "Euró Plusz Paktum” tartalmát. Természetesen azért nevezték át, hogy elfedjék a valódi szerzőket - Németországot és Franciaországot -, mivel a korábbi elnevezés, a "versenyképességi paktum”, azonnal felfedné őket. Az ún. "gazdasági kormányzás” mellett ez is támadás a tagállamok ellen, amelyek gazdasági és társadalmi szempontból kiszolgáltatottabb helyzetben vannak, és az ugyanúgy igaz a gazdasági függőségre és elmaradottságra is.
Mindkét eszköz kapcsolódik a Lisszaboni Szerződés bejelentett - az egyszerűsített eljárás alkalmazásával és népszavazás megtartása nélkül történő - módosításához, a cél pedig az európai stabilitási mechanizmushoz kapcsolódó ún. "feltételrendszer” bevezetése. A Tanács következtetései szerint ez egy "szigorú feltételekhez kötött makrogazdasági kiigazítási program”, olyan folyamat, amelyet az Európai Bizottság, az Európai Központi Bank és a Nemzetközi Valutaalap közösen dolgoz ki és hajt végre.
Lényegében a politikai és a gazdasági hatalom koncentrálódásának folyamatán megyünk keresztül, és ez a hatalom nem csak a nagyvállalatokat és a pénzügyi szektort szolgáló irányító hatalmak kezében egyesül, hanem maga a nemzetközi tőke intézményeinek a kezében is.
Ildikó Gáll-Pelcz
Fontos, hogy egy-egy nehéz, egész Európa életében sorsdöntő időszakban együtt értékeljük az előttünk álló célkitűzéseket, és az azok irányába történt pozitív változásokat. A magyar soros elnökség a gazdasági kormányzás, a stabilitási mechanizmus és az európai szemeszter témaköreiben immár másodszorra is átütő sikert ért el. Az Európai Tanács legutóbbi, március végi ülésének keretében zajló tárgyalássorozaton sikerült megállapodni az EU alapszerződésének korlátozott módosításában is, amelynek célja az euróövezet és az euró stabilitásának fokozása volt. A tanácsülésen a magyar elnökség az ésszerű, betartható és felelős gazdaságpolitika mellett tette le voksát, ahol az európai szemeszter intézményesítésén túl a stabilitási mechanizmust is megerősítette. Ki kell emelnünk azonban, hogy a gazdasági kormányzás elemei semmilyen módon nem moshatók egybe az Euró Plusz Paktummal, mely jelen szakaszában egy kormányközi megállapodás. Bár lehetséges, hogy a paktum jó, de az egységes belső piacot nem lehet szerződésen kívüli, kormányközi megállapodásokkal szabályozni. A paktum tisztázatlan pontja - adóharmonizáció tartalma - miatt egyelőre Magyarország nem kívánja teljes egészében alkalmazni az egyezséget, hisz versenyelőnyünk fokozásában, és ezen keresztül hosszú távon a valós munkahelyteremtésben, valamint a gazdasági növekedésben vagyunk érdekeltek.
Sandra Kalniete
Nagyon nagy örömömre szolgál, hogy 23 uniós tagállam meg tudott állapodni egy intézkedéscsomagról a pénzügyi stabilitás védelme és a növekedés előmozdítása érdekében - ez az Euró Plusz Paktum. Szintén nagy eredmény a strukturális reform és a költségvetési konszolidáció tekintetében létrejött megállapodás, valamint a Lisszaboni Szerződés módosításáról szóló végső állásfoglalás, amelyet az európai stabilitási mechanizmus létrehozása érdekében fogadtak el. Valamennyi országnak költségvetési konszolidációs intézkedéseket és a makrogazdasági egyensúlyhiány megakadályozását célzó intézkedéseket kell végrehajtania. Emellett strukturális reformokra is szükség van a foglalkoztatás és a társadalmi befogadás előmozdítása érdekében. E reformokat az egyes országok saját helyzete szerint kell meghatározni. Az, hogy a paktumban 23 európai ország is részt vesz, reményt ad arra, hogy ezek az intézkedések ösztönző erejűek lesznek a gazdasági növekedésre. Ez a megfelelő irányba tett lépés, egy ésszerű válasz a jelenlegi gazdasági kihívásokra. A paktum nagyszerűen beleillik a Parlament és a Bizottság által az egységes piac javítása érdekében végzett munkába, és abba a három jelentésbe, amelyeket ezen a héten hagy jóvá a Parlament. De még ennél is bátrabb döntéseket kell hoznunk. A tagállami kormányok nem használhatják ürügyként a választási ciklust arra, hogy elhalasszák fontos, de egyben népszerűtlen döntések meghozatalát.
Vilja Savisaar-Toomast
A március 24-25-i Európai Tanács számos olyan döntést hozott, amelyeket fontosnak tartok, és amelyeket már nem lehetett tovább halogatni. Véleményem szerint az európai gazdaságpolitika terén a legfontosabb döntés az Euró Plusz Paktum, amely közös programot és közös célokat kínál. A négy fő célkitűzés a következő: a versenyképesség javítása, a foglalkozatás ösztönzése, további lépések az államháztartás fenntarthatóságának fokozása érdekében, valamint a pénzügyi stabilitás megerősítése. E paktum eredményeként számos további tagállam csatlakozott az euróövezethez: például Lettország, Litvánia, Lengyelország, Dánia, Románia és Bulgária. Jelenleg rendkívül fontosnak tartom az arról való megállapodást, hogy egyenlő szabályokat és közös mechanizmusokat kelljen alkalmazni a kívánt célok eléréséhez. Külön elismerésemet szeretném kifejezni azoknak a tagállamoknak, amelyek nem az euróövezet tagjai, de ennek ellenére csatlakoztak a paktumhoz. Reményeink szerint a közös szabályok alkalmazása mellett a nemzeti felfogások összehangolása is megvalósul; ez különösen összekapcsolódik az államháztartás fenntarthatóságával, az olyan helyzetek jövőbeni kialakulásának megakadályozása érdekében, amelyben jelenleg Görögország és Írország van. Ugyanakkor nem állhatunk meg ezeknél a döntéseknél, mert ezek csak rövid távú eredményeket hoznak. Megoldásokat kell kidolgozni a jövőbeni beruházásokra vonatkozóan, legyen szó az Eurobond kötvényeken alapuló vagy más megoldásokról. Köszönöm.
Czesław Adam Siekierski
Az Európai Tanács legutóbbi ülése egy új szakasz kezdetét jelzi, amelyet a fokozottabb gazdasági koordináció, valamint az EU-ban és az euróövezetben megvalósuló konvergencia jellemez. Az állam- és kormányfők által - az euróövezet országai, illetve Bulgária, Dánia, Lettország, Litvánia, Lengyelország és Románia részvételével - elfogatott Euró Plusz Paktum valódi esélyt kínál a benne megfogalmazott célok eléréséhez, más szóval a versenyképesség, a foglalkoztatás, az államháztartás stabilitása és általában véve a pénzügyi stabilitás előmozdításához. Érdemes megemlíteni azt a tényt, hogy a paktum nem határozza meg pontosan, milyen politikai vagy gazdasági intézkedéseket kell alkalmazni e célok elérése érdekében, tehát még mindig az egyes tagállamok választhatják meg az ehhez szükséges eszközöket. Nincs kétség afelől, a paktum sikere vagy sikertelensége a tagállamok valódi szerepvállalásától függ majd, és attól, hogy milyen hatékonyan ellenőrzik az általuk elért haladást. A gazdasági koordináció kapcsán az EU már nem engedhet meg magának még egy olyan kudarcot, mint amelyet a Stabilitási és Növekedési Paktum elszenvedett. A találkozón ezenkívül jóváhagyták, hogy a Szerződésbe egy rendelkezés kerüljön be az európai stabilitási mechanizmus létrehozásáról, amelyet a tagállamok közös döntésével lehet mobilizálni olyan esetben, amikor biztosítani kell az euróövezet egészének stabilitását. Ez nagyon fontos döntés, különösen az euróövezet országaiban az utóbbi időben tapasztalható problémák fényében. A Szerződésbe belefoglalt állandó mechanizmus szilárd garanciaként szolgál majd arra az esetre, ha a jövőben hasonló problémák merülnek fel, és emellett csökkenti az európai valuta elleni spekulációs támadások kockázatát. Ezenkívül üdvözlöm, hogy a mechanizmust az euróövezeten kívüli tagállamok előtt is megnyitották.
Rafał Trzaskowski
Csak akkor tudjunk hatékonyan leküzdeni a válságot, ha együttműködünk, és elkerüljük, hogy megosztottság alakuljon ki az euróövezet országai és az euróövezeten kívüli országok között. Nehéz elképzelni, hogyan lehet versenyképesebb Európai Uniót létrehozni olyan országok részvétele nélkül mint például az Egyesült Királyság, Svédország vagy Lengyelország, ezért örömmel fogadtam az Euró Plusz Paktum elfogadásának hírét. Először az volt a benyomásunk, hogy az euróövezet nemcsak saját magát akarta megreformálni, hanem az EU struktúráin kívül is reformokat szándékozott bevezetni, amit több európai parlamenti képviselő aggasztónak talált. Ezeket a félelmeket azonban sikerült eloszlatni, és a Parlament sziklaszilárd álláspontot vett fel. Az egyetlen sajnálatos dolog az, hogy a tagállamok nem fogadták el a paktumot teljes egészében, különösen ami az európai stabilitási mechanizmust illeti, amelyet véleményünk szerint már a kezdetektől meg kell nyitni az euróövezeten kívüli országok előtt.
