De offentliga finanserna i EMU 2006 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Kurt Joachim Lauk, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om de offentliga finanserna i EMU 2006.
Jag skulle vilja påpeka att Andreas Schwab ersätter föredraganden.
Andreas Schwab 
ställföreträdande för föredraganden. - (DE) Herr Talman, herr kommissionsledamot! I denna sena timme är jag glad att vi diskuterar EU:s ekonomiska och monetära union. I detta initiativbetänkande yttrar Europaparlamentet sig för första gången över den reviderade version av stabilitets- och tillväxtpakten som antogs av stats- och regeringscheferna i mars 2005. Revideringen omfattade både paktens förebyggande och avhjälpande åtgärder.
Stabilitets- och tillväxtpaktens mål var och förblir att undvika allt för stora budgetunderskott och att på medellång och lång sikt uppnå en balanserad budget och sunda offentliga finanser. I det aktuella betänkandet bedöms ett enda år. Referensperioden är därmed mycket kort - alltför kort. Dessutom gäller bedömningen 2006, ett år som kännetecknades av mycket stark ekonomisk uppgång. Denna uppgång hade en positiv inverkan på medlemsstaternas skattepolitik. Det är självklart att en bedömning som uteslutande baseras på denna period inte kan vara sista ordet i frågan. Det stora uthållighetstestet för den reviderade pakten kommer under de kommande åren.
I betänkande bedöms den nuvarande situationen. Föredraganden Kurt Joachim Lauk, som tyvärr inte kan närvara här i kväll, har medvetet undvikit att nämna de olika medlemsstaterna och inte bedömt deras enskilda resultat. Syftet med detta betänkande var aldrig att sätta betyg på de olika länderna. Föredraganden såg inget värde i ett sådant tillvägagångssätt. Vad betänkandet kan användas till är en allmän bedömning av vad som hittills har åstadkommits.
Utskottet för ekonomi och valutafrågor har lagt ned ett stort arbete på detta betänkande, och våra diskussioner var mycket konstruktiva och fruktsamma. På Kurt Joachim Lauks vägnar skulle jag vilja rikta ett särskilt tack till socialisternas skuggföredragande Dariusz Rosati, och hans liberala motsvarighet Sophie in 't Veld, för deras nära och konstruktiva samarbete. Betänkandet antogs med stor majoritet i utskottet.
Jag kommer endast kortfattat att ta upp de viktigaste punkterna. Statistiken visar att spridningen mellan underskotts- och tillväxtnivåer är för stort och att det finns ett samband mellan höga underskott och låga tillväxtsiffror. Siffrorna för 2006 visar att de 21 medlemsstater med lägst underskott, eller till och med visst överskott, också hade höga tillväxtsiffror. Detta bekräftar uppfattningen att en minskning av underskotten stimulerar aktivitet och förbättrar det ekonomiska resultatet, och på så sätt sänker arbetslösheten.
Mot bakgrund av detta lyftes tre viktiga punkter fram i betänkandet. För det första argumenterar utskottet för ekonomi och valutafrågor med eftertryck i betänkandet för att ekonomiskt goda tider bör användas till att skapa sunda offentliga budgetar. Medlemsstaterna måste dra nytta av ekonomiskt goda tider, särskilt ökade skatteinkomster, för att minska sin offentliga skuldsättning. Vi måste hela tiden påminna oss om att tillväxtstimulerande åtgärder leder till större efterfrågan och mer sysselsättning. Medlemsstaterna måste emellertid kritiseras för att de inte i tillräckligt hög grad använder den ekonomiska uppgången för att konsolidera sina budgetar.
För det andra uppmanar vi medlemsstaterna att senast 2015 betrakta nya offentliga underskott som fördragsbrott eller lagbrott. Ändringsförslaget till punkt 20, som har ingetts av föredraganden Kurt Joachim Lauk, syftar till att klargöra räckvidden av denna uppmaning. I ändringsförslaget anges att den föreslagna regeln endast ska vara bindande för medlemsstaterna inom euroområdet, inte EU:s samtliga 27 medlemsstater. Detta är logiskt och jag ber er på föredraganden vägnar att anta detta ändringsförslag som har ingetts för PPE-DE-gruppen.
För det tredje begärs i betänkandet att medlemsstaternas skulder och underskott ska beräknas på ett sådant sätt att siffrorna kan jämföras. Detta är en viktig punkt eftersom en gemensam grund för att bedöma den nuvarande skuldsättningen är nödvändig i samband med ökad konvergens inom ramen för EU:s ekonomiska och monetära union.
Låt mig under mina sista tjugo sekunder göra två slutanmärkningar. I stort sett fungerade den reviderade stabilitets- och tillväxtpakten bra under 2006. Den är fortfarande en regelbaserad ram. Sedan den reviderades har alla underskott större än 3 procent av BNP betraktats som för stora. Trots detta är det oroande att minskningen av den offentliga skuldsättningen går så långsamt i medlemsstaterna.
På kort sikt har stabilitets- och tillväxtpakten fungerat. Huruvida den kommer att fungera på lång sikt återstår att se. Det verkliga testet på dess flexibilitet kommer därför under de kommande åren. Vi förväntar oss att medlemsstaterna gör allt de kan för att pakten ska bli framgångsrik.
Joe Borg
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar varmt Kurt Joachim Lauks betänkande och är tacksam för det kvalitetsarbete som parlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor utfört. Med en stark ekonomisk återhämtning på gång i Europa och i euroområdet har medlemsstaterna ett enastående tillfälle att förbättra sina offentliga finanser och att förbereda sig för framtida utmaningar, som exempelvis den åldrande befolkningen. Laukbetänkandet kommer mycket lägligt i denna situation.
Kommissionen instämmer helt i slutsatsen i betänkandet att den reviderade stabilitets- och tillväxtpakten hittills har fungerat som den ska. Framför allt har många medlemsstater gjort stora ansträngningar för att uppfylla sina skyldigheter enligt pakten. Sedan reformen av pakten har både en korrektiv och en förebyggande del tillämpats helt i enlighet med reformbestämmelserna. Dessutom är det tydligt att det inte förekommit någon eftergivenhet i tillämpningen av den reformerade pakten.
Förra året uppnåddes en betydande förbättring vad gäller underskottet i de offentliga finanserna inom euroområdet och i de enskilda medlemsstaterna. För euroområdet var förbättringen 0,9 procent i nominella termer och är därför sannolikt högre i strukturella termer än de 0,3 procent som kommissionen förväntade sig i höstas.
De allmänna ekonomiska utsikterna för 2007 är lika uppmuntrande. De rådande cykliskt gynnsamma förhållandena inom euroområdet påkallar ytterligare insatser för skattekonsolidering under 2007 och därefter. Justeringarna på väg mot de medelfristiga budgetmålen bör därför intensifieras och procyklisk budgetpolitik bör undvikas.
Euroområdets finansministrar bekräftade i förra veckan sitt åtagande att till fullo utnyttja den rådande ekonomiska tillväxten och de över förväntan goda skatteintäkterna för att eftersträva en sund skattepolitik, liksom att använda de oväntade extraintäkterna till att täcka underskott och minska skulderna.
Kommissionen delar också parlamentets oro över de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet och lägger ännu större vikt vid dess utvärdering. Därför utfärdade kommissionen i oktober 2006 en ny rapport om de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet i EU. Rapporten bygger på EU-gemensamma åldersrelaterade utgiftsberäkningar. Den bekräftar vikten av att ta itu med hållbarhetsproblemet med en kombination av skattekonsolidering och strukturreformer.
Kommissionen har fortsatt att arbeta för att hållbarhetsöverväganden ska ingå vid fastställandet av medelfristiga budgetmål. Förbättringen av de offentliga saldona på medellång sikt bidrar till att uppfylla de långsiktiga hållbarhetskraven.
En annan viktig utveckling är betoningen av förbättringar av kvaliteten på de offentliga utgifterna i enlighet med Lissabonstrategin. Denna politiska riktlinje ingår i de integrerade riktlinjer som Europeiska rådet antog i mars i år. Kommissionen är också tacksam för att man i betänkandet uppskattar insatserna för att förbättra den statistiska styrningen. Kommissionen rapporterade nyligen till parlamentet och till rådet om kvaliteten på de uppgifter som medlemsstaterna lämnar.
Slutligen, samtidigt som den korrigerande delen av stabilitets- och tillväxtpakten har lett till de väntade resultaten är bilden mer blandad i fråga om den förebyggande delen. Nationella skattebestämmelser och fiskala institutioner kan spela en viktig roll i detta avseende. Framsteg gjordes förra året på detta område och kommissionen arbetar för närvarande på att förbättra effektiviteten hos paktens förebyggande del. Här uppskattar jag mycket parlamentets stöd för denna uppläggning.
José Manuel García-Margallo y Marfil
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman, herr kommissionsledamot! Andreas Schwabs försvar av Kurt Joachim Lauks betänkande var så briljant och korrekt att jag kommer att fortsätta i ungefär samma bana.
Jag delar Andreas Schwabs oro för ökningen av den offentliga skuldsättningen. Tillväxten var mycket större förra året än tidigare år. Vi har kommit nära vår tillväxtpotential. Men den offentliga skuldsättningen är fortfarande under de gränser som vi själva fastställde i Maastrichtfördraget.
Enligt alla indikatorer kommer tillväxten att vara god nästa år, men den kommer att vara lägre än förra året och det innebär att den offentliga skuldsättningen kommer att kvarstå som problem.
Jag håller som sagt med föredraganden och kommissionsledamoten om att denna oro är än mer akut om vi tar hänsyn till prognoserna om befolkningsutvecklingen (det som brukar kallas den åldrande befolkningen), som kan bli en av det nya århundradets största utmaningar.
Den förväntade livslängden ökar, barnafödandet är fortfarande extremt lågt, och det innebär att den arbetande befolkningsandelen kommer att bli mindre och att arbetsmarknaden därför förr eller senare kommer att rasa samman och att vi till följd av detta kommer att få allt fler som mottar förmåner från de sociala trygghetssystemen och allt färre som bidrar till att fylla på systemens penningkistor.
Varken jag eller Andreas Schwab, som är kristdemokrat som jag själv, anser att det sociala trygghetssystemets existens kan ifrågasättas. Vi måste försöka stärka detta ytterligare så att vi kan uppfylla våra sociala åtaganden.
Det finns vissa rekommendationer i Kurt Joachim Lauks betänkande som jag vill betona och jag kommer att lägga till några egna.
Jag håller med om att vi ska inrätta jämförbara budgetgrunder så att vi kan göra homogena jämförelser. Men jag skulle vilja att vi lånade en redovisningsteknik från den privata sektorn, en form av budgetprognos, så att vi kan ta hänsyn till de åtaganden som vi är medvetna om.
Jag anser att det är självklart att vi bör dra nytta av goda tider för att ytterligare minska den offentliga skuldsättningen, men vi gör inte detta, eller gör inte detta i tillräckligt hög grad.
För det tredje anser jag att vi måste tänka om när det gäller hela vårt system av offentliga utgifter och inkomster så att våra ekonomier blir mer produktiva och så att vi får större resurser, bland annat för att kunna uppfylla behoven av utgifter för sociala förmåner. Jag anser att vi bör sluta att betrakta pensionärsåldern som en skyldighet och i stället se det som en rättighet som öppnar för möjligheten att gå i pension och inrikta de offentliga finanserna - eftersom vi talar om offentliga finanser - på att uppmuntrar människor att arbeta längre.
Till sist anser jag att vi bör överväga att ersätta socialförsäkringsbidrag, som en grundläggande kärna - i praktiken den enda - för sociala trygghetssystem, med ett system med skatter, i huvudsak mervärdesskatt, som den franske presidentkandidaten Nicolas Sarkozy så briljant har beskrivit som ”social mervärdesskatt” i den debatt som pågår i hans land.
Jag skulle än en gång vilja gratulera föredraganden, som inte är här i dag, hans ställföreträdare och kommissionsledamoten för att de har införlivat de flesta av våra ståndpunkter.
Dariusz Rosati
för PSE-gruppen. - (PL) Herr talman! Sunda offentliga finanser är grundläggande för hållbar ekonomisk utveckling. Det är med tillfredsställelse jag konstaterar att det har skett en betydande förbättring i EU på detta område det senaste året. Den nuvarande ekonomiska uppgången innebär emellertid en möjlighet att minska skulder och underskott ännu mer. Det är därför Europaparlamentet i årets betänkande av Kurt Joachim Lauk uppmuntrar medlemsstaterna att använda den rådande ekonomiska uppgången till att anpassa sina offentliga finanser på det sätt som behövs och att påskynda strukturreformer som arbetsmarknadsreformer och reformer av tjänstesektorn, eller minska byråkratin för företag.
Jag gratulerar Kurt Joachim Lauk till hans utmärkta betänkande och tackar honom även för hans samarbete. Det är fyra punkter som jag skulle vilja uppmärksamma.
För det första uppmuntras Europeiska kommissionen i punkt 26 i årets betänkande att undersöka fördelarna med att inrätta nationella oberoende organ som ska ansvara för att fastställa vilken nivå på det årliga underskottet som är förenligt med en balanserad budget på medellång sikt. Via kommissionsledamot Joe Borg vädjar jag emellertid till kommissionsledamot Joaquín Almunia att undersöka om skattepolitiska råd, oberoende av politiska påtryckningar, skulle vara ett effektivt redskap i kampen för lägre underskott. Det handlar särskilt om bättre användning av perioder med ekonomisk uppgång för att förbättra de offentliga finanserna. I denna fråga tror jag att jag håller med de kollegor som precis har yttrat sig. I flera studier har det visats att regeringar har en tendens till för höga underskott och att de endast genomför reformer när det är en kris.
För det andra skulle jag vilja påpeka att vi inte kan godta punkt 20, att betrakta nya offentliga underskott som fördragsbrott. Varje regering har rätt att agera inom de ramar som fastställdes i Maastrichtfördraget, vilka tillåter en offentlig skuldsättning på upp till sextio procent. Givetvis kan all skuldsättning som överstiger denna betraktas som ett fördragsbrott. Därför stöder jag ALDE-gruppens ändringsförslag om att definiera gränsen på detta sätt.
För det tredje betonas det i betänkandet att den reviderade stabilitets- och tillväxtpakten är ett viktigt instrument för att behålla budgetdisciplin i medlemsstaterna. Jag håller med föredraganden om att reformeringen av pakten både gjorde den flexiblare och effektivare. Därför vädjar vi till kommissionen att noga övervaka hur medlemsstaterna följer pakten.
För det fjärde rekommenderar kammaren avslutningsvis en genomförbarhetsstudie om införandet av ett enhetligt budgetförfarande för alla medlemsstater. Ett sådant förfarande skulle innebära att både en enhetlig kalender för budgetförfaranden och enhetliga antaganden om makroekonomiska parametrar skulle bedömas på samma sätt i hela EU. Jag anser att dessa förändringar inte bara skulle göra det möjligt att stärka budgetdisciplinen i medlemsstaterna utan även skulle förbättra den skattepolitiska samordningen på EU-nivå.
Wojciech Roszkowski
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! I Kurt Joachim Lauks betänkande ges en korrekt beskrivning av den nuvarande situationen, och det är utan tvekan en lärdom för de länder som inte har anslutit sig till EMU. Kurt Joachim Lauk betonar med rätta de största hoten som EU står inför. Dessa är fortsatta höga budgetunderskott och okontrollerad ökning av budgetutgifter på grund av EU:s åldrande befolkningar. I betänkandet anges dessutom att det går att undvika en katastrof genom att öka tillväxten. I betänkandet ges emellertid inte något svar på den grundläggande frågan om hur man ska åstadkomma denna tillväxt när medlemsstaternas ekonomier är mindre konkurrenskraftiga än världens ledande ekonomier, och inget EU-land bedriver någon politik som aktivt uppmuntrar familjen. I Kurt Joachim Lauks betänkande visas tydligt att EMU, som i realiteten är en privat medlemsklubb för EU, saknar en plan för hur det kommande hotet skulle kunna undvikas. Jag har gett två exempel på hur man kan undvika den viktigaste utmaningen som EU-länderna står inför. I EU-debatter ses exempelvis omlokalisering inte som en möjlighet utan som ett hot mot arbetstillfällena i länder där produktionskostnaderna är högre än i länder med lägre produktionskostnader. I dessa debatter talar man ofta om ”den demografiska utmaningen” som om ingen inser att det är resultatet av en dramatisk nedgång i barnafödandet. Det talas mycket om att undvika graviditet och rätten till abort och flera debatter har hållits om homofobi - i dag hade vi precis den tredje debatten på två år . Men vad jag skulle vilja veta är varför vi inte diskuterar en aktiv politik för att uppmuntra barnafödandet i EU? Att öka födelsetalen är enda sättet för oss att klara den mystiska ”demografiska utmaningen”. Medlemsstaternas företrädare kan diskutera hur mogna eller omogna viss länder är, men för de länder som har antagit euron är detta utan tvekan en viktig lärdom.
Sahra Wagenknecht
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att detta betänkande är ett stort steg i fel riktning. Det missar möjligheten att stödja en akut nödvändig kursändring. I betänkandet förekommer inte någon som helst kritik av Europeiska centralbankens politik, som är helt inriktad på prisstabilitet och därmed hindrar och kväver EU:s tillväxtpotential. I betänkandet rekommenderas bara författarna till medlemsstaternas budgetpolitik att de ska minska utgifterna för att sänka sina underskott. Inte med ett ord nämns den katastrofala skattekonkurrensen i EU som har ökat ytterligare genom ännu fler bolagsskattesänkningar. I Tyskland ser vi nu ytterligare en skattedumpningsrunda.
Det står helt klart att offentliga finanser i medlemsstaterna skulle vara mycket sundare om man krävde att rika personer, och framför allt de multinationella företagen med sina stora vinster, äntligen betalade sin rättvisa del i stället för att ge dem fler och fler skattelättnader.
Däremot är det ingen brist i betänkandet på förslag till en nyliberal strategi för regleringspolitiken. I betänkandet begärs exempelvis att de offentliga utgifterna ska omstruktureras med hjälp av nya offentlig-privata partnerskap, även i utbildningssektorn. Vad resultatet än blir ska ännu ett av våra huvudområden för tjänster i allmänhetens intresse offras i profitens namn.
I betänkandet uppmanas medlemsstaterna att senast 2015 betrakta nya budgetunderskott som fördragsbrott eller lagbrott. Även detta är ren dumdristighet. Om ett sådant förbud infördes skulle det kväva varje försök att föra en budgetpolitik.
Betänkandet representerar en missad möjlighet att stödja en utvecklingspolitik på EU-nivå som baseras på social rättvisa och solidaritet. Därför kommer min grupp att rösta emot betänkandet.
John Whittaker
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Föredraganden godkänner att offentliga finanser i flera länder i euroområdet fortfarande inte är i god kondition. Den offentliga skuldsättningen i Italien och Grekland har inte minskat nämnvärt, och även om underskotten har minskat är detta följden av en något högre ekonomisk tillväxt på grund av den globala ekonomiska återhämtningen. Det är inte uppenbart att stabilitetspakten fungerar.
Denna veckas nyheter från Spanien har dock visat att svaga offentliga finanser inte är det enda hotet mot en fungerande euro. Spanien har ett förfärligt handelsunderskott på 9,5 procent av BNP och prisstegringen på byggnadsmaterial, som har drivit upp den inhemska efterfrågan, är nu definitivt över. Detta uppsving drevs fram av euroräntenivåerna som varit alltför låga men som nu är för höga. Spanien kan nu se fram mot allvarliga ekonomiska svårigheter med stigande arbetslöshet och försämrade offentliga finanser. Den normala lösningen på detta dilemma vore att Spanien sänkte sina räntenivåer och devalverade, men inget av dessa alternativ är tillgängligt eftersom landet delar en gemensam valuta.
Det finns därför tre möjliga följder. För det första att Europeiska centralbanken sänker euroräntan för att förhindra en kris. Det skulle Tyskland inte gilla eftersom det skulle leda till ökande inflation. Det skulle också innebära att Europeiska centralbanken skulle förlora sitt svårvunna anseende om att hålla nere inflationsförväntningarna.
Den andra möjliga följden är att Spanien lämnar euroområdet och återupprättar sin egen valuta, vilket skulle ge landet möjlighet att devalvera och få lämpligt låga räntenivåer. Ja, vi har kommit till den punkt när detta inte längre är otänkbart. Det skulle leda till allvarliga problem inom den privata och den offentliga sektorn med obetalda förfallna skulder, problem som skulle sprida sig över hela euroområdet.
Andra länder skulle inte vilja ha detta, vilket gör att den tredje följden kanske är den mest troliga och den är en storskalig räddningsaktion från de övriga länderna trots att Maastrichtreglerna förbjuder det, och detta skulle ske genom centralstyrning av Spaniens offentliga finanser.
Jag vet inte vilket av dessa följder som kommer att inträffa, men det är hög tid att vi tar itu med situationen. Spanien är ett stort land och EU kommer inte att finna det enkelt att passivt se på medan landet befinner sig i en recession.
Zsolt László Becsey
(HU) Jag skulle personligen vilja tacka Kurt Joachim Lauk för hans utmärkta betänkande, där man intar en tydlig ståndpunkt när det gäller bristen på hållbarhet i de offentliga finanserna inom euroområdet. Jag anser att det är viktigt att ha liknande analyser inte bara av offentliga finanser utan även exempelvis medlemsstaternas resultat när det gäller att uppfylla inflationskriterierna. Även här finns det utrymme för ett förfarande vid för hög inflation.
Jag skulle vilja lyfta fram fem punkter. För det första är det omöjligt att analysera de årliga och kumulativa underskotten på ett statiskt sätt, oberoende av ekonomisk tillväxt, eftersom den viktigaste uppgiften för de nya medlemsstater som strävar efter att ansluta sig till euroområdet är att komma ifatt de övriga. Att stimulera detta är strukturfondernas och Sammanhållningsfondens mål. Därför kan hög tillväxt tillfälligt åtföljas av årliga underskott på över 3 procent. Exempel på detta är Tjeckiens resultat för 2005 och Slovakiens resultat för 2006. Om den kumulativa skuldsättningen kan minskas kan detta betraktas som ett tecken på en sund trend.
För det andra måste vi vara särskilt uppmärksamma så att enskilda medlemsstater inte försöker dölja engångsprivatiseringar eller offentlig-privata partnerskapskonstruktioner och räkna med dessa i minskningen av underskottet. Denna praxis och faran med den har föredraganden tydligt redogjort för. De medlemsstater som gör på detta sätt uppmuntrar nämligen företag med ekonomiskt tveksamma resultat och minskar insynen. På detta område måste Europeiska kommissionens redskap för att upptäcka sådana tricks stärkas. Låt oss se varje medlemsstats verkliga status. Dessa bedömningskriterier bör endast användas vid förfaranden som medför höga underskott. Detta är inte bara viktigt för stabiliteten i euroområdet, utan även på grund av att underskott som endast identifieras i efterhand, eller som har hemlighållits, minskar EU-institutionernas trovärdighet i den berörda medlemsstaten. Det är just vad som hände i Ungern nyligen där, med kommissionen som åsyna vittne, en medlemsstat som hade visat upp goda resultat nästan slutade i nationell konkurs. Denna fråga - kommissionens politiska roll - bör bli föremål för en separat debatt.
För det tredje anser jag att den omständighet att kriterierna för att ansluta sig till euroområdet är högre än de som gäller för de nuvarande medlemmarna är politisk dubbelmoral och därför måste ändras. Denna praxis har aldrig sanktionerats, men att neka ett land att ansluta sig till euroområdet är i sig helt klart en sanktion. Man kan exempelvis peka på Frankrikes, Tyskland eller Italiens resultat. Inte ett hår rördes på deras huvuden och inte en enda euro behövde betalas ut i form av en säkerhet.
För det fjärde är jag, när det gäller euroområdets stabilitet, för att man i nationell lagstiftning inför ett förbud mot ytterligare skuldsättning. Även om varje medlemsstat själv måste lösa detta problem, och situationen är olika i varje medlemsstat, borde ett krav på medlemsstaterna i euroområdet vara ett positivt primärsaldo.
För det femte är huvudmålet att uppfylla målen i Lissabonstrategin och att förbättra skattepolitiken, exempelvis med en lämplig reaktion på de utmaningar som vår åldrande befolkning utgör. På detta område är den bästa indikatorn graden av sysselsättning, som är mer avslöjande och ger ett bättre mått på de offentliga finansernas hållbarhet. Därför bör vi oftare fråga de medlemsstater som ligger i riskzonen efter denna siffra. Att minska skattetrycket är också ett viktigt mål eftersom många länder skryter med en omfördelningsnivå på mer än 50 procent, samtidigt som deras traditioner inte ger anledning att tro att de använder den skandinaviska modellen.
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag skulle helt enkelt vilja säga till föregående talare att detta betänkande verkligen inte handlar om utvidgning av euroområdet utan om hur de offentliga finanserna ser ut inom EU.
Jag skulle därför vilja varna kammaren för en frestelse som fördraganden införde och som vårt utskott tyvärr föll för, dvs. att totalt göra sig av med reformen av stabilitets- och tillväxtpakten i den form som den har haft. För i betänkandet föreslås ingenting annat än att vi ska betrakta offentligt underskott som ett fördragsbrott. Jag hoppas att kammaren är klok nog att censurera eller rätta till denna bedömning, som jag anser går helt emot en optimal användning av offentliga finanser. Dessa måste givetvis bidra till finansiell stabilitet och göra det möjligt för framtida generationer att slippa bekosta vår skuldsättning. Jag anser emellertid också att om vi vill vara konsekventa i vår strategi - som kräver långsiktiga investeringar - är tanken på att betrakta allt offentligt underskott som ett fördragsbrott ett minst sagt trångsynt sätt att tänka.
Jag skulle dessutom vilja framhålla att betänkandets bidrag till en större samordning av den ekonomiska politiken och Jean-Claude Junkers och kommissionsledamot Joaquín Almunias dynamiska vision kommer att göra det möjligt för oss att gå långsamt, för långsamt, men säkert hoppas jag - framåt på vägen mot att samordna kalendrar för budgetförfaranden och ta bättre hänsyn till konsekventa makroekonomiska data för hela euroområdet. Jag har stora förhoppningar om att det som precis har skett inom eurogruppen, nämligen en dynamisk diskussion innan varje medlemsstat fastställer sina egna budgetstrategier, kommer att bli regel, åtminstone inom euroområdet.
På utskottet för ekonomi och valutafrågors vägnar vill jag dessutom framföra att om detta blir regel vore det givetvis viktigt att stärka den parlamentariska dimensionen i sådana antaganden om nationella budgetstrategier, och detta skulle förutsätta inrättandet och stärkandet av ett konstruktivt samarbete mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Herr talman! Föredraganden förtjänar vårt tack för att han har tagit upp en så viktig fråga och gjort oss uppmärksamma på den utmaning som medlemsstaterna står inför i form av deras åldrande befolkning. Jag tackar föredraganden för hans diagnos av och prognos för sjukdomen.
Vad vi ställer oss helt avvisande till är det föreslagna botemedlet, nämligen att begränsa medlemsstaternas budgetunderskott och att standardisera deras finanspolitik. Det paradoxala är att detta botemedel föreslås av en ledamot som företräder Tyskland, ett land som inte har hållit sig inom budgetunderskottsgränserna och som höjer skatterna, exempelvis mervärdesskatten.
Det botemedel som föredraganden föreslår är felaktigt på flera punkter. På grund av att jag endast har begränsad tid kommer jag bara att nämna de två som jag anser vara de viktigaste. För det första kan problemet med att finansiera pensionerna endast lösas med hjälp av en aktiv strategi som stöder företag, minskar byråkratin och radikalt ökar infrastrukturinvesteringarna, avskaffar den dyra politiken med jordbruksbidrag och omfördelar pengarna till forskning och regional utveckling.
För det andra är en enhetlig budget- och skattepolitik ett försök att förse de nya medlemsstaternas finanser med tvångströja. Man ignorerar deras särskilda utvecklingsbehov och hindrar dem därigenom från att göra sig av med eventuella utvecklingsklyftor.
Vi håller därför inte med föredragandens slutsatser och intar en motsatt hållning. EU behöver friare budget- och skattepolitik för sina medlemsstater, och bara detta skulle kunna göra det möjligt att avskaffa ett fattigt samhälles dilemma.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Betänkandet och debatten visar tydligt hur framgångsrik stabilitets- och tillväxtpakten har varit. Den har varit en framgång eftersom denna typ av offentlig debatt om offentliga finanser aldrig skulle ha hållits i vare sig medlemsstaterna eller inom ramen för EU om det inte hade funnits en stabilitets- och tillväxtpakt. Denna pakt har varit en framgång eftersom den skapar klarhet och tydlighet och anger samma mål för alla. Den har varit framgångsrik eftersom den inrättar en tillsynsstruktur för nationell budgetpolitik. Stabilitets- och tillväxtpakten är EU:s politiska komplement till den gemensamma valutan, och den gemensamma valutan är vårt viktigaste och mest framgångsrika svar på globaliseringen.
Framgången för stabilitets- och tillväxtpakten speglas även i den procentuella nedgången i total skuldsättning och i det årliga beloppet för ny skuldsättning. Vi har emellertid fortfarande långt kvart till målet och vi har nu en chans att snabba på processen. Det ekonomiska klimatet ger oss en medvind som kan hjälpa oss att ta bort strukturella defekter, att öka avregleringarna och att djärvt möta de demografiska trendernas utmaningar. Skuldsättning för skuldbetalning i stället för att investera i framtiden lägger en stor börda på våra länders ungdomar. Skuldsättning för skuldbetalning betyder att vi säljer ut vår framtid. Vi behöver det årliga överskottet för att minska det offentliga underskottet i varje medlemsstat och för att öka våra möjligheter till framtida handling. Låt oss hoppas att betänkandet kan ge oss nya krafter i vår strävan mot dessa mål.
Donata Gottardi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Att EU:s medlemsstater har hållbara offentliga finanser är mycket viktig inte som ett mål i sig utan som ett sätt att genomföra den europeiska sociala modellen, som kännetecknas av forskning, innovation och konkurrenskraft, social sammanhållning samt en hållbar miljö och hållbar energi.
Den nya reviderade stabilitets- och tillväxtpakten bör inte ses som det enda ekonomiska samordningspolitiska instrumentet i EU utan det måste användas i kombination med de integrerade tillväxt- och sysselsättningsriktlinjerna och ha politisk och ekonomisk samordning av euroområdet som mål.
Ju mer de texter som vi antar leder till enhetliga förfaranden, delade parametrar och en gemensam debatt om budgetprognoser, desto betydelsefullare blir de. Det betyder emellertid inte att vi vill se ett rent redovisningsmässigt synsätt. För att se till att underskottet och den offentliga skuldsättningen minskar kommer det att krävas att strikta åtgärder genomförs. Men proaktiva åtgärder i syfte att få till stånd en hållbar ekonomisk och social utveckling behövs också.
Jag skull också vilja påpeka att det är ytterst tveksamt att begära att medlemsstaterna ska betrakta ett allt för högt underskott som ett fördragsbrott, inte minst ur rättslig synvinkel enligt vilken förbindelserna mellan EU och medlemsstaterna ska utgå från subsidiaritetsprincipen.
Sammanfattningsvis tycker jag det är viktigt att framhålla vilken roll vi vill spela, det vill säga att lägga grunden för ett hållbart europeiskt system för offentliga finanser som inriktas på tillväxt.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Herr talman! I mitt anförande om debatten om betänkandet om offentliga finanser i EMU-länderna 2006 skulle jag vilja göra följande kommentarer.
För det första är det sant att de flesta EU-länders offentliga finanser kraftigt förbättrades under 2006. Jag är dock ytterst tveksam till om detta verkligen beror på reformen av stabilitets- och tillväxtpakten, som kommissionen vill ha det till. I mina ögon är den troliga orsaken snarare den ekonomiska uppgången.
Trots dessa förbättringar anser jag för det andra att de offentliga finanserna är tillfredsställande i de enskilda medlemsstaterna. Trots den ekonomiska uppgången hade endast tre av fyra länder inom euroområdet budgetöverskott. Över hälften av länderna i euroområdet har budgetunderskott som överstiger 60 procent av BNP.
För det tredje skulle jag vilja påpeka att de offentliga finanserna i de nya medlemsstaterna är bättre än i de gamla medlemsstaterna. Den genomsnittliga offentliga skuldsättningen i euroområdet var exempelvis över 63 procent i de femton gamla medlemsstaterna, medan den inte överstiger gränsen på 60 procent i de tolv nya medlemsstaterna.
Och trots revideringen av stabilitets- och tillväxtpakten anser jag för det fjärde att kommissionen fortfarande gynnar de stora medlemsstaterna. Kommissionen fortsätter att tolerera stora budgetunderskott och till och med offentlig skuldsättning bland dessa länder, vilket skiljer sig från kommissionens hårda attityd gentemot de mindre medlemsstaterna, och särskilt de nya medlemsstaterna.
Joe Borg
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! På kommissionsledamoten Joaquín Almunias vägnar vill jag tacka er för denna mycket konstruktiva debatt. Han framför sina ursäkter för att inte kunna vara här i dag på grund av andra oundvikliga tjänsteåligganden.
Som ledamöterna nämnt ger den starka ekonomiska återhämtning som för närvarande är på gång i Europa och i euroområdet medlemsstaterna möjlighet att förbättra de offentliga finanserna genom att förbereda sig för framtida utmaningar som exempelvis den åldrande befolkningen. Därför offentliggjorde kommissionen sin rapport om de offentliga finansernas långfristiga hållbarhet i oktober 2006 och betonade vikten av att ta itu med hållbarhetsfrågan i samband med åldersrelaterade utgifter.
Kommissionen anser att idén om att fastställa en enhetlig tidsplan för budgetförfaranden i hela EU är intressant. Vi måste dock vara försiktiga eftersom det skulle behöva medlemsstaternas stöd. Vidare skulle det praktiska genomförandet vara ganska komplicerat. Med detta sagt höll Ekofinrådet ett informellt möte i fredags om den medelfristiga översynen av stabilitetsmålen innan medlemsstaterna utarbetar sina nationella budgetar. Detta är ett viktigt steg mot ett mer konsekvent och samordnat sätt att fastställa nationella budgetar.
Talmannen
Tack så mycket herr kommissionsledamot.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Gábor Harangozó 
skriftlig. - (EN) Det försämrade budgetunderskottet för en del av de nya medlemsstaterna kräver målmedvetna och konsekventa åtgärder för att genom justerade konvergensprogram få till stånd en fungerande strategi för skattekonsolidering. Trots detta riskerar godtyckligheten i genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten att minska incitamenten till skattejusteringar i dessa medlemsstater. Detta betänkande om offentliga finanser i EMU 2006 är därför ett tillfälle att framföra farhågor över den alltför stelbenta strategin när det gäller hanteringen av alltför stora underskott i de offentliga finanserna. För att undvika de regelbundna överträdelserna av medlemsstater som har svårigheter med att balansera sina offentliga finanser, bör stabilitets- och tillväxtpakten fortsätta att vara ett incitament som ska förmå EU-medlemmarna till skattejusteringar, och därför borde revideringen innebära att man undviker återkomsten av en ökad godtycklighet i genomförandet av struktur- och tillväxtpakten.
Givetvis är budgetdisciplin en viktig beståndsdel i konvergensen av de nya medlemsstaternas inkomstnivåer med EU-15. Det är nödvändigt att öka insynen i genomförandet för att undvika stelbenta och godtyckliga förfaranden samt att förbättra uppgifternas jämförbarhet och tillförlitlighet, inte bara för att underlätta nya medlemsstaters inträde i det gemensamma valutaområdet, utan även för utsikterna till verkligt förbättrad tillväxt och konkurrenskraft i dessa länder.
