Příprava Evropské rady po irském referendu (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem jsou prohlášení Rady a Komise k přípravě Evropské rady po irském referendu.
Janez Lenarčič
úřadující předseda rady. - (SL) Zítra bude zahájeno druhé zasedání Evropské rady pod slovinským předsednictvím. Dovolte mi nastínit hlavní témata diskuse, kterými se budou zabývat hlavy států a vlád. První rozprava bude zcela jistě věnována přezkoumání situace po referendu o Lisabonské smlouvě, které se konalo minulý čtvrtek v Irsku. Již nyní na samém začátku bych rád zopakoval slova předsedy Evropské rady, pana Janeze Janši: "Předsednictví lituje rozhodnutí přijatého irskými voliči, a je z něho zklamáno. Rozumí se samo sebou, že budeme respektovat vůli vyjádřenou irským lidem. "
Po zveřejnění oficiálního výsledku referenda hovořil předseda Evropské rady s několika vedoucími představiteli těch členských států, které ještě nedokončily proces ratifikace. Je povzbuzující vědět, že členské státy jsou odhodlány v ratifikaci pokračovat. Jak zdůraznil předseda Evropské rady, Lisabonská smlouva je pro Evropskou unii a její občany nezbytná, protože přináší větší účinnost, demokracii a transparentnost.
Skutečností je, že problémy a výzvy, se kterými je Unie konfrontována, přetrvávají. Další skutečností je, že negativní výsledek irského referenda s řešením těchto problémů nepomůže. Hlavy států a vlád na zítřejším zasedání Evropské rady rozváží, jak by se tato situace mohla co nejlépe napravit. Budou usilovat o stanovení časového harmonogramu pro další práci. Předsednictví je přesvědčeno, že by se řešení mohlo nalézt ve spolupráci s Irskem a že Unie nebude čelit opakování situace z roku 2005.
V Evropské radě především vyslechneme předsedu vlády (Taoiseach), pana Briana Cowena, který podá vysvětlení okolností okolo výsledku referenda a důvodů takového závěru.
Evropská rada nebude samozřejmě přehlížet ostatní důležité úkoly, které před námi leží. Evropská unie funguje i nadále. Druhá významná rozprava hlav států a vlád se tedy zaměří na otázku zvyšování cen potravin a ropy. Je skutečností, že zvyšování cen komodit přispělo k eskalaci inflace cen potravin a celkové inflace v rámci Evropské unie. Tyto vysoké ceny nejbezprostředněji zasáhly zejména rodiny s nízkými příjmy.
V celosvětovém měřítku jsou jako čistě dovozní nejvíce postiženy rozvíjející se země. Pro Evropskou unii je nezbytné, aby hrála svoji roli při navrhování odpovídajících reakcí a aby prokázala jednotnost ve svých opatřeních, která mají řešit důsledky, nejenom se zaměřením na nejchudší sektory obyvatelstva EU, ale také v rozvíjejících se zemích. Proto se očekává, že Evropská unie podpoří nezbytné kroky v rámci Evropské unie a na mezinárodní úrovni. Dovolte mi, abych je stručně představil.
Evropská unie již přijala opatření ke zmírnění tlaku na ceny potravin prodejem intervenčních zásob, snížením vývozních náhrad, odstraněním požadavku na vynětí z produkce na rok 2008, zvýšením kvót pro mléko a pozastavením cel v odvětví obilnin, čímž zlepšila zásobování a pomohla stabilizovat zemědělské trhy. Vzhledem k tomu, že jsou nejvíce postiženy rodiny s nízkými příjmy, je pro členské státy zcela přirozené uvažovat o přijetí krátkodobých opatření ke zmírnění tlaku vysokých cen, který působí právě na ně.
Evropská rada se ale musí dívat směrem k dlouhodobějšímu časovému horizontu. Nikdo skutečně neočekává, že by se ceny potravin a ropy v dohledné době vrátily na předchozí úrovně. Jsem přesvědčen, že následující předsednictví dosáhne, v úzké spolupráci s Evropským parlamentem, včasné dohody o kontrole stavu společné zemědělské politiky, která bude obsahovat opatření zaměřená na zvýšení zemědělské produkce a zabezpečení dodávek potravin.
Dále je třeba, abychom věnovali pozornost politikám v oblasti biopaliv a našli způsob, jak zabezpečit jejich udržitelnost jak v rámci EU, tak v jiných zemích. Bude důležité podpořit vývoj druhé generace biopaliv. Z obecnějšího hlediska potřebujeme usilovat o práci na inovacích a výzkumu a vývoji v zemědělském odvětví, abychom posílili jeho účinnost a produktivitu. Evropská rada hodlá, jako jednu z iniciativ, které budou uskutečňovány na mezinárodní úrovni, zdůraznit příspěvek Unie globálním snahám o zmírnění účinků rostoucích cen na ty, kteří žijí v chudobě.
Sem bude patřit výzva k lépe koordinované mezinárodní reakci na krizi způsobenou rostoucími cenami potravin, zejména v rámci Organizace spojených národů a skupiny G8, podpora politik otevřeného trhu, rychlé reakce na bezprostřední krátkodobé humanitární potřeby a podpora cílené pomoci na posílení zemědělství v rozvojových zemích. Kromě vysokých cen potravin stojí Evropská unie také před zvyšujícími se cenami ropy. To vyžaduje uzpůsobení evropské ekonomiky a na dnešek je plánována zvláštní diskuse, která se bude touto otázkou zabývat.
Další z priorit předsednictví je, aby Evropská rada zdůraznila opatření, která byla přijata k posílení perspektivy, z jaké Evropa vidí západní Balkán. Zejména bych rád podtrhl uzavření řady dohod o stabilizaci a partnerství, zahájení dialogu o liberalizaci víz se všemi zeměmi regionu, a také předložení plánů postupu. Hlavy států a vlád dále vyzdvihnou důležitost zapojení všech zemí západního Balkánu do regionální spolupráce a přivítají řadu odvětvových iniciativ. Západní Balkán je regionem obklopeným členskými státy Evropské unie, a proto naléhavě potřebuje potvrzení své evropské perspektivy a pomoc při zavádění reforem. Předsednictví si vysoce cení podpory Evropského parlamentu v tomto ohledu.
Dalším důležitým bodem programu bude postup směrem k dosažení rozvojových cílů tisíciletí (MDG). Rok 2008 je bodem v polovině časového plánu na dosažení těchto cílů. Jako největší dárce rozvojové pomoci si Evropská unie uvědomuje svoji odpovědnost a přeje si aktivně podporovat mezinárodní společenství v jeho úsilí o dosažení rozvojových cílů tisíciletí. Evropská rada tedy vyzdvihne klíčovou roli Evropské unie na mezinárodních konferencích a její závazky.
Třetí skupinou témat, o kterých má jednat Evropská rada, budou hospodářské, sociální a environmentální záležitosti. Nejprve bych se rád zaměřil na přezkum práce vykonané na souboru opatření v oblasti klimatu a energie. Slovinské předsednictví dosáhlo všech cílů stanovených v souvislosti s uvedeným souborem opatření. Rozhodující význam měla politická rozhodnutí přijatá na březnovém zasedání Evropské rady. Evropská rada vezme také na vědomí dohodu, které bylo dosaženo v oblasti liberalizace energetického trhu, o které se včera také diskutovalo v Parlamentu.
Evropská rada také na základě závěrů z prosince roku 2007 provede analýzu postupu dosaženého v klíčových záležitostech, které patří do oblasti migrace, spravedlnosti a terorismu. Nakonec se hlavy států a vlád budou zabývat otázkami, které se týkají evropské politiky sousedství. Předchozí úspěchy jako základna, na které se bude stavět, a jejich upevňování, "barcelonský proces: Unie pro Středomoří" přinesou další podnět pro vztahy Unie se středomořskými zeměmi. Tím se doplní nepřerušené bilaterální vztahy, které budou pokračovat v rámcích stávající politiky. Očekává se, že Evropská rada uvítá nedávné návrhy na rozvoj východního partnerství v rámci evropské politiky sousedství.
Hlavy států a vlád budou v rámci zasedání diskutovat o návrhu Komise na přistoupení Slovenské republiky jako šestnáctého členského státu k hospodářské a měnové unii dne 1. ledna 2009. Rád bych tedy rozšířila své speciální gratulace i na Slovenskou republiku.
V krátkosti tedy pohledy a rozpravy v tomto parlamentě byly důležitým příspěvkem k vytvoření programu Evropské rady. Rozprava, která se bude nyní konat a kterou budeme pečlivě sledovat, bude také představovat užitečný a důležitý příspěvek k diskusi mezi hlavami států a vlád, a tak jí budu naslouchat s velkým zájmem.
(Potlesk)
José Manuel Barroso
předseda Komise. - Paní předsedající, Evropská rada, která zítra začíná, má nabitý program pokrývající mnoho záležitostí, kde občané očekávají od Evropy činy.
(Někteří poslanci napravo, oblečení v zelených tričkách, se postavili, aby ukázali transparenty a plakáty žádající uznání "ne" jako výsledku hlasování v Irsku. Předsedající je požádala, aby transparenty a plakáty uklidili.)
Témata jsou náhlé zvýšení cen ropy a potravin, změna klimatu a zabezpečení energií, migrace a azyl, abychom jmenovali alespoň některé.
Ale samozřejmě každý bude myslet především na "ne" jako výsledek hlasování v Irsku. Toto "ne" jako výsledek hlasování bylo zklamáním pro všechny zastánce silnější, účinnější a odpovědnější Evropské unie. Lisabonská smlouva zůstává nezbytností, kterou potřebujeme, aby nám pomohla reagovat na náročné úkoly, před které je dnešní Evropa postavena; dosáhnout demokratičtější Unie, zvýšit pravomoci tohoto Parlamentu a uznat roli národních parlamentů v evropské politice, posílit schopnost Evropy jednat v oblastech, jako je migrace, energie, změna klimatu, vnitřní bezpečnost, zvýšit soudržnost a efektivitu Evropy na světové scéně.
Tyto náročné úkoly nezmizely. Pravdou je, že "ne" jako výsledek hlasování nevyřešilo problémy, které se Smlouva snaží řešit.
Za posledních šest let jsme věnovali hodně energie institucionálním otázkám. Protože dnes existuje tolik otázek, které volají po činu, nemůžeme si dovolit tuto energii promarnit a svět se nezastaví a nebude na Evropu čekat.
Jak jsem řekl minulý týden, Komise plně respektuje výsledek irského referenda. Stejné uznání musíme projevit u všech národních ratifikací,
(potlesk)
ať už si vybraly cestu referenda nebo parlamentní ratifikace. Doposud bylo přijato 19 demokratických rozhodnutí: 18 ve prospěch Lisabonské smlouvy a jedno proti. Osm dalších členských států ještě musí zaujmout postoj.
Irská vláda zřetelně vysvětlila svoje uznání práva jiných zemí pokračovat ve svých procesech ratifikace. To je, jak věřím, evidentní. Všechny země v Evropě jsou sobě rovné; všechny země mají právo vyjádřit svůj názor.
(potlesk)
I když je jasné, že Lisabonská smlouva nemůže vstoupit v platnost, dokud nebude dosaženo jednomyslnosti o její ratifikaci, je také jasné, že irské hlasování rozhoduje o irském postoji, ale nemůže určovat postoj jiných zemí. Očekávám, že členské státy, které neratifikovaly Lisabonskou smlouvu, budou pokračovat ve svých vlastních ratifikačních procesech.
(potlesk)
Evropská rada nám všem dává příležitost si velmi pečlivě poslechnout, co bude říkat ministerský předseda, pan Cowen. Poté musíme velmi úzce spolupracovat s irskou vládou, abychom pomohli tento problém vyřešit. Rád bych zcela jasně řekl, že Irsko má odpovědnost přispět k hledání řešení. Když vlády Smlouvu podepíší, přijímají odpovědnost, že ji nechají ratifikovat. Rád bych ale stejně jasně řekl, že máme načase, abychom solidaritu mysleli vážně. Smlouvu podepsalo dvacet sedm členských států. Musíme udělat vše, co je v našich silách, a zajistit, že dvacet sedm členských států najde cestu vpřed. Členské státy si jsou rovny ve své důstojnosti a v tom bychom měli mít jasno.
Irové do toho budou muset investovat svůj čas a úsilí, ale my všichni také. Nemyslím si, že se můžeme vrhnout do předčasného rozhodování o dalším kroku. Potřebujeme si dopřát čas, abychom našli skutečný konsenzus a viděli, co je pro Irsko možné. Ale stejně tak by nám to ani nemělo trvat příliš dlouho. Vím, že by tento Parlament ještě před evropskými volbami velmi rád voličům jasně řekl, jaká bude cesta vpřed.
Evropská komise je připravena přijít se svým příspěvkem - a jsem si jist, že je k tomu připraven i tento Parlament -, ale nelze obejít skutečnost zvláštní odpovědnosti vlád v tomto případě: při podepisování Smlouvy, při zajištění její ratifikace, při prosazování evropského projektu ve veřejném mínění uvnitř svých států. A k tomuto poslednímu bodu mi dovolte obecnou poznámku, která může být podle mě užitečná pro rozpravu, která nyní probíhá. Roky, kdy se s evropskými orgány zacházelo jako s příhodnými obětními beránky, ponechávají živnou půdu pro populistické kampaně.
(potlesk)
Jak už jsem dříve několikrát uvedl, nemůžete od pondělí do soboty Brusel nebo Štrasburk napadat a očekávat, že občané v neděli dají svůj hlas Evropě.
(potlesk)
Evropská rada zítra také zdůrazní, že "ne" jako výsledek hlasování nesmí být důvodem k tomu, aby Evropská unie upadla do pasti těžkopádného institucionálního rozmýšlení bez skutků. Pokrok, kterého jsme dosáhli za posledních několik let, je významný a v pozadí odhodlaného úsilí bylo vytvářet politiky v zájmu občanů Evropy. V době, kdy zvyšující se ceny potravin a ropy vedou k velkému očekávání činů, si nemůžeme dovolit z této cesty sejít. Proto tolik vítám rozhodnutí ministerského předsedy, pana Janeze Janši a slovinského předsednictví vyhradit pro rozpravu o Lisabonu večeři, která se bude konat ve čtvrtek večer, a zbytek Evropské rady věnovat podpoře naší politické agendy.
Každý dnes pociťuje tlak vzrůstajících cen potravin a paliv, ale někteří nesou ještě břemeno navíc. Pro chudší domácnosti jsou tyto náklady větším dílem domácího rozpočtu, takže dopad tohoto růstu cen je dokonce ještě tvrdší. To samé platí pro některé hospodářské činnosti, protože palivo má pro některá průmyslová odvětví rozhodující význam.
Komise ve svých dvou sděleních k cenám potravin a ropy provedla pečlivou analýzu příčin růstu cen, míst, kde tato nepříjemná situace vyvolává největší tlak, a toho, co můžeme a máme dělat.
Evropská unie potřebuje ukázat, že se chystá přijmout celistvou škálu opatření dostupných na evropské i národní úrovni. Je třeba, abychom se na nástroje, které máme k dispozici, podívali dynamicky a s vynalézavostí, abychom se podívali na to, co bude mít skutečný dopad v krátkodobém, střednědobém i dlouhodobém horizontu. Vzpomeňme si na předcházející ropné šoky, se kterých si Evropa neodnesla dlouhodobé ponaučení. Doufejme, že tentokrát se nestane tak jako v minulosti, kdy jsme se po všech těch ropných šocích vrátili k naší obvyklé práci. Doufám, že tentokrát máme příležitost ke změně a ke změně paradigmatu spotřeby energie v Evropě a ve světě.
Abychom zmírnili problémy s potravinami uvnitř Evropské unie, přijdeme s návrhy na rozšíření našeho plánu distribuce potravin nejchudším před tím, než se bude usilovat o dvoutřetinové navýšení rozpočtu pro tuto specifickou oblast.
Kromě toho má Evropská unie nástroje, které mohou být a budou využity k monitorování cen, použití pravomocí v oblasti hospodářské soutěže pro účely kontroly řetězce zásobování potravinami, posílení rezerv, zajištění, aby byla společná zemědělská politika dobře sladěna se stávající situací na zemědělském trhu.
Pokud se týká cen ropy, jsou odůvodněna okamžitá opatření na pomoc domácností, které jsou pod největším tlakem. Pro vlády ale bude využívání veřejných peněz k vykompenzování růstu cen energií, který zde s největší pravděpodobností přetrvá, neúčinné. Měli bychom se také podívat na stavy rezerv, které má Evropská unie k dispozici v oblastech, jako je konkurence a daně. Komise přijde s návrhy na zvýšení transparentnosti nouzových a komerčních zásob ropy. Přijdeme také s návrhy na zdanění, které bude mít za cíl podporovat a usnadňovat přechod na nízkouhlíkové hospodářství, jmenovitě v oblasti energetické účinnosti. Budeme také podporovat setkání na nejvyšší úrovni mezi výrobci a spotřebiteli energie z ropy a fosilních paliv.
Konkrétně v oblasti rybolovu přijdeme se souborem nouzových opatření zaměřených na řešení hospodářských a sociálních potíží, která členským státům umožní poskytovat mimořádnou krátkodobou pomoc, a znovu se budeme zabývat pravidly pro drobnou státní pomoc. Chtěl bych k tomuto říci tři věci. Zaprvé to musí být koordinováno: měli bychom se vyhnout zbrklým národním iniciativám, které takové problémy jednoduše přesunou někam jinam v Unii. Zadruhé musíme naše úsilí o zmírnění dopadů zaměřit na nejhůře zasažené segmenty flotily. Zatřetí musíme najít strukturální řešení pro nadměrnou kapacitu v rybolovném odvětví.
Tlaky, kterým jsou dnes Evropané vystaveni, ukazují, proč jsou cíle Evropské unie týkající se zabezpečení energií, energetické účinnosti a klimatické změny tak nezbytné pro blahobyt evropské společnosti, a proto jsou mnohem naléhavější než kdy jindy. Protože poptávka i nadále přesahuje nabídku ropy a plynu, cíle, které byly dohodnuty v minulém roce, poskytují hotovou cestu ke snížení zranitelnosti Evropy a ke snížení bolestivých ekonomických dopadů náhlých vzrůstů cen v budoucnosti. Klíčové aspekty souboru návrhů, které jsme předložili a které nyní zvažuje tento Parlament, budou mít rozhodující přínos.
Základní myšlenka je následující: ceny energií se s největší pravděpodobností nikdy nevrátí na dřívější úroveň, a tak tam existuje strukturální problém. Můžeme mít a měli bychom mít krátkodobé odpovědi, jmenovitě pro ty, kteří jsou v našich společnostech nejzranitelnější. Na strukturální problém ale potřebujeme strukturální odpověď, strukturální reakci. Touto strukturální reakcí je náš soubor opatření týkajících se klimatické změny a obnovitelných zdrojů. To je základní směr, kterého bychom se měli držet.
(potlesk)
A tak tedy doufám, že nyní ti, kteří nyní mají v Evropě pochybnosti o tom, jak důležité je změnit energetické paradigma, ti, kteří stále ještě pochybují o potřebě bojovat proti změně klimatu, nakonec pochopí, když ne kvůli tomuto, tak kvůli energetické bezpečnosti a kvůli potřebě zvýšit konkurenceschopnost naší ekonomiky; skutečně je třeba, abychom dostáli našim závazkům, které se týkají změny klimatu a obnovitelných zdrojů.
Strukturální reakcí na strukturální výzvy, před které jsme postaveni, jsou v podstatě úspory a diversifikace. Úsporami rozumím zvyšování energetické účinnosti, což je oblast, kde máme obrovský nevyužitý potenciál. Diversifikace se týká jak zdrojů, tak geografického původu energie. Účelem obou reakcí je zvyšování energetické bezpečnosti Evropy. Přijetí našeho souboru opatření pro změnu klimatu a energetickou bezpečnost je tedy naléhavou záležitostí. Úkolem Evropské rady bude vyslat signál v tomto smyslu a připravit vše pro dosažení politické dohody nejpozději, jak doufáme, do příštího prosince.
Podle mého názoru je důležitým úkolem Evropské rady ukázat, že "ne " jako výsledek hlasování o Lisabonské smlouvě není výmluvou pro únik před činy. Evropa by tím neměla být ochromena. Musíme ukázat, že najdeme správnou cestu k zabezpečení té efektivní a demokratické Evropy, která je plánovaným cílem, kvůli kterému byla Smlouva sepsána.
Dovolte mi na závěr poněkud více politickou poznámku. Myslím, že my, kdo jsme podporovali a podporujeme Lisabonskou smlouvu, tento Parlament a Komise - bychom se za to neměli omlouvat, protože vnější konkurence je silnější než kdy jindy a bude tvrdší než kdy jindy. Potřebujeme Evropskou unii, která funguje lépe pro naše občany, potřebujeme dostát skutečným výzvám, před kterými stojíme. Tyto výzvy budou přetrvávat v podobě problémů energetické bezpečnosti, problému klimatické změny, problémů mezinárodního terorismu, problémů zvýšené konkurence přicházející z nově vznikajících mocností a problémů migrace. Tyto výzvy existují a my se s nimi musíme vyrovnat účinnějším způsobem.
Proto nyní nesvalujme vinu na Evropskou unii. Buďme v tomto upřímní. Je pravdou, že když organizujeme referendum, velmi často se setkáváme s "ne" jako výsledkem hlasování, pokud jde o Evropu. Buďme ale naprosto upřímní. Pokud by se konalo referendum k většině našich národních politik a většině našich iniciativ, byl by výsledek hlasování vždy "ano"? Proto ne vždy svalujme vinu na Evropskou unii nebo evropské orgány. Pravdou je, že přijmout politická rozhodnutí na evropské, národní nebo regionální úrovni je dnes velice obtížnou záležitostí.
Proto musíme být v této věci moudří, prozíraví a upřímní. Ne vždy bychom měli svalovat vinu na Evropskou unii. Naopak, měli bychom pracovat, abychom ji vylepšili. Měli bychom být upřímní, pokud se týká překážek postupu, chápat, co se nedaří, přicházet se zlepšeními a nevzdávat své odhodlání. Věřím, že nejlepší způsob, jak to udělat, je vyhnout se pesimismu a nevracet se k situaci crisophilie, krize pro krizi samotnou. Pesimismus tento problém nevyřeší. Je pravda, že máme vážný problém, ale měli bychom ho vyřešit a neupadat do deprese.
Nejlepším způsobem, jak ukázat, že jsme oddáni našemu projektu - a v tomto ohledu bych také rád uvítal záměry francouzského předsednictví -, je pracovat konkrétně na nejdůležitějších oblastech, kde Evropská unie může řešit a může pomáhat našim členským státům řešit takové problémy, které jsou skutečně primární starostí našich občanů. Doufám, že tím nebudeme demoralizováni a že se budeme držet našeho směru. To, co potřebujeme, jsou námořníci a navigátoři pro pěkné počasí, ale také pro období bouří. Věřím, že bychom měli udržovat nastolený kurz a pokračovat v našem projektu, aby Evropa byla nezbytnější než kdy dříve.
(Potlesk)
Joseph Daul
jménem skupiny PPE-DE. - (FR) Paní předsedající, pane úřadující předsedo, pane předsedo Komise, dámy a pánové, většina Irů, kteří hlasovali, vyjádřila svůj nesouhlasný postoj k Lisabonské smlouvě. Moje skupina respektuje toto rozhodnutí, stejně jako respektuje rozhodnutí 18 členských států, které do dnešního dne vyjádřily svoji podporu Smlouvě a ratifikovaly ji.
Evropská unie je založena na svobodě vyjadřování a demokracii. A tak, protože jsme demokraté, chceme, aby všechny členské státy vyjádřily svůj názor na ratifikaci Smlouvy. Právě až na konci takového procesu se bude Evropská rada schopná rozhodnout, kterou cestou se vydá; jinými slovy - aniž by se z rozhodnutí Irska cokoliv ubíralo - žádný členský stát by neměl připravovat ostatní o svobodné vyjádření jejich postoje.
Doufáme, že Evropská rada provede tento týden klidnou, odpovědnou a konstruktivní analýzu situace následující po tomto hlasování. Členové Evropské lidové strany (PPE) z mé skupiny doufají, že Evropská rada požádá členské státy, které tak doposud neučinily, aby prostě vhodným a náležitým způsobem pokračovaly ve svém příslušném procesu ratifikace.
Dámy a pánové, lid Irska promluvil. Vyjádřil své pochybnosti o účelu evropské integrace, o způsobu, jakým je Evropa řízena, o budoucnosti zemědělské politiky, o jednáních WTO, o daňové politice. Irské hlasování také odráží skutečnost, že mnoho lidí nechápe složitost Evropské unie, jejíž významnost pro ně není vždy evidentní. Jedná se o projev otázky, kterou si kladou mnozí občané o samotném účelu evropské integrace. Mladší generace moji motivaci a motivaci mé generace - jinými slovy zajištění míru na našem kontinentu - již nechápou.
Irské "ne " jako výsledek hlasování je naléhavou žádostí o lepší definování cílů Evropy a lepšího vysvětlení důvodů pro uskutečňování další integrace. Evropský parlament, který přijímá texty, jejichž čtení je často obtížné, se musí do tohoto úkolu plně zapojit. Když ale Irové hlasovali "ne", mysleli tím, že jsou naše země soběstačné, když přijde na klima a energii, nový potravinový řád, osobní bezpečnost, imigraci nebo zahraniční politiku, a že mohou jednat rovnocenně se Spojenými státy, Čínou, Indií nebo Brazílií? Myslím si, že nikoli. Když Irové hlasovali "ne", mysleli tím, že solidarita s nejchudšími zeměmi, ze kterých významně a po právu v minulých desetiletích profitovali, není náležitá a že pravidlem od nynějška je každý sám za sebe? Myslím si, že nikoli. A nakonec když Irové hlasovali "ne", chtěli obrátit nový list, pokud se týká evropské integrace, a vyjadřovali negativní postoj k přistoupení takové země , jako je Chorvatsko? Myslím si, že nikoli.
Členové Evropské lidové strany (PPE) z mé skupiny jsou pevně přesvědčeni, že Lisabonská smlouva, která byla předmětem dlouhých vyjednávání a byla podepsána 27 členskými státy, je zásadním krokem vpřed v porovnání s Niceskou smlouvou. Umožňuje Evropě, aby lépe fungovala a dává jí nástroje, které potřebuje, aby mohla na světové scéně mluvit hlasitěji. Mám pouze jedno přání, a to, aby období evropské introspekce skončilo co nejrychleji. Je načase, aby naše země přestaly - mohu-li použít tento výraz - s přílišným přemýšlením, kdy skutek utek, a pracovaly společně na zdolání reálných problémů a reálných úkolů. Tyto úkoly by nás měly pobídnout k akci a vyvolávají také vážné obavy, a někdy i zlost, jak to opět zažijeme ve čtvrtek v Bruselu, mezi všemi, kdo jsou stávající situací oslabeni a znevýhodněni.
Pane úřadující předsedo, moje žádost zní, abyste zítra v Radě vzali v úvahu skutečné problémy a dobré životní podmínky našich evropských spoluobčanů a otevřeně se zabývali všemi oblastmi, kde došlo ke zvyšování, ze kterého mají naši občané obavy.
V této vzrušené rozpravě volají členové Evropské lidové strany (PPE) po klidu a rozumu. Musíme naslouchat Irům, musíme se poučit z jejich hlasování a musíme jednat s lidmi z jiných evropských národů se stejnou úctou.
(Potlesk)
Martin Schulz
jménem skupiny PSE. - (DE) Paní předsedající, po osm let neustále ratifikujeme tu či onu smlouvu. Uratifikujeme se k smrti. Během těchto osmi let prošla Evropská unie obdobím introspekce a soustředila se na své vlastní institucionální reformy, Třebaže bez většího úspěchu. Je to jedna a ta samá Evropská unie, která požaduje, aby kandidáti na přistoupení podstoupili transformační procesy, a přesto je zjevně neschopná to zvládnout sama ve svém případě. Kolik věrohodnosti nám to ponechává?
Pane předsedo Komise, řekl jste, zcela správně, že vinu nelze svalovat na evropské orgány a že bychom neměli dopustit, aby se z nich vždy dělal obětní beránek. Máte naprostou pravdu, ale kdo přesně z nich dělá obětního beránka? V hlavních městech Evropy je velmi mnoho lidí, kteří se ve čtvrtek shromáždí kvůli Radě, a pokaždé, když se vrátí domů, pokud bude zasedání Rady v Bruselu úspěšné, řeknou: "Všechno to bylo na nás, hlavách států a vlád ." A pokud úspěšné nebude, řeknou: "Byla to jejich chyba, těch lidí v Bruselu!" Měl byste říci Radě to, co jste řekl nám tady. Mimochodem, rozprava, která je zde v tomto Parlamentu s vámi vedena, je veřejná, ale hlavy států a vlád se ve čtvrtek opět setkají za zavřenými dveřmi. I s tím je třeba skončit. Jsou to členské státy, kdo nese odpovědnost.
(potlesk)
Naše spirála je sestupná, je to negativní spirála, a ta je nebezpečná. Proces evropské integrace je v sázce. Irové měli své referendum a my musíme respektovat jeho výsledky, ale byl tam prvek, který mě velmi znepokojil.
S výjimkou strany Sinn Féin - a já tady na ně nebudu plýtvat slovy - všechny irské strany, PPE-DE, Liberálové a naše vlastní strana volaly po "ano ", a lidé v Irsku volili "ne". To je varování a každého, včetně nás zde v tomto jednacím sále, se dotýká skutečnost, že existuje krize důvěry, krize nedůvěry, vůči vnitrostátním institucím a zcela jistě vůči nadnárodním institucím. Obejdu se bez vašeho potlesku. Zda irskou svrchovanost zastupuje ideologie UKIP, je, podle mého názoru, diskutabilní. Irové se obejdou bez vaší ochrany. Dovolte mi, abych to řekl velice jasně. Musíme stát svorně v odpověď na tuto krizi důvěry a musíme ji brát vážně.
Pane předsedo Komise, uvažuji o tom, zda byste nakonec dnes neřekl pár slov o vašem komisaři, panu McCreevym.
(potlesk)
Je to muž, který je odpovědný za politiku vnitřního trhu v Evropské unii; stejného vnitřního trhu, který kvůli sociální nerovnosti na něm panující stále více občanů zcela pochopitelně vnímá jako hrozbu, nikoliv příležitost. Tento muž, který je ve vaší Komisi odpovědný za vnitřní trh, jede do Irska a řekne, že nečetl Lisabonskou smlouvu a neočekával by to ani od voličů. Jak toto jen může zvýšit důvěru veřejnosti?
(potlesk)
Dovolte mi říct toto: nejlepším opatřením sociální politiky pro Evropu, které byste mohl navrhnout 3. července, je odebrat toto portfolio panu McCreevymu, protože dokázal, že na tuto práci nestačí. Nemohu přijmout komisaře pro vnitřní trh, který představuje takový překroucený přístup k politice. Deregulace vnitřního trhu až do kritického bodu zlomu je to, co chce pan McCreevy udělat, nehledě na cenu, kterou by to mohlo stát, bez jakýchkoliv doprovodných sociálních opatření na úrovni EU nebo v členských státech. To je ta krize, kterou cítí občané Evropy! V případě tohoto konkrétního komisaře musíte jednat!
(potlesk)
Rád bych také od vás býval uslyšel něco o krizi na finančních trzích. Stále ještě od vás potřebuji slyšet slovo o zmatku na finančních trzích. Dovolte mi také adresovat komentář panu Daulovi. V Evropské unii je 21 hlav vlád, které patří k vaší politické rodině nebo k Liberálům, a takových členů Komise je stejně velký počet. Skupina PPE-DE v tomto Parlamentu je, jak musím s radostí přiznat, otevřená, pokud se týká určitých opatření sociální politiky. Naléhavě vás žádám, abyste hovořili přinejmenším s hlavami vašich vlád a abyste hovořili s vašimi kolegy v Radě.
Evropa potřebuje, aby se v sociální oblasti jednalo ve vzájemné shodě. Máte v Evropě, v Radě, v Komisi a také zde v tomto Parlamentu většinu. Pro jednou byste mohli prokázat sociální odpovědnost, po které jste právě volali. Vyzývám vás, abyste tak učinili, například v souvislosti se zprávou mého kolegy Paula Nyrup Rasmussena o kontrole mezinárodních finančních trhů. Vyzývám vás, abyste po svých velkolepých prohlášeních o sociální odpovědnosti přišli s nějakou akcí. Vřele vás k tomu vybízím, pane Daule!
(potlesk)
Cestu ven z této slepé uličky najdeme, o tom jsem přesvědčen. Tak nebo onak dostaneme Iry zpět na palubu. To nám ale nepomůže! Musíme uznat, že bývaly doby, kdy proevropské hnutí mělo srdce a ducha. Jak pan Daul upozornil, bylo to po válce, kdy mírotvorná tajemnost Evropy spojovala lidi dohromady. Nyní to je protievropské hnutí, které má srdce a ducha, a můžete vidět, že je extrémně aktivní. Jezdili po celém Irsku, vyšlapávali schody, zvonili na zvonky u dveří, agitovali a roznášeli materiály o své kampani. Byli všude na očích. Kde byli Proevropané? Kde je hnutí, které vede kampaň za evropskou integraci? Kde je ta vášeň, kterou jsme kdysi měli? Tato vášeň přešla na druhou stranu, stranu, která mluví špatně o Evropě, na pravém křídle politického spektra. Jde s tím, kdo mluví špatně o Evropě a kdo tak činí jednoduše proto, že se bojí. V Evropě však tato směsice sociálního úpadku a strachu vždy otevírala dveře fašismu.
Apeluji proto na všechny konstruktivní demokratické síly v Evropě, aby toto hnutí braly vážně! Spojme nakonec opět síly za jedním účelem - abychom si připomněli, že nikdy jindy neexistoval úspěšnější projekt na ochranu míru v Evropě a ve světě, než je nadnárodní, mezikulturní, mezináboženské hnutí, které je založeno na rovnováze sociálních zájmů a nazývá se Evropská unie. Je to projekt, o který stojí za to bojovat, protože nemůžeme těmto lidem dovolit, aby získali navrch.
(Potlesk)
Graham Watson
jménem skupiny ALDE. - Paní předsedající, až se zítra irský ministerský předseda vydá do Bruselu, mohl by se důkladně zamyslet nad slovy irské populární skupiny U2: "Kde se to všechno pokazilo? "
Ostatní hlavy států a vlád by také měly popřemýšlet, proč jsme se na prahu nového francouzského předsednictví otočili o tři sta šedesát stupňů od Nice k Nice.
Existuje jasný důkaz, že většina v každém členském státu podporuje Evropskou unii. Existuje mizivý důkaz, že většina v kterémkoliv státě je pro další budování. Nemůžeme s jistotou říci, že by nějaká smlouva získala většinu v jakékoliv zemi. Důvěra v instituce klesá.
Takže nemá cenu, aby si bezstarostné povahy v Berlíně pískaly onen další hit U2 "S tebou nebo bez tebe" nebo aby lidé v Paříži tlačili Iry do opakovaného hlasování. Jak už kdysi upozornil Brecht, občany zrušit nelze. I když proti hlasovalo méně než jeden milión lidí a v krajině, která je poseta odpadky lží, nejsou lidé přesvědčeni.
Proč? Zaprvé protože jsme málo pracovali na tom, abychom je přesvědčili o změnách, které prosazujeme. Komise má Plán "D", kde D znamená Dialog, ale vlády našich členských států nemají žádný jeho ekvivalent. Pro Parlament a Komisi je zde jistě připravena role spočívající ve vysvětlování Evropské unie - ale taková role je zde připravena také pro každou národní vládu, každičký den, nejenom, když se chystá ratifikace nejnovější smlouvy. A je tady také úkol nejenom pro politické strany na evropské úrovni, ale pro politické strany v každém členském státě.
V druhé řadě, přestože EU vytvořila velké bohatství, je nyní hromaděno s menší upřímností a rozdělováno s menší spravedlností. Naši vrcholní političtí představitelé a vedoucí zástupci byznysu se musí vypořádat s obrovskými etickými otázkami. A pane Schulzi, je mi líto, že nyní máte jenom pět hlav států a vlád, ale tyto otázky nemají o nic menší cenu v zemích,které spravují socialisté, než v jakékoliv jiné zemi!
(potlesk)
Zatřetí přes všechny svobody týkající se zboží a kapitálu - a dokonce služeb - není naše Unie proslavena svobodami týkající se jejích lidí. Přeshraniční komplikace v občanském právu - opatrovnictví dětí v případech rozvodu, problémy s nemovitostmi v zahraničí - plní poštovní schránky poslanců Evropského parlamentu. K tomuto neklidu přispívá nedostatek záruk v přeshraničních trestních případech a přezíravý přístup k ochraně dat. Co EU teoreticky slibuje, v praxi příliš často neplní.
To je pozadí, vůči kterému je třeba stanovit naši reakci na Irsko. Zde v tomto Parlamentu chceme novou Smlouvu. Víme, že pomáhá napravovat tyto chyby. Ale tam, kde končí tento les z kovu a skla, se jí dostává příliš málo pochopení.
Takže doporučení, které má moje skupina pro Radu, je následující. Pokračujte v tom, co je opravdovým úkolem Evropy - posilování obchodu, boj se změnou klimatu, boj proti zvyšování cen potravin a paliva. Nechte ty, kdo si tak přejí, aby pokračovali v ratifikaci Smlouvy. Je-li potřeba, vezměte zavděk s Nice. Využijte přechodové klauzule (passerelle clause) k urychlení potenciálu Evropy k řešení problémů. Zapomeňte na řádného prezidenta, dokud se nedohodnete, co bude dělat šestiměsíční stagiaire. Spusťte komplexní kampaň, a připomeňte tak lidem, proč EU existuje, informujte je, jak funguje, a vysvětlete, proč je, stejně jako příslovečná pinta Guinessu, pro vás dobrá.
Evropa znamená příliš mnoho pro příliš velký počet na to, aby se této krizi umožnilo jen tak odumřít.
(Potlesk)
Monica Frassoni
Pane předsedající, dámy a pánové, vždycky jsme říkali, že to, co Evropská unie potřebuje, je krátká ústava, s listinou závazných práv, demokratickými a transparentními rozhodovacími postupy, omezenými, ale skutečnými pravomocemi a nepostradatelnými hospodářskými zdroji. Taková ústava by měla být, dámy a pánové, sepsána tímto Parlamentem nebo ústavodárným shromážděním, prosazována s elánem a přesvědčením, bez pokrytectví, a ratifikována parlamentní metodou nebo v evropském referendu.
K přáním Irů chovám velký respekt, ale nikdo mě nikdy nepřesvědčí, že referendum, ke kterému se dostavila polovina voličstva, je demokratičtější než parlamentní ratifikace. Pokud většina národů a států hlasuje ano, bude se pokračovat a ti, kdo hlasovali ne, mohou radostně zůstat mimo a vyjednávat systém nových, volnějších vztahů, jak uvádí Spinelliho zpráva z roku 1984.
Co se stalo v posledních letech? Členské státy a Komise se vydaly cestou komplikované, rozporuplné smlouvy, o které se těžko přesvědčuje, a která byla ve svých závěrečných fázích vyjednávána tajně a ve spěchu a jejíž čitelnost dále zhoršily její výjimky a protokoly. Mezitím se dohodli, že musí být ratifikována jednohlasně, přesně ve stylu zahradníkova psa, který sám zelí nejí, a ani nenechá nikoho jiného, aby ho okusil.
A jakoby toho nebylo dost, Evropská unie nadále přijímá chybné a slabé politiky, jako byla Jacksonova směrnice včera a Weberova zpráva dnes, které nám nemohou nabídnout žádné pozitivní vyhlídky nebo naději. Je to Unie, kde se všemu, od práv dělníků přes ochranu životního prostředí po práva migrujících osob, dostává stále méně pozornosti, kde mají průmyslová lobby větší váhu než občané, kde je evropský zájem ztracen, pohřben pod výkřiky té či oné vlády, kde svoboda volby a osobní svobody nebo příchod nových Evropanů jsou vnímány jako nesnesitelný útok na identitu populací, které, jako ty v Itálii a Irsku, mají své migranty roztroušeny v každé části světa.
Je možné a snad i žádoucí, aby země, které stále ještě mají ratifikaci před sebou, tak učinily. Může se stát, že irská vláda přijde s vynikajícím návrhem. Ale diplomatické řešení nestačí! Ale diplomatické řešení nestačí! Nyní více než kdy jindy potřebujeme nahlas a zřetelně říci, že Evropa vlád - neprůhledných a málo srozumitelných - je Evropou, která selhala. Je Evropou, která odmítla ústavu a nadále se drží chybných, konzervativních, bigotně nacionalistických a egoistických politik. Evropou, která zmařila ducha Evropské ústavy z roku 2003, a místo toho se dopracovala k dohodě o pozitivním, ale minimalistickém bezduchém textu.
Nic z toho však nesnižuje potřebnost demokratičtější, proaktivní, sjednocené Evropy. To, co je dnes potřeba, je iniciativa pramenící ze silných politických stránek a z těch členských států, které jsou přesvědčeny o potřebě účinnější, demokratičtější, soudržnější Evropy, pokud zvážíme, že nyní už není potřeba nebo možné pokračovat se smlouvou z Nice. Taková iniciativa nebude mít žádný prostor pro ty, kteří se nechtějí posouvat vpřed.
Brian Crowley
jménem skupiny UEN. - Paní předsedající, rád bych poděkoval panu úřadujícímu předsedovi, panu předsedovi Komise a svým kolegům za jejich dosud přednesené příspěvky.
To, k čemu došlo, nebylo očividně očekáváno. "Ne" jako výsledek hlasování v Irsku představuje radikální změnu, pokud se týká názoru jedné skupiny voličů v Evropské unii na projekt Evropské unie. Kvůli různorodosti těch, kteří se postavili proti této Smlouvě v irském referendu, kvůli odlišným názorům - vzájemně si při mnoha příležitostech odporujícím jak politicky, tak ideologicky - je těžké extrapolovat od toho, proč přesně lidé hlasovali "ne".
Naší žádostí bylo, abychom dostali čas a mohli se na tyto výsledky podívat a provést jejich analýzu, abychom našli cesty, jak se posunout dopředu, abychom zjistili, co lze udělat. Protože to - jak tvrdí dokonce i lidé stojící na straně "ne" jako výsledku hlasování - nebyl hlas proti Evropě, navzdory skutečnosti, že někteří na straně "ne" jako výsledku hlasování hlasovali "ne" při každičkém evropském referendu od doby, kdy Irsko poprvé přistoupilo v roce 1972. Tvrdí ale, že se nejedná o hlas proti Evropě. Obdobně tvrdí, že to není způsob, jak zredukovat to, co Evropa dělá. Ale jejich velkým sloganem během kampaně bylo "hlasujte ,ne' pro silnější Evropu ". Možná by se nyní ti, kdo stojí na straně "ne", mohli přihlásit a říci nám, jaký druh silnější Evropy chtějí zažít, jaká řešení chtějí představit, pokud se týká pokroku v našem zacházení s globálními výzvami a obtížemi, před kterými stojíme.
Dnes máme v Bruselu zemědělce a přepravce, kteří protestují proti vysoké ceně paliva. Minulý rok touto dobou stál barel nafty 48 USD, dnes je to 140 USD. Minulý rok touto dobou byla cena potravin na Haiti dostupná dokonce i pro ty nejchudší; dnes jsou na ulicích Haiti nepokoje kvůli nedostatku potravin a potížím, které to vyvolává. To jsou obtížné úkoly, na které musíme reagovat na evropské úrovni; to jsou potíže, se kterými se musíme vyrovnat.
Nezapomeňme, že se svět nezhroutí. V takové situaci jsme již byli. Předchozí smlouvě řekli "ne" jak Francouzi, tak Holanďané, a našel se mechanismus, jak evropský projekt zorganizovat a posunout vpřed.
Není teď čas na vzájemné obviňování nebo ukazování prstem. Je ale čas, navzdory tomu, co si někteří odpůrci v tomto Parlamentu mohou myslet, na respekt. Nejenom respekt k irským voličům, kteří k této Smlouvě vyjádřili svůj demokratický názor, ale na respekt k jiným zemím a jejich individuálním právům k tomu, jak fungují a jak ratifikují smlouvu. Není na nikom z nás diktovat komukoliv, jaká zlepšení je nebo není možné učinit.
Říkám těm, kteří nosí trička v tomto Parlamentu, že nejenom znevažují tento Parlament a jeho poslance, ale ani jakkoliv nevystupují za lid Irska či irský národ ani je nereprezentují.
(potlesk)
Chci jasně říci, že ti samí šovinisté zde po mé levici, ti samí lidé, kteří tvrdí, že hájí práva Irů, byli ti samí lidé, kteří se objevili v irské televizi a v jedné hospodě v Bruselu oslavovali "ne" jako výsledek hlasování v Irsku. Samozřejmě se pil alkohol, ale jaký respekt mají k Irům a irské vlajce, když irskou vlajku používají jako ubrus, na který si dávají své sklenice s pitím? Přesně to zastupuje tato skupina; to je ten typ neúcty, kterou mají k lidem.
(potlesk)
Dovolte, abychom postoupili dál. Evropský projekt je projektem, který stojí za to, aby byl zachráněn. Nejedná se pouze o mír nebo prosperitu, jedná se o solidaritu. Před mnoha lety napsal Sean O'Casey, irský básník, v básni Juno and the Paycock: "Často jsem vzhlížel k nebi a kladl si otázku - co je měsíc, co jsou hvězdy?" Možná si dnes máme položit otázku pro tuto generaci: Co dnes skutečně znamená Evropská unie a kam chceme, aby kráčela?
(Potlesk)
Francis Wurtz
jménem skupiny GUE/NGL. - (FR) Paní předsedající, pane předsedo Komise, pane úřadující předsedo Rady, dámy a pánové, bylo by velmi uvážlivé, kdyby se Evropská rada zdržela vyjadřování jakéhokoliv druhu arogance vůči lidu Irska, který pouze uplatnil demokratické právo uznávané jeho ústavou. Namísto požadavku, aby se pokračovalo v ratifikačním procesu, který je pokusem o izolování této nové černé ovce, by bylo lepší pořádně zapracovat na jasné analýze dané situace. Irské "ne" jako výsledek hlasování bylo obzvláště silné mezi pracující třídou a já bych vám rád připomněl, že účast byla mnohem vyšší než v minulosti. Podle mé skupiny to ukazuje, že krize okolo legitimity stávajícího evropského modelu se stále prohlubuje. Tato krize byla přítomná již v podstatě francouzského a holandského "ne" jako výsledku hlasování; na různých místech se to projevuje různě, ale vždy se jedná o prvek, který je v pozadí.
Vzpomeňte na rozsáhlé protesty proti Bolkesteinově směrnici; pomyslete na rozpravu, která nastala po věci Viking Line a Laval, zejména ve skandinávských zemích, nebo v Německu po Rüffertově rozsudku. V tomto ohledu chci říci svému příteli Martinu Schulzovi, že naprosto souhlasím s tím, co řekl o panu McCreevym. Problém je, že ta rozhodnutí - rozhodnutí, která jsem právě zmínil - nepřijal pan McCreevy, ale Soudní dvůr na základě konkrétních článků (článků 43 a 49 stávajících smluv začleněných do Lisabonské smlouvy). Pomyslete také na politický dopad mohutné stávky v rumunské Dácii proti "nízkonákladové Evropě". Podívejte se na hněv zemědělců a drobných rybářů, kteří se ocitli v nesmírně obtížných situacích. To, co leží u kořenů všech těchto situací, je především stávající evropský hospodářský a sociální model: místo aby nabízel zajištění, vede k větší nejistotě. To je problém číslo jedna.
Dalším faktorem je způsob fungování Unie. Rozhoduje se daleko od lidí a bez lidí. Stačí nám, když jim vysvětlujeme je samé, místo abychom se s nimi radili. Záměrné rozhodnutí prezentovat Lisabonskou smlouvu ve formě, která je pro laika naprosto nečitelná je v tomto ohledu velkolepou ilustrací toho, co bych nazval "syndromem věže ze slonoviny". To má na naše občany devastující vliv, zejména na méně početné národy, které mají pocit, jakoby byly popírány kvůli uspokojení zájmů mocnějších národů.
V poslední řadě se v mnoha zemích, včetně Irska, objevuje stále více otázek o roli, kterou Evropa hraje ve světě tam, kde se očekává, že bude zajištěn mnohem silnější důraz na sílu politiky spíše než na politiku síly. Útěk od těchto diskusí znamená zhoršení krize v Evropě; jejich plně transparentní vedení by bylo prvním krokem na cestě k nalezení řešení.
Nigel Farage
jménem skupiny IND/DEM. - Paní předsedající, nikdo jiný to neřekl, ale já to řeknu: Skvělá práce, Irové!
(Potlesk z určitých míst)
A dále, ještě než byl zveřejněn oficiální výsledek, objevil se pan Barroso se svojí konferencí, kterou uspořádal v Bruselu, a s nejprohnanějším a nejméně upřímným výrazem jaký jsem na kom kdy viděl, a řekl - navzdory uznávaným pravidlům -, že Smlouva není mrtvá a my jdeme dál. Upřímně řečeno to byl nechutný okázalý projev. Byla to urážka demokracie. Je naprosto jasné, že by ratifikace měly nyní přestat a že by nyní měla přestat také implementace Smlouvy.
Dříve jsem si myslel, po výsledcích ve Francii a Nizozemsku, že jste ve stavu popírání, ale nyní si uvědomuji, že to, co za tím stojí, je nový fenomén. Je to "evropskounijní nacionalismus" a jedná se o nejnebezpečnější politický fenomén, který zaplavil Evropu od roku 1945. Ignorujete voliče, ničíte demokracii a ukázali jste, že se nezastavíte před ničím. Ptám se tedy vás osobně: Proč jsou tito politikové, proč je tato třída, nyní nepopulární? Tento Parlament bude, pane Barroso, ještě dnes hlasovat o novém komisaři pro spravedlnost, a je pravděpodobné, že se bývalý zapřísáhlý podvodník stane, po dnešku, komisařem Evropské unie pro spravedlnost.
Ve skutečnosti Britskou stranu za nezávislost nepotřebujete. Ničíte Evropskou unii v očích voličů. Skvělá práce, vy všichni!
(Potlesk z určitých míst)
Ashley Mote
Paní předsedající, dovolte mi tomuto Parlamentu připomenout, že právní stát je důležitější než zákony samotné.
(Hlasité protesty)
Lisabon požadoval jednomyslnost. Ignorujte to a budete ignorovat právní stát samotný. Irové netvoří jenom 10 % EU, tvoří 100 % těch, kterým bylo dovoleno volit, a oni všichni vědí, my všichni víme, že by i ostatní volili "ne", kdyby dostali šanci.
(Další hlasité protesty)
Lisabon byl nepochopitelný a Irové věděli proč. Ostatní by volili "ne", kdyby dostali šanci. Když se nyní navrhuje, aby proces pokračoval, a vymýšlejí se chytré způsoby, jak Lisabon obrodit v otevřeném rozporu s vůlí veřejnosti, je arogance rozměrů, které berou dech, a to vše jsme už zažili. Rakouský ministr zahraničí tady stál po zamítnutí předchozí Smlouvy a chlubil se, že asi 36 projektů a institucí stále dál funguje; stále ještě nemají žádnou legitimitu poté, co se Lisabonské smlouvě nepodařilo získat jednomyslnost.
Mám pro vás vzkaz od Edmunda Burkeho: "Lidé jsou pány, ne vy, a když to budete ignorovat a když budete ignorovat právní stát, činíte tak na vlastní nebezpečí."
(Potlesk z určitých míst)
José Manuel Barroso
předseda Komise. - (FR) Pane předsedající, rád bych při této příležitosti vyzdvihl pozoruhodný konsensus v tomto Parlamentu o následných krocích, které mají být učiněny. Jsme přesvědčeni, až na pár výjimek, které pouze dodávají barvitost této rozpravě, že by bylo moudré, aby všechny členské státy dokončily své ratifikační procesy. Je to také postoj, který vyjádřila irská vláda a poslanci, konkrétně pan Crowley, který je Ir a který uvedl, že všechny země mají stejné právo na vyjádření svého názoru. Pokud tedy můžeme tento proces dokončit, budeme s to diskutovat o této záležitosti konstruktivně s našimi irskými přáteli v duchu solidarity, protože žádná unie bez solidarity nemůže existovat. Jsem přesvědčen, že se jedná o konsensus, který je konsolidován, a doufám, že bude konsolidován zítřejší rozpravou v Evropské radě a také po ní. V každém případě se jedná o postoj, který bude Komise prezentovat Evropské radě.
Zároveň, jak mnozí z vás poukázali, včetně pana Watsona a ostatních, je důležité, abychom nebyli paralyzováni tím, že budeme zkoumat pouze institucionální otázku. Nejlepším způsobem, jak konsolidovat demokratickou legitimitu Evropské unie, je přijít s výsledky a ukázat, že pracujeme pro naše občany; svět skutečně nemůže čekat na Evropu, až přijme svá institucionální rozhodnutí.Existují naléhavé problémy, jako je klimatická změna, energetická bezpečnost a migrace, které vyžadují reakce Unie, dokonce i se stávajícím institucionálním rámcem.
Dalším bodem, kterým bych se rád obrátil na svého dobrého přítele, pana Schulze, je, že se potřebujeme vyhnout hledání snadných obětních beránků. Je zřejmé, že mě nijak zvlášť nepotěšily poznámky mého kolegy komisaře, pana McCreevyho. Mohl bych ale také uvést určité poznámky národních politiků, které tomuto procesu nijak nepomohly, a dokonce také poslanců tohoto Parlamentu, kteří ne vždy říkají to, co chceme slyšet.
Buďme realističtí! Ve volebním obvodu, kde vedl svoji kampaň pan McCreevy, vyhrálo "ano" jako výsledek hlasování a já si myslím, že výpady proti irskému komisaři nyní nejsou tím nejlepším způsobem, jak zajistit úspěšný dialog s našimi irskými přáteli. Musíme se soustředit na pozitivní aspekty, aniž bychom se pokoušeli hledat snadné obětní beránky. To by nebylo spravedlivé. Pokud budeme jednat v duchu spolupráce s našimi orgány, pokud se budeme soustředit na výsledky, které od nás občané očekávají, pokud najdeme tu nejlepší atmosféru pro tento dialog, věřím, že bude možné tento problém vyřešit. Jedná se o závažný problém, ale je to problém, který lze vyřešit. Nevyřešíme jej vzájemným obviňováním, ani pesimismem, "krizofilií" nebo hovory o úpadku. Vyřešíme jej tak, že se budeme prostřednictvím výsledků, kterých dosáhneme, snažit posílit naši demokratickou legitimitu a že uznáme, že my všichni musíme jednat, v evropských orgánech a v národních vládách, a že máme sdílenou odpovědnost za udržení našeho ideálu, našeho evropského ideálu, při životě.
(Potlesk)
Philip Bushill-Matthews
Pane předsedající, Evropská unie je, jak víme, založena na čtyřech svobodách - svobodě pohybu osob, zboží, kapitálu a služeb. první z těchto svobod se týká lidí. Když se Jean Monnet podělil o svoji vizi Evropy před všemi těmi roky, řekl - jestli kolegové prominou moji špatnou francouzštinu - "Nous ne coalisons pas des États, nous unissons des hommes".
Očekává se, že se Evropská unie bude týkat lidí, ne politiků, takže nejenom že je potřeba, aby její hybnou silou byli lidé, ale lidé potřebují vidět a věřit, že její hybnou silou jsou lidé. Minulý čtvrtek jsme slyšeli hlas lidí a jejich verdikt byl jasný. Odpovědí bylo jednoduché "ne".
Vzpomínám si na pozadí první Ústavní smlouvy. Bylo rozpoznáno, že se Evropská unie stále více vzdaluje od lidí a že je potřeba s tm něco udělat. Deklarovaným řešením bylo připravit takovou Smlouvu, která by EU více zjednodušila, učinila by ji transparentnější a přiblížila ji více lidem. Ale do doby, kdy s ní politici skončili, vytvořili Smlouvu, která byla komplikovanější, méně průhledná a dokonce ještě více vzdálená od lidí. To je skutečně to, o čem jsou lidé ve vztahu k této poslední Smlouvě přesvědčeni.
Naší reakcí nemůže být, že budeme pokračovat, jakoby se nic nestalo. Pokud lidé vnímají, že se od nich Evropská unie vzdaluje, pak ignorování takové situace ze strany politiků tím, že budou pokračovat tomu navzdory, tento problém jednoduše zhorší. Naším problémem nesmí být diskuse o rychlosti, jakou by se EU měla nyní posouvat kupředu, ale diskuse o tom, jakým směrem by to mělo být. Naslouchejte lidem a oni vám to řeknou.
Bude-li proces ratifikace pokračovat, ukáže, že vedoucí představitelé EU se nic nenaučili a že politici stále věří, že vědí vše nejlépe a že ten, kdo se mýlí, jsou lidé.
Z povahy věci to jsou lidé, kdo má vždy pravdu. Říká se tomu demokracie. Chceme EU, v jejímž středu stojí lidé a která splňuje takovou demokracii. Takže nesmíme irské hlasování ignorovat. Měli bychom na něm stavět. Proces ratifikace by měl skončit. Naslouchání lidem by mělo začít.
(potlesk)
Z toho vyplývá že: Martin Schulz řekl ve svém velice silném a elegantním projevu, že existuje krize důvěry. Souhlasím s ním. Jsou to lidé, kdo ztratil důvěru v politiky. Pro nás je to příležitost takový stav uznat, ukázat, že jsme naslouchali, a získat tak a znovu vybudovat jejich důvěru. Nám všem nestačí stát se pouze skvělými řečníky, musíme ukázat, že umíme i skvěle naslouchat.
(Potlesk)
Poul Nyrup Rasmussen
Pane předsedající, ne, ne, ne! To, co právě řekl pan poslanec, není demokracie. Demokracie znamená říci: "Respektujeme Iry, stejně jako respektujeme rozhodnutí každého jiného členského státu." Proto souhlasím s připomínkami předsedy Komise. Máme zde v Parlamentu konsensus o tomto procesu a respektujeme Iry, ale také všechny ostatní členské státy. Pokračujme v tomto procesu. Právě v tom musíme nyní pokračovat.
Zadruhé - žádné další přestávky! Žádné další "přemítání". Žádná další rozbředlost. Soustřeďme se na reálné problémy. To je to, co musíme udělat.
Pan předseda Barroso musí samozřejmě bránit své komisaře, včetně pana McCreevyho. Když kritizujeme pana McCreevyho, není to žádná osobní věc. Když předseda mé skupiny zmiňuje pana McCreevyho, je to kvůli jeho politice - a jeho politika je také politikou pana Barrosa.
Pan Barroso dnes řekl mnoho moudrých věcí, ale když mluvil o pravomocech v oblasti hospodářské soutěže, neslyšel jsem nic o spekulacích na finančních trzích ve vztahu k cenám potravin. Rád bych to býval slyšel a rád bych to býval slyšel od pana McCreevyho. Neslyšel jsem pana Barrosa říci, když mluvil o hospodářství, že nám v Evropě chybí pracovní příležitosti. Rád bych ho býval slyšel říci, že kvůli finanční krizi ztrácíme pracovní příležitosti. Rád bych viděl, jak Komise přichází s novým hospodářským revitalizačním plánem - ne teoretickým plánem, ale koordinovanou investiční akcí.
Zatřetí má pan McCreevy nyní pravdu, když se pokouší říci, že celým důvodem, proč procházíme finanční krizí, jsou agentury a kanceláře - Standard & Poors, FTSE a další - a to, že se je chystáme regulovat. Ale to v jistém smyslu znamená zastřelit posla. Mám skutečně pocit, že by nám pan předseda měl dnes říci: Ano, souhlasím, procházíme finanční krizí a, ano, souhlasím, že potřebujeme všeobecnou regulaci, lepší než je ta, kterou máme, takže naší odpovědí mohou být nové pracovní příležitosti a lepší klima, ne více peněz a ne větší zaměření na to, jak vytvářet peníze z ničeho, místo výroby a pracovních příležitostí. Zanechejte na nás dnes tento dojem a máte skutečné poselství pro obyčejné lidi.
Marian Harkin
Pane předsedající, jako irská poslankyně zastupuji 54 % hlasujících "ne" a 46 % hlasujících "ano". Ti, kteří jsou skutečnými demokraty, se nedívají pouze na výsledek, ale snaží se zastupovat všechny z těchto lidí.
Zastupuji svrchovaný stát, ale nemůžete obhajovat svrchovanost svého vlastního členského státu - v mém případě Irska -, pokud nebudete obhajovat svrchovanost všech členských států. V tomto kontextu, pokud se ostatní členské státy rozhodnou uplatňovat svoji svrchovanost a ratifikovat Lisabonskou smlouvu, nebo se rozhodnou opačně, nemůže žádný skutečný demokrat, žádný demokrat hájící svoji zemi, který o sobě dnes tvrdí, že je Ir, opodstatněně protestovat. Irsko mluví za Irsko, Slovinsko za Slovinsko. To je skutečná demokracie a to je skutečná svrchovanost.
Klíčovou otázkou v diskusi o Lisabonu, která probíhala v Irsku, byl princip jednomyslnosti. K ratifikaci Lisabonu potřebujeme jednomyslnost. Všech 27 členských států musí souhlasit - to je základ. To je první skutečná zkouška jednomyslnosti podle Lisabonu. V této zkoušce nesmíme propadnout a v tom spočívá ona výzva. Úkolem nás, kteří jsme v roli politiků, je dostát této výzvě, naslouchat našim občanům, nalézt řešení a pokračovat v budování lepší Evropy. Někteří na straně "ne" v Irsku mluvili o lepším údělu. Buďme optimističtí a hledejme lepší úděl pro všechny občany. Potřebujeme v Irsku trochu času a prostoru na reflexi a reakci, abychom našli řešení. V Irsku je dobrá vůle pro Evropu.
Kdo mohl v roce 1945, když Evropa ležela v ruinách, předvídat, že budeme v roce 2008 oslavovat 50 let míru? Nechť je toto naší inspirací. Evropa je rozpracovaná práce, proces, který je obtížný, to jistě, ale vždycky, vždycky stojí za to. Proto jsme tady. Evropští občané chtějí Unii, která funguje. To samé chtějí občané Irska. O tom jsem na sto procent přesvědčená. Nezklamme je.
Johannes Voggenhuber
(DE) Pane předsedající, pane úřadující předsedo, zpráva, kterou dostávám od vlád, je, že se jedná o problém Irska. Když hovořím s občany, zpráva, kterou dostávám od nich, je, že to je problém Evropy, a také konflikt s Evropou. Vlády nám říkají, že to je diplomatický konflikt. Občané nám říkají, že to je urážka jejich svrchovanosti. Cítí, že jsou vylučováni, a cítí se hluboce ukřivděni. Vlády nám říkají, že toto "ne" jako výsledek hlasování je nepochopitelné. Když poslouchám občany, říkají nám, že to je Smlouva a proces, které jsou nepochopitelné. Vlády nám říkají, že se musí vypořádat se skutečnou agendou. Občané nám to říkají roky, že upozorňují na skutečnou agendu, a dovolte mi říci panu předsedovi Komise, že tím nemyslí vojenskou, policejní ani vnitřní bezpečnost. Myslí tím sociální odpovědnost a odpověď Evropy na globalizaci. Myslí tím více demokracie a transparentnosti.
Pane úřadující předsedo, vlády se chystají irské vlády zeptat, co podnítilo "ne" jako výsledek hlasování. Místo toho by se vlády měly ptát samy sebe, kdo je skutečným viníkem. Vlády ignorovaly nápis na zdi po "ne" jako výsledku hlasování ve Francii a Nizozemsku. Zabývaly se tyto vlády upřímně skutečnými problémy? Skutečně při revizi Smlouvy reagovaly na zklamaná očekávání? Nebyli Francouzi dost hlasití, když volali po novém společenském pořádku, více sociální odpovědnosti a rovnosti? Nebyli požadavky na větší demokracii jednoduše dost jasné? Takže co jste dělali? Jenom jste spěchali se Smlouvou a vytvořili jste nečitelnou směsici poznámek pod čarou, odkazů a podtextů a divíte se, proč ji občané odmítají.
V této urážce svrchovanosti je jedno velké nebezpečí. Není to jenom urážka Irů. Je zde reálné riziko, že se tento pocit křivdy bude šířit a že Evropané jako celek řeknou: Irové volili za nás! Odpovědnost za to leží na vás, vládách! Tato doba skutečně nastala.
(Předsedající řečníka přerušil)
Konrad Szymański
(PL) Pane předsedající, tato rozprava je velmi napjatá. Doporučil bych ale, aby se prohlášení po irském referendu činila opatrně, velmi opatrně. Jakýkoliv náznak, že by se Irsko mělo cítit zahanbeně nebo by dokonce mělo být vyloučeno z Unie, Evropě škodí mnohem více než samotný výsledek referenda. Bohužel, pan Schulz, který byl, jak je jeho zvykem, poněkud rozrušen, takový náznak učinil. Měli bychom mít na mysli, že paternalistický přístup Bruselu vyvolal v Irsku podráždění a byl jedním z důvodů, proč Irové hlasovali proti Smlouvě.
Není pravdou, že Evropa bude bez nové Smlouvy trpět. Evropa bude trpět v důsledku konfliktu zájmů a kvůli sobectví členských států. To nemá s Irskem nic společného. Například zahraniční politika Evropy bude trpět kvůli Německu. Německo si pro sebe přeje navázat dobré vztahy s Ruskem na úkor zemí střední Evropy. Francie má také na svědomí tolerování neoimperialistické politiky Ruska v regionu, zatímco pronáší otřepané fráze o tom, jak Evropa, včetně Polska, má rázně kráčet kupředu. Smlouva by se neměla používat jako pláštík pro naše vlastní selhání. Rozhodnutí Irů nesmí být použito k zastření našich vlastních selhání.
(Potlesk)
Bairbre de Brún
(GA) Pane předsedající, Irové promluvili. Hlas, který Irové minulý čtvrtek odevzdali proti Lisabonské smlouvě, nebyl hlasem proti EU. Irsko patří do EU. Irsko získalo díky svému členství sociální a hospodářské výhody - jak na severu, tak na jihu -, i když určité obtíže také existují.
Otázka zněla: Je Lisabonská smlouva dobrá pro lidi v Irsku, pro zbytek Evropy nebo pro rozvíjející se svět? Lisabonská smlouva byla předložena lidem v Irsku a byla odmítnuta. Je po Lisabonské smlouvě. Irští občané, stejně jako dříve občané ve Francii a Nizozemsku, chtějí lepší úděl.
Nyní máme příležitost znovu otevřít diskusi o budoucnosti Evropy. Této příležitosti se musíme chopit.
Nebylo by přijatelné, aby vedoucí představitelé EU hledali způsoby, jak se vyhnout demokraticky vyjádřeným přáním lidu nebo jak je obejít. Proces ratifikace se musí zastavit, stejně jako se zastavil po odmítnutí ústavy EU. Ale při té příležitosti musíme naslouchat irskému lidu, musíme naslouchat lidu. V Irsku bylo nadneseno mnoho stejných obav jako předtím ve Francii a Nizozemsku. Těmto obavám se musí naslouchat. Těmito obavami se musíme zabývat.
Po celou dobu kampaně, která v Irsku probíhala k referendu, se stále znovu objevovaly klíčové otázky - deficit demokracie, ztráta síly Irska v Evropě, neutralita a nemilitarizace, práva dělníků a veřejné služby a dopad Smlouvy na rozvíjející se svět. Těmito otázkami se nutné se zabývat.
Evropský projekt je nyní podroben demokratické zkoušce prostřednictvím jeho reakce na hlasování v Irsku. Naslouchá lidem, respektuje jejich demokratická přání nebo se svým občanům odcizuje tím, že to vše odloží stranou?
Podle mého názoru musí demokracie převládnout. Musíme naslouchat tomu, co Irové řekli. Musíme přestat hovořit o tom, že je zařadíme na jednu stranu nebo budeme pokračovat bez nich, že je budeme izolovat nebo je obviňovat. Potřebujeme velice pečlivě a klidně naslouchat tomu, co nám Irové řekli, a problémům, které naznačili, pokud se týká neutrality a celé otázky militarizace EU, pokud se týká demokracie a hlasu Irska a jiných malých národů v Evropě, pokud se týká práv dělníků a veřejných služeb a sociální Evropy.
Je třeba, abychom tomu naslouchali. Je třeba, abychom nyní využili příležitosti a hovořili s irskou vládou, abychom naslouchali Irům a navrhli cestu vpřed, a také text, se kterým budou moci být v budoucnu všichni spokojeni.
Kathy Sinnott
Pane předsedající, během kampaně jsem se setkala se dvěma hlavními názory. Prvním byl obecný pocit, že jsou občané stále více zbavováni rozhodování ve prospěch vzdálené byrokracie. Druhým, možná hlouběji usazeným míněním, bylo, že dochází ke ztrátě hodnot. Přesněji, že se mění.
Irsko se pyšnilo křesťanskými hodnotami, ale začalo o sobě zjišťovat, že se stává materialistickým národem. Od pátku byla moje země hodně bagatelizována. Je to, jakoby jste se cítili napadeni. Ve skutečnosti se stalo to, že Irsko rozhodně řeklo "ne, děkujeme" Lisabonské smlouvě.
Pokud je tou odpovědí na demokratickou vůli lidu, kterou jsem v posledních pěti dnech slyšela, pobouření, pak je něco špatně. Nemylte se - Irsko je proevropské. Jsme přesvědčeni, jak vy zjevně nejste, že tento projekt ztratil svoji cestu. Ztratil z dohledu jednu věc, kterou potřebuje nejvíce - demokracii - a zapomněl na jediné lidi, na kterých záleží - své občany.
Takže než se pokusíte obejít naše demokratické rozhodnutí, položte si dvě otázky. Zaprvé: Jste opravdově přesvědčeni, že by tato Smlouva přečkala referenda v ostatních 26 zemích? A zadruhé: Je zastrašování země za to, že je demokratická, demokratickým činem?
(Potlesk)
Frank Vanhecke
(NL) Pane předsedající, čím déle pokračujeme, tím více se evropští mandaríni chovají jako určitý druh politických autistů, naprosto uzavřených před skutečným světem, před občany, kterým, jak sami stále ještě prohlašují, nicméně slouží. Nyní říkají, že malé Irsko nemá právo se postavit proti Evropské smlouvě, která bude pravděpodobně brzy ratifikována 26 z 27 členských států. Jaká arogance! Nakonec řeklo "ne" pouze Irsko, protože pouze Irsko dostalo šanci říci "ne". Každý ví, že toto monstrum z Lisabonu, které vzniklo z od samého začátku nevydařené Evropské ústavy jako monstrum Frankenstein, by bylo hromadně odmítnuto voliči téměř všech ostatních členských států, pokud by tito voliči dostali šanci volit. V těchto chvílích dochází k vypískání výsledku demokratických voleb ze scény a jeho zavržení ve jménu demokracie. Jsme dost daleko na cestě k totalitnímu evropsko-nacistickému státu.
Alojz Peterle
(SL) Rozhodnutí Irů bylo demokratické a my je respektujeme. Na nás demokraty není třeba naléhat, abychom projevili respekt. O tom není žádných pochyb, a přesto nám nestačí je respektovat, musíme si být vědomi důsledků a musíme chápat v irském a evropském kontextu, proč se většina v jednom z nejúspěšnějších členských států Evropské unie obrátila proti Smlouvě, kterou minulý rok podepsaly hlavy států - včetně hlavy Irska - nebo vlád s úmyslem zajistit účinnou společnou reakci na nové těžké výzvy, ať už se týkají životního prostředí, energie, migrace nebo zdraví.
Souhlasím s tím, že potřebujeme čas k zamyšlení, ale to by nemělo platit pro pokračující ratifikaci. Pokračující ratifikace nevyžaduje žádnou další reflexi a je třeba v tomto procesu pokračovat. To se netýká pouze Irska a celé stávající Evropské unie, ale také budoucnosti Evropy, která ještě není zcela sjednocena. V tomto kontextu gratuluji slovinskému předsednictví ke všem jeho úspěchům v aproximaci zemí západního Balkánu, a zejména k dohodám o stabilizaci a partnerství se Srbskem a Bosnou a Hercegovinou. Tam musíme být rádi za každý krok kupředu v duchu evropské perspektivy a tam potřebujeme vymýtit všechny zdroje konfliktního vývoje, což právě evropská perspektiva umožňuje. Doporučuji, abychom byli neúnavní.
Doufám, že vítězství proevropských sil v Makedonii pomůže Radě k rozhodnutí o zahájení vyjednávání s touto zemí, která je již kandidátem a strávila dlouhou dobu v čekárně. Doufám také, že makedonská vláda, která dostala silný mandát, využije tuto novou důvěru v politiku, která posílí vývoj směrem k otevřenému vyjednávání.
Jo Leinen
(DE) Pane předsedající, od Evropské rady zítra očekávám určitou zřetelnou sebekritiku. Sebekritiku za to, že zavrženíhodným způsobem selhala v komunikaci a neinformovala lidi o této nové evropské smlouvě. Je skutečně šokující, že vlády vyjednávají smlouvy a dokonce konají propracované akty jejich podepisování a pak se vracejí do svých hlavních měst a už o nich dále nepřemýšlejí. To je hlavní příčinou rozruchu, který jsme zažili v minulosti a kterému nyní čelíme v případě Irska.
(potlesk)
Chci vidět lekce, které jsme se naučili - Rada musí nakonec ustoupit od své taktiky blokování a musí iniciovat společné sdělení nebo strategii PR s Komisí a Parlamentem, abychom skutečně mohli vzít občany s námi na cestu do Evropy, a nenechávali je stát u cesty. V současné době se tyto orgány chovají jako rodiče, kteří přivedou dítě na svět a pak je odloží do škarpy a zapomenou na ně. To je jednoduše nepřijatelné. Nyní musíme přijmout důsledky a to znamená vytvořit společnou komunikační a informační politiku, která je také součástí demokratického procesu. To je základem demokracie, aby lidé rozuměli, co je podstatou Evropy, a viděli, že jsou součástí tohoto procesu.
Budu s radostí naslouchat zprávám, které vyslali lidé z Irska, ale když nám paní Sinnottová říká, tak jako včera, že většina voličů v jednom městě hlasovala proti Lisabonské smlouvě, protože se tam staví spalovna odpadu a my máme evropský právní předpis, který spalování odpadu požaduje, pak si skutečně lámu hlavu nad tím, co to má společného s Lisabonskou smlouvou. Slyšeli jsme mnoho takových argumentů a musíme být v této věci upřímní. Ne všechny z nich jsou relevantní a ne všechny si zaslouží, aby byly zváženy.
Je třeba, abychom přemýšleli o novém vzorci ratifikace evropských smluv. Každá země musí být schopna vyjádřit své názory a já doufám, že toto odpoledne Sněmovna lordů Smlouvu ratifikuje a vyšle jasný signál, že proces pokračuje.
Andrew Duff
Pane předsedající, britský parlament ve Westminsteru dokončí dnes odpoledne proces ratifikace Lisabonské smlouvy. Bude povzbudivé, až si zítra budeme číst noviny, abychom se nakonec dozvěděli, že Británie říká Evropě "ano". Udělá to hodně pro obnovu morální autority a politické důvěryhodnosti Velké Británie a Irům by to mělo pomoci nalézt nový konsensus, který bude založený na méně libertas a více veritas.
Je bizarní, že pan Farage a jeho pravicové oddíly zde dávají přednost tomu, aby referendum v cizí zemi rozhodovalo jménem a namísto britského svrchovaného parlamentu. Potvrzuje to můj názor, že plebiscit je formou demokracie, která je možná vhodná za revolučních okolností, ale naprosto nevhodná pro informovaná a poradní rozhodnutí o komplexním přepracování smlouvy. Proto musí tento Parlament být Radě nápomocný při vytváření obsahu Lisabonské smlouvy.
Ian Hudghton
Pane předsedající, Lisabonská smlouva je mrtvá. Bez jednomyslnosti je to pouhá právní skutečnost. Voliči, nejenom v Irsku, ale také ve Francii a Nizozemsku, řekli "ne" textu Smlouvy nebo jejímu dvojčeti.
Chceme-li získat zpět důvěru našich národů, musíme udělat více, než že dáme textu z Lisabonu jinou značku a jméno a zkusíme ho dále prosazovat. Nové Smlouvě bylo příliš snadné se vysmát a na vysvětlování byla příliš obtížná a nejasná, což těm, kteří v referendu v jakékoliv zemi vedli kampaň za "ano", celou věc ztížilo.
Mnoho změn uvedených v této Smlouvě bylo dobrých, dokonce nezbytných, ale byly formulovány tak nejasným a nesrozumitelným jazykem, že je mohl málokdo pochopit.
Je na ostatních osmi členských státech, aby se rozhodly, zda a jak budou s ratifikací pokračovat, ale myslím, že by velmi pomohlo, kdyby se například Velká Británie rozhodla tak učinit prostřednictvím referenda a my bychom pak díky tomu mohli vidět, jestli máme důvěru občanů potřebnou k pokračování v tomto procesu.
Mario Borghezio
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, pokud je irské referendum nedůležité a bezvýznamné, proč se tedy konalo? Proč bylo rozhodnuto o nabídce této příležitosti plebiscitu, jak jsme slyšeli?
Je závažné, když parlament odepře možnost, která by lidem dovolila se vyjádřit s naprostou svobodou, jak to učinili lidé v Irsku, a když popře její důležitost. Toto hlasování je jednoduše skvělým náhrobním kamenem, zdobeným keltským křížem navrchu, pro vyhlídku evropského superstátu, který naše obyvatelstvo tak nemá rádo. Nemá rádo rozprodávání politické a také měnové svrchovanosti.
Jedná se tedy o stav věcí, který dává naději těm z nás, kdo, jako Irové, pevně věří v Evropu národů a regionů. Z tohoto důvodu i my v Padánii obdobně žádáme referendum, i když z hlediska zákona byla tato smlouva nyní samozřejmě odmítnuta, zlikvidována. Byla zlikvidována tímto neuvěřitelným postupem, kdy se smlouva, která ovlivňuje budoucnost našich národů schvaluje prostřednictvím parlamentního hlasování, s vyloučením lidu a občanů.
Naštěstí existuje jeden svobodný národ, který má smysl pro svoji vlastní svobodu ve své DNA. Možná tato síla pochází z nutnosti bojovat za svobodu. Je čas uvést skutečný význam tohoto hlasování. Říká "a dost" eurokratům z Bruselu, kteří chtějí vybudovat superstát, který je velice vzdálen zájmům a duši našich občanů. My v Padánii se dnes všichni cítíme Iry.
Vladimír Železný
(CS) Pane předsedo, po irském referendu nás, občany malých členských zemí, zejména Irska a Česka, peskoval předseda socialistů pan Schulz s tradiční německou velmocenskou arogancí. Cituji: "Když však tak malé země blokují společný proces reforem, musíme nastolit otázku, zda tyto státy chtějí nebo nechtějí zůstat v Unii." Chci Vás, pane předsedo, ujistit a vyřiďte to, prosím, panu Schulzovi, že když Irové zabili zvrhlý plod německého předsednictví, Lisabonskou smlouvu, Češi ji s ochotou pohřbí a zůstanou přitom členskou zemí. Pohřbí ji už proto, že obsahuje Chartu a poprvé po 60 letech tak otevírá cestu k restituci sudetoněmeckého majetku u nás a k revizi nikoli Benešových dekretů, ale spravedlivého výsledku 2. světové války, a také proto, že zbavuje práva veta malé členské země a na jejich úkor zvyšuje hlasovací sílu Německa z 9 hlasů na 18. Pan Schulz by si spíše měl položit otázku, jak by dopadla Lisabonská smlouva v Německu, kdyby byla předložena německému lidu v referendu. Blahopřejeme Irům a také nám všem.
Jana Bobošíková
(CS) Dámy a pánové, jediným demokratickým a čestným řešením je přiznat, že Lisabonská smlouva je mrtvá a že byla slepou uličkou. Hlavy států by měly zítra konečně vzít na vědomí, že v demokracii politika nevzniká nad husími játry v klimatizovaných sálech, a přestat se pokoušet řídit z Bruselu životy ostatních. Irské referendum je jasným důkazem, že si lidé nechtějí nechat diktát a aroganci unijních elit líbit. Rada musí zpřístupnit rozhodování veřejnosti a musí přestat občany podvádět. Co pak se neumíme poučit z vlastní historie? Opravdu politické elity chtějí, aby po krvavém 20. století velké státy opět rozhodovaly o státech menších? A to některým premiérům a prezidentům nestačilo, že prožili podstatnou část svých životů v totalitě?
Dámy a pánové, Rada by si měla zítra zopakovat základní pojmy: proč Unie vznikla a na jakých hodnotách je postavena. Měla by respektovat právo a pravidla a okamžitě prohlásit další ratifikaci mrtvé Lisabonské smlouvy za zcela zbytečnou.
Avril Doyle
Pane předsedající, pokud se díváte na mne, abych objasnila irské hlasování o Lisabonské smlouvě, obraťte svůj zrak jinam. Nemohu to udělat. Ale i když jsem výsledkem hluboce zklamána, jednou věcí si jsem jistá - musíme ho přijmout jako demokratickou vůli lidu a respektovat jej.
Jaký to výstup k zaznamenání do historických knih, když se podívám dnes tady za sebe a uvidím nesourodou směsici extrémně pravicových britských kolegů, včetně Jima Allistera a podivného britského kriminálníka nádavkem k tomu, všechny navlečené v zelených svetrech, jak žádají uznání irského hlasování.britských kolegů.
(Protesty určitých členů skupiny IND/DEM).
Jak jinak mohly být historické knihy napsány, kdyby britští kolegové vždy uznávali hlas Irů! Jak jinak mohlo vše být! Kolik životů mohlo být zachráněno! Vítám to - třebaže velmi pozdě. My všichni musíme uznat irské hlasování.
(Protesty vzadu).
Měl spoustu času si to nacvičit za mřížemi; možná by teď mohl na chvíli mlčet...
(potlesk)
Jedna z irských poslanců v tomto Parlamentu, která již dnes dopoledne hovořila, rozdávala během kampaně letáčky, na kterých byla injekční stříkačka. Možná by mohla tomuto Parlamentu říci, kde je v Lisabonské smlouvě ustanovení o eutanázii, kde jsou v Lisabonské smlouvě potrat, prostituce, rozhodnutí o dani z příjmů právnických osob, rizika pro irskou neutralitu. Očekávám pravdu.
Irská vláda musí analyzovat tento výsledek klidně, aby přesně zjistila, k čemu došlo v textu Smlouvy, že naši voliči volili proti, a musí nabídnout odpovědi, které budou přijatelné nejenom pro odpůrce, kteří v Irsku hlasovali proti, ale také pro vlády všech ostatních členských států a jejich občany, kteří podle mého názoru mají také právo mít své slovo a vyjádřit svůj postoj a my to také musíme respektovat.
Požaduje se uměřená reakce na opravdové obavy irských voličů, ale ústupky extremistům dělat nesmíme. Až se prach usadí, doufám, že se mnou budou kolegové souhlasit, že dvourychlostní Evropa není odpovědí, ale začátkem konce Unie, nejúspěšnějšího demokratického mírového projektu naší doby.
Vždy bylo snadnější šířit strach než naději. Slavný irský politik, jeden z našich - James Dillon - kdysi řekl: "Ať se propadnu, jestli by pravda kdy mohla dohonit lež, která je dobře vyslovena a je vyslovována dostatečně často." Nedohonila. Nepodařilo se nám odlišit skutečnost od fikce v myslích dostatečného počtu našich voličů, navzdory statečnému úsilí našeho manažera voleb, Gay Mitchella, a mých kolegů. Nyní je na naší nové vládě (Taoiseach), která měla nepříznivý začátek, aby přišla s řešením.
(Potlesk)
Richard Corbett
Pane předsedající, vskutku musíme nejenom naslouchat výsledku z Irska, ale musíme o něm přemýšlet a smířit se s ním. Ale, jak již bylo řečeno, musíme také naslouchat ostatním 26 zemím, jejich výsledkům a také obavám, které mohou být vyjádřeny během jejich ratifikace. A poté se musíme chopit nesmírné výzvy, kterou představuje překlenutí této mezery.
Pokud skutečně nakonec získáme 26 ratifikací a jedno odmítnutí, nebude ani nerozumné, ani nedemokratické požádat toho jednoho, kdo odmítl, zda by mohl zvážit možnost uzpůsobení reformního balíčku, jeho přezkoumání, lepší vysvětlení, možná hledání nového kompromisu spíše než blokování reformy. Na tom není nic nerozumného ani nedemokratického. Koneckonců dokonce i někteří z těch, kteří vedli kampaň za "ne" v Irsku, prohlašovali, že jejich proklamovaným úmyslem je smlouvu znovu projednat a hledat její lepší podobu.
Někteří lidé - a slyšeli jsme to z určitých částí tohoto Parlamentu - chtějí slyšet pouze jednu stranu, odpověď, která se jim líbí, což je odpověď "ne". Já chci slyšet obě strany, a pak najít řešení přijatelné pro všech 27 zemí. To je výzva, které musíme všichni dostát.
Marielle De Sarnez
(FR) Pane předsedající, je zřejmé, že se nikdy nejedná o nic vedlejšího, pokud lidé, když jsou tázáni na budoucnost Evropy, řeknou "ne", a my nemůžeme a nesmíme toto "ne" ignorovat. Naopak se tomu musíme postavit čelem a pokusit se na to reagovat.
Pokud jde o mě, jsou zde dvě otázky, kterými se musíme zabývat. První se vztahuje k demokracii. Občané očekávají, že Evropa nabídne čitelnost, viditelnost, porozumění, vysvětlení, vzdělání, podporu. Tato otázka se týká každého, nejenom národních vlád. Platí také pro evropské orgány, zejména Komisi a Radu. To je první otázka.
Druhá se týká smyslu Evropy, její duše a, jak právě zmínil Martin Schulz, jejího raison d'ętre. Proč jsme budovali Evropu? Není možné to jednoduše zredukovat na otázky trhu. Nebudovali jsme Evropu pouze kvůli hospodářské soutěži; jsme společně kvůli hodnotám, máme projekt pro společnost, máme model společnosti - ekonomický, sociální, udržitelný, humánní - a tento model si zaslouží, abychom se ho ujali, nesli ho dál a bránili ho. To očekávají naši spoluobčané.
Svět se od Římské smlouvy velmi změnil. Musíme se vrátit k rýsovacímu prknu a položit nové základy evropského projektu, aby reagoval na krize, před kterými v této době stojíme - finanční krizí, potravinovou krizí, energetickou krizí - ale aby také reagoval na značné problémy, se kterými se musíme vypořádat. Jak můžeme vytvářet a plánovat růst, který je kvalitnější, udržitelnější a spravedlivější? Jak můžeme zmenšit nerovnosti? Jak můžeme dosáhnout nové globální rovnováhy? Jak můžeme znovu promyslet otázku rozvíjejících se zemí a zejména jejich soběstačnosti?
To jsou otázky, na které musíme odpovědět, a já si myslím, že nyní více než kdy předtím je nakonec čas, aby se Evropa vrátila k politice.
Mogens Camre
(DA) Pane předsedající, přední, populární dánský podnikatel napsal do včerejšího vydání novin Berlingske Tidende následující: "Evropané plně podporují mezinárodní politickou spolupráci a globální odpovědnost. Když občané Evropské unie deklarují svoji podporu demokracii na národní úrovni, samozřejmě také podporují demokracii v evropském kontextu, a přesně toho se jim nedostává." Dostalo se nám opakovaných ujištění, že Lisabonská smlouva nemůže vstoupit v platnost, pokud ji odmítne třeba jenom jedna země, a přesto - co napsal pan Pöttering ve svém prohlášení ze 13. června?
(DE) Odmítnutí textu Smlouvy jednou zemí Evropské unie nemůže znamenat, že ratifikace, které již uskutečnilo 18 zemí Evropské unie, se stávají neplatnými."
(DA) Za časů absolutismu se králové a císaři setkávali, aby se dohodli, jak si mezi sebou rozdělí moc. Tyto dny se vrátily. Princ Pöttering, císař Barroso a vladaři jejich vazalských států se rozhodli, že na občanech Evropy nezáleží. Dvaceti šesti státům nebylo dovoleno hlasovat a jedna země, která přeci jenom hlasovala, zjistila, že to nic neznamená. Unie nemá žádný všelidový mandát.
Hanne Dahl
(DA) Pane předsedající, minulý pátek řekli Irové v hlasování "ne" Lisabonské smlouvě, která je špatnou kopií ústavy, které také v hlasování řekli "ne" Francie a Nizozemsko. Předseda Komise nicméně sděluje, že ratifikace má pokračovat. Jsme informováni, že skepticismus jedné země nemůže vývoj zastavit. Má to vypadat tak, jakoby byl problém s Iry. Ale žádný takový problém není. Propast není mezi Iry a Evropou, je mezi občany a hlavami států nebo vlád Evropy. Propast není mezi určitými evropskými zeměmi a zbytkem Evropy. Francie, Nizozemsko a Irsko si nepřejí brzdit rozvoj, přejí si rozvoj jiného typu. Proč je to tak těžké pochopit? Pokud se týká pana Schulze, řekl bych mu "styďte se". Přirovnáváte ty, kterým říkáte "anti-Evropané", k fašistům, ale to, co je fašistické, je vaše rétorika. Říkáte, že anti-Evropané běhali nahoru a dolů po schodech, chodili agitovat. Není třeba mít příliš vědomostí o historii, aby si člověk vzpomněl, co se říkalo o lidech černé barvy pleti v minulém století. To je hanba! Styďte se!
Andreas Mölzer
(DE) Pane předsedající, Irové řekli Smlouvě "ne" a odpovědí grandů EU bylo to, že dohnali Iry k zuřivosti, když si povolali předsedu vlády (Taoiseach) do Evropské rady, aby zdůvodnil jejich "nesprávné konání". To je dětinské a nehodné vize Evropy, kterou měli otcové zakladatelé. Ještě víc krátkozraké ale je požadovat vyloučení Irska nebo se pokoušet Smlouvu protlačit. Pokud budeme hlasování opakovat tak dlouho, dokud nebude dosaženo kýženého výsledku, způsobí to pověsti Evropy skutečně nenapravitelnou škodu.
Od roku 1990 se v Evropě konalo 290 referend, a přesto nemáme žádná referenda o zásadních rozhodnutích velkého významu, jako je přistoupení Turecka nebo zavedení eura, a nyní nám není dáno slovo o něčem tak důležitém, jako je Lisabonská smlouva. To, jak Brusel chápe demokracii - kdy se od občanů jednoduše očekává, že požehnají rozhodnutí EU nebo budou hlasovat pro strany, které EU schválí -, skutečně připomíná Sovětský svaz. Místo aby se EU cítila dotčena, měla by přijmout význam irského "ne" jako výsledku hlasování takový, jaký je: jako šanci na novou orientaci směrem k politikám, které jsou zaměřeny na lid a občany Evropy.
Elmar Brok
(DE) Pane předsedající, jak Martin Schulz laskavě poukázal, je skutečně mnoho hlav států, které patří do PPE-DE, a to odráží skutečnost, že PPE-DE je blíže občanům, a proto vyhrává více voleb. Nicméně skutečností je, že existuje řada náznaků potřeby střední cesty mezi racionální hospodářskou politikou a sociální politikou.
Plně respektuji výsledek referenda v Irsku. Nerespektuji však kampaně lží, které vedou jistí lidé nalevo i napravo, a pokoušejí se tak uvádět lidi v omyl a stavět je proti této sjednocené Evropě - sjednocené Evropě, která je nejúspěšnějším konceptem v historii tohoto kontinentu, kontinentu, který dosáhl míru, svobody a prosperity.
(potlesk)
Musíme uznat, že právě taková Evropa má zvláštní význam pro menší národy. Sedí s námi okolo stolu, mají křesla v tomto Parlamentu a v Evropě nemůže být rozhodnuto nic bez jejich svolení, zatímco dříve mohly velké národy ty menší úplně převálcovat. To je ten rozdíl: v naší Evropě si jsou všechny národy rovny a právě to se pokoušíte zničit, pane Farage, s vašimi britskými imperialistickými národy!
Potřebujeme tuto Smlouvu, aby rozšíření mohlo fungovat účinně a abychom mohli dosáhnout demokracie překlenutím demokratické mezery a posílením národních parlamentů. Potřebujeme tuto Smlouvu, aby se jejím prostřednictvím zajistilo ustanovení o subsidiaritě a aby nám umožnila vyrovnat se s náročnými úkoly v budoucnosti, od energetické krize po organizovaný zločin, a poskytla nám možnosti k reakcím na ceny potravin a ropy a na jiné podobné výzvy. To vše bude zničeno, pokud se nevybavíme nástroji, které jsou uvedeny v Lisabonské smlouvě, zejména těmi, které se týkají sociálních práv, jmenovitě Listinou základních práv a "sociální klauzulí", která stanoví, že se sociální záležitosti musí zvažovat při vytváření a uplatňování všech politik.
Smlouvu nyní může ratifikovat dvacet šest členských států a každý z nich se k tomu zavázal. Byla to Velká Británie, která mě naučila, že v zastupitelské demokracii může parlament hovořit za občany a já UKIP nedovolím zničit to, co jsem se naučil od Velké Británie. Těchto 26 členských států může Smlouvu ratifikovat pomocí parlamentního procesu, a pokud bude tento proces úspěšně dokončen, mohou pak Irové vše znovu zvážit. Od Irska budeme očekávat nějaké návrhy na zachování soudržnosti našeho Společenství 27 členských států, protože nechci být svědkem rozdělené Evropy a nechci být svědkem Evropy, ze které zůstane jenom jádro. Chci být svědkem Evropy, která zůstane jednotou rovných, s 27 zeměmi, a proto podporuji Lisabonskou smlouvu.
Proinsias De Rossa
Pane předsedající, jsem méně diplomatický než většina mých kolegů v tomto Parlamentu. Skutečností je, že lži, zatracené lži a statistiky zvítězily nad pravdou v irském referendu.
Lisabon není mrtev. Nicméně volba, která byla učiněna v Irsku, je svrchovaným rozhodnutím Irů. Jediní, kdo mohou toto rozhodnutí o této Smlouvě pozměnit, jsou Irové.
Jestli se tak stane, nebo ne, závisí na diskusích, které začnou zítra mezi irskou vládou a ostatními 26 hlavami států. Nejde mávnout žádnou kouzelnou hůlkou. Bude trvat, než se dojde k závěrům.
Navrhuji nový konečný termín pro ratifikaci Lisabonu. Myslím, že když bude stanoven na dobu před evropskými volbami, bude to rozumný cíl.
Pokud budou Irové i nadále nespokojeni s Lisabonem v jakékoliv podobě, jaká bude mezi námi a zbytkem Evropy dohodnuta, pak nebude mít Irsko žádnou jinou možnost než znovu projednat svůj vztah s Unií.
Pro naši zemi by to byl katastrofální směr. Evropa toho moc neztratí, pokud ztratí Irsko, ale Irsko ztratí vše, pokud ztratí Evropu.
Globální výzvy, před kterými všichni stojíme v tomto neustále se měnícím a propojeném světě, jsou jasné: změna klimatu, demografická změna, migrace a energetická krize, hlad a chudoba, které zabíjejí miliony lidí, nejistota mezi lidmi, mezinárodní zločin, a navíc k tomu krize identity v prakticky v každém z našich členských států. Tyto náročné úkoly nemůže žádný členský stát splnit, když spustí rolety a bude doufat, že tyto úkoly zmizí.
Mohl bych na závěr naléhavě požádat, aby Evropa prokázala konkrétní schopnost nabídnout slušné životní a pracovní podmínky? To znovu posílí naši jednotu a solidaritu a přinese to pozitivní řešení této krize.
(Potlesk)
Gunnar Hökmark
Pane předsedající, zkuste se zamyslet. Kdyby Irové hlasovali "ano", je někdo tady přesvědčen, že by naše zelená trička nesla nápis "Respektujte hlasování v Irsku"? Pravdou je, že nerespektují ani Iry, ani demokracii. Jediné, co respektují, je "ne", a to je poměrně specifické.
Když Švédsko vstoupilo do Evropské unie, bylo v ní 12 členských států. Psal se rok 1995. Dnes je v ní 27 členských států. To je poměrně velká změna a já si myslím, že není mnoho lidí, kteří by mohli zpochybnit, že se Evropa stala mnohem, mnohem lepší díky tomuto rozšíření a tomuto rozsahu vývoje. Dnes, kdy diskutujeme o referendu v Irsku, můžeme říci, že ti, kdo celou dobu říkali "ne", se celou dobu mýlili, a ukázalo se, že my, kteří jsme obhajovali budoucí vývoj Evropské unie, jsme měli pravdu.
Takže pokračujme stejným způsobem, jakým jsme dosáhli těchto výsledků, s vytrvalostí, vizí, demokracií a úctou ke každému členskému státu. Pokračujme v demokratickém ratifikačním procesu v každém členském státu, ale respektujme také rozhodnutí každého členského státu a mějme při tom na paměti vytrvalost. Je třeba, abychom šli dál, pokud se týká energetického trhu, vnitřního trhu a způsobů, jak dosáhnout lepších výsledků ve všech oblastech, ale také abychom pochopili, že Niceská smlouva nestačí, pokud máme pokračovat na stejné úrovni rozvoje a se stejnými vizemi, díky kterým jsme toho tolik dosáhli. Takže pokračujme a buďme Evropou, která říká "ano". Pamatujme si, že lidé, kteří říkají "ne", v této Evropě ničeho nedosáhli.
(Potlesk)
Borut Pahor
(SL) Tato diskuse není ničím novým. Podobně jsme diskutovali, když voliči ve Francii a Nizozemsku odmítli ústavní smlouvu. V té době nás Komise a Rada ujišťovaly, že proces ratifikace bude pokračovat, ale pak oba orgány, společně s naším Parlamentem, podlehly pokušení tento ratifikační proces zastavit.
Dnes, přes náš respekt k rozhodnutí irských voličů, bych se postavil za to, aby proces ratifikace nyní zastaven nebyl a aby proběhl do konce. Myslím, že v tomto případě bude snadnější najít řešení pro přijetí Lisabonské smlouvy, než znovu podlehnout pokušení a proces zastavit kvůli jednomu referendu.
Zadruhé je tady něco, co nám má být naprosto jasné: existuje zásadní rozdíl ve vnímání důležitosti Evropské unie mezi politickou elitou doma, v národních kruzích, v Evropské unii a mezi většinou našich občanů. Zde se musíme ptát, zda Parlament, Rada a Evropská komise mohou udělat cokoliv dalšího navíc, aby tuto komunikační propast překlenuly a znovu inspirovali naše lidi evropskou myšlenkou.
Myslím, že bych při uvítání plánů slovinského předsednictva na zítřejší Radě navrhl, aby také diskutovala o tomto - nové strategii pro dialog mezi občany a Evropskou unií - nejenom s ohledem na uzavření ratifikace Lisabonské smlouvy, ale také v jiných ohledech.
(Potlesk)
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Pane předsedající, dnes se zde hovořilo o respektu a není pochyb o tom, že musíme respektovat výsledek referenda konaného v Irsku, ve kterém někteří lidé hlasovali "ano" a někteří hlasovali "ne".
Všichni se, myslím, shodneme na tom, že musíme respektovat zbývající země, a proto pokračovat v ratifikaci. Chci však hovořit o respektu k demokracii a chci jasně prohlásit, že schválení občany má stejnou hodnotu jako schválení parlamentem; naprosto stejnou hodnotu. Musíme pamatovat na první "r": respekt.
Druhé "r" je reflexe. Musíme zkoumat důvody, které vedly k "ne" jako výsledku hlasování v Irsku, musíme se snažit vysvětlit, proč je Lisabonská smlouva lepší než smlouvy stávající, a musíme tak učinit pomocí faktů a čísel.
Musíme lidem vysvětlit, že - stejně jako irský kůň, který před pár dny vyhrál Epsom Derby, jménem New Approach (Nový přístup) - je také Lisabonská smlouva "novým přístupem", který Evropa potřebuje, aby mohla svým občanům nabídnout přidanou hodnotu.
Po této reflexi je třetím "r" jako rozhodnost. Musíme najít řešení a v tomto ohledu mi dovolte naprostou otevřenost - někteří z těch, kdo podporovali "ne" jako výsledek hlasování, používali smrtící a hanebný argument. Říkali: "Hlasujte ,ne' a my pak znovu vyjednáme Lisabonskou smlouvu s výhodami pro Irsko."
Chci na tomto místě jasně prohlásit, že Evropa je společenstvím práv, kde vládne nálada společnosti a rozhodnutí musí být respektována. My v Evropském parlamentu jasně prohlašujeme, že k žádnému novému projednávání Lisabonské smlouvy nedojde. Evropané a tento Parlament jsou přesvědčeni, že pro Evropu je tento bod zásadní, aby se mohla posunout kupředu. Ti z nás, kdo Smlouvu podporují, chtějí stavět na tom, co máme.
Moje otázka zní: Jakou alternativu předkládají ti, kdo chtějí "ne" jako výsledek hlasování? Byl bych rád, kdyby mi to vysvětlili.
Bernard Poignant
(FR) Pane předsedající, dnes je 18. června a jako Francouz jsem stravován požadavkem z Londýna: braňte se, pokračujte, vytrvejte a nikdy se nevzdávejte. Slovo "veto" se píše stejnými čtyřmi písmeny jako slovo "vote" (hlasovat), ale pro ostatní tady není žádné veto, a tak musíme pokračovat. Jak již zaznělo, je to šesté "ne" v devíti referendech od pádu Berlínské zdi. To vyvolává otázky.
Říká se, že Evropa není dost sociální; nikdy nebude dost sociální. Není dost demokratická; zůstane nedokonalá. Je příliš byrokratická; vždy budou existovat technici, kterým se říká technokraté. Myslím, že prochází hroznou krizí identity. Věci byly dříve jednodušší. Dnes je tak trochu všude kolem; už si není příliš jistá svým významem, svojí historií, svým určením, a s tím se musíme vypořádat. Abychom tak mohli učinit, potřebujeme skvělé vedení a z tohoto pohledu jsme jaksi ponecháni sami sobě.
(Potlesk)
Stefano Zappalà
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, zdá se mi, že zítřejší zasedání Evropské rady má ve skutečnosti - jak řekl pan úřadující předseda i předseda Barroso - na svém programu řadu bodů, a nejenom výsledek referenda v Irsku.
Je však zjevné, že toto téma zabralo prakticky celou rozpravu z dnešního dopoledne. Je to významná záležitost. Byly uváděny a analyzovány různé důvody, proč Irové reagovali tak, jak reagovali, ve skutečnosti pouze s těsným náskokem nad hlasy pro.
Bylo toho řečeno hodně, ale jsem přesvědčen, že se musíme zeptat prakticky sami sebe, proč byla reakce Irů taková, jaká byla, a pak se rozhodnout, jak budeme nadále postupovat. Opakuji - bylo toho řečeno hodně, ale myslím si, že odpověď spočívá ve skutečnosti, že občanům Evropy chybí informace. Pochybili jsme všichni. Vinu sdílíme. Vinu nesou vlády. Obecně bylo řečeno - a já s tím souhlasím -, že si vlády přičítají zásluhy, když se daří, ale když se přestane dařit nebo je důvod ke kritice, vždy je na vině Evropa. O tom není vůbec žádných pochyb.
Nikdo ale, pane předsedo Rady, pane předsedo Komise, nikoho nenutí, aby v Evropě zůstával. Podle mého názoru musíme respektovat výsledek referenda v Irsku. Stejně tak ale musíme respektovat přání ostatních 26 členských států; 18 v současné době, ale brzy to bude 26. Nikdo by neměl být nucen, tak řečeno, aby zůstal uvnitř klece, kde se mu nelíbí. Evropa musí jít dál; Evropa se nesmí zastavit.
Končím, pane předsedo. Evropská rada musí zítra, podle mého názoru, přijmout jasné rozhodnutí o nové strategii - hlavy států a vlád tak mohou učinit - novou strategii, podle které ti, kteří chtějí zůstat na palubě, mohou na palubě zůstat, ale Evropa musí jít dál v obecném zájmu.
Gary Titley
Pane předsedající, předpokládám, že obsese lídra britské Independence Party podvodníky je způsobena důvěrným vztahem jeho vlastní strany s podvodem a podvodníky.
Abych se vrátil k hlavnímu bodu rozpravy - je jasné, že Lisabonská smlouva nemůže vstoupit v platnost 1. ledna, jak jsme doufali. Musíme čekat na irskou vládu, aby nám řekla, jak bychom podle nich měli dál postupovat. Mezitím by ostatní státy měly uplatnit své svrchované právo na ratifikaci této Smlouvy. Členský stát, který zastupuji, dokončí svoji ratifikaci dnes v souladu se svojí dlouhodobou a obecně respektovanou parlamentní tradicí.
Globalizace mezitím pokračuje rychlým tempem a spolu s ní nejistota, kterou vytváří. Mnoho dokladů o tom jsme viděli v irském referendu. Evropská unie je politickým procesem, který byl vytvořen proto, aby se zabýval těmito otázkami. Takže bychom měli dělat následující - zabývat se rozvojovými cíli tisíciletí, změnou klimatu, migrací. A kde je akce? Proto se hodlám vyhnout příliš introvertnímu, institucionálnímu rozmýšlení a přemýšlet o akci na zlepšení způsobu života našich občanů.
Přesto mám jednu otázku pro slovinské předsednictví: Mohli byste mi říci, jaké jsou důsledky irského hlasování pro přistoupení Chorvatska k Evropské unii?
Jerzy Buzek
(PL) Pane předsedající, diskutujeme o přípravách na Evropskou radu. Mám samozřejmě za to, že všichni poslanci, kteří si vzali slovo, mají pravdu z pohledu některé větší nebo menší skupiny Evropanů. Měli bychom ale mít na paměti, že pokud by se tato rozprava konala ve středu minulý týden, byla by úplně jiná. Jistě bychom nediskutovali o problému Lisabonské smlouvy. Místo toho bychom projednávali každodenní problémy občanů Evropy.
Podle toho, jak se věci mají, se občané Evropské unie příliš nezajímají o odmítnutí Smlouvy občany Irska. Mnohem více se zajímají o ceny benzínu na čerpacích stanicích a o jiné problémy, které vyvstávají každý den. Bylo by špatné, kdyby se naše dnešní diskuse a výsledek summitu zaměřily pouze na Lisabonskou smlouvu.
Je třeba, abychom si uvědomili, že se od nás jako politiků v současné době požaduje, abychom se zabývali dvěma důležitými otázkami. Jednou z nich je, jak reagovat na každodenní očekávání našich občanů, a druhou je Lisabonská smlouva a její plnění. Druhá z uvedených otázek určí naši budoucí schopnost zabývat se starostmi občanů Evropy. Musíme se tedy pokusit oddělit tyto otázky a diskutovat nejenom o Lisabonské smlouvě, ale také o otázkách, které v současné době naše občany zajímají.
Je třeba, abychom občanům vysvětlili, proč přijetí Smlouvy a její plnění usnadní řešení jejich každodenních problémů. Je třeba, abychom vysvětlili, proč jsou institucionální řešení, která navrhujeme, pro Evropskou unii dobrá. Navrhovaná opatření povedou v důsledku k větší vzájemné solidaritě a péči a zároveň k většímu respektu k tomu, co zastáváme v každé z našich zemí.
Jan Andersson
(SV) Naprosto souhlasím, že každý členský stát má právo na vyjádření vlastního názoru. Je to demokratické právo. Zastávám také názor, že Lisabonská smlouva je v mnoha ohledech lepší než stávající Smlouva. To platí pro rozsah pokračujícího rozšiřování a větší otevřenost, ale také pro práva zaměstnanců.
Když jsem Irsko navštívil a setkal se během kampaně se zástupci odborů, existovaly tam oprávněné obavy, že vztah mezi trhem a sociálními právy není v současné době vyvážený. Také v Irsku se objevily odkazy na rozsudky Soudního dvora ve věci Laval a Rüffert. Toto jsou dva nejzávažnější důsledky: zaprvé po těchto rozsudcích nadále neplatí rovné zacházení. Ti, kteří pocházejí z členských států s nižší úrovní platů, musí být spokojeni s minimální mzdou a nedostane se jim rovného odměňování. Zadruhé bylo právo na stávku omezeno způsobem, který je naprosto nepřijatelný.
Rada a Komise se musí s těmito záležitostmi vyrovnat. Je to otázka rovnováhy mezi sociální Evropou a tržní Evropou. Pokud se tato rovnováha nenapraví, otočí se naši lidé k EU zády. My všichni neseme v tomto případě odpovědnost, všechny tři orgány, a musíme jednat rychle.
Tunne Kelam
Pane předsedající, respekt k irským voličům nepředstavuje žádný problém, ale stejný respekt bychom měli mít k rozhodnutím, která učinilo 18 demokraticky zvolených národních parlamentů, a dále projevit stejný respekt ke zbývajícím osmi členským státům a umožnit jim svobodné rozhodnutí o reformní smlouvě. Se vší náležitou úctou k hlasování v Irsku, EU s 27 členskými státy se nemůže stát politickým rukojmím omezeného počtu oponentů Lisabonské smlouvy. K reformě EU není žádná alternativa. Ano, Evropa se může zastavit, ale svět kolem nás se kvůli nám nezastaví, a nejdramatičtější obětí tohoto hlasování bude solidarita Evropy - naše společná zahraniční a bezpečnostní politika a energetická solidarita.
Existuje také etický rozměr, kterým se potřebujeme zabývat. Toto referendum nás má probudit k věrohodnému závazku vůči našim základním hodnotám. Naši občané možná nebudou nikdy plně informováni o podrobnostech Smluv, ale vždy je možné v ně vkládat důvěru, že jsou schopni rozlišovat mezi integritou a skutečným závazkem na jedné straně, a polopravdami a Realpolitik na straně druhé. Místo abychom přežívali od jedněch národních voleb k druhým, místo abychom se oddávali spotřební demokracii orientované na získávání stále většího množství peněz z Evropy, potřebujeme lídry, kteří jsou schopni na naše občany apelovat: "Především co vy sami můžete udělat pro Evropu?" A věřte mi, pokud budeme takové lídry mít, najdeme občany, kteří nás podpoří.
Libor Rouček
(CS) Dámy a pánové, před půl rokem se v Lisabonu zavázalo 27 šéfů evropských vlád a států svým podpisem k ratifikaci reformní smlouvy. Chtěl bych, aby toto bylo připomenuto ve čtvrtek na zasedání Evropské rady. Chtěl bych, aby povinnost ratifikace byla připomenuta zvláště českému premiérovi Mirku Topolánkovi, který podobně jako český prezident tvrdí, že Lisabonská smlouva je mrtva a že ji nemá cenu dále ratifikovat. Přál bych si, aby to byli hlavně premiéři z tábora Evropské lidové strany, kteří připomenou českému premiérovi povinnost a také zodpovědnost, která stojí před předsednickou zemí. Česká republika od 1. ledna bude předsedat Evropské unii a závěr ratifikačního procesu, řešení celého problému ohledně Lisabonské smlouvy bude spadat právě na bedra této republiky. Opakuji, přál bych si, aby to byla hlavně Evropská lidová strana, která tuto povinnost českému premiérovi připomene.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Evropská rada, kterou dnes připravujeme, je pro budoucnost Evropy rozhodující. Jedna z nejvíce prosperujících evropských zemí a představitel hospodářského úspěchu dosaženého zaváděním evropských integračních postupů řekla Lisabonské smlouvě "ne". Ve stejné době přijalo tento dokument 18 evropských zemí, z nichž většinu tvoří stejných 18 zemí, které také řekly "ano" evropské ústavní smlouvě.
Stejně jako mnoho řečníků přede mnou, i já jsem zklamána výsledkem referenda v Irsku. Evropská unie nicméně musí pokračovat v reformách, které jsou pro ni nezbytné. Evropa s několika úrovněmi rychlosti, pro které existovaly postupy již od Amsterodamské smlouvy, a s dobře určenými možnostmi vyloučení, je jediný způsob, jak v této chvíli můžeme jít dál. Šance, kterou muselo Irsko rozvinout, musí být dána i zemím, které se nedávno připojily k EU, jako je Rumunsko. V časech, jako jsou tyto, musíme mít na paměti věci, které nás spojují a dávají nám důvod, proč jít dál, musíme se kolem nich znovu seskupit.
Sir Winston Churchill ve své slavné řeči na obhajobu Spojených států evropských řekl, že pokud by se Evropa jednoho dne spojila ve sdílení svého společného dědictví, nebylo by konce štěstí, prosperity a slávy, ze kterých by se její občané mohli těšit. Věřím této vizi a zároveň vím, že k jejímu dosažení je potřeba velké úsilí. A přesto by nás to nemělo zastavit v další práci.
Othmar Karas
(DE) Pane předsedající, potřebujeme zlepšení, ne odůvodňování! Je nicméně třeba velice jasně říci, že většinu odpovědnosti za nálady vůči EU v našich členských státech nesou národní vlády. Je třeba, aby ze summitu EU, který se koná zítra a pozítří, vzešla jedna věc - omluva šéfů států a vlád občanům ve svých členských státech za to, že nebyli dost upřímní, pokud se týká rozhodnutí Společenství, za to, že veřejnosti neuměli poskytnout odpovídající informace, že s nimi nekomunikovali a že nebyli dost odvážní a poctiví, pokud jde o jejich podíl na odpovědnosti za rozhodování v Evropě.
Evropská politika je domácí politika. Musí proto být nedílnou součástí informační a komunikační politiky vlád. Je neupřímné, neodpovědné a falešné dělat z Evropské unie obětního beránka při každém problému místo přijetí vlastní odpovědnosti a pak chtít po občanech jejich podporu dva týdny před referendem. Dámy a pánové, toto je nutné zlepšit.
Ioan Mircea Paşcu
Pane předsedající, irské "ne" jako výsledek hlasování naznačuje, že nebývalý a úspěšný experiment v rámci světové politiky, Evropská unie, se dostal do potíží. Má-li však jakékoliv referendum skutečně svědčit o vůli lidu, měla by mu předcházet informační kampaň. V případě Irska to můžeme zjistit stupněm shody nebo jejího naprostého nedostatku mezi Lisabonskou smlouvou a argumenty, které byly uplatněny proti ní.
Demokracie nás samozřejmě nutí brát výsledek z Irska v potaz, a my tak činíme. Ale demokracie nemůže stejně tak být prováděna na úkor práv ostatních, jmenovitě těch, kteří již ratifikovali Lisabonskou smlouvu a zejména ji nelze zneužívat k vydírání většiny menšinou.
Obávám se, že irské "ne" povzbudí spíše než odradí stávající tendence k převedení některých společných politik zpět na vnitrostátní úroveň na základě prodlužování právního vakua, ve kterém se EU nachází od doby, kdy byla zamítnuta ústavní smlouva.
Na závěr bych řekl, že jako poslanec Evropského parlamentu z bývalé komunistické země, která vyvinula velké úsilí, aby byla přijata do Unie, bych byl velmi nerad svědkem toho, že komunismus bude žít déle než Evropská unie.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Pane předsedající, zdálo by se, že všechny dohody, kterých bylo v Lisabonu dosaženo, jsou zatracovány. Jak Lisabonská strategie, tak Lisabonská smlouva skončily fiaskem.
Irsko minulý týden odmítlo Lisabonskou smlouvu v referendu. To znamená, že je tento dokument nyní mrtvý. Nadcházející summit bude muset určit, zda existuje nějaká naděje na znovuoživení Smlouvy. Evropský parlament by měl vyslat jasný signál, že akceptuje pravidla demokracie, i když některým poslancům nemusí daný výsledek udělat radost. Je nepřijatelné občany Irska napadat a tlačit ke zdi. Jednou možností, jak vyvíjet přijatelný tlak, by bylo pokračovat v procesu ratifikace Smlouvy v jiných zemích. Extrémní a neodpovědné poznámky naznačující možnost vyloučení tak domněle arogantní země z Unie jsou důvodem k znepokojení.
Doufáme, že Evropská rada zváží nový a demokratičtější program pro Evropskou unii.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Pane předsedající, všichni víme, že demokracie není dlouhá, klidně plynoucí řeka, ale víme také, že jsme si k organizování naší společnosti vybrali právě demokracii. Proto, pokud jde o mě, se irské "ne" neliší od francouzského "ne" nebo nizozemského "ne". My jsme ale nebyli schopní, stejně jako v roce 2005, vysvětlit, proč je Evropa pro naše občany dobrá. Nebyli jsme schopni je uklidnit ohledně ekologické krize, která je přímo zasahuje. Nesouhlasím ale se spekulacemi a věřím, že bychom měli počkat do konce ratifikací. Nicméně bych ale Radu požádal, aby občanům vyslala přesvědčivý signál, a ukázala tak, že existuje opravdová touha po transparentnosti a touha po posílení demokracie ve vztahu k našim spoluobčanům. Požádal bych Radu, aby otevřela své dveře, a také bych požádal, aby předsednictva Komise a Rady byla jmenována zároveň v evropskými volbami. Ano, to by byl přesvědčivý signál a my k tomu, abychom takovou změnu mohli učinit, ratifikaci Smlouvy nepožadujeme.
Mairead McGuinness
Pane předsedající, tato rozprava je velice živá a je to rozprava, které pečlivě naslouchám. Ano, Irové promluvili a řekli "ne". Ale jedna z věcí, které mě hluboce znepokojují, je, že ti, kteří hlasovali "ne", cítili, že v jejich konání nespočívá žádné riziko. Možná cítili, že status quo přetrvá. Nyní je z této rozpravy velice jasné, že jiné země jsou přesvědčeny o stejné hodnotě svého procesu ratifikace prostřednictvím parlamentu a o tom, že tento proces bude pokračovat.
Takže Irsko a Irové budou mít určité dilema, až se budou případně zabývat situací, kdy 26 států Smlouvu ratifikuje, a náš předseda vlády (Taoiseach), Brian Cowen, vystoupí v následujících několika dnech jistě s reflexí a možná také návrhy, které se budou týkat dalšího postupu.
Mohla bych se obrátit konkrétně na Kathy Sinnottovou, která podle mého názoru vedla kampaň s poněkud úděsnými argumenty pro hlasování "proti"? Mohla bych jí říci, k uvedené obavě o ztrátu hodnot v Irsku, že nemůžeme za ztrátu hodnot v Irsku svalovat vinu na Evropu? To jsme si udělali sami a přestaňme házet odpovědnost na Evropskou unii a třeba se podívejme na své vlastní hodnoty materialismu v Irsku a kdekoliv jinde.
Genowefa Grabowska
(PL) Pane předsedající, jsem pevně přesvědčena, že by proces ratifikace Lisabonské smlouvy měl pokračovat. Pro země, které podepsaly tento dokument, to je podle Vídeňské úmluvy o smluvním právu mezinárodní zákonná povinnost.
Tato smlouva dává příležitost k zásadním reformám Unie. Umožní například vytvoření společné energetické politiky v Evropě. Taková politika je pro Unii a také pro moji zemi, Polsko, velmi důležitá. Zaručila by energetickou bezpečnost všem mým spoluobčanům. Zastupuji Slezsko, které má pět milionů obyvatel. Pro můj region by taková politika znamenala příležitost k pokroku a vývoji, protože Slezsko je na energetické zdroje bohaté.
Proto pokládám otázku: Bude to vše zmařeno irským "ne"? Respektuji výsledky referenda v Irsku, ale zároveň je pro mě těžké přijmout, že hlasy 109 964 Irů, které představují rozdíl mezi hlasy "proti" a "pro", by měly tu moc určit budoucnost mé země, mého regionu a v podstatě budoucnosti Evropské unie. Myslím, že by se nemělo dovolit, aby se tak stalo.
Tobias Pflüger
(DE) Pane předsedající, rád bych vyjádřil své díky občanům Irska a také CAEUC, skupině, která v Irsku vedla kampaň proti Lisabonské smlouvě. Tato Smlouva byla do dnešní doby třikrát zamítnuta - jednou ve Francii, jednou v Nizozemsku a nyní byla zamítnuta mírně pozměněná verze Smlouvy v Irsku. Nakonec to skutečně musíme akceptovat. Připomíná mi to Bertolta Brechta, který kdysi řekl: "Nebylo by v takovém případě pro vládu jednodušší, kdyby rozpustila občany a zvolila jiné?" Tak chápu řadu prohlášení, která zde byla učiněna. V Irsku se vskutku diskutovalo o podstatě Smlouvy, zejména jejím neoliberálním zaměření, pozornosti, kterou věnuje militarizaci, a především její nedemokratické povaze.
Skutečně bychom měli toto hlasování prostě přijmout. Smlouva je mrtvá a my potřebujeme jinou. Za sebe budeme určitě zaznamenávat a dokumentovat různá nedemokratická prohlášení, která zde byla učiněna.
Janez Lenarčič
úřadující předseda rady. - (SL) Slovo, které dnes bylo v tomto jednacím sále nejčastěji zaslechnuto - a čteno -, je "respekt". Mám důvěru, že mi dovolíte učinit jeden dodatek - že musíme také respektovat určité skutečnosti a já bych rád zdůraznil následující.
Zaprvé - ratifikace nové smlouvy o Evropské unii spadá do výlučné pravomoci členských států. Výlučné. Rada nemá v těchto procesech naprosto žádnou roli, a předsednictví ji má ještě menší.
Další skutečnost - každý členský stát tento proces realizuje podle svých vlastních pravidel, která takový stát formuluje svým vlastním nezávislým a svrchovaným způsobem. To nás možná přivádí k zásadní otázce. Určité členské státy uskutečnily parlamentní ratifikaci nebo tak učiní, a jeden je vázán referendem. Přesto to neznamená, že je něco špatného na parlamentní ratifikaci. S přesvědčením odmítám tvrzení těch, kteří věří, že parlamentní ratifikace je nedokonalá nebo méně demokratická než referendum. To není pravda. To není pravda. Na parlamentní ratifikaci není vůbec nic špatného. Z pohledu Evropské unie je naprosto rovnocenná jiným demokratickým procesům.
Třetí skutečnost - každý členský stát mluví sám za sebe. Voliči v Irsku se vyjádřili za Irsko. Nevyjadřovali se za žádný jiný členský stát. To znamená, že každý jiný členský stát má naprosto stejné právo. Lisabonskou smlouvu ratifikovalo již osmnáct členských států; ostatní doposud svůj názor nevyjádřily, a předsednictví si myslí, že ratifikace musí pokračovat. Ti, kteří tvrdí, že Lisabonská smlouva je mrtvá, ti, kteří požadují okamžité zastavení ratifikačního procesu, popírají, že členské státy mají právo mluvit samy za sebe, tedy stejné právo, které tak vehementně obhajují v případě Irska.
(Potlesk)
Čtvrtá skutečnost - v takové situaci jsme již byli a našli jsme řešení. I v tomto případě najdeme řešení, které bude založeno na příčinách, které daly této situaci vzniknout, ale předsednictví si o tom nepřeje uvažovat. Předsednictví si nepřeje být zataženo do diskuse o tom, zda Smlouva nebyla možná příliš komplikovaná, jestli nebylo něco špatně, pokud se komunikace týká, nebo například, jak zdůraznila paní De Rossa, zda bylo vysloveno mnoho lží. Ne, necháme na svých kolezích z Irska, aby provedli analýzu příčin, které vedly k takovému výsledku, a také aby navrhli svoji vizi možného východiska. A my takové východisko najdeme, o tom jsem přesvědčen. Najdeme jej. A zítřejší zasedání Evropské rady vyznačuje začátek našeho hledání východiska.
A poslední skutečnost - tento bod na programu zasedání dnešního dopoledne nebyl výsledkem irského referenda, ale příprav na Evropskou radu. Předsednictví povede tímto způsobem diskusi, aby objasnilo, že Evropa nemá žádný důvod k tomu, aby se zastavila, že Evropa dál funguje, a proto se budeme zabývat řadou jiných témat v souladu s plánovaným programem.
Budeme se zabývat problémem cen potravin a ropy, sociálními otázkami a otázkami životního prostředí, budeme se zabývat náročnými úkoly mezinárodního vývoje a budeme se zabývat otázkou západního Balkánu. Zde bych také rád reagoval na pana Titleyho - neexistují žádné přímé důsledky pro politiku rozšíření Evropské unie, které bude pokračovat, stejně jako bude pokračovat evropská politika sousedství a ostatní politiky.
Díky všem, a zejména těm, kdo se vyjádřili k ostatním tématům. Věřím, že Evropská rada bude úspěšně pokračovat.
(Potlesk)
Margot Wallström
místopředsedkyně Komise. - Pane předsedající, chci všem poslancům poděkovat za všechny jejich velice zajímavé příspěvky. Toto je samozřejmě ta správná aréna pro rozpravu o demokracii a respektu k voličům.
Irové hlasovali "proti", tak proč to tím neskončí? Proč Evropská unie prostě neřekne: "Smlouva je mrtvá, tak pokračujme"? Proč někteří lidé a některé členské státy trvají na pokračování svých vlastních ratifikačních postupů? Proč trváme na tom, abychom se vrátili k důvodům, které nás vedly k zahájení celé této rozpravy o nové smlouvě pro Evropskou unii?
Doufám, že mi o tom dovolíte říci několik slov, protože, nezapomínejte, čelní představitelé Evropy investovali do celého postupu hodně politického kapitálu. K prodiskutování fundamentálních záležitostí a problémů, které byly důvodem k potřebě vytvořit novou smlouvu navrhující nový aparát pro Evropskou unii, jež se v krátké době tak dramaticky změnila, bylo potřeba hodně času a energie.
Dovolte mi zmínit pouze tři důvody, proč si myslíme, že je nová smlouva potřeba.
Zaprvé by dodala Listině základních práv právně závaznou účinnost. Význam Evropy nespočívá pouze ve vnitřním trhu - jak zde kdosi uvedl -, ale také v právech osob a právech pracovníků.
Druhým důvodem je samozřejmě, že bychom byli rádi, kdybychom se ve světě vyjadřovali jedním silným hlasem, kdybychom byli na mezinárodní scéně silnější a abychom tak činili na základě našich hodnot. Rádi bychom na mezinárodní scéně obstáli, bojovali za udržitelný rozvoj, diskutovali o cenách ropy, předcházení konfliktům a jiných důležitých záležitostech. To je jeden z důvodů, které spočívají v základech diskuse o nové smlouvě.
Třetím důvodem je samozřejmě to, abychom Evropskou unii učinili demokratičtější. Jaká ironie pro ty, kdo hovoří o respektování "ne" jako výsledku hlasování, že by Smlouva ve skutečnosti dávala větší pravomoci přímo volenému Evropskému parlamentu. Znamenalo by to větší zapojení národních parlamentů a také by to znamenalo, že Rada musí vést své rokování veřejně, s občanskou iniciativou jako jedním z důležitých prvků v kapitole o participativní demokracii, která je novým zlepšením Smlouvy.
Strana triček támhle nahoře má text "Respektujte ,ne'". Moje představa, jak to udělat, zahrnuje znalost obav Irů. Je to pochopení, proč hlasovali "ne". Mají své vlastní interpretace, ale já si myslím, že je velmi důležité, aby irská vláda, s pomocí průzkumů veřejného mínění Eurobarometr, mohla lépe pochopit, jaké tyto obavy jsou a jestli s nimi můžeme něco udělat.
Není to demokratická myšlenka? To je cesta kupředu - pochopit jejich argumenty, pracovat s ostatními členskými státy a také získat jejich respekt k problémům, které můžeme, doufejme, společně vyřešit. Stejně jako v případě "ne" jako výsledku hlasování ve Francii a Nizozemsku jsme již průzkum Eurobarometr provedli, což podle mého mínění také pomůže lépe pochopit výzvy stojící před jakýmkoliv referendem. Realizace referenda má své kladné, ale také záporné stránky - nebo spíš, z demokratického pohledu, výzvy. Samozřejmě zde po představení tak komplexního a bohatého textu, jako je nová mezinárodní smlouva, existuje prostor pro různé interpretace výsledků.
Je třeba, abychom lépe pochopili, co Irové řekli, čeho se obávají a v co doufají. Z předchozích výsledků jsem již pochopila, že se nejedná o všeobecné "ne" na adresu Evropy. Jedná se také o pochopení a respektování jejich role v Evropské unii.
Kladnou stránkou realizace referenda je, že také musíte informovat občany a komunikovat s nimi, včetně všech náročných úkolů, které to s sebou nese. Myslím, že každý může vidět, že také musíme provést analýzu toho, co je možné zlepšit ve smyslu komunikace a informování občanů. Vždy jsem říkala, že komunikace je nástrojem demokracie. To musí být založeno na právu občanů vědět, co se děje na evropské úrovni, o čem se rozhoduje a jak se k tomu mohou občané vyjádřit. Tuto práci je třeba nadále posilovat, a proto také Komise bude pokračovat v tom, co začala před pár lety a co nese název Plán "D", kde "D" znamená debatu, dialog a demokracii. To bude založeno na myšlence, že bude existovat vlastnictví politik EU občany...
Předsedající
Paní komisařko, dámy a pánové, vidím, že nastal určitý chaos, protože do jednacího sálu vstupuje mnoho kolegů, ale požádal bych ty, kteří do jednacího sálu vstupují, aby nezůstávali stát a hovořit mezi sebou, protože mnoho kolegů by rádo slyšelo závěry paní komisařky.
Margot Wallström
místopředsedkyně Komise. - Pane předsedající, pokouším se krátce shrnout, že potřebujeme vytvořit vlastnictví politik EU občany, potřebujeme, aby politiky, které tvoříme, byly pochopitelné a závažné, a aby orgány EU byly odpovědné a spolehlivé vůči těm, kterým slouží.
Potřebujeme mít širokou a trvalou diskusi o budoucnosti Evropské unie mezi demokratickými orgány v EU a občany, jak na národní úrovni, tak na úrovni EU, a potřebujeme zmocnit občany tím, že jim poskytneme přístup k informacím, aby moli vést informovanou diskusi o Evropské unii. Již jsme navrhli, aby pro to byl vytvořen rámec, jak na to poukázal Jo Leinen - a děkuji za to. Děkuji panu Lenarčičovi za to, že se pokusil najít řešení.
Děkuji Parlamentu za jeho podporu snahy o větší účinnost komunikace s občany, protože pak se k tomu musíme postavit s vážností a zajistit pro to zdroje a rámec, který potřebujeme také pro práci v partnerství s členskými státy a samozřejmě pro to, abychom naše texty a naše rozhodnutí učinili co nejčitelnějšími.
Vedli jsme rozpravu a konsolidované Smlouvě. Radě trvalo příliš dlouho, než přijala a zveřejnila konsolidovanou Smlouvu, ale nakonec tak učinila, a je to samozřejmě jeden z nástrojů, díky kterém jsme schopni lépe komunikovat s našimi občany.
Musíme i nadále docházet k závěrům a poučením také z irského příkladu, Ale musíme respektovat hlasování "proti". Nejlépe se nám to podaří, když budeme skutečně vědět, jaké byly jejich obavy, když společně najdeme řešení a umožníme ostatním členským státům, aby také vyjádřily svůj názor. Doufám, že tato rozprava bude také sloužit jako vklad pro zasedání vedoucích představitelů zítra a v pátek. Velmi vám děkuji za dobrou a konstruktivní rozpravu.
(Potlesk)
Předsedající
Děkuji vám, paní komisařko.
Rozprava je ukončena.
Rád bych Parlament informoval, že pan Hans-Peter Martin požádal o učinění osobního prohlášení podle článku 142 jednacího řádu. Podle ustanovení článku 145 udělím panu Martinovi slovo ve chvíli, kdy se bude jednat o schválení zápisů z tohoto zasedání.
Písemná prohlášení (článek 142)
Jim Allister  
písemně. - Srdečně gratuluji voličům Irské republiky k přesvědčivému odmítnutí ústavy v novém balení. Tímto svým činem usnadnili cestu milionům demokratů po celé Evropě, kterým byla odepřena možnost se vyjádřit, když se nám všem elita EU pokusila totalitním způsobem podstrčit Lisabonskou smlouvu. Výzvou nyní je, zda někdo z této elity bude v sobě mít dostatek upřímnosti a poctivosti a přizná, že Smlouva je mrtvá. Lisabon si sám sobě zadal zkoušku svého přežití - jednomyslnou ratifikaci. A u té zkoušky dramaticky propadl. Stejně jako jeho předchůdce, ústava, ztroskotal na skále demokracie. Mám obavy, že místo reality budeme opět postaveni před konspiraci, kterou Brusel obelstí občany. Pokud to uděláte, nakonec budete postaveni před stejný osud. Takže si ušetřete potíže a přiznejte si, že Smlouva je mrtvá a nemá žádné vyhlídky na vzkříšení.
Costas Botopoulos  
písemně. - V těchto dobách krize a institucionální nejistoty cítím, že musím Lisabonské smlouvě vyjádřit uznání. Nevím, jestli někdy vstoupí v platnost, ale pokud by se člověk chtěl vyhnout populismu, měl by říci, že je to dobrá smlouva. Samozřejmě nebyla tvořena a nediskutovalo se o ní tak demokraticky, jako tomu bylo v případě ústavní smlouvy. Samozřejmě to není dokonalý text - neexistuje žádný dokonalý text. Samozřejmě je příliš složitá - ale která evropská smlouva není? Lidé, kteří říkají, že jí nerozumí, ve skutečnosti dávají najevo, že mají malou důvěru ve své vedoucí představitele. Je to ale text, který posiluje demokracii v Evropě. Díky ní by Evropa byla otevřenější, účinnější a sociálně citlivější. Jeden jednoduchý příklad: pokud by byla v platnosti, pokud by Listina základních práv byla v platnosti, Soudní dvůr by nemohl býval přijmout rozhodnutí ve věci Viking a Laval, která jsou pro pracovníky tak škodlivá. Takže potřebujeme více Evropy, ne méně. Více demokracie. Více politiky. Jako socialisté máme nyní povinnost jít před občany a vysvětlovat, jaký typ nové a odlišné Evropy chceme.
Alexandra Dobolyi  
Jsem jednou z těch, kdo si myslí, že záležitosti v Evropě už nebudou stejné, jako byly před "ne" jako výsledkem hlasování v Irsku. Je jedna věc, kterou nemůžeme udělat, a to ignorovat výsledek irského referenda. Jsem také jednou z těch, kdo věří, že musíme pokračovat v procesu ratifikace; každý členský stát má stejné právo vyjádřit svůj názor na společnou budoucnost Evropy.
Tuto složitou hádanku potřebujeme vyřešit na jedné straně nasloucháním hlasu irských občanů, a na druhé straně řádným zvážením postoje všech ostatních členských států, které se chtějí vydat dál společnou evropskou cestou.
Tato rovnice je těžká a je třeba, abychom se chopili každé příležitosti k určení její hodnoty. K tomu potřebujeme všech 27 členských států. Jsem přesvědčena, že 27 členských států musí najít společné řešení a učinit společné rozhodnutí o dalším kroku.
Jak řekl komisař Barroso: "Smlouvu podepsalo 27 členských států; musíme udělat vše, co je v našich silách, a zajistit, že 27 členských států najde cestu vpřed." Musíme najít řešení, cestu, jak překonat mrtvý bod.
Titus Corlăţean  
písemně. - (RO) Je třeba, aby evropský proces pokračoval.
Hlasování občanů Irska požadující zamítnutí Lisabonské smlouvy musí být respektováno.
Zároveň je třeba, abychom zvážili širší zájmy všech občanů Evropské unie na vytvoření účinnější evropské struktury a na pokračování procesu rozšiřování Unie.
Irští občané nemají v EU pouze práva, ale také povinnosti. Je třeba, aby si uvědomili důsledky, které na sebe berou zamítnutím Lisabonské smlouvy.
Irští občané se budou muset v novém referendu rozhodnout, jestli z Evropské unie odejdou, nebo zůstanou v EU založené na Lisabonské smlouvě.
Zastavení evropského procesu dovoláváním se "nedotčené svrchovanosti" Irů ve skutečnosti znamená zastavení přirozených aspirací občanů Chorvatska, Moldavské republiky atd. na přistoupení k EU.
Stejně jako mají Irové a političtí představitelé Irska právo bojovat za aspirace svých občanů, má také Rumunsko nárok bojovat za přistoupení Moldavské republiky k Evropské unii.
Ilda Figueiredo  
písemně. - (PT) Po vítězném NE jako výsledku hlasování v irském referendu o Lisabonské smlouvě měli vedoucí představitelé Evropské unie uznat, co bylo nasnadě - že Lisabonská smlouva selhala. Vědí, že k tomu, aby se zabránilo vstupu smlouvy v platnost, stačí, když ji nebude ratifikovat jeden jediný členský stát. Taková jsou pravidla. Mělo by se také vzít v úvahu, že toto zamítnutí následuje dva jiné stejné výsledky ve Francii a Nizozemsku týkající se tzv. ústavní smlouvy, která byla předchůdcem Lisabonské smlouvy.
Jediným uznáním, které vyjádřil předseda Evropské komise, však bylo, že řešení problému způsobeného irským referendem bude vyžadovat čas a úsilí. Pokouší se svalit vinu u dveří Irska a nedaří se mu si připustit, že tento problém vyplývá z hluboké krize legitimity prováděné neoliberální, militaristické a federalistické politiky.
Evropská rada proto musí tento týden odpovědět na základní otázku - zda upustit od procesu ratifikace Lisabonské smlouvy, protože je zabitá, nebo zahájit diskusi o skutečných důvodech nespokojenosti občanů a učinit nezbytné politické změny s cílem vypořádat se se stávající krizí, jinými slovy prosazovat větší sociální spravedlnost a větší zabezpečení zaměstnání právy, bojovat se spekulativními zisky a cenami a dát prioritu boji za sociální začlenění.
Petru Filip
písemně. - (RO) Nedávné hlasování Irů bylo v Evropském společenství interpretováno mnoha způsoby a projevy v Parlamentu potvrzují obtíže, které by toto hlasování mohlo vytvářet.
Rád bych se stručně vyjádřil k problémům, které by hlasování irských občanů mohlo způsobit ve veřejném mínění zemí v nedávné době začleněných do EU, zejména východoevropských zemí. Občané těchto zemí budou mít velké potíže pochopit zavazující povahu, kterou má přijetí těch evropských norem, jež zahrnují ekonomické oběti, do vnitrostátního rámce, a také řadu veřejných politik, které občané považují za příliš restriktivní pro hospodářskou etapu, ve které se tyto země nyní nacházejí.
Rád bych zde zdůraznil, že se jakýkoliv pokus zavést výjimečné úpravy v rámci Společenství zcela jistě odrazí v politickém hlasování v roce 2009, které možná poskytne důvody k radikalizaci voličů, kteří velice nadšeně hlasovali pro přistoupení těchto zemí k EU.
Gyula Hegyi
písemně. - (HU) Je mnoho způsobů, jak interpretovat irské referendum. Je to vítězství svrchovanosti lidu - tuto jednoduchou skutečnost nemůžeme popřít. Zároveň ale většina voličů nevěděla, za co hlasuje, jak naznačovala skutečnost, že ti, kteří podporovali kampaň "proti", odkazovali na historické křivdy, které byly ve skutečnosti vyřešeny členstvím v Evropské unii. Můžeme považovat za nespravedlivé, že 53 % voličů v relativně malé zemi má moc bránit dvaceti šesti jiným národům v prohlubování jejich spolupráce a naplňování evropského snu. Jedna věc je však jistá, a to, že v budoucnu musíme diskutovat o integraci s občany Evropské unie inteligentnějším, přesvědčivějším a snadno pochopitelným způsobem. Z toho důvodu Výbor pro kulturu a vzdělávání Evropského parlamentu iniciuje zprávu s pracovním názvem "Aktivní dialog s občany o Evropě". Byl jsem požádán, abych tuto zprávu připravil. Žádám své kolegy poslance, aby naši práci podpořili sdílením svých nápadů. Posbírejme naše myšlenky, takže se nejenom dostaneme k pochopení a oblibě tématu integrace a spolupráce, ale zajistíme, že k jeho pochopení a oblibě dospějí také občané Evropy.
Mieczysław Edmund Janowski  
písemně. - (PL) Diskutujeme dnes o budoucnosti Evropské unie. Činíme tak těsně po vlně emocí vyvolaných výsledkem referenda v Irsku. Apeluji na všechny, jichž se to týká, poslance Evropského parlamentu a představitele Komise a Rady, aby upustili od poučování občanů Irska a jejich zastrašování řadou odvetných opatření, včetně vyloučení z Unie. Skutečnost je taková, že Unie existuje a hlasování irského národa není hlasováním proti Unii. Z mého pohledu je to vyjádření odporu vůči dokumentu, který nese název Lisabonská reformní smlouva. Irové zamítli konkrétní verzi reformy, která jim byla představena.
Kdyby byla stejná otázka položena v referendu občanům jiných zemí, je velice pravděpodobné, že by dali naprosto stejnou odpověď. Tato smlouva je konec konců nesrozumitelná dokonce i vzdělanému občanovi Evropské unie. Udělali bychom dobře, kdybychom zvážili, jestli se nejedná o neotřelý signál, který upozorňuje, že by se tzv. elita měla pokusit překlenout povážlivou propast, která v současné době existuje mezi občany členských států a lídry politických uskupení jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Unie.
Odpovídající ustanovení mezinárodního práva ve skutečnosti uvádějí, že když třeba jenom jeden stát, který je stranou smlouvy, nepřijme mezinárodní smlouvu, pak tato smlouva není v takové formě závazná. To je jasné, nehledě na naše názory o daném dokumentu jako celku. Občané Irska si vybírali svobodně. Musíme jejich rozhodnutí respektovat a hledat pozitivní řešení pro budoucnost Evropy. Jak říká přísloví - vox populi, vox dei.
Anneli Jäätteenmäki  
Krize! Krize! Lidé opět křičí, že Evropská unie je v krizi, protože Irové zamítli Lisabonskou smlouvu ve svém referendu, které se konalo ve čtvrtek 12. června. Smlouva může vstoupit v platnost, pouze pokud ji ratifikují všechny členské státy. Vedoucí představitelé EU požadují nová řešení, ale jenom málo z nich má co nabídnout.
Existují přinejmenším dva problémy. Lisabonská smlouva je tak nesrozumitelná, že je téměř nemožné ji pochopit. Byli byste vy připraveni ji podepsat? Elita EU navíc zjevně chce jít dál příliš rychle.
Nyní je načase, aby malé členské státy začaly jednat. Měly by naléhat na to, aby měl každý členský stát svého vlastního komisaře. To bylo původně přáním Finska a mnoha dalších zemí.
Pokud by Lisabonská smlouva vstoupila v platnost, vedla by k situaci, kdy by každý členský stát byl po řadě za sebou třetinu doby bez komisaře počínaje rokem 2014. Znění Smlouvy je tak mlhavé, že v praxi by malé členské státy zjevně byly bez komisaře déle než ty velké. Někteří mají za to, že Irsko zamítlo Smlouvu částečně kvůli této záležitosti s komisařem.
Zvláštní význam má pro malé členské státy komisař Finska, i když je povinností komisařů prosazovat zájmy EU jako celku. Ve Finsku se každý kraj raduje, když má svého "vlastního" ministra ve vládě.
Je třeba, aby vedoucí představitelé EU nyní pečlivě zvážili, co je zdrojem narůstající nedůvěry veřejnosti k EU. Jednala Unie v zájmu všech svých občanů nejlepším možným způsobem? Posílila spolupráci v různých oblastech a rozvíjela se příliš rychle?
Filip Kaczmarek  
písemně. - (PL) Rozhodnutí občanů Irska postavilo Evropu do obtížné situace. Dokazuje také, že Evropa je založena na aktivní demokracii. Osud Lisabonské smlouvy není předem hotovou záležitostí. K podobným situacím docházelo i v minulosti. V roce 1993 se Dánsko rozhodlo po záporném výsledku, který se týkal ratifikace Smlouvy o Evropské unii, konat další referendum. Podobně bylo rozhodnuto, že se bude konat druhé referendum v Irsku po fiasku ratifikace Niceské smlouvy v roce 2001. Jsem pevně přesvědčen, že také při této příležitosti bychom měli respektovat výsledek irského referenda jako svrchované rozhodnutí Irska. Unie je založena respektu k právu všech členských států vyjádřit svoji vlastní vůli. Mělo by se jasně říci, že zamítnutí Smlouvy neznamená, že Irové jsou proti Unii.
Nadcházející Evropská rada je příležitostí k zamyšlení nad příčinami a důsledky situace, která nastala. Takové zamyšlení by se nemělo omezit na poučování a odsuzování Irska. Rada, Komise a Parlament musí zvážit, co je možné udělat, aby Evropané měli možnost lépe pochopit Smlouvu a plány elity. Jsem proti tomu, aby se znovu otevřela vyjednávání o reformě Smlouvy. Evropa se nesmí stát dvourychlostní nebo vícerychlostní Evropou. Musí svým vlastním občanům dokázat, že je společným projektem naplněným solidaritou. Jsem přesvědčen, že Rada najde řešení přijatelné pro ty země, které Smlouvu již ratifikovaly, pro Irsko a také pro členské státy, které se ještě nerozhodly, jak budou postupovat.
Bogusław Liberadzki  
písemně. - (PL) Výsledek irského referenda narušuje proces ratifikace reformní smlouvy. Díky referendu se také zdůraznilo, kolik pozornosti bychom měli věnovat našemu skvělému evropskému projektu, abychom vytvořili Evropu charakterizovanou mírem a solidaritou, jejíž hlavní starostí je dobro jejích občanů a zastávání silné role na světové hospodářské a politické scéně. Dostalo se nám nyní důkazu a vysoké ceně, která má být zaplacena, pokud se nebudeme snažit zapojit do dialogu se společností v našich zemích, abychom jí vysvětlili, co vše je podstatou integrace.
Proces ratifikace by měl pokračovat a jsem si jistý, že Irsko se bude ze všech sil snažit tuto situaci vyřešit. Souhlasím s názorem, který vyjádřil pan Schulz, šéf Socialistické skupiny v Evropském parlamentu, že základním důvodem stávajícího stavu věcí je způsob, jakým Evropská komise a Evropská rada fungují. Zvyšování pravomocí Evropského parlamentu jako demokratického orgánu by mohlo být významnějším příspěvkem k zvyšování efektivity Unie než hlavní prohlášení a programy, protože těm se nedaří dosáhnout do srdcí a myslí občanů.
Marianne Mikko  
Dámy a pánové, "ne" Lisabonské smlouvě z Dublinu bylo překvapením, protože Irsko vybudovalo konkurenceschopnou ekonomiku, stabilizovalo pracovní trh a vytvořilo sociální společnost právě s podporou EU. Bylo by možné, aby Irové volili silnější, konkurenceschopnější Evropskou unii, takovou, která by sloužila zájmům členských států více než dříve.
Osobně zastávám názor, že se předložení Lisabonské smlouvy ke schválení v referendu zdálo demokratické, ale pouze zdánlivě. Vnitřní problémy, do kterých EU nezasahuje, vytvářejí nevyhnutelně napětí, které bylo třeba ventilovat. Proto je snadné vytvořit zjevnou příležitost k vyjádření vlastní nespokojenosti nehledě na prostředky. O klamné demokracii a projevovaném napětí svědčily také průzkumy veřejného mínění, které se konaly před referendem a ze kterých vyplynulo, že lidé, kteří hlasovali "proti", neznali skutečný obsah nebo něco více o významu Lisabonské smlouvy.
Je na irských politicích, aby si odpověděli na otázku "proč?". Irsko bylo trvale jedním z nejúspěšnějších uživatelů dotací z Evropské unie. Irové jsou známí svým proevropským postojem. O to větší ironií tedy je, že kvůli Irsku budeme muset zastavit vytváření silnější společné budoucnosti.
Estonsko ratifikovalo Lisabonskou smlouvu den před irským referendem. To znamená, že Tallin, narozdíl od Dublinu, pomohl budovat společnou budoucnost. Jsem přesvědčenou zastánkyní ratifikačního procesu a věřím, že se Irové znovu pokusí zaručit, že 500 milionů občanů Evropy a oni sami ponesou název Evropané se ctí. Dluh vděčnosti Dublinu vůči Evropě je zjevný.
Toomas Savi
písemně. - Pane předsedající, přestože byl výsledek irského referenda pro Evropskou unii velkým zklamáním, na paniku a hledání obětního beránka není ta správná doba. Evropská rada se chystá na své zasedání v Bruselu ve dnech 19. a 20. června. Nejprve bychom si měli udělat čas a vyslechnout si vysvětlení předsedy vlády (Taoiseach), Briana Cowena, a naslouchat jeho návrhům, jak s Irskem dál postupovat.
Podle mého názoru musí zbývajících osm členských států pokračovat v ratifikaci podle plánu, navzdory irskému "ne".
Lisabonská smlouva je pro úspěšné pokračování evropského projektu nepostradatelná. Bylo by nemyslitelné znovu začínat nová vyjednávání, protože se Evropská unie zaměstnávala vyjednáváním o své budoucnosti posledních devět let. Lisabonská smlouva vytváří pochopitelnější, demokratičtější a účinnější Evropskou unii a toho se prostě nemůžeme vzdát.
Esko Seppänen  
písemně. - (FI) Demokracie doslova znamená moc lidu. Nemůže být demokracie bez lidí a pro lidi není dobré, aby byli bez demokracie. V Irsku mohli lidé hlasovat o nové ústavě, Lisabonské smlouvě. To byla demokracie a Irové hlasovali proti jménem všech ostatních národů. Hlasů proti bylo 53,4 % a hlasů pro bylo 46,6 %. V Irsku nechtěli, aby se EU vydala směrem k federaci nebo aby se militarizovala nebo aby došlo k dalšímu posunu moci ve prospěch velkých zemí.
Myšlenku federace prosazují muži a ženy, kteří jsou špatní demokraté a neumějí prohrávat. Začali resuscitovat tělo silou. Říkají, že malé země nejsou potřeba, pokud nebudou poslouchat tu nejopravdovější autoritu velkých zemí. Tímto způsobem se dopouštějí chybného pojení demokracie Evropské unie.
Irové jsou pranýřováni za způsob, jakým uplatnili své pravomoci, ale nikdo se nevysmívá Maďarům, přestože jejich parlament hlasoval pro, dokonce ještě než mu byla ta nečitelná smlouva předložena. Rozhodnutí Irů je demokracie, ne tak rozhodnutí maďarského parlamentu.
Přání, aby Evropská unie měla svoji ústavu, nevychází z potřeb občanů, ale z vůle podepřít moc špiček. Bez referend se bude jednat o puč - jak v malých, tak velkých zemích.
Adrian Severin  
písemně. - Zatímco za našimi zavřenými dveřmi držíme státy jako Chorvatsko, Turecko, Ukrajinu a Moldávii, které usilují o členství, snažíme se uvnitř udržet státy, které si nejsou jisté, jestli stojí za to být členy silné unie. Je nespravedlivé, neproduktivní a neudržitelné jednat s euroskeptiky lépe než s euronadšenci.
Stejný respekt ke všem státům znamená, že bude každý z nich konfrontován se svojí vlastní odpovědností. Pokoušet se někoho podvádět a pokoušet iluzorními protokoly a výsadami se záměrem změnit rozhodnutí, aniž by došlo ke změně přesvědčení, by bylo urážkou a nedostatkem demokratického respektu.
Irové by si měli dopřát tolik času, kolik je potřeba, aby se zamysleli nad svojí evropskou budoucností. Možná by nejlepším rámcem pro takové demokratické zamyšlení byly předčasné volby. Ať tak nebo tak, Irové musí využít svůj vlastní čas, nikoliv čas druhých. Proto je nutné zvážit dočasný status Irska v rámci EU a dovolit, aby se evropská integrace dál vyvíjela, i když do ní bude zapojeno méně států.
Nakonec by Irové měli prostřednictvím nového referenda odpovědět na otázku, zda chtějí zůstat v Evropské unii na základě Lisabonské smlouvy, nebo zda chtějí hrát "roli rytíře" v bouřích globálního uspořádání.
Czesław Adam Siekierski  
písemně. - (PL) Zamítnutí Lisabonské smlouvy občany Irska zadusilo jakoukoliv naději na rychlou institucionální reformu Evropské unie. Je to již druhá takto promarněná příležitost. Práce byla v minulosti pozastavena negativním výsledkem dřívějších referend ve Francii a Nizozemsku.
Podle mého názoru vinu za to, k čemu došlo, jistě nenesou občané Irska. Skutečnost, že hlasovali proti Smlouvě, neznamená, že jsou negativně nastaveni vůči Evropské unii jako celku. Smlouva byla v Irsku zamítnuta kvůli nevhodnému způsobu, jakým evropské orgány a vlády členských států zacházely s otázkou ratifikace Smlouvy a zapojení občanů do tohoto procesu. Mám podezření, že kdyby se referendum uskutečnilo ve všech členských státech, Irsko by nebylo jedinou zemí, která řekla "ne".
Za takovou reakci na Smlouvu ze strany občanů mohou dezinformace spíše než špatná vůle.
Opatření, které by nyní měla Evropská unie přijmout ve vztahu k osudu Lisabonské smlouvy, by mělo být podobné opatření, jaké bylo přijato po zamítnutí ústavní smlouvy Nizozemskem a Francií.

Unie je naštěstí nadále schopná účinného fungování na základě Niceské smlouvy a ostatních smluv, které jsou stále ještě v platnosti. To znamená, že se můžeme věnovat pečlivému zvážení způsobů, jak napravit chyby, které byly učiněny.
Marek Siwiec  
Vzhledem k rozhodnutí občanů Irska, jak bylo vyjádřeno v posledním referendu, je dokončení ratifikace Lisabonské smlouvy pro Polsko ještě více důležité. Pokud prezident Polska proces zastaví na základě argumentu o konečném podpisu, připojí tím naši zemi k těm, kdo jsou proti Smlouvě, v opozici k naprosté většině zemí, které ji přijaly.
To by nám nepřineslo žádné výhody. V minulosti jsme se uchylovali k výhrůžkám, někteří by to dokonce nazvali vydíráním, ale nakonec jsme se dohodli na kompromisu. Musíme se řídit důsledky posledně uvedeného, zejména po výsledku irského referenda. Polsko má ve skutečnosti příležitost sehrát svoji roli v klíčovém opatření zaměřeném na vytvoření silné Evropy. Rychlá ratifikace Smlouvy nebude rutinním krokem, ale významným politickým gestem.
Jsem přesvědčen, že je možné dříve či později, s Irskem nebo bez něho, předpokládat plnění podstaty Smlouvy. Proto je pro nás důležité být ve správném čase na správné straně.
Theodor Dumitru Stolojan
písemně. - (RO) Evropský parlament a ostatní evropské orgány musí respektovat hlasování Irů v referendu. Říkám to velice jasně - občané Irska nehlasovali proti Evropské unii, ale proti Lisabonské smlouvě. Máme jasné signály, že obsah a východiska této Smlouvy nebyly pochopeny a že obavy irských občanů týkající se daňového systému a zachování neutrality byly určitými politickými stranami zesilovány.
Evropský parlament musí vyslat jasný signál podpory ratifikačního procesu v ostatních členských státech. Zároveň musíme irským občanům a irské vládě představit realizovatelná řešení k překonání této slepé uličky. Nakonec - Lisabonská smlouva je pro systém evropských orgánů nezbytným krokem kupředu, aby mohly fungovat účinněji, za stále více obtížných globálních podmínek, na které musí reagovat každý členský stát: hospodářskou soutěž, změnu klimatu, zvyšování cen přírodních zdrojů a mnoho dalších aspektů, které se týkají nás všech.
Daniel Strož  
písemně. - (CS) Lisabonská smlouva se stala mrtvým dokumentem, podobně jako tomu bylo, když Francouzi a Holanďané odmítli návrh Evropské ústavy. Předseda Parlamentu pan Pöttering sice prohlásil, že smyslem Smlouvy bylo dosáhnout více demokracie, politické efektivity, přehlednosti a transparentnosti a že "ratifikační proces musí pokračovat v těch zemích, kde doposud ratifikace neproběhla", ale to jsou jen bezradné fráze.
Kdyby se referendum konalo i v jiných státech, nebylo by irské NE zdaleka jediným. Vždyť už jen ten podvod s tím, že "evropské elity" předložily k ratifikaci jen oprášený a upravený návrh Evropské ústavy! Takže NE by kromě Irů řekli opět Francouzi a Holanďané, to koneckonců vypovídají průzkumy veřejného mínění v těchto zemích. Ti, kdož "kormidlují"" unijní politiku, by si měli už konečně uvědomit, že většina občanů odmítá Unii jako militaristický a neoliberální projekt, ve svých důsledcích asociální!
Výsledek irského referenda není pro Evropu katastrofou, jak se někteří snaží tvrdit. Je to šance pro nový diskusní proces, do kterého by měli být konečně začleněni v široké míře také řadoví občané. Irové nehlasovali přece proti Evropské unii, nýbrž proti obsahu Lisabonské smlouvy, která by vedla k rozbití dosaženého sociálního standardu a k přestavbě Unie v militaristický konglomerát. Tzv. evropskou myšlenku totiž neohrožuje ten, kdo odmítá Lisabonskou smlouvu, ale ten, kdo nyní volá "jedeme dál" nebo zvažuje zavedení Unie "dvou rychlostí".
Margie Sudre  
písemně. - (FR) Od zítřka se bude od Evropské rady požadovat, aby z výsledku irského referenda o Lisabonské smlouvě vyvodila závěry. Je na Irsku, aby prostřednictvím svého předsedy vlády (Taoiseach) přišlo s analýzou tohoto hlasování a zopakovalo své přání být svědkem dalšího vývoje evropské integrace.
Doufám, že EU27 bude souhlasit s pokračováním procesu ratifikace v členských státech, které své rozhodnutí doposud nepřijaly, a že nakonec budeme znát přesný postoj každé země k tomuto textu.
Slovinské a francouzské předsednictví musí s Irskem pracovat, a pokusit se tak najít právně přijatelné řešení, které by jednou provždy ukončilo více než patnáctileté úsilí o reformu chodu rozšířené Evropy.
Odpovědnosti francouzského předsednictví se určitě zvýší vzhledem k tomu, že je evropský kontext narušen a globální trhy surovin, potravin a paliv prudce stoupají.
Občané Evropy jsou nejistí. Evropská rada jim musí ukázat, že Evropa pomáhá plnit jejich očekávání prostřednictvím rozhodnutí, kterých dosahuje k zásadním otázkám. Přestože to nemusí vyřešit institucionální otázku s okamžitou platností, je to nicméně nejlepší způsob, jak Irům ukázat, že byli vyslyšeni.
Csaba Sándor Tabajdi  
Lisabonská smlouva byla zamítnuta tou samou zemí, která do dneška dávala příklad, jak plně využívat výhody evropské integrace. Hluboká krize důvěry v politiku je ilustrací téhož. Špatná komunikace ve smyslu ukazování výhod Lisabonské smlouvy hrála také významnou roli v tomto neúspěchu. Irsko se nerozhodovalo o Smlouvě; výsledek referenda byl určen tématy domácí politiky. Ukázalo se, že referendum jako instituce je nevhodným nástrojem pro rozhodování o tak složitých otázkách, jako je tato. Lisabonská smlouva se netýká pouze institucionální reformy v Evropské unii; Smlouva a Listina základních práv dělají z Evropy skutečně politické společenství a společenství hodnot. To je nová úroveň v rozvoji evropské integrace v kvalitativním smyslu.
Irské referendum je zásadní problém, ale záleží na nás, jestli tentokrát Evropská unie upadne zpět do krize, nebo bude reagovat rychle a rozhodně. V současné situaci by bylo největší chybou znovu projednávat úmluvu, jejíž dosažení vyžadovalo tolik úsilí, a proto bychom měli zachovat Lisabonskou smlouvu tak, jak je. Téměř dvě třetiny členských států Smlouvu přijaly, včetně Maďarska, první země, která tak učinila. Proces ratifikace musí pokračovat. Irsko se musí co nejdříve rozhodnout, jestli chce být i nadále součástí prohlubující se integrace. Jedna země nemůže stát v cestě dalším 26, které chtějí jít dál.
Mám naprostou důvěru, že zasedání Evropské rady, které začíná zítra, najde cestu ven z této situace. Práce na budování Evropy musí pokračovat, a k tomu potřebujeme Lisabonskou smlouvu.
Silvia-Adriana Ţicău  
písemně. - (RO) Evropská unie potřebuje po Niceské smlouvě nový institucionální rámec, a Lisabonská smlouva, přestože je méně ambiciózní než evropská ústava, je dobrý text.
Lisabonskou smlouvu ratifikovalo ve svých národních parlamentech osmnáct členských států. Irsko se rozhodlo pro ratifikaci v referendu a občané Irska Smlouvu zamítli. Irsko v roce 2001 hlasovalo také proti Niceské smlouvě a rok nato ji ratifikovalo.
Hlasování Irů ukazuje, že obyvatelstvo této země považuje institucionální stavbu Společenství za komplikovanou. Je naší povinností vysvětlit občanům Evropy potřebnost této Smlouvy a její ustanovení. Tato Smlouva se zabývá otázkou změny klimatu, definuje evropskou ekonomiku jako sociálně-tržní ekonomiku, zdůrazňuje potřebu společné energetické politiky, a zejména dává právní sílu Listině základních práv Evropské unie. Reformní smlouva zvyšuje úroveň demokracie posílením pravomocí Evropského parlamentu a umožňuje polovině národních parlamentů zamítnout legislativní projekt, pokud se má za to, že porušuje princip subsidiarity.
Hlasování Irů ukazuje, že potřebujeme odpovědnost a intenzivnější dialog, že potřebujeme občanům Evropy více a lépe vysvětlovat ustanovení této nové smlouvy a také důvody, proč je nezbytná.
Witold Tomczak  
písemně. - (PL) Evropské národy, které touží po svobodě a svrchovanosti, mají nyní důvod děkovat irskému národu. Zpráva o svobodě a naději, hlasitá a jasná, vzešla z malého Irska. Tato zpráva by měla být varováním nepřátelům demokracie, kteří přehlížejí vůli lidu a porušují dříve dohodnutá pravidla hry.
Vyvstala otázka, co dělat dál. Navrhuji, abychom namísto snění o nedosažitelném evropském superstátu zahájili rozpravu o právech národů. Nejprve bychom se měli dohodnout na listině práv národů a používat ji jako základ pro definování principů evropské integrace.
Dámy a pánové, jste architekti Evropské unie. Naléhavě vás žádám, abyste přestali s tou manipulací, svěřili občanům pravdu do jejich vlastnictví a umožnili jim tak, aby si sami určili svoji budoucnost. Vyzývám vás, abyste národům umožnili žít v jejich svrchovaných státech, které se samy za sebe rozhodnou, jak a s kým budou spolupracovat a jak a s kým se budou integrovat.
Georgios Toussas  
Po zvučném "ne" jako výsledku hlasování občanů Irska je Lisabonská smlouva nevymahatelná.
Pro Radu, Evropskou komisi a Evropský parlament, a také pro vlády pravého i levého středu v členských státech EU (Nová demokracie (ND) a PASOK v Řecku) to znamená výraznou porážku. Je to překážka pro představitele kapitalismu obecně; pro ty, kteří hráli vedoucí úlohu ve vyvracení výsledků hlasování občanů Nizozemska a Francie proti ústavě EU a v potlačování rostoucího hnutí v rámci EU, které má zpochybnit a zamítnout Lisabonskou smlouvu.
Ty samé politické síly jsou těmi, kdo zakládají velkou alianci Rady, Evropské komise a Evropského parlamentu: skupina Evropské lidové strany (křesťanských demokratů) a Evropských demokratů, socialistická skupina v Evropském parlamentu, skupina Aliance liberálů a demokratů pro Evropu, skupina Zelených/Evropské svobodné aliance a ostatní zastánci evropského "monolitu", za účasti poslanců Nové demokracie a PASOK. Při plenárním zasedání Parlamentu 20. února 2008 všichni hlasovali proti návrhu respektovat verdikt irských občanů a proti konání referend o Lisabonské smlouvě v členských státech.
Přehnaně tvrdá politika Rady a Evropské komise při úsilí o realizaci ratifikačního procesu k Lisabonské smlouvě je autokratickým pohrdáním vůlí občanů Irska a národů obecně.
