

Talmannen.
   –Minadamer och herrar! De flesta av er har förmodligen redan hört den nyhet som jag nu skall framföra. Det är min sorgliga uppgift att underrätta parlamentet om att vår högt älskade kollega Renzo Imbeni har avlidit.
Renzo Imbeni var parlamentsledamot och arbetade som vice talman i tio år, mellan 1994 och 2004. Han var en hängiven parlamentariker, och jag hade äran att arbeta med honom i konferensen mellan organ för EG-frågor (COSAC).
Under hela sin parlamentariska karriär var Renzo Imbeni alltid angelägen att dela sina värderingar och europeiska ideal med sina kolleger i parlamentet. Han kastade sig in i sitt dagliga arbete och vann sina kollegers respekt tack vare sitt försonande sätt och sina bidrag till de många arbetsgrupper där han deltog. Renzo Imbeni var också delaktig i Medelhavsforumet samt i COSAC, där jag, som jag just nämnde, hade äran att arbeta vid hans sida.
Kammaren är stolt över att ha fått ha honom som ledamot. Renzo Imbenis tjänstgöring som vice talman under ett helt årtionde förtjänar ett särskilt erkännande. Vi minns hans kunskapsrikedom, hans generositet och hans vänliga leende. Det var på det viset som han vann respekt hos såväl politiska vänner som fiender.
Renzo Imbeni tjänstgjorde som borgmästare i Bologna under många år, och han var noga med att hålla kontakten med sin väljarkår och medborgarna.
Jag har sänt ett telegram till Renzo Imbenis familj för att framföra kondoleanser från hela kammaren. Jag hoppas att ni nu vill förena er med mig i en tyst minut till minne av Renzo Imbeni.
Talmannen.
   – Innan jag går in på föredragningslistan för dagen, som huvudsakligen handlar om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Medelhavsregionen, är det min plikt som talman att upplysa kammaren om det sammanträde som ägde rum i Bryssel i går.
Mina damer och herrar! Som ni känner till möttes ledamöter av Europeiska rådet i Bryssel i går, trots att det inte var ett rådsmöte i sig. Både kommissionens ordförande José Manuel Barroso och jag själv närvarade vid detta möte, som hölls för att diskutera några av de viktigaste aspekterna på förbindelserna mellan Förenta staterna och Europeiska unionen med George Bush, och några av de problem som vi måste möta tillsammans. Många, men inte alla, av de stats- och regeringschefer som närvarade lyckades att få ordet.
Jag är säker på att kammaren uppskattar att det faktum att talmannen för Europaparlamentet företrädde kammaren vid detta sammanträde markerar ännu ett steg mot att säkerställa det politiska erkännande som parlamentet förtjänar. Jag skulle vilja tacka Jean Claude Juncker och José Manuel Barroso ännu en gång för att de inser parlamentets roll och möjliggör för mig att närvara.
Som jag sade fick inte alla stats- och regeringschefer ordet, men när de hade avslutat sina anföranden gav rådets ordförande José Manuel Barroso och mig möjligheten att kortfattat få säga några ord, och det gjorde vi. Jag talade sist och hade mycket lite tid till mitt förfogande, eftersom den tid som anslagits för mötet redan hade överskridits avsevärt.
Trots det anser jag att vi varmt borde välkomna att Europaparlamentet fick möjlighet att göra sin stämma hörd, även om detta inte var planerat. Enligt min mening skapar detta ett prejudikat som ytterligare stärker Europaparlamentets roll.
På den korta tid som stod till förfogande kände jag mig tvingad att hänvisa till den resolution om transatlantiska förbindelser som röstades igenom av Europaparlamentet i januari förra året. Jag åtog mig att framföra det som hade diskuterats och gått till omröstning i kammaren. Jag välkomnade president George Bushs besök i Europa, och uppmanade honom att se det som en vändpunkt, som markerar en ny era där transatlantiska förbindelser kommer att grunda sig på multilateralism för att säkerställa ett förbättrat samarbete. Med tanke på tidsbegränsningen hade jag inte möjlighet att beröra alla de frågor som jag skulle ha velat ta upp. Jag valde att inrikta mig på situationen i Mellanöstern och Kyotoprotokollet.
Vad beträffar den förstnämnda frågan betonade jag, tillsammans med de stats- och regeringschefer som hade talat innan, att det nu fanns ett gyllene tillfälle som måste gripas. Jag konstaterade att vi lyckligtvis delade samma syn på problemet, nämligen att garantera säkerheten för staten Israel samtidigt som man möjliggör grundandet av en palestinsk stat, vilken skulle vara livsduglig både geografiskt, politiskt och ekonomiskt sett. Jag bekräftade att Europaparlamentet stödde det som president Bush hade sagt, och att vi hoppades på ett samarbete med honom för att förverkliga hans idéer.
När det gäller Kyotoprotokollet betonade jag den vikt som Europaparlamentet alltid har fäst vid detta internationella avtal, och behovet av att Förenta staterna spelar sin roll i den viktiga ansträngning som krävs för att fullständigt genomföra detta. Jag framhöll vårt behov av att fortsätta samarbeta, eller åtminstone att samtala med varandra, för att se till att vi båda bidrar till lösningen av detta globala problem. Jag föreslog att om det visade sig omöjligt att göra detta med hjälp av Kyotoprotokollet, på grund av att Förenta staterna har beslutat sig för att inte skriva under, så måste vi använda alla tillgängliga medel på området teknisk utveckling för att bemöta globala miljöproblem.
Det var allt som jag lyckades framföra, med inriktning på två frågor som kammaren har ägnat en hel del politisk energi och diskussion.
Tack för er uppmärksamhet.
Talmannen.
   –Innan vi inleder arbetet med dagens föredragningslista har jag nöjet att välkomna Sam Rainsy till kammaren. Sam Rainsy leder ett av oppositionspartierna i det kambodjanska parlamentet, och sitter i dag på åhörarläktaren.
Det är i dagsläget och här i kammaren passande att erinra sig det som jag redan skriftligen framfört till ordföranden för nationalförsamlingen i Konungariket Kambodja. Jag klargjorde att respekt för politisk pluralism är helt oumbärligt för de demokratiska institutionernas verksamhet samt att situationen för de mänskliga rättigheterna i Kambodja väcker fortsatt oro.
Herr Rainsy! Jag skulle vilja försäkra er och era kolleger om vår solidaritet i denna svåra stund. Vi önskar er all framgång i era ansträngningar för att nå en fredlig övergång till demokrati i ert land.
Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om rådets och kommissionens uttalanden om Europeiska unionens förbindelser med Medelhavsregionen.
Jag skulle vilja påminna kammaren om att Europaparlamentet skall överta ordförandeskapet för den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet mycket snart, i mitten av mars. 
Schmit,
   . Herr talman! Jag har redan haft tillfälle att betona hur viktigt ordförandeskapet anser att medelhavspolitiken är vid sammanträden med utskottet för utrikesfrågor. Det är i själva verket fortsättningen på en process som inleddes då Europeiska rådet beslutade att utvidga Europeiska unionens gemensamma strategi för denna region, en region som också ett antal medlemsstater i viss utsträckning tillhör. Vi har därför visat EU:s betydande intresse och starka åtaganden för denna region.
Denna utvidgning kommer också att tillåta att Europeiska unionens förbindelser med Medelhavsregionen granskas mot bakgrund av Europeiska rådets bedömning av det strategiska partnerskapet för Medelhavet och Mellanöstern i juni 2005, mot bakgrund av Barcelonaprocessen när det gäller dess tioårsdag 2005 och mot bakgrund av utvecklingen av EU:s grannskapspolitik under samma period. Detta åtagande upprepades vid det nyligen hållna ministermötet mellan EU och Medelhavsländerna i Haag den 29 och 30 november 2004, där Barcelonaprocessens centrala karaktär bekräftades, med stöd av EU:s grannskapspolitik för Medelhavsregionen. Det är en process genom vilken Europeiska unionen och partnerländerna runt Medelhavet samarbetar mot politiska, ekonomiska och sociala reformer som inbegriper de berörda samhällena. I Europeiska unionens strategiska partnerskap för Medelhavsregionen och Mellanöstern tas också just dessa mål upp. Partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet är mer än någonsin ett viktigt och speciellt regionalt ramverk för dialog och samarbete mellan Medelhavets två kuster. Sammanträdet i Haag var det andra ministermötet efter det sammanträde som hölls i Neapel, och det föregår det möte som skall hållas i Luxemburg den 30 och 31 maj 2005. Mot denna bakgrund har man redan inlett förberedelserna för Barcelonaprocessens tioårsdag, som kommer att uppmärksammas i Barcelona i november 2005. Ministrarna har också gått med på att genomföra en helhetsgranskning av processen och förklara år 2005 Medelhavsregionens år.
När det gäller Europeiska unionens politiska dialog och säkerhetsdialog med partnerländerna runt sina Medelhavet bekräftade ministermötet i Haag de framsteg som har gjorts inom samarbetet mot terrorism, regional säkerhet och icke-spridning av massförstörelsevapen, samt EU:s säkerhets- och försvarspolitik. Partnerskapsåtgärder, som att hålla ett diplomatiskt seminarium i Malta, samarbete på området civilförsvar och katastrofhantering, eller nätet av utrikespolitiska institut (Euromesco), är ett viktigt bidrag för att föra partnerna i Europa och Medelhavsområdet närmare varandra. Dessa ansträngningar syftar också till genomförandet av politiska reformer och samarbete när det gäller mänskliga rättigheter och demokratisering, och de grundar sig på ett civilt samhälle genom åtaganden som ingås antingen genom associeringsavtal eller, där det behövs, som en del av EU:s grannskapspolitik. I detta sammanhang ger de handlingsplaner som fastställts tillsammans med ett antal partner en central plats för mänskliga rättigheter, demokratisering, god förvaltningssed och en förstärkning av rättsstatsprincipen. I samma stil är skapandet av Anna Lindhs Europa–Medelhavsstiftelse för att främja en dialog mellan kulturer och civilisationer ett viktigt steg mot genomförandet av Barcelonaprocessens sociala, kulturella och humanitära partnerskap. Partnerskapets samtliga medlemmar måste dra fördel av dess bildande för att öka Barcelonaprocessens synlighet på båda sidor om Medelhavet.
Herr talman! Jag anser att detta är ett historiskt ögonblick, i synnerhet när det gäller konflikten i Mellanöstern. Jag anser att Barcelonaprocessen borde följa både återupptagandet av fredsprocessen och även dra fördel av återupptagandet, och jag tror att EU:s framtid också är Medelhavsregionens framtid, framtiden för dess utveckling, framtiden för kulturellt utbyte och framtiden för samarbete med dem som står oss så oerhört nära. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! Det gläder mig mycket att jag har möjlighet att delta i denna debatt om Europeiska unionens förbindelser med Medelhavsregionen. Europaparlamentet har alltid varit en stark anhängare av Barcelonaprocessen. Jag önskar uttrycka min tacksamhet, särskilt till åtskilliga enskilda ledamöter som är entusiastiska anhängare av Euromed-förbindelser, och för att ni fungerat som drivkraft bakom unionens aktiva engagemang i denna region. Jag har haft ett stort personligt intresse i detta område ända sedan jag blev medveten om vilken avgörande betydelse fredsprocessen har för Mellanöstern. Som min kollega precis sade finns det gott hopp, även om vi vet att denna process är sårbar. Jag besökte regionen dagen före Sharm el-Sheikh. Jag hade möjlighet att träffa de ledare som har vidtagit riktigt modiga åtgärder. Jag talade om för dem att vi måste fortsätta, och att båda sidor måste befästa denna nya väg mot fred i Mellanöstern, särskilt genom att ta vara på tillfället när det gäller, å ena sidan, plattformen – kvartetten – och å andra sidan, färdplanen. Vi prioriterar alla ett lyckat tillbakadragande i Gaza. För två dagar sedan fattade den israeliska regeringen ett mycket modigt beslut, då premiärminister Ariel Sharon och hans kabinett beslutade att göra detta. Vi vet att detta är en riskabel process, men vi måste göra allt som står i vår makt för att förverkliga detta.
Utöver partnerskapet mellan Europa och Medelhavsregionen är också EU:s grannskapspolitik, vars tioårsdag vi kommer att fira i år, och genom vilken vi redan har antagit fem handlingsplaner för länderna i södra Medelhavsregionen, viktig. EU:s grannskapspolitik innebär en betoning på våra gemensamma band när det gäller geografi, historia, handel, invandring och kultur genom att föra dessa länder närmare Europeiska unionen, som en vänskapskrets. Grannskapspolitiken ersätter inte Barcelonaprocessen, utan finns till för att förstärka den i form av en skräddarsydd bilateral process.
Låt mig nu kort säga något om Libanon. Vi är alla chockade och bedrövade av mordet på förre premiärministern Rafik Hariri för tio dagar sedan. Hariri var en av de viktigaste upphovsmännen till de avtal som ledde till det efterlängtade slutet på inbördeskriget i Libanon. Han var engagerad i fred och förlikning, i återuppbyggnad av det krigshärjade landet och även när det gällde att främja samarbete och stabilitet i området. Den bästa hyllningen till hans obevekliga ansträngningar skulle vara att garantera att ett fritt och rättvist parlamentsval äger rum i maj, under fullständig suverän kontroll från libanesisk sida.
Det ligger i Libanons intresse och är viktigt för landets stabilitet att omständigheterna kring denna kriminella handling, och de ansvarigas identitet, klarläggs så snart som möjligt. Jag uttalade mig på ett tidigt skede för en internationell utredning, något som jag tror att Förenta nationerna nu kommer att genomföra.
Kommissionen har också fäst yttersta vikt vid att alla parter fullständigt och omedelbart genomför FN:s säkerhetsråds resolution 1559. I denna resolution kräver man fria och rättvisa val utan utländsk inblandning, att alla utländska styrkor dras tillbaka från Libanon, att all milis upplöses och avväpnas samt att regeringskontrollen utvidgas till att omfatta alla libanesiska territorier.
Som vi redan har nämnt kommer 2005 att bli för Europeiska unionens förbindelser med Medelhavsregionen. Eftersom det finns tecken på att våldsspiralen mellan de två sidorna kan brytas måste vi göra allt i vår makt för att befästa denna vapenvila och säkerställa ett tillbakadragande från Gazaremsan, och sedan gå framåt med färdplanen för en lösning med två stater.
I mars kommer den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet att sammanträda för andra gången i Kairo. Jag beklagar att jag inte kommer att kunna delta. För tre veckor sedan träffade jag emellertid ledamöterna i denna församlings politiska presidium i Bryssel, där jag också deltog i en debatt. I slutet av maj kommer ministrarna från EU-Medelhavsregionen att träffas i Luxemburg för den sjunde Barcelonakonferensen. I november kommer vi att fira partnerskapets tioårsdag, och kommissionen håller redan på att förbereda ett meddelande, som innehåller särskilda förslag, till Europaparlamentet och rådet för att markera detta tillfälle.
Jag skall uppge dessa förslag helt kort. Det första skall öka vårt politiska inflytande genom att bidra till en strävan efter reform, fred och stabilitet i regionen. Det andra skall föra partnerskapet närmare våra medborgares angelägenheter. Barcelonaprocessen har, i mångt och mycket, varit en mellanstatlig process. Det är hög tid att vi frågar oss själva vad partnerskapet kan göra för folkets intressen. Hur kan vi ta itu med sådana frågor som utbildning, sysselsättning, jämställdhet mellan könen, demokrati, den fria rörligheten för personer samt rättigheter för invandrare på ett mer framgångsrikt sätt? Detta är de frågor som påverkar våra medborgares dagliga liv, och vi borde ta itu med dem inom ramen för vårt partnerskap.
Jag skulle vilja ägna en stund åt nästa års prioriteringar. Vi borde fundera över hur vi kan dra bästa nytta av Barcelonaprocessen för att bidra till denna nya kraftfulla utveckling i Mellanösterns fredsprocess och trygga freden, då vi till slut har nått dit. Vi skall också ta upp politiska reformer med våra partner – ledamöterna kommer att uppmärksammas på G8-initiativet. Jag deltog vid forumet i Rabat – ledamöterna kommer att uppmärksammas på att Kairo nu kommer att bordläggas till ett senare datum. Jag vill åka dit eftersom jag anser att vi kan göra mycket för att nå samma mål på kompletterande och parallella sätt.
Vi borde ta upp de praktiska sidorna av kampen mot terrorism och icke-spridningen av massförstörelsevapen. Europeiska unionen har en imponerande förteckning över demokratiskt byggande, däribland i de nya medlemsstaterna. Jag tror att vi skulle kunna använda denna erfarenhet för att bygga demokratier och stödja dessa länders reformer: det som vi européer måste göra är att uppmuntra till reformer, inte påtvinga någon dem.
Utbildning är en av de mest grundläggande frågorna för regionens framtid. Därför borde Europeiska unionen och våra partner öka utgifterna till utbildning, och jag kommer att göra vad jag kan med mina egna tjänsteavdelningar för att främja fler utbildningsprojekt, på grundläggande nivå, på yrkesutbildningsnivå eller på högre nivåer, universitet och universitetsutbyte.
Vi borde fastställa ett måldatum för att utrota analfabetism och inrikta oss på den viktiga frågan om att förbättra kvaliteten på, och tillgång till, utbildning, särskilt för flickor. Tillsammans skulle vi kunna göra upp planer för studentutbyten: jag anser detta vara centralt, om vi betraktar det som Europa och Förenta staterna har gjort sedan kriget och hur viktigt detta har varit.
Vi borde främja studiet av europeisk integrering. När det gäller handel och ekonomiska förbindelser borde vi återbekräfta målet för 2010 för frihandel, komma överens om en färdplan med en tidsplan för frihandel med jordbruksprodukter och behandlade jordbruksprodukter, besluta om en tidsplan för avreglering av tjänster, påskynda frihandel mellan sydliga länder – Agadirprocessen var mycket viktig, använda grannskapspolitiken för att hjälpa partner att avlägsna investeringshinder, samt hålla ett möte med transportministrarna för att utvidga transportkorridorerna till Medelhavsregionen med hjälp av Europeiska investeringsbankens finansiella stöd.
Slutligen, när det gäller frågan om invandring och social integrering borde vi främja en gemensam samverkande inställning för att hantera rörlighet för personer. Vi borde också genomföra handlingsplaner och åtaganden inom EU:s grannskapspolitik när det gäller social integrering av invandrare.
Det utvidgade initiativet för Mellanöstern och Nordafrika är mycket intressant. Kommissionen kommer med stor säkerhet att vara mycket involverad i det, på ett kompletterande men parallellt sätt, och jag hoppas att vi kan nå viktiga mål tillsammans, inte bara när det gäller demokrati, reformer och modernisering av dessa länder, utan även vad gäller ett riktigt gemensamt partnerskap.
Poettering (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är högst symboliskt att Viktor Jusjtjenko, president i Ukraina, EU:s största grannland vid östgränsen, just skall tala inför kammaren den dag då vi också diskuterar EU:s förbindelser med dess södra grannar i Medelhavsregionen.I nord ligger Norge, med vilka förbindelserna är fredliga; i väst ligger Atlanten, något som innebär att vårt främsta fokus måste bli våra grannar i öst och syd. Vi vill driva en politik som bygger på dialog, partnerskap och, om möjligt, vänskap med alla våra grannar.
Vår parlamentsgrupp – liksom kammaren i sin helhet – stöder aktivt grundandet av den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet, och den finaste hyllning som vi kan ge vår avlidne parlamentskollega Renzo Imbeni är att göra denna församling till ett verkligt effektivt och framsynt parlamentariskt organ. Med vårt stöd, och tillsammans med vår kollega Giorgos Dimitrakopoulos, var det Renzo Imbeni som skapade denna parlamentariska församling. Låt oss hylla honom genom att göra ett bra arbete där.
Vi vill arbeta mot gemensamma lösningar med våra partner i Medelhavsregionen, och jag anser att ert personliga engagemang i detta avseende är mycket lovvärt, herr kommissionsledamot. Jag skulle själv ha välkomnat ett beslut av kommissionen att utse en kommissionsledamot uteslutande ansvarig för Medelhavsregionen, men jag tvivlar inte på att ert oerhörda engagemang i realiteten kommer att innebära nästan samma sak.
Vårt uppdrag är då att diskutera Medelhavsregionens framtid med våra partner, och till den arabiska och islamiska världen säger vi detta: vi vill ha ett partnerskap snarare än en konflikt mellan civilisationer, och vår förbindelse med den arabiska och islamiska världen finns bland våra viktigaste politiska prioriteringar. Detta inbegriper att nå fred mellan Israel och Palestina.
Till president Bush, som nu är här i Europa på besök från Förenta staterna, säger vi följande: låt oss göra en gemensam ansträngning för att se till att Israel kan existera inom säkra gränser och att Palestina kan existera inom säkra gränser. När allt kommer omkring är båda länderna – om jag får kalla Palestina ett land – företrädda i den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet, och vi måste utnyttja våra möjligheter där för att skapa fred i denna region.
Vi uppmanar Syrien – som vi håller på att sluta ett associeringsavtal med – att avstå från all aktivitet som uppmuntrar till terrorism, och att ge Libanon en ordentlig möjlighet. Dess förre premiärminister Rafik Hariri mördades tillsammans med sina livvakter, och vi måste ta reda på vem som är skyldig. Vi uppmanar Syrien att ge sitt bidrag till fred.
Låt mig göra en sista kommentar: vi vill ha partnerskap, vi vill ha ekonomiska kontakter, vi vill ha politiska kontakter och vi vill ha garanterade mänskliga rättigheter över hela Medelhavsregionen. Detta är också ett betydande bidrag till dialog, partnerskap och fred i Medelhavsregionen. 
Napoletano (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder oss att rådet har beslutat att göra år 2005 till Medelhavsregionens år. Av just denna anledning hoppas vi att unionen kommer att spela en viktigare politisk roll i denna region. Medelhavet är nu vår prioritering, eftersom det är där som de största utmaningarna ligger när det gäller fred, säkerhet, kampen mot terrorism, utveckling, respekt för rättigheter, skydd av miljön och positiv hantering av invandring.
Grannskapspolitiken måste stärka Barcelonaandan, i linje med den partnerskapsmetod som vi i dag skulle kunna styra i riktning mot samutveckling. Tio år efter regeringskonferensen i Barcelona 1995, trots att resultaten i grunden inte har levt upp till förväntningarna som skapades av denna process, måste vi hur som helst erkänna de framsteg om gjorts med hänsyn till ömsesidiga förbindelser och den förbättrade tillämpningen av Medaprogrammet.
Vi uppmuntras således av den återupptagna dialogen mellan den israeliska regeringen och den palestinska myndigheten till följd av presidentvalet i Palestina. Samtidigt är vi medvetna om komplexiteten i hela Mellanösternsituationen, och vi är oroade över situationen i Libanon till följd av den bombattack som orsakade förre premiärministern Rafik Hariris död. Dessutom skulle vi vilja uppmana Syrien att dra sig tillbaka från Libanon, och i detta sammanhang hoppas vi att Israel kommer att dra sig tillbaka från Golanhöjderna. Allt detta innebär att tiden kanske är kommen för att lösa hela konflikten i Mellanöstern.
Mot denna bakgrund uppskattar vi den roll som Egypten spelat, men vi är samtidigt bekymrade över inrikessituationen i det land där Ayman Nour, en ledamot av det egyptiska parlamentet, arresterades och internerades alldeles nu i dagarna.
Slutligen uppmanar vi till en mer genomträngande och sammanhängande roll för Europeiska unionen på områdena mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen i hela regionen. Det borde finnas bättre anpassade instrument och institutioner för grannskapspolitiken. Vi skulle därför vilja uppmana kommissionen och rådet att ta mer hänsyn till rollen för den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet, ett grundläggande demokratiskt instrument som borde stödjas och stärkas, och som grundades genom ansträngningar av män som Renzo Imbeni. Församlingen tar sina första steg: det är första gången som det hålls ett sammanträde utanför Europa, i Kairo, och vi hoppas att det blir ett extraordinärt sammanträde, lett av er, talman Borrell Fontelles, precis som vid tillfället för Barcelonaprocessens tioårsdag. 
Morillon (ALDE ),
   Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Samtidigt som jag fullständigt instämmer i texten i den gemensamma resolutionen som vi inom kort kommer att rösta om här i kammaren, skulle jag vilja instämma med er, herr kommissionsledamot, genom att betona två punkter om denna text: den ena rör återupptagandet av dialogen mellan de två parterna i konflikten mellan Israel och Palestina, och den andra handlar om den situation som skapats i Libanon genom mordet på Rafik Hariri.
Vad gäller de nya möjligheterna som öppnats mellan Israel och Palestina vill jag upprepa det som jag redan sagt många gånger här i kammaren. Om ett fredsavtal nås, vilket vi alla hoppas, visar den erfarenhet som vi fått genom årtionden av konfliktlösning i liknande situationer att det kommer att bli svårt, om inte omöjligt, att klara sig utan fredsbevarande truppers tjänster om de händelser som oundvikligen inträffar under sådana förhållanden inte skall urarta i storbrand, på grund av att lokala krigsherrar inte är kapabla att acceptera fred. Jag anser att det skulle vara mer sannolikt att europeiska styrkor mer än något annat skulle accepteras av båda sidor för att utföra en sådan uppgift. Herr rådsordförande! Min fråga till rådet är därför: är det inte dags att vi förbereder oss för detta?
Om vi går över till situationen i Libanon, som ni alla har upprepat, har vi och världssamfundet upprepade gånger uppmanat till tillbakadragande av utländska styrkor från dess territorium. Herr kommissionsledamot! Är inte tiden mogen för oss alla att slutligen uppmana Syrien att ta hänsyn till dessa uppmaningar innan det associeringsavtal, där förhandlingarna nu har avslutats, har undertecknats? 
Flautre (Verts/ALE ),
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Mina kolleger och jag är mycket nöjda att vi detta år, år 2005, kommer att få uppleva förnyandet och återupptagandet av dialogen mellan EU och Medelhavsregionen, eftersom det alltid är på detta sätt som vi har hänvisat till Barcelonaprocessen för att betona både allt det hopp som den har skapat och all den besvikelse som växer i takt med att dagarna passerar. Mina kolleger har hänvisat till det föraktliga och motbjudande mordet på Rafik Hariri, vilket har lett till att det nu hänger ett frågetecken över den delen av världen, just när ett en ljusglimt syntes i Mellanöstern, som vi vill främja och se växa.
Vi måste gå bortom de önskningar som vi har upprepat i tio år och fundera på hur vi verkligen kan åstadkomma några framsteg i de huvudfrågor som gäller demokrati och mänskliga rättigheter i den delen av världen, eftersom det är dessa grundläggande frågor som bär upp kampen mot terrorism, frågorna om fred, stabilitet och utveckling. Precis som det arabiska presidiet aldrig tröttnar på att påpeka i sina olika FN-utvecklingsrapporter är det med denna grundläggande fråga om demokratiska grunder, om individuella och kollektiva friheter i denna del av världen, som vi måste arbeta.
Vi har flera vägar framåt. Kommissionen har också flera vägar framåt, som den har fastställt i ett meddelande i form av tio extremt exakta rekommendationer. Jag anser att lämpliga verktyg, de nationella handlingsplanerna, skapandet av underkommittéer för mänskliga rättigheter som en del av denna process, det vill säga den nya grannskapspolitiken, verkligen krävs för att hjälpa oss med genomförandet av dessa tio rekommendationer, vilka, som ni sade, herr kommissionsledamot, leder bortom den rent mellanstatliga strategin i denna del av världen.
Det är vad styrkan, den potentiella kraften hos denna parlamentariska församling för Europa–Medelhavsområdet och även hos Euromeds plattform för det civila samhället handlar om, eftersom vi alla är medvetna om att våra ambitiösa mål för demokrati och utveckling i denna region endast kan bli verklighet genom ett djupt engagemang i dessa samhällen i sig själva.
Vi kommer snart att välkomna Viktor Jusjtjenko. Vi vet att all vår politik och all vår strävan först och främst beror på själva samhällets energi att frigöra sig självt från den komplicerade situation som förstör frihet. Jag anser att det är vad vi måste …
Portas (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Jag skulle vilja peka på tre områden där kommissionsledamotens uttalanden för mig framstod som vaga eller otydliga.
Det första av dessa områden är den israelisk-palestinska konflikten. Vi är alla medvetna om att den vapenvila som har utlysts är mycket viktig för att Palestina skall kunna genomföra sina demokratiska val. Men en vapenvila är inte detsamma som fred, och Israel fortsätter att ta fångar på samma gång som man släpper fångar. Israel arbetar vidare med muren på Västbanken samtidigt som man förbereder sig för att dra sig tillbaka från Gaza. Sanningen är att man planerar att förvandla Palestina till ett hemland. Europa har allt att tjäna på att vara tydligt i denna fråga.
Ni talade också, fru kommissionsledamot, i mycket allmänna ordalag om den andra aspekten, invandringen. Genom historien har Medelhavet varit ett kommunikationens hav, en bro mellan människor och en genomfartsväg för handel och kulturer. Vi européer har dock förvandlat det till en modern vallgrav där 4 000 mäns och kvinnors hopp har drunknat de senaste tio åren. Vår plikt, fru kommissionsledamot, är inte att göra länderna i söder till poliser i förhållande till dem som söker bättre levnadsförhållanden, utan att ersätta den nuvarande invandringspolitiken med en där målet är att hitta en balans mellan migrationsflöden i båda riktningar. Detta är det enda sättet för oss att ha moralisk rätt att handskas med frågan om mänskliga rättigheter utan hyckleri. Detta är det enda sättet för oss att exempelvis kunna fördöma de upprörande levnadsförhållandena för de tusentals sudaneser som behandlas som slavar i Libyen.
Barcelonaprocessen kommer antingen att vara en storskalig europeisk överenskommelse om Medelhavsområdet där fred, demokrati och mänskliga rättigheter uppstår på alla sidor genom ekonomisk och social integration, eller inget mer än en avsiktsförklaring. 
Belder (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Vem skulle säga nej till att vara herre i sitt eget hus? De flesta libaneser skulle inte heller göra det, men verkligheten ser annorlunda ut. Åratal av syrisk militär närvaro på landets territorium blir alltmer kännbara, och det fega mordet på den förre premiärministern Rafik Hariri sätter nu obönhörligt fokus på det internationella beklagandet av bristen på självständighet för Libanon.
Hur skulle Europeiska unionen mot bakgrund av denna situation någonsin kunna ingå ett associeringsavtal med Beirut? Och hur kan rådet och kommissionen nu för parlamentet presentera ett liknande avtal med ockupationsmakten i Damaskus, som om resolution 1559 i FN:s säkerhetsråd där man kräver att Syrien drar sig tillbaka inte betydde något för Bryssel? Jag tyckte dock att det kändes en aning hoppfullt att kommissionsledamoten uppmärksammade denna resolution.
Faktum är att man just i resolution 1559 kräver upplösning av den libanesiska shiitiska terroristorganisationen Hizbullah, som beväpnad till tänderna och utbildad av sina beskyddare Syrien och Iran utgår från landets södra del i sina operationer mot Israel. Det är ändå dags för rådet och kommissionen att vidta åtgärder mot Damaskus och Teheran. En sådan politisk beslutsamhet från Europas sida innebär också nya möjligheter för en lösning på konflikten mellan Israel och Palestina.
Faktum är att nyligen gjorda uttalanden från den palestinska ledningen inte ger Europeiska unionen något annat alternativ. Dessa uttalanden är entydiga. Hizbullah är inte intresserat av palestinska förhandlingar med Israel och betalar så mycket som 100 000 US-dollar för palestinska självmordsattacker. I palestinska kretsar utesluter man därför inte möjligheten av terror från Hizbullah mot dem man själv förhandlar med.
Jag menar bestämt att rådet måste visa handlingskraft och äntligen placera Hizbullah på den europeiska listan över terroristorganisationer. Inte förrän då kommer medlemsstaterna att vara trovärdiga inför USA, och inte heller, vilket inte är mindre viktigt, inför icke-medlemsstater runt hela Medelhavet. Tack. 
Musumeci (UEN ),
   . – Herr talman, fru Ferrero-Waldner, mina damer och herrar! Tio år efter Barcelonaförklaringen är det fortfarande lång väg att gå innan de mål som fastställdes vid denna konferens uppnås för Medelhavsområdet. Det är ett beskt piller att svälja, men vi måste inse fakta och inte hyckla. Det sociala, ekonomiska, kulturella och mänskliga partnerskapet mellan länderna på Medelhavets två sidor vilar på en grund av osäkerhet och motsättningar.
Barcelonaprocessen har gått långsamt framåt, särskilt i fråga om genomförandet av Medaprogrammet, där det har börjat gå snabbare först under senare år. Europeiska unionen har inte kunnat spela någon betydande och avgörande roll i fråga om den israelisk-palestinska konflikten. Den fruktansvärda verksamheten med illegal invandring mellan länderna på ömse sidor av Medelhavet är ett stående bevis på misslyckandet för den samarbetspolitik man hoppades på mellan avgångs- och mottagarländerna.
Vi vill dock fortsätta att ha en optimistisk hållning och välkomnar de positiva signalerna från detta område. Den libyska regeringens förändrade sätt att handskas med den internationella terrorismen, genombrottet nyligen i förbindelserna mellan Israel och Palestina och inrättandet av den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet är alla saker som ger oss skäl att hoppas. Europeiska unionen måste sent omsider agera mer politiskt kraftfullt för att skapa ett klimat för samarbete, tillväxt och fred i området. Annars kommer tioårsjubileet av Barcelonakonferensen under 2005, detta år som har Medelhavet som tema, bara att betraktas som ett år präglat av vår svaghet. 
McMillan-Scott (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag hade förmånen att företräda denna kammare vid Yassir Arafats begravning. Därefter var jag ordförande för observatörsdelegationen till det palestinska valet. Förra året besökte jag Egypten, Algeriet, Jemen och Syrien för att arbeta med den arabiska reformen. Tyvärr förblir hotet från terrorismen allt för påtagligt i stora delar av området.
Medan jag befann mig i Palestina, och helt och hållet i egenskap av privatperson, träffade jag företrädare för Hamas på Västbanken på grund av att de hade bekämpat kommunalvalen i Palestina. Jag uppmanade dem då, och jag uppmanar de än en gång i dag, att delta i parlamentsvalet den 17 juli. Men innan jag gör detta måste Hamas inte bara avstå från våld, utan också lämna över sina vapen till de palestinska säkerhetsstyrkorna.
Andra har med rätta hedrat Renzo Imbeni, min företrädare som vice talman, som företrädde kammaren i den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet. Antonios Trakatellis och jag bistår er, herr talman, i detta arbete. Jag anser att araberna förtjänar demokrati. President George Bush talar med rätta om arabisk frihet. Min avlägsna släkting, T. E. Lawrence av Arabien, skrev en gång: [”Jag skrev min vilja över himlen i stjärnor för att ge dig frihet, detta värdiga hus som uppbärs av sju pelare.”]
Dagens fråga är vem som kommer att ge araberna frihet, stjärnorna och ränderna eller Europeiska unionens stjärnor? Jag anser att vi borde samarbeta, men jag talar om för amerikanerna att detta är vårt grannskap. 
Carnero González (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja fortsätta där Edward McMillan-Scott slutade. Europeiska unionen måste delta i arbetet med att förändra Medelhavsregionen till ett område av fred och samarbete. Ni förstår därför säkert att jag även om jag håller med om de uttalanden som gjorts av Nicolas Schmit och kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner anser att de saknar tillräckliga ambitioner och politisk målmedvetenhet.
Det framstår för mig som att vi har fastnat i gamla hjulspår. Framsteg görs, men det saknas en vilja att arbeta för större framsteg och för det som behövs just nu. Det har gjorts många hänvisningar till en civilisationernas allians, och förhållandet mellan Europa och Medelhavsområdet är det bästa exemplet på en sådan allians. Unilateralism kan inte spela någon roll i den.
Det krävs en gemensam modell för värderingar och mål. Den måste innehålla demokrati och fullständig respekt för mänskliga rättigheter, säkerhet, förhandlingslösningar för alla konflikter i regionen på båda sidor av Medelhavet, och kampen mot terrorismen. Den måste självklart också innefatta nedrustning, bidrag till hållbar utveckling, respekt för miljön och framsynt hantering av migrationsflöden.
Spaniens premiärminister klargjorde detta mycket tydligt i går vid mötet i Bryssel när han förklarade hur man inom unionen ser på Europa-Medelhavsprocessen.
Det råkar vara så att 2005 har förklarats vara Medelhavets år. Detta får inte bli en ursäkt för ännu en kalender full av vackra bilder. Sådana finns det redan tillräckligt många av. Dessutom har associeringsavtalen visat sig vara effektiva instrument.
En parlamentarisk process pågår också, i form av den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet som skall sammanträda i Kairo inom en snar framtid. Det finns också andra mål att nå, till exempel frihandelsområdet som bör ha blivit verklighet 2010, med en ny social dimension. Allt detta skall ske inom ramen för en ny grannskapspolitik, genom fem nya handlingsplaner och till och med genom en start för ett samarbete i syd.
Jag anser att omdömet om Europa-Medelhavsprocessen måste bli positivt. Det finns naturligtvis brister, men vi européer tenderar ibland att ägna oss alltför mycket åt självkritik. Det kommer säkert att finnas brister, men vi bygger på allt som har uppnåtts under de senaste tio åren. Vad som krävs nu är ambitioner, och vi måste göra mer av framgångarna.
Ett toppmöte för Europa-Medelhavsområdet kommer att hållas i november. Detta kommer att ge tillfälle till ett nytt politiskt uppmärksammande av Barcelonaprocessen genom införandet av nya åtgärder. Det framstår också som mycket lämpligt att den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet sammanträder en extra gång i november, eftersom det skänker en politisk dimension åt det nämnda jubileet. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   – Herr talman! Medelhavsregionen är utan tvekan ett område där konsekventa och beslutsamma åtgärder från EU kan få stor inverkan. De kan ge påtagliga resultat genom att medborgarna återfår framtidshoppet samtidigt som de respekteras som de är. En sådan framtid måste kännetecknas av stabilitet och gradvis ekonomisk tillväxt, och även av fullständig respekt för mänskliga rättigheter.
Jag vill fokusera på två konkreta frågor på dagordningen eftersom jag anser att de är särskilt viktiga för dialogen mellan Europa och Medelhavsområdet.
För det första är det av helt grundläggande betydelse att få med civilsamhället i denna process, så att medborgarna och medlemmarna i deras organisationer och sammanslutningar förstår att framtiden ligger i deras egna händer och inte hos toppolitikerna. För det andra måste handeln stärkas betydligt. Den måste främjas effektivt, och ett fullödigt frihandelsområde måste upprättas. Jag syftar på frihandel mellan de sydliga länderna. Alltför många av deras gränser är ännu stängda. Det måste självklart också finnas ett frihandelsområde mellan nord och syd där vi ingår. Vi uppnår detta genom att inrätta ett verkligt frihandelsområde för Europeiska unionen och Medelhavsområdet. Jag anser att dessa två frågor är av avgörande betydelse. 
Özdemir (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Arabvärlden och länderna runt södra och östra Medelhavet håller på att förändras – och det är hög tid för förändring. För bara några år sedan hände i stort sett ingenting i regionen på områdena demokrati och mänskliga rättigheter. Det gläder oss att exempelvis Turkiet har sagt sig vara villigt att spela en större roll i dialogen med arabvärlden, särskilt i fråga om kvinnors rättigheter och demokratisering. Detta visar att Europeiska unionens politik för att gradvis få Turkiet att närma sig Europa är riktig. Vidare har trots alla problem framväxten av en generation yngre ledare – exempelvis i Marocko, Jordanien, Bahrain och, faktiskt, Syrien – inneburit en möjlighet till viss demokratisering. Vi vill mycket tydligt välkomna frisläppandet av politiska fångar och det ökade utrymmet för politisk opposition. Frågan om kvinnors rättigheter i Marocko och debatten om införandet av en skilsmässolag i Jordanien är bara två exempel som jag skulle vilja nämna.
Jag skulle vilja avsluta med konflikten i Mellanöstern. En lösning på konflikten mellan Israel och Palestina kommer att medverka till att den falska ursäkten att denna konflikt omöjliggör demokrati förhoppningsvis inte längre kan användas i framtiden. 

Poli Bortone (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! I Barcelona för tio år sedan påbörjade Europeiska unionen och dess grannländer i Medelhavsregionen ett ambitiöst program där målet var att skapa ett område med stabilitet, fred och ekonomiska framsteg i regionen genom närmare, ömsesidig förståelse. Vi har inte lyckats uppnå allt och måste starta om hela processen på ett mer effektivt sätt. Det här året, 2005, kan vara vår chans.
Framför allt ville vi ha ett område med varaktig fred, och det senaste årtiondet har dessvärre varit värre än det tidigare i fråga om förbindelserna mellan palestinierna och israelerna; konflikten mellan dem har på olika sätt inverkat på stabiliteten i Europa-Medelhavsområdet. I dag finns det dock påtagliga fakta som visar att det går att övervinna missförstånd och spänningar och lösa den tio år långa konflikten i området.
Vi måste också nämna en positiv åtgärd: inrättandet av Anna Lindh-stiftelsen, baserad i Alexandria i Egypten. Vi tror att den kommer att spela en stor roll för främjandet av det kulturella utbytet mellan alla länder i Europa-Medelhavsområdet, och för tillväxten av ett dynamiskt civilsamhälle med största möjliga mångfald i de länder som fortfarande släpar efter.
Kommissionen kan och bör överväga kopplingar mellan stiftelsen och andra och mindre kulturella centrum för Europa och Medelhavet i området, som i lika stor grad kan sprida samma budskap om vänskap, ömsesidig förståelse och fred bland folken i Europa-Medelhavsområdet, och som fungerar som centrum för kultur, forskning och utbildning, även för de många invandrarna i området.
Kort sagt vill vi på bästa sätt utnyttja kraften i upp- och nedgångarna under dessa första tio år för att kunna se framåt med förnyad tillförsikt. 
Grech (PSE ).
   – Ibland har de åtgärder som Europeiska unionen genomfört för Medelhavsområdet inte räckt till för att göra politiken för Europa-Medelhavsområdet positiv och konkret. Ett som jag tycker tydligt exempel på detta är den tragiska situationen med olaglig/irreguljär invandring i Medelhavsområdet. Jag anser att Europeiska unionen hade kunnat hantera denna fråga mer beslutsamt och skyndsamt. Detta är inte en situation som gäller bara denna region, och därför bör principen om att dela på bördorna gälla, inte principen om att vältra över bördorna.
Detta är en internationell fråga, och den kräver en internationell lösning, möjligtvis gemensamma initiativ från FN och EU. Jag är medveten om att rådet och kommissionen nyligen gjorde mer omfattande utfästelser, men jag hoppas att nödvändiga resurser kommer att ställas till förfogande så att dessa ambitioner kan omsättas i konkreta resultat. Barcelonaprocessen var utan tvekan viktig för att politiken för Europa-Medelhavsområdet skulle få tillräcklig tyngd. Men det kan också vara så att tiden på samma sätt som i fallet med Lissabonmålen är mogen för att se över denna process så att vi först och främst får en uppfattning om i vilken grad vi uppnår våra mål, som i fallet med inrättandet av ett industriellt frihandelsområde i Medelhavsområdet. Enligt min åsikt bör vi blåsa nytt liv i denna process om så behövs. 
Brok (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Jag vill kommentera flera saker, eftersom jag fick möjlighet att besöka Mellanöstern tillsammans med kommissionsledamoten precis innan Sharm el- Sheikh-toppmötet. I fråga om Mellanösternprogrammet som helhet vet vi att stabil utveckling – genom bättre ekonomiska och sociala förhållanden och genom uppbyggnad av demokrati – är mycket viktig. Men vi vet också att detta bara kommer att fungera på lång sikt om Mellanöstern kan lösa sina egna problem, eftersom de är orsaken till, eller alibit för, många andra. Det är därför den nuvarande situationen i Mellanöstern är enormt viktig, särskilt då det för första gången som jag ser det verkar finnas en verklig möjlighet att nå fram till en uppgörelse. Jag säger detta på grundval av mitt besök där, då jag träffade ledande företrädare för palestinierna och israelerna och var och en av dem såg positiva avsikter hos den andre. Detta är den grundläggande skillnaden i jämförelse med den tidigare situationen, och det är den viktigaste grund på vilken en framgångsrik process kan byggas.
Vi måste se till att Mellanösternkvartetten nu äntligen möts i regionen. Man bör inte bara förlita sig på den färdigskrivna färdplanen; man bör besöka regionen som en gemensam instans. Vi måste ge stöd för ramvillkoren som möjliggör en överenskommelse mellan de två sidornas ledare. I detta ingår att påverka Iran och Syrien för att hindra Hizbullah från att förstöra fredsprocessen utifrån. Vi måste stödja president Mahmoud Abbas så att det palestinska folket förstår att freden är av godo för alla. Därför måste hjälpen ges mycket snabbt.
Jag inser, fru kommissionsledamot, att detta parlament alltid har intagit en mycket kritisk hållning i denna fråga. Men vad som behövs nu är snabba åtgärder. Detta betyder inte att något skall göras via något program vid någon annan tidpunkt; det betyder att vi klargör, lämpligen före sommarens parlamentsval, att det är värt att ställa sig på de moderata krafternas sida. På detta sätt kan våldsspiralen brytas, och detta är av grundläggande betydelse om de israeliska ledarna skall kunna få tillräckligt stöd från det egna folket genom att kunna säga till dem att fredsprocessen innebär ett slut på terrorhandlingarna. Därför krävs omedelbara åtgärder. 
De Keyser (PSE ).
   – Herr talman! Mordet på Rafik Hariri i Libanon har blåst nytt liv i dispyten om associeringsavtalet mellan EU och Syrien och tillämpningen av resolution 1559 i FN:s säkerhetsråd, just när regeringarna Bush och Chirac håller på att närma sig varandra angående tanken på ett fritt och självständigt Libanon.
Europaparlamentets hållning gällande länders rätt till självbestämmande har alltid varit mycket tydlig. Man har konsekvent avvisat varje form av öppen eller förtäckt ockupation, oavsett om det handlat om Palestina, Irak eller andra länder i världen. Men av ett stort antal olika skäl, mestadels politiska och historiska, har åtgärder sällan vidtagits mot främmande styrkor.
I dag väcker mordet på Hariri, vars okända banemän fortfarande går fria, på nytt denna fråga och många andra. Skall vi eller skall vi inte be Syrien att helt avstå från att blanda sig i Libanons inre angelägenheter? Mitt svar är ja. Bör de åtminstone upphäva det undantagstillstånd som har rått i deras land i mer än trettio år? Ja. Bör de i grunden demokratisera sitt samhälle och släppa ut aktivister ur fängelserna? Mitt svar är tydligt, det är ja. Bör de dra tillbaka sina styrkor från Libanon? Ja, och det har de börjat göra. Skall vi, som general Morillon föreslår, göra dessa handlingar till villkor för ett samarbetsavtal mellan Syrien och EU, särskilt ett omedelbart tillbakadragande av alla syriska styrkor från Libanon? Detta är min fråga till rådet.
Frågan är av grundläggande betydelse. Rafik Hariris död har både allt och inget att göra med svaret. Detta mord måste utan tvekan undersökas i grunden, och en internationell utredning måste göras. Mot bakgrund av detta vill jag verkligen fråga rådet om det är lämpligt att skriva under ett avtal som man har väntat på så länge, eftersom det är det sista av Medaavtalen och har skjutits upp så många gånger. När det väl har skrivits på, oavsett om vi gillar det eller inte, så kommer detta avtal oundvikligen att stå i fokus, och vi, Europeiska unionen, kommer att tvingas rättfärdiga vår uppfattning om europeisk utrikespolitik och dess demokratiska bas inför den allmänna opinionen. Det är ingen betydelselös fråga, utan en fråga som jag ställer mig själv och som vi alla ställer oss. 
Saïfi (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Vilka möjligheter har öppnats genom Barcelonaprocessen efter tio år? Under denna tid har Europa varit mycket upptaget med sin egen organisation och utvidgning. Dess sydliga område har inte alltid fått den uppmärksamhet det förtjänar. Samtidigt har den israelisk-palestinska konflikten hindrat den generella utvecklingsdynamiken eftersom den dragit till sig all uppmärksamhet i regionen.
I dag finns det ett akut behov av att få i gång processen igen. Verktygen finns där: associeringsavtal, en grannskapspolitik och särskilt den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet, som innebär ett stort demokratiskt steg framåt i processen. Vidare uppmuntras dialogen mellan kulturer och civilisationer genom Anna Lindh-stiftelsen. Dessutom finns en tanke, som redan nått långt, om att inrätta en bank för utveckling av Europa-Medelhavsområdet för att främja sysselsättning, hälsa och utbildning i de sydliga länderna. Andra organisationer i civilsamhället håller på att bildas.
Inom alla dessa projekt görs framsteg, men det finns två saker som är av grundläggande betydelse om de skall kunna bli effektiva. Det första är att den politiska reformvinden måste sättas i gång, och länderna i syd är redo att ställa sig bakom detta. Det andra är att få till stånd en rättvis och varaktig fred mellan israeler och palestinier. Det nuvarande läget är gynnsamt men mycket känsligt. Europa behöver engagera sig mer. Alla dessa projekt bidrar till fred, säkerhet och delat välstånd, men det går alldeles för långsamt. Europa har förstått att det inte finns något krig mellan civilisationer, men att en allians mellan civilisationer är nödvändig eftersom Europa efter att ha monterat ned muren i öst nu måste bygga en bro till södern. 
Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Den betydelsefulle franske historikern Braudel betonade tidigare Medelhavets politiska och ekonomiska betydelse för Europa, och den internationella och regionala utvecklingen de senaste åren håller på att göra Medelhavsområdet strategiskt viktigt för EU i framtiden.
Det är sant att samarbetet Europa-Medelhavsområdet som utformades i Barcelona 1995 har blivit inblandat i den arabisk-israeliska konflikten och inte har givit förväntat resultat. I dag borde Europeiska unionen samtidigt med genomförandet av färdplanen för Palestina ta initiativ till att inom ramen för kvartetten ta fram en färdplan för fred mellan Israel och Syrien. Vi behöver nu en helhetssyn på fred, demokrati, säkerhet och stabilitet i Mellanöstern. Syrien bör liksom Israel respektera besluten i FN:s säkerhetsråd om Libanon och dra tillbaka sina styrkor. På samma gång måste vi på nytt utvärdera Barcelonaprocessen inom det nya ramverket för den europeiska grannskapsstrategi som vi har utformat, för att undvika överlappning mellan politik och initiativ.
Jag skulle vilja avsluta med att säga att Europeiska kommissionen och rådet uppmanas att följa upp initiativet från den förre kommissionsordföranden, Romano Prodi, som 2002 skapade initiativet för dialog mellan folken och kulturerna i Europa-Medelhavsområdet, och de relevanta förslag som då ställdes av den oberoende expertkommittén. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Jag ser det som mycket viktigt att vi har denna debatt i dag i Europaparlamentet.
Det finns utan tvekan mycket att säga om den tidigare, den nuvarande och den framtida politiken för Europa och Medelhavsområdet. Jag skall kommentera två eller tre saker.
Den första gäller politiken för Europa och Medelhavsområdet i förhållande till situationen i Mellanöstern. Det är ett faktum att det just nu blåser nya vindar i Mellanöstern och att detta är positivt; historien visar dock att vi alltid måste närma oss fredsprocessen med återhållen optimism och under alla förhållanden med en vilja att i egenskap av europeisk union bidra inte bara ekonomiskt utan också politiskt.
Den andra gäller länderna kring Israel och Palestina; det nya läget i Libanon efter mordet på Rafik Hariri, förbindelserna med Syrien som måste uppmärksammas, och utan tvekan också Egyptens roll då landet alltid har spelat en stabiliserande roll. Jag tycker att vi måste vara mycket noga med våra förbindelser med Syrien i framtiden. Här finns också många olika förslag och alternativa lösningar.
Min tredje kommentar gäller Irak. Det är ett faktum att vi just nu är på väg mot återuppbyggnad. Vi har fått valresultaten, som ger en fullständig överblick över vad som sker i landet, och vi måste naturligtvis hantera våra förbindelser med Irak stegvis, och vårt första viktiga bidrag är att hjälpa till att utforma den nya grundlagen. I fråga om förbindelserna med Iran – och vi känner till den pågående debatten – är jag en av dem som skulle säga till er att vara försiktiga med kärnkraften, eftersom jag är emot kärnkraft och emot kärnvapen, men samtidigt skulle jag säga att förhållningssättet måste vara diplomatiskt och inte innefatta trupper och krig. Krig löser inga problem; de förvärrar dem.
Slutligen undrar jag om vi alla efter att ha tackat kommissionsledamoten för de ansträngningar hon har gjort för politiken för Europa-Medelhavsområdet skulle kunna vara överens om att Europeiska unionen måste vara närvarande i Medelhavsområdet, särskilt i Mellanöstern, politiskt såväl som ekonomiskt. 
Patrie (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Barcelonaprocessen firar snart tioårsjubileum, och i Mellanöstern har freden aldrig verkat vara närmare. Tiden är mogen att minnas mål som är lika aktuella som någonsin: upprättandet av ett gemensamt område med fred, stabilitet och säkerhet och av ett område med delat välstånd och ett närmande mellan länder och kulturer.
Som Javier Solana betonade i juni 2004 är detta partnerskap av strategisk betydelse för Europa, alltid enligt antagandet att Europa ger sig självt nödvändiga resurser för att kunna nå sina angivna mål. Först och främst måste Barcelonaprocessen vara den första pelaren i den europeiska grannskapspolitiken, såtillvida som ambitionen med den politiken är att gå långt bortom ett enkelt samarbete, till en viss politisk och ekonomisk integrering. Den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet måste ge det demokratiska ramverket för detta; det måste stärkas ytterligare. Det europeiska ordförandeskapet i den parlamentariska församlingen måste göra det möjligt att konsolidera ett balanserat partnerskap. Vi bör tala om gemensam utveckling baserad på gemensamma värderingar: demokrati, god förvaltningssed, kvinnors status, hållbar utveckling och interkulturell dialog.
Slutligen förutsätter dessa mål att Europa prioriterar sin politik för Medelhavsområdet i budgeten. 
Hybášková (PPE-DE ).
   – Herr talman! För tre år sedan undrade vi vad vi skulle göra med Irak. Vissa länder anslöt sig till koalitionen, andra inte. Det pris som vi alla betalade var enormt. Låt oss stödja demokratin genom att använda EU:s mjuka medel. Låt oss stödja demokrati i Palestina genom att ledsaga Hamas mot deltagande i rättvisa val. Låt oss avväpna dem på vårt mjuka sätt. Hur skall vi göra detta? Inte genom ogenomblickbart budgetstöd. Vi borde finansiera ambitiösa och enskilda projekt som direkt bemöter Hamas demagogiska propaganda. Låt oss direkt finansiera 200 läkare på Västbanken, och låt oss utrusta och underhålla 100 lågstadieskolor i samma område med vårt fulla stöd. Det skall tydligt framgå att detta sker under EU:s flagga. Detta skulle vara ett ”mjukt” sätt att avväpna Hamas på.
Det finns en annan diktatorisk regim i sovjetisk stil i vårt medelhavsgrannskap. Vi behöver inte sända trupper, och vi behöver inte underteckna ett associeringsavtal med denna regim. Låt oss hålla oss till resolution 1559. Låt oss uppmana till ett omedelbart tillbakadragande av trupper från Libanon. Låt oss uppmana till fria och rättvisa val i Libanon som , Beirut, kräver i dag. Men låt oss också separera Syrien från Hizbullah, dess terroristiska vapenbroder, utan några artificiella åtskillnader mellan militära och sociala länkar. Vi borde sätta upp Hizbullah på EU:s lista över terrororganisationer omedelbart. 
Madeira (PSE ).
   – Detta år, 2005, är Medelhavets år. Året inleddes med positiva tecken både för demokratiprocessen och för fredssamtalen. I Amman försökte utskottet för ekonomiska, finansiella och sociala frågor samt utbildning inom den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet att stärka denna positiva utveckling och sätta upp mål på kort och medellång sikt för att skydda medborgare och utveckling. Våldet har dock gjort entré, och Rafik Hariris död har visat att det är viktigt att EU omgående förstärker sin roll som aktiv partner. I parlamentet, på samma sätt som i Amman, betraktar vi alla freden som en önskvärd och nödvändig faktor för välstånd.
I Mellanöstern spenderas varje år 60 miljarder euro på vapen, och om den summan halveras frigörs medel som är helt grundläggande för att det skall gå att stödja utvecklingen i regionen. Alltså måste EU under detta Medelhavets år och under följande år ha en tydligt definierad och konkret roll. Ekonomisk och regional integrering i mer globaliserade marknader, som exempelvis EU, måste garanteras, och de 720 miljoner invånarna i Europa-Medelhavsområdet är därför en mer betydande marknad än Kina, något som bör tas i beaktande av företag som överväger att göra investeringar.
Utbildning är viktigt vid uppbyggnad av en industriell arbetsstyrka. Kommissionen bör därför försöka stödja åtgärder som innefattar länderna i Medaprogrammet och på så sätt öppna nya horisonter. För att förbättra sysselsättningen måste EU bidra till att arbetstillfällen skapas inom industrin och stödja och främja mikrokreditinstitutioner. Gemensamma initiativ och initiativ för utveckling är helt grundläggande på områden som vatten, energi, transporter, infrastruktur och turism för att det skall gå att uppnå sociala framsteg och ekonomisk och regional integrering.
Dessa förslag är grundläggande om hela denna utdragna historia skall få ett lyckligt slut och om dessa folk återigen skall kunna få drömma om en framtid i välstånd, och detta Medelhavets år är ett unikt tillfälle. Vi hoppas därför att EU kan fungera som drivkraft i hela denna process. 
Millán Mon (PPE-DE ).
   – Herr talman! Medelhavet är ett prioriterat område för EU. De länder det gäller är grannar till många medlemsstater, och det finns en hel serie historiska, politiska, ekonomiska, kulturella och mänskliga länkar mellan oss. Vi kan bara tänka på det stora antal medborgare från dessa länder som bor bland oss.
Situationerna i de olika länderna på den södra kusten är naturligtvis varierande. De flesta av dem står dock inför stora utmaningar. Som exempel kan jag nämna behovet av att göra framsteg inom områden som demokrati och respekt för mänskliga rättigheter, social och ekonomisk modernisering, administrativa reformer och förbättring av offentliga tjänster, särskilt utbildningen. Skälet till detta är att dessa folkrika länder har en stor andel yngre medborgare. Jag är glad att kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner betonade utbildningen. Att mer effektivt bekämpa terrorismen och maffiaorganisationerna som är inblandade i den olagliga invandringen är en ytterligare utmaning för regionen, liksom kampen mot korruptionen.
Europeiska unionen och medlemsstaterna måste uppmuntra sina grannar vid Medelhavets södra strand att framgångsrikt möta dessa utmaningar. Dialog, hjälpinsatser och verkligt samarbete på alla nivåer kommer att vara till hjälp. Exempelvis kommer ökad politisk och ekonomisk liberalisering och förbättrad utbildning att leda till större stabilitet i dessa länder. Detta slags framsteg kommer också att hjälpa till i arbetet med att tillintetgöra extremism och fanatism, eftersom de senare tenderar att blomstra där fattigdom och okunnighet råder.
Det är viktigt att vara medveten om att välståndet och stabiliteten i dessa länder är oupplösligt förenat med välståndet och stabiliteten i våra egna. Vi har en delad framtid. Vi har inte råd att strunta i varandra, och vi måste samarbeta nära tillsammans.
De grundläggande europeiska instrument som är utformade för att göra det möjligt för oss att uppnå dessa mål är Barcelonaprocessen, den europeiska grannskapspolitiken och handlingsplanerna. Det gläder mig att Anna Lindh-stiftelsen snart skall starta sin verksamhet och att parlamentet inom kort kommer att tillträda ordförandeskapet för den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet.
Det har gått tio år sedan starten för Barcelonaprocessen, men vi måste fortsätta att utveckla den så att medborgarna i länderna på den södra kusten inte tror att det utvidgade Europa har glömt deras problem. Barcelonaprocessen måste alltså få starkt stöd. Detta år, 2005, har förklarats vara Medelhavets år, och det innebär en utmärkt möjlighet att gjuta nytt liv i Barcelonaprocessen just när utsikterna för fredsprocessen i Mellanöstern är så mycket bättre, som så många tidigare talare har påpekat. 
Eurlings (PPE-DE ).
   – Herr talman! När Mahmoud Abbas hösten 2003 inte hade något annat val än att avgå som premiärminister för att Yassir Arafat inte gav honom tillräckligt utrymme för att arbeta för freden var det få som kunde föreställa sig att vi ett och ett halvt år senare skulle få en sådan historisk möjlighet att göra freden varaktig – och möjligheten är verkligen historisk. När vi ser hur Mahmoud Abbas intar en pragmatisk position och vilken Israels första reaktion är, men också hur Libanons folk kräver sin rätt till frihet och självbestämmande på ett historiskt sätt, tycker jag att det är mycket viktigt att Europa ger rätt signaler. Vilka är dessa signaler?
För det första bör vi tillsammans med USA arbeta för att blåsa nytt liv i färdplanen, men också, som Elmar Brok sade för en stund sedan, nu stödja palestinierna så att människorna där inser, ju förr desto bättre, att pragmatikerna och de moderata verkligen kan erbjuda något fördelaktigt. För det tredje måste vi också ge en tydligare signal än förut till de illasinnade, och jag syftar främst på Hizbullah, för vilka vår inställning i Europa verkligen är märklig.
I fallet Hamas sade vi en gång att organisationen som helhet var både politiskt och militärt orättfärdig. När det gäller Hizbullah är vi fortfarande inkonsekventa eftersom vi i deras fall säger att den militära sidan är orättfärdig, men vi kan möta dem på den politiska nivån. Det finns inte längre något skäl att upprätthålla denna uppdelning, för uppdelningen är orimlig. Det finns en ledare, Hassan Nasrallah, som är politisk och militär ledare och som hävdar att de är en organisation. På samma sätt säger organisationens andreman, schejk Naim Qassem, att de är en organisation, att de politiskt och militärt har samma mål: ”Den politiska aktiviteten är integrerad i motståndsoperationerna; den är oupplösligt förenad med den politiska aktiviteten.” Detta är vad som sades av Hizbullahs andreman, och om det skulle kvarstå några tvivel skulle jag vilja citera Hizbullahs företrädare i det libanesiska parlamentet, som vi har kontakt med, som säger: ”Hizbullah är en organisation där alla krigare samtidigt är politiker och krigare. Vissa i västvärlden försöker förråda Hizbullah, men vi låter inte lura oss av det.”
Vi har inte råd att vara naiva längre, särskilt inte nu. Vi måste skicka rätt budskap till de palestinier, israeler och libaneser som vill ha frihet, genom att inta en fast hållning gentemot illasinnade krafter som Hizbullah. Jag vet att den nederländska regeringen under det senaste rådsordförandeskapet försökte distansera sig från denna dubbla hållning och placera Hizbullah som helhet på listan över terroristorganisationer. Jag tycker att Mellanösterns folk förtjänar en sådan signal från EU som helhet. Jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten, men också rådets representant, om de skulle vilja utveckla detta. Varför har vi fortfarande en kluven hållning i våra förbindelser med Hizbullah, och när kommer vi äntligen att börja bekämpa organisationen som helhet med alla medel, som vi gör med Hamas? 
Kasoulides (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vår förbindelse med våra medelhavspartner bygger på ett ömsesidigt beroende. Barcelonaprocessen grundas på principen om ömsesidig nytta. Å ena sida är medlemsstaterna först och främst angelägna att ta itu med frågor som invandring, terrorism och mänskliga rättigheter. Å andra sidan är medelhavspartnerna ivriga att öka sin levnadsstandard och dra nytta av ekonomiskt stöd och handel.
Lösningen är naturligtvis att ta itu med klyftan mellan unionen och Medelhavsregionen. Minskar man välståndsklyftan, så avtar invandringsströmmarna. Tar man itu med demokratiklyftan befäster man regional stabilitet. Det är enklare i teorin än i praktiken. I Barcelonaprocessen har man försökt allt detta, med måttliga resultat. Vi har brustit på tre områden: synbarhet – att övertyga människor om att vi är med på detta tillsammans när det gäller alla frågor, prioritering – att försöka göra allt, men i slutändan blir det inte särskilt mycket, samt genomförande – genom finansiering.
Om medlemsstater ser konkreta resultat kommer de säkerligen att vara mer tillmötesgående när det gäller att anslå finansiering. Våra partner i Medelhavsregionen ber om mer pengar för att skapa dessa resultat. Det behövs påhittighet för att bryta denna ”hönan och ägget”-situation. 
Laschet (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Många talare denna morgon har beskrivit hur detta år, 2005, kan bli ett grannskapspolitikens år. Framtidsutsikterna har sällan varit så goda. Det har gått tio år sedan Barcelonaprocessen, det finns en utveckling i riktning mot fred mellan Israel och Palestina i Mellanöstern – något som framstod som omöjligt för bara några månader sedan – och president Viktor Jusjtjenko är här med oss i dag – från en östlig del av grannskapet där demokrati och mänskliga rättigheter intar en alltmer framträdande position.
Det är därför det är viktigt att vi här i Europaparlamentet ger ett positivt bidrag till denna process av grannskapspolitik. Även i själva länderna ser vi att stämningen börjar förändras. Bara för några dagar sedan berättade delegater från Marocko för mig att de hade inlett en dialog om mänskliga rättigheter med rådet inom associeringsrådet EU-Marocko, och att alla de andra grannarna sade till dem: ”Är ni helt från vettet? Hur kan ni tala om mänskliga rättigheter med EU? Det kommer bara att slå tillbaka mot er när EU börjar blanda sig i.” Men effekten är positiv. Dialogen pågår, och det innebär att de har möjlighet att tala om marockaners mänskliga rättigheter i Europeiska unionen också. Det är med andra ord en produktiv dialog, och den kommer utan tvekan att påverka alla de andra grannarna positivt också.
Jag tror att vi är på rätt väg, och nu måste vi höja målsättningen. Vi har alltid sagt att vi européer, om korruptionen inom den palestinska myndigheten åtgärdas och om terrorismen upphör, måste hjälpa till genom att bidra med ännu mer pengar om så är nödvändigt. Det innebär att vi måste vara beredda att stödja denna process på vårt eget initiativ. Elmar Brok har utan tvekan givit uttryck för åsikten hos majoriteten här i parlamentet, fru kommissionsledamot. Med andra ord: om ni vidtar åtgärder nu kommer ni att ha vårt stöd. Förutsägelsen att kaos skulle bryta ut efter Arafats död har visat sig vara felaktig. Det som har brutit ut är freden; åtgärder mot freden har nu inletts, och vi européer bör stödja denna process.
Låt mig göra en sista kommentar om Syrien, som Camiel Eurlings redan har nämnt. Javier Solanas kommentarer är oacceptabla i denna form. Vi måste nu ställa större krav även på Syrien. Alla våra arabiska grannar är ivriga att stödja fredsprocessen, och Syrien måste nu dömas efter om man bekämpar Hamas och Hizbullah i Libanon och Syrien. Om landet inte gör detta kan det inte vara en lämplig partner i EU:s politik. Detta måste klargöras, och i detta avseende har kommissionsledamoten varit betydligt öppnare i sina kommentarer än Javier Solana de senaste veckorna. 
Schmit,
   . – Herr talman! Jag tycker att den här debatten har visat först och främst att parlamentet är en viktig för att inte säga oumbärlig partner vid nystarten av Barcelonaprocessen. Ett antal förslag har lagts fram, och jag skall försöka återkomma till vissa av de frågor som har tagits upp.
För det första skulle jag vilja säga att det demokratiska projektet, projektet för demokrati i Medelhavsområdet, är en europeisk idé. Genom Barcelonaprocessen har vi på ett effektivt sätt arbetat för denna idé om att försvara demokratin i den här regionen. I detta sammanhang är den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet ett viktigt steg, eftersom vi alla vet att demokrati också är ett slags lärande. Lärandet om parlamentariskt styre, om parlamentarisk demokrati, sker först och främst i denna miljö av utbyte. Som vi alla vet nomineras eller väljs inte alla parlamentsledamöter på samma sätt. Jag anser dock att denna församling är ett steg i rätt riktning. Ni har anförtrotts en viktig uppgift, en som jag nästan skulle vilja drista mig till att beskriva som demokratiutbildning, men också utbildning för fred och dialog, eftersom det i denna parlamentariska församling ingår medlemmar som i dag är fiender eller kanske var det i går. Jag tror att denna form av dialog är extremt viktig. Dessutom kommer ordförandeskapet att få äran att närvara vid era överläggningar i Kairo.
En annan fråga som har diskuterats mycket och som är av intresse för rådet är situationen i Libanon. Sedan mordet på den förre premiärministern Rafik Hariri har situationen i Libanon blivit extremt känslig. Jag har noterat att ett antal kommentarer, för att inte säga krav, har lagts fram. Jag kan berätta för er att det i fråga om Libanon råder total enighet mellan EU och Förenta staterna, och det är något som klart framgick i gårdagens samtal. Mot bakgrund av den kris som landet riskerar att hamna i efter mordet på Hariri får FN:s resolution 1559, som inledningsvis hade stöd av ett europeiskt land och Förenta staterna, en helt ny dimension.
Vår hållning gentemot Syrien kännetecknas inte av svaghet. Jag anser att vi har försökt samarbeta med Syrien. Vi hoppades, och fortsätter att hoppas, att Syrien återigen kommer att slå in på reformernas och demokratiseringens väg. Dock vet vi och måste vara medvetna om att de krafter som stöder en sådan utveckling förmodligen fortfarande är i klar minoritet och mycket svaga. Därför måste vi kanske inleda någon annan form av dialog med landet, och det är minst sagt tveksamt om avtalet kommer att skrivas under enligt tidsplanen.
Jag skulle också vilja säga något om Hizbullah. Jag tror inte att det finns någon tveksamhet, och vi vet alla att Hizbullah är politiskt aktivt eftersom organisationen både har ledamöter i det libanesiska parlamentet och deltar i andra aktiviteter. Men att bara placera organisationen på listan är ingen lösning på problemet. Jag anser därför att vi måste vara mycket uppmärksamma på frågan om Hizbullah. Vi måste också granska Hizbullahs inställning till den nuvarande situationen i Libanon. Jag måste säga att de hot som uttalats av vissa ledande medlemmar i Hizbullah angående Libanons stabilitet inte inger förtroende, och vi måste därför förmodligen vidta andra åtgärder i detta avseende.
Vad gäller Syrien skulle jag helt enkelt vilja säga att det såg hoppfullt ut i alla fall på en punkt när Syrien efter långa förhandlingar och diskussioner antog icke-spridningsklausulen. Det fanns en strimma av hopp i att vi kunde övertala Syrien att inta en mer ansvarsfull hållning i enlighet med de principer som upprätthålls av Europeiska unionen och det internationella samfundet.
I fråga om fredsprocessen tror jag att vi alla är överens om att den är grundläggande om vi skall kunna ge förnyad kraft åt Barcelonaprocessen och åt dialogen med Medelhavsregionen. Jag instämmer därför med Philippe Morillon när han säger att Europa måste planera för den tid då fred har uppnåtts. Jag kan försäkra honom om att de myndigheter som är ansvariga för dessa frågor i förhållande till fredsbevarande styrkor absolut inte kommer att försumma detta slags förberedelser och planering.
Jag skall avsluta med en fråga som ligger mig särskilt varmt om hjärtat, nämligen invandringen, eftersom jag också är ansvarig för att hantera den under vårt ordförandeskap. Europeiska unionen har ingen som helst avsikt att bygga en ny mur mellan Medelhavets stränder. Man har nämnt de tusentals människor som försöker korsa Medelhavet och går under på kuppen. De är inte offer för en mur mellan Europa och Medelhavets andra kust. De är framför allt offer för fattigdom, armod och förtryck. Men de är också offer för människosmugglare, för kriminella gäng som profiterar ekonomiskt på deras förtvivlan. Jag anser därför att vi måste samarbeta med våra partner på andra sidan Medelhavet för att bekämpa dessa brottsliga aktiviteter. Alla dessa frågor behandlas i Haagprogrammet, där också just invandringsfrågan kopplas till den nya grannskapspolitiken. Jag tror därför att vår hållning till invandringen, särskilt från våra grannländer runt Medelhavet, måste bli en del av en mycket mer global hållning.
Den här veckan kommer rådet (rättsliga och inrikes frågor) att hålla sin första debatt om kommissionens grönbok, som också har presenterats för parlamentet av min kollega, kommissionsledamoten Franco Frattini. Det är en grönbok om laglig invandring. Jag tror att vi måste arbeta i en anda av samförstånd för att hitta lösningar för ordnad och kontrollerad men laglig invandring, som när människor väl kommer till Europa gör det möjligt för dem att integreras och fullt ut delta i vårt samhällsliv. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! Jag vill försäkra parlamentet om att vi är fast beslutna att förbättra samarbetet med Medelhavsländerna. Detta gäller för den plattform för Europa-Medelhavsområdet som har funnits i tio år, för handlingsplanerna och naturligtvis också för fredsprocessen för Medelhavsområdet. 
 Det stämmer att vi måste göra allt för att detta första, lilla steg i fredsprocessen skall kunna befästas, och det måste befästas på båda sidor. Mahmoud Abbas måste avveckla terrorstrukturerna och göra sig av med de olagliga vapnen och tunnlarna. Den andra sidan måste också anstränga sig. Jag gav de båda ledarna detta tydliga budskap. Israelerna måste också göra allt de kan. För det första måste de frige fångar för att ge palestinierna förtroende så att de slutar använda vapen. Israelerna måste också återvända till förhandlingsbordet. De måste garantera rörelsefrihet för det palestinska folket och för varor. Det är först när ekonomin börjar blomstra som det kan finnas en möjlighet till verklig fred i Mellanöstern.
Som Elmar Brok och Armin Laschet nämnde måste vi nu göra allt för att stödja denna fredsprocess, inbegripet politiskt, inom kvartetten. Jag är mycket stolt över att vara en ny del av detta. Nästa möte med kvartetten kommer att hållas i London. Där kan vi fortsätta att stödja denna process, steg för steg. I går talade vi om detta med Condoleezza Rice och president George Bush. De har nu utsett en säkerhetssamordnare för området för att hjälpa till att ta itu med framtida incidenter. Detta är viktigt för processens framskridande.
Tillbakadragandet i Gaza kommer att bli mycket svårt. Det kommer nu att bli fråga om ett samordnat tillbakadragande. Sharon har redan sagt detta. Det har varit en av de utdragna utmaningarna. Nu är det ett löfte. Vi måste också göra ekonomiska ansträngningar, och ge palestinierna allt.
Jag vill också hedra min företrädare, eftersom han stödde den palestinska myndigheten under mycket svåra förhållanden. Jag ville särskilt nämna detta Jag vill göra samma sak, men på ett öppet sätt naturligtvis. Snabbstartsprojekt kan inledas utöver det som vi redan gör, så snart som tillbakadragandet från Gaza inleds.
Vi tillhandahåller hjälp på områdena utbildning, hälsovård och skapandet av arbetstillfällen, och vi samarbetar ofta med UNRWA. Vi kommer också att inleda investeringsprojekt, med hamnstaden till exempel. Jag har redan tillkännagivit detta. Som ni kan se tar vi inte lätt på denna process. Tvärtom tar vi den på största allvar.
Min kollega från rådet har redan gått närmare in på detaljer när det gäller Libanon. För oss är det mycket viktigt att visa Libanon att nu måste de första stegen mot en demokratisk process befästas genom val. Vi överväger för närvarande olika alternativ, däribland valövervakning och stöd, men förhandlingar om detta pågår fortfarande med libaneserna. Vi hoppas att vi kan göra framsteg.
I går talade vi om det utvidgade Mellanöstern med Condoleezza Rice. Detta är ett utmärkt tillfälle att använda den kraft som finns där för att gå vidare med fredsprocessen, vår grannskapspolitik, Barcelonaprocessen och det nya amerikanska engagemanget för att sikta mot samma mål. Allt detta måste göras parallellt. Vi vill utnyttja det som vi redan har gjort.
Vi har skänkt ett stort belopp inom ramen för Medaprogrammet. I slutet av 2004 avsattes 1 002 miljoner euro till Medelhavsregionen och Mellanöstern, inbegripet 160 miljoner euro för Irak. När det gäller Irak uppgick utbetalningarna till 1 125 miljoner euro. År 2004 avsatte vi omkring 700 miljoner euro och betalade 800 miljoner, så förhållandet mellan betalningar och åtaganden ligger på 115 procent. Förbättrat utförande går hand i hand med programmens kvalitetsförhöjning. Jag vädjar till er att stödja oss när det gäller de ekonomiska aspekterna och EU:s grannskapspolitiska instrument. Det är med hjälp av detta instrument som vi kommer att agera.
Vi gav 320 miljoner euro till Irak förra året, särskilt till hälsovård, utbildning och basbehov. Vi har precis talat om ytterligare 200 miljoner euro, som vi vill skänka för att stödja befolkningen och den konstitutionella processen. Vi är redo att utse experter som skulle kunna samarbeta med Förenta nationerna.
Vi vill hjälpa till med det integrerade uppdraget med polisutbildning, och med utbildning som hör samman med rättsväsende och rättsstatsprincipen för att stärka uppbyggnaden av institutioner. Vi arbetar också med att bygga upp ministerierna för handel och energi. Jag är redo att förena mig i en trojka med mina kolleger från rådet och Javier Solana och åka till regionen för att stödja irakierna så snart som en ny regering har tillsatts. I går tillkännagavs en ny internationell samordningskonferens med amerikanskt deltagande. Det är en utmärkt idé för att skapa ett stabilt och framgångsrikt Irak i framtiden. 
Talmannen.
   – Jag har mottagit sex resolutionsförslag från sex politiska grupper för att avsluta debatten, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.(1)
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag klockan 11.30. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om uttalanden från rådet och kommissionen om den 61:a sessionen med Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna (Genève, 14 mars–22 april 2005). 
Schmit,
   . – Herr talman! Europeiska unionen spelade en aktiv roll vid den sextionde sessionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i Genève. Liksom tidigare år stod man för det största antalet påbörjade initiativ: tre initiativ på särskilda områden och tio initiativ om situationen för mänskliga rättigheter i olika länder. Den sextioförsta sessionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna sker i ett sammanhang som är annorlunda på många sätt.
På EU-nivå understryker utnämningen nyligen av en personlig representant för generalsekreteraren och den höge representanten för mänskliga rättigheter den vikt EU fäster vid att stärka sin politik för mänskliga rättigheter.
I fråga om FN ledde publiceringen av högnivågruppens rapport ”A more secure world: Our shared responsibility” till en omfattande debatt om reformeringen av FN, och särskilt om FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Synpunkterna på rekommendationerna för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna gick isär, men alla är överens om behovet av att göra den mer handlingskraftig och att allmänt förstärka arbetet med mänskliga rättigheter i FN.
I detta nya sammanhang, genom den drivkraft som uppstod genom debatten om kommissionen för de mänskliga rättigheterna tillsammans med de nya förhoppningar som har uppstått genom den senare utvecklingen i Mellanöstern, har vi skäl att tro att den sextioförsta sessionen i kommissionen för de mänskliga rättigheterna kan innebära ett betydande bidrag till framstegen på området mänskliga rättigheter.
Faktum är att man inom Europeiska unionen ser kommissionen för de mänskliga rättigheterna som FN:s främsta forum för att främja och skydda mänskliga rättigheter i världen, och man tänker fortsätta att spela en aktiv roll och samarbeta med andra regionala grupper där. Men även om EU:s aktiviteter inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna är viktiga är det inte bara här man kan arbeta för mänskliga rättigheter. Gemensamma ställningstaganden för mänskliga rättigheter, samarbete med andra organisationer, till exempel Europarådet eller Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa och dialogerna om mänskliga rättigheter med Kina och Iran är andra sätt att arbeta för mänskliga rättigheter.
Samtal pågår fortfarande om initiativ från Europeiska unionens sida vid FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i år. Vissa beslut har redan tagits. EU kommer att presentera tematiska resolutioner om religiös intolerans, om dödsstraffet och om barns rättigheter. Detta är tre viktiga frågor. Inför uttryck för intolerans mot troende oavsett religion har EU för avsikt att med förnyad energi bekämpa alla former av intolerans. I frågan om dödsstraffet anser EU att dess avskaffande kommer att bidra till att stärka den mänskliga värdigheten, och arbetar för att det skall avskaffas överallt. Man anser att FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna är ett lämpligt forum för att arbeta för detta mål. Främjandet av och skyddet för barns rättigheter är en viktig del av EU:s människorättspolitik.
Europeiska unionen har tagit beslut om att presentera resolutioner om läget för de mänskliga rättigheterna i Myanmar, i Demokratiska folkrepubliken Korea och i de israeliska bosättningarna i de ockuperade områdena. Samtalen om andra initiativ som skall presenteras av EU kommer att fortsätta i kommande möten i arbetsgruppen för de mänskliga rättigheterna, som kommer att hållas innan sessionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna.
Vid sitt möte i mars kommer rådet formellt att ange EU:s prioriteringar för den sextioförsta sessionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Utöver sina egna initiativ har EU för avsikt att samarbeta med alla tredjeländer som kan påbörja initiativ för att främja mänskliga rättigheter, särskilt i kampen mot terrorismen eller i relation till transnationella företag. Liksom tidigare kommer man att försöka uppmuntra den anda av dialog som är grundläggande för sökandet efter gemensamma lösningar på gemensamma problem.
Europeiska unionen hoppas kunna räkna med stöd från parlamentet, vars resolution är långt mer ambitiös än vårt program för den sextioförsta sessionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Unionen instämmer i de farhågor som uttryckts i parlamentet, och jag kan försäkra er att de frågor ni har tagit upp kommer att beaktas i våra diskussioner och beslut. Som jag sade tidigare har vi dock andra verktyg utöver åtgärder i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, och vi försöker hitta det lämpligaste och effektivaste verktyget för varje situation. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Jag välkomnar Europaparlamentets bidrag till Europeiska unionens diskussioner inför den 61:a sessionen med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna (UNCHR) i Genève. Det är viktigt att Europeiska unionen förbereder sin strategi noggrant, och syftet med Europaparlamentets resolution och debatt är att stimulera de ansträngningarna.
Vi är alla medvetna om att Europeiska unionen står inför en rad utmaningar, inte minst en växande fientlighet från många av UNCHR:s medlemsstater mot själva tanken på resolutioner kring enskilda länder. Den utvecklingen hamnade i fokus när Europeiska unionens resolutionsförslag om Tjetjenien och Zimbabwe förkastades under förra årets session i UNCHR. Sådana resolutioner är en viktig del av UNCHR:s arbete, eftersom de riktar uppmärksamheten mot kränkningar av de mänskliga rättigheterna, och det utses särskilda rapportörer med uppgift att undersöka och rapportera om kränkningarna.
Man kunde ha förväntat sig att åtminstone UNCHR:s 53 medlemsländer skulle tycka det var lämpligt att utfärda stående inbjudningar till rapportörerna, vilkas mandat de själva har bidragit till: faktum är att endast 19 av UNCHR:s medlemsstater har gjort detta 2005. Åtta av dem är EU-medlemmar. Även i länder som utfärdat en stående inbjudan möter de särskilda rapportörena ofta hinder och svårigheter när de skall utföra sitt uppdrag.
Detta är ett problem som kräver större uppmärksamhet inom ramen för Europeiska unionens politiska dialog med tredjeland och i våra förbindelser med FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och andra organisationer.
Det pågår för närvarande en diskussion om vilka länder och teman som Europeiska unionen vill diskutera under den 61:a sessionen med UNCHR, och Europeiska kommissionen deltar fullt ut i den processen. Låt mig understryka att Europeiska unionen är ansvarig för lejonparten av resolutionerna om enskilda länder. Det är inte realistiskt att förvänta sig att unionen skall utöka den listan i oändlighet. Vi måste rikta in krafterna på att samla stöd för våra initiativ bland likasinnade länder och i en bredare cirkel bland UNCHR:s medlemmar i ett försök att undvika ytterligare nederlag.
Vi överväger även vad vi kan göra utöver landsinitiativen. Nyckelfrågan här är engagemang i enskilda frågor. Jag tänker till exempel på en kampanj mot dödsstraff eller religiös intolerans, eller frågan om barnens rättigheter.
Men låt mig understryka att risken för en förlust inte i sig utgör ett tungt vägande skäl för att avstå från att lägga fram en resolution: redan själva handlingen att lägga fram ett resolutionsförslag skickar en tydlig signal till det berörda landets regering och dess medborgare, något som människorättsaktivister hela tiden vittnar om. Det är också viktigt att vi uppmuntrar andra att ta ansvar för att driva resolutioner i nyckelfrågor – ett bra exempel är förra årets schweiziska initiativ till en resolution om Nepal.
I Europaparlamentets resolutionsförslag understryks också att om Europeiska unionen deltar i en dialog om mänskliga rättigheter, så får det inte utesluta stöd för en UNCHR-resolution om ett enskilt land: det gemensamma stödet för Kanadas resolution om Iran från EU:s samtliga 25 medlemsstater under FN:s generalförsamlings tredje kommission förra året visar att denna princip även tillämpas i praktiken.
När vi tar kontakt med tredjeland för att få stöd för våra initiativ bör vi även hålla grundförutsättningarna för våra förbindelser med många av UNCHR:s medlemsstater i minnet. Jag konstaterar till exempel att klausulen om mänskliga rättigheter i Cotonouavtalet inte enbart rör tredjelands inrikes politik för mänskliga rättigheter, utan även respekten för mänskliga rättigheter inom ramen för deras internationella politik.
Vi måste även sända en tydlig signal om vårt fortsatta engagemang för att stödja FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och hennes kansli som en mycket viktig kugge i FN:s maskineri på området för de mänskliga rättigheterna. Finansiering är en del av detta, och det gläder mig att kunna rapportera till er att en rad projekt tillsammans med kontoret för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter är planerade för i år.
Låt mig avsluta med att understryka kommissionens avsikt att ge Luxemburgs ordförandeskap största möjliga stöd under vad som med all säkerhet kommer att bli ett utmanande år för Europeiska unionen i UNCHR. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! De årliga sessionerna med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna är alltid en viktig händelse i samband med det internationella och generella främjandet av mänskliga rättigheter. Det syftet är grundläggande för oss, men trots det måste vi vara medvetna om medborgarnas bestörtning när de ser att de länder som gjort sig skyldiga till de allvarligaste kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, och som i själva verket hör till de värsta diktaturerna i världen, är representerade i kommissionen för de mänskliga rättigheterna. Det gäller länder som Kuba, Saudiarabien, Sudan, Zimbabwe och Kina, tillsammans med andra länder som har allvarliga problem med mänskliga rättigheter, såsom Ryska federationen. Och vi vet alla att detta inte enbart gäller Tjetjenien. Med tanke på vår europeiska tradition att främja mänskliga rättigheter måste vi utarbeta en väldigt tydlig strategi för att kunna arbeta i det här sammanhanget.
Enligt vår åsikt måste en sådan strategi grundas på tre huvudprinciper, där den första är kampen mot diktaturer. De mänskliga rättigheterna har sina rötter i kampen mot auktoritära och totalitära strukturer och diktaturer, och den kampen måste fortsätta. Tyvärr har över hälften av världens befolkning inga möjligheter att ha ett parlament som detta och åtnjuter varken social eller politisk organisationsfrihet, och detta kommer även i fortsättningen att vara en huvudprioritering i enlighet med den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter och pakten om medborgerliga och politiska rättigheter.
För det andra vill jag rikta uppmärksamheten på två nya, dagsaktuella hot mot de mänskliga rättigheterna. Ett av dem är terrorism, global terrorism, som till vår glädje behandlas utifrån ett människorättsperspektiv i Europaparlamentets resolution. Terrorismen behandlas ofta uteslutande ur ett motsatt perspektiv. Kampen mot terrorismen får inte kränka de mänskliga rättigheterna – det håller vi med om – men vi måste även komma ihåg att terrorism, per definition och för att det är ett mycket närvarande hot, är en av de största anledningarna till rädsla, en av de största anledningarna till osäkerhet och i sig en extremt våldsam attack mot de mänskliga rättigheterna.
Slutligen finns det en ny verklighet som hotar de mänskliga rättigheterna, och det är internationell brottslighet. Globaliseringens baksida – exploateringen av barn, barnarbete, handeln med kvinnor, organhandeln, människohandeln – måste också behandlas som ett nytt hot mot de mänskliga rättigheterna. Jag anser att det är längs de här linjerna vi måste rikta in vår uppmärksamhet. Vi kommer att stödja den resolution som kommissionen antagit, under förutsättning att vissa ändringsförslag godkänns som har splittrat röstresultatet. Vi förbehåller oss rätten att fatta det slutliga beslutet. 
Valenciano Martínez-Orozco (PSE ),
   – Herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! De mänskliga rättigheterna är ett särskilt viktigt område för Europaparlamentet. Den intensiva debatten och ändringsförslagen som lagts fram till betänkandet som antogs i veckan visar vilket hårt arbete som utförts av de politiska grupperna för att uppnå en bredare samsyn. Tack vare det kommer Europeiska unionen att kunna spela en ledande roll under den 61:a sessionen med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i Genève.
För socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet är Europeiska unionens politik på området för de mänskliga rättigheterna den gemensamma utrikespolitikens viktigaste mervärde. PSE-gruppen menar att Europeiska unionens utrikespolitik, samtidigt som den respekterar multilateralismen, utmärks av åtgärder för att garantera att de mänskliga rättigheterna erkänns och att de stärks och stöds. Ett av Europeiska unionens uppdrag är att utrota lidandet i världen.
I och med att förberedelserna inför den kommande sessionen med FN:s människorättskommission fortskrider, vill jag be kommissionen och rådet se till att Europaparlamentets delegation deltar fullt ut i arbetet och förhandlingarna i Genève. Jag vill understryka för de företrädare för kommissionen och rådet som är närvarande här i dag att Europaparlamentet är ett legitimt och trovärdigt organ och förtjänar att behandlas som sådant. Vår närvaro i Genève får inte bli rent symbolisk. Jag utgår ifrån att lämpliga samordningsmetoder kommer att inrättas så att vi kan samarbeta på ett tillfredsställande sätt.
Detta får mig att uppmana rådet och kommissionen att fullt ut ta hänsyn till det specifika innehållet i rekommendationerna som finns i detta betänkande. Speciellt vill jag fästa er uppmärksamhet på Europaparlamentets förhoppning att Europeiska unionen skall inta en balanserad, konsekvent och kravfylld hållning vid sessionen med FN:s människorättskommission i Genève. -strategin måste överges.
Europaparlamentets betänkande går längre än att enbart rikta rekommendationer till utvecklingsländerna. Det fokuserar på de mänskliga rättigheterna som sådana. Följaktligen hävdas det i betänkandet att missbruk och kränkningar av de mänskliga rättigheterna skall fördömas, oavsett var de äger rum, i Uzbekistan eller på Guantánamo.
Avslutningsvis vill jag uppmana kammaren att stödja att rätten till reproduktiv hälsa införs i betänkandet. Jag vänder mig framför allt till de mer konservativa ledamöterna. Rätten till reproduktiv hälsa är avgörande i kampen mot aids och för att garantera andra mänskliga rättigheter. Vi vill att man inte bara bekämpar religiös diskriminering, utan även diskriminering på grund av kön eller sexuell läggning. 
Malmström (ALDE ),
   . – Herr talman! Den årliga människorättssessionen i Genève är ett oerhört viktigt tillfälle för världens länder att mötas och diskutera mänskliga rättigheter. Många medborgare runt omkring i världen, stater, dissidenter och förtryckta, följer denna övning med mycket stort intresse. För Europaparlamentet är det en oerhört viktig företeelse. Vi gläder oss därför åt detta samarbete mellan kommissionen, rådet och oss.
Naturligtvis är mötets former någonting som bör ses över. Det kanske man kan göra i samband med FN-översynen i september. Det är t.ex. helt orimligt att en skurkstat som Libyen har varit ordförande i människorättssessionen. Det ger ingen trovärdighet i vårt arbete. Man behöver också få en bättre struktur på mötena, såsom min kollega José Ribeiro e Castro precis sade. Trots goda intentioner i Genève, blir det ju mycket kohandel där de riktigt stora skurkstaterna, såsom Iran och Kina, ofta klarar sig undan medan det är lättare att enas om t.ex. Nordkorea – det är också en skurkstat, naturligtvis. Den liberala gruppen beklagar detta och skulle väldigt gärna se resolutioner kring just Iran och Kina, eftersom de är de länder som bryter mest mot de mänskliga rättigheterna.
Vi känner också mycket stor oro för situationen i Darfur och beklagar att övergreppen, folkmorden där inte går till internationella krigsförbrytartribunalen. Det finns en mängd teman och länder som kan tas upp och Hélène Flautres utmärkta betänkande, som vi står bakom, nämner parlamentets prioriteringar. Jag vill bara lyfta fram Tjetjenien, Zimbabwe och Colombia för den liberala gruppen. Det är också mycket viktigt att FN:s människorättskommissionär, hennes medarbetare och olika organ får tillräckligt med resurser för att kunna arbeta med frågan.
De tre frågor som EU kommer att driva är mycket bra, och vi står bakom dem. Vi skulle också velat ha ett om yttrandefrihet och journalister. Förra året dödades fler journalister än någonsin i tjänst och väldigt många sitter fängslade runt omkring i världen. Dessa människors mod är helt nödvändigt för oss för att vi skall få reda på övergreppen mot mänskliga rättigheter och det är på så sätt en förutsättning för sessionen i Genève. Därför är det vår plikt att inte glömma det arbete de gör. 
Flautre (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Ni hänvisade mycket riktigt till de många initiativ som togs av Europeiska unionen vid den 60:e sessionen med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Jag håller med, men jag minns även vad Shirin Ebadi sade efter den sessionen. När hon talade om tystnaden kring Iran och de mänskliga rättigheterna i Iran, sade hon: ”tystnaden är kränkande för offren”. Jag minns fortfarande de orden, och jag anser att vi även måste komma ihåg att vid den sextionde sessionen tog ett antal länder, bland dem Kina, Zimbabwe och Kuba, extremt kraftfulla initiativ för att beröva FN:s människorättskommission dess substans. Europeiska unionen måste vara speciellt vaksam när den ställs inför dessa extremt skadliga strategier från vissa länder.
Jag hör vad ni säger, herr rådsordförande, om att vi har flera verktyg att ta till – jag tänker på Kina. Men varför skulle de utesluta varandra? För länder som dessa ligger Europeiska unionens trovärdighet, dess effektivitet, i att vi inte ger dubbla budskap: jovisst, vi har flera verktyg, men de utesluter inte varandra.
Europaparlamentets resolution kommer att bidra till att Europeiska unionens aktiviteter blir mer sammanhängande och konsekventa. Det är i alla fall vad alla som talat i dag i denna kammare vill se. Vi har framhållit ett antal rättigheter som betraktas som nya rättigheter, tredje generationens rättigheter. Det skulle hedra Europeiska unionen och vara till vår fördel att betona dessa rättigheter, som är knutna till globaliseringen. Jag tänker på de mänskliga rättigheterna, individens rättigheter och de transnationella företagens skyldigheter. FN arbetar med de här frågorna. Europeiska unionen skulle kunna uppmuntra och stödja det arbetet.
Vi har också länge diskuterat vad som är rätt ord i kampen mot terrorismen, som fortsätter att vara en källa till oro i flera avseenden, som José Ribeiro e Castro påpekade. Vi skulle vilja att medlemsstaterna fick rekommendationer från FN om åtgärder för bekämpande av terrorism, eftersom vi anser att det finns allvarliga brister inom detta område.
Låt mig avslutningsvis helt kort nämna frågan om journalister i krigszoner. Vi talar här om en dramatisk situation som engagerar alla. Jag anser inte att det internationella maskineriet för att skydda journalister är tillräckligt konsekvent och effektivt, och vi borde ägna denna fråga viss eftertanke. 
Agnoletto (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig utrycka min uppskattning för ett heltäckande och korrekt betänkande. Trots det tycker jag mig ana ett slags vördnad och ett respektfullt avstånd – vilket jag även märkte under anförandena från kommissionen och rådet – när vissa mäktiga aktörer nämns, när det är de som är ansvariga för misslyckandet att försvara de mänskliga rättigheterna. Speciellt när det handlar om Irak måste orättvisor och våld fördömas med samma kraft, oavsett varifrån det kommer, oavsett om det är terrorister eller de ockuperande brittisk-amerikanska styrkorna som är skyldiga. Om fängelseförhållanden verkligen vore ett mått på samhällets utvecklingsnivå, då skulle västvärlden befinna sig i ett förfärligt tillstånd med tanke på Abu Ghraib och Guantánamo.
I det här fallet räcker det inte med att be Förenta staterna klargöra situationen. Här finns ingenting att klargöra. Vi har i stället ett politiskt och moraliskt ansvar att uttrycka ett starkt fördömande. Jag anser också att det förekommer kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Afghanistan som bör fördömas, även när de utförs av internationella styrkor. Dessutom bör Förenta staterna uppmanas att ratificera Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen. Lagen måste vara lika för alla, och ingen får ha något slags internationell immunitet.
Vi röstade nyligen för att börja förhandla med Turkiet, och därmed ådrog vi oss en skuld som måste respekteras: nämligen att fortsätta den dagliga övervakningen av hur situationen utvecklas – inte enbart på lagstiftningsområdet, utan även i vardagspolitiken – när det gäller respekt för de mänskliga rättigheterna, framför allt för den kurdiska befolkningen, politiskt erkännande och engagemang för att hitta en lösning på konflikten, samt ett erkännande av Republiken Cypern och tillbakadragande av trupper från öns nordliga delar. Dessa frågor måste uttryckligen framhållas i betänkandet.
Mänskliga rättigheter måste även sättas in i ett bredare sammanhang: vi kan inte bara fördöma våld och dödsstraff när det drabbar enskilda individer, samtidigt som vi bortser från politiska beslut som dömer miljoner människor till döden. Jag tänker på den liberala penning- och finanspolitik som till exempel tvingar 800 miljoner människor att leva på mindre än en dollar per dag och som utestänger tiotals miljoner människor från tillgången på aidsmediciner.
Vid Amazonfloden, där 20 procent av hela planetens bestånd av färskvatten rinner varje dag, har tiotusentals människor i Manaus inte tillgång till dricksvatten därför att den tjänsten har privatiserats. Detta är ett exempel på hur vår utvecklingsmodell kränker den viktigaste av mänskliga rättigheter, nämligen rätten att leva. 
Speroni (IND/DEM ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! I samband med de mänskliga rättigheterna vill jag gärna ta tillfället i akt och nämna en . Jag tänker inte på någon verklig person, utan på människors rätt till självbestämmande, som tyvärr ofta göms, ignoreras, förtrampas och kränks.
När vi talar om mänskliga rättigheter tänker vi alltför ofta bara på rättigheterna för enskilda individer, vilkas frihet, integritet och hälsa mycket riktigt måste respekteras. Olika befolkningars rättigheter är dock minst lika viktiga, och en av de viktigaste av dessa är rätten till självbestämmande. Eftersom jag inte hittade något spår av detta i betänkandet har jag lagt fram ett ändringsförslag för att korrigera detta förbiseende. Jag hoppas att det tas emot positivt av mina kolleger från samtliga politiska partier. 
Belohorská (NI ).
   – Ett utmärkt betänkande, som återspeglar kritiken mot dagens tillstånd för de mänskliga rättigheterna runtom i världen. I betänkandet ingår även dokument som garanterar medborgarna deras rättigheter. Jag är förvånad över att prioriteringarna inte inkluderar kvinnornas ovärdiga ställning och misslyckandet med att garantera deras rättigheter. Vårt problem är dock att vi ibland uppmärksammar bristen på mänskliga rättigheter på andra håll i världen utan att upptäcka dem vi har inom våra egna områden. Vi dövar våra samveten genom att säga att vi har rättsliga verktyg som tillåter medborgarna att kräva sina rättigheter. Vi glömmer lätt att rättvisans gudinna ibland är lat, och det tar lång tid för henne att fatta beslut. Grundläggande mänskliga rättigheter inkluderar politiska rättigheter. Den politiska etiken brister om vi misslyckas med att erkänna sådana rättigheter även för våra politiska motståndare. Herr talman! Jag tänker på de grupplösa ledamöternas ovärdiga ställning i Europaparlamentet. Vi har möjlighet att arbeta, och det tackar vi för, men vi ingår inte i ert -system. Det verkar uteslutande vara till för eliten, eller är det bara ett av de där dokumenten som ansluter sig till principen att vinnaren får allt? Herr talman! Jag blev mycket bedrövad när Europaparlamentets talman inte fick en plats vid bordet under förhandlingarna med president Bush. Det gladde mig att se att situationen rättades till, för det handlade inte enbart om talman Josep Borrell Fontelles personliga ställning, utan om Europaparlamentets talman. Jag ber er därför att inte tolka mitt inlägg som att det skulle avse individuella personer, utan våra väljare, som har rätt till respekt. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! En del av EU:s , både på intern och internationell nivå, är höga normer i dess utrikes- och utvecklingspolitik när det gäller mänskliga rättigheter.
Jag blir emellertid lite cynisk när jag ser hänvisningar till FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, vars nuvarande medlemsförteckning inbegriper Saudiarabien, där man halshugger människor offentligt för narkotika- och alkoholbrott; Kuba, där man avrättade tre människor förra året för att de försökte fly landet i en kapad färja och där man låser in politiska oliktänkande, samt Zimbabwe, som är en diktatur där pressfriheten undertrycks och människor utsätts för godtyckliga arresteringar och tortyr.
Ironiskt nog omnämns alla de tre länderna i resolutionen. Detta återspeglas i den ”icke-åtgärd” som har vidtagits mot Zimbabwe och Kina, där det finns ett utbrett bruk av dödsstraff, även för sådana brott som korruption, koppleri, narkotikabrott och skattebedrägeri, dess systematiska tortyr av oliktänkande och dess inskränkning av yttrandefriheten, inbegripet Internet, och religiöst utövande, vilket betyder att de klarar sig undan. Kina har också en obehaglig vana att understödja brutala regimer som Sudan, Burma och Nordkorea, utan hänsyn till de grymheter som de begår, på grundval av icke-inblandning i deras inrikespolitik.
Trots det är UNCHR det enda internationella medel vi har för att främja mänskliga rättigheter på global nivå, så vi måste hålla till godo med den.
Jag välkomnar huvuddelen av denna resolution, i synnerhet försvaret för statens plikt att skydda sina medborgare mot terrorism och behovet att fortsätta dialogen om mänskliga rättigheter med länder som Iran, vars meritlista är skrämmande med den senaste avrättningen av en sextonårig flicka för sexuella förseelser. Jag vill också diskutera uppförandet av Indien, som är en demokrati och omfattas av rättsstatsprincipen, på samma lista som Kina och Zimbabwe. Den indiska staten tillämpar faktiskt positiv diskriminering till förmån för de lägre kasterna.
Visst erkännande måste också ges Uzbekistan och president Islam Karimovs senaste löften om att det onekligen har förekommit övergrepp i hans land under kampen mot islamistiska terrorister, men att han nu önskar att ge pressen frihet, upprätta en oberoende dömande makt och avskaffa dödsstraffet. Detta är allvarliga överväganden. Jag känner starkt att vi måste uppmuntra länder och deras ledare som inte befinner sig helt utanför anständighetens gräns att röra sig i rätt riktning och belöna dem för detta. 
Pinior (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Låt mig fästa er uppmärksamhet på kränkandet av de mänskliga rättigheterna i Vitryssland, ett av Europeiska unionens grannländer. Enligt en rapport från 2004 om kränkningen av mänskliga rättigheter, som publicerades på Internet av det oberoende vitryska yttrandefrihetsinitiativet Charta 97, var cirka 1 500 personer frihetsberövade eller arresterade av politiska skäl i Vitryssland förra året. Nästan 20 dagstidningar stängdes, och tre oppositionspolitiker dömdes till fleråriga fängelsestraff. President Alexander Lukasjenkos regim kontrollerar medierna och kränker grundläggande mänskliga rättigheter, medborgerliga fri- och rättigheter och politisk frihet. Det vitryska folket förnekas rätten att tillgodogöra sig oberoende information såväl som politiska partiers rätt att fritt bedriva sin verksamhet och församlingsrätten.
I februari i år fick vi även se protester som avsåg ekonomiska frågor i Vitryssland. Allting pekar på att situationen i landet kommer att bli alltmer kritisk som ett resultat av presidentvalet som måste äga rum senast i september 2006. Lukasjenko kommer att ställa upp för tredje gången. Det bör nämnas att folkomröstningen som hölls förra året, som inte följde några som helst demokratiska principer, gör det möjligt för honom att inneha den positionen på livstid. Men å andra sidan håller den vitryska civilbefolkningen på att vakna till, framför allt under påverkan av de demokratiska framstegen i Ukraina.
Mina damer och herrar! Jag säger detta i egenskap av representant för Centraleuropa och som före detta ledare för Solidaritet, fackföreningen som startade en fredlig revolution i Polen för 25 år sedan, ledd av idén om mänskliga rättigheter. Europaparlamentet får inte ge upp inför uppförandet av en ny järnridå längs Europeiska unionens gränser, denna gång en ridå som skiljer ett demokratiskt Europa, där medborgarna kan utvecklas fritt, från ett auktoritärt Europa, där politiska regimer kränker grundläggande mänskliga rättigheter. Vi måste komma ihåg att Europeiska unionens flagga har blivit en symbol för frihet och hopp om en bättre tillvaro i Vitryssland. Vi måste komma ihåg de unga människor som på Alla hjärtans dag delade ut ljusblå band med guldstjärnor på gatorna i Vitrysslands städer. Europas hjärta slår nu i Minsk, och demokratins öde på den europeiska kontinenten avgörs där. 
Cornillet (ALDE ).
   – Herr talman! Lyckligtvis finns det andra organ förutom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna som ägnar sig åt detta problem.
Det leder mig till att göra två kommentarer. Först vill jag säga att det kan vara nyttigt för den interinstitutionella dialogen mellan ordförandeskapet, kommissionen och Europaparlamentet att fråga oss själva hur användbar FN:s människorättskommission egentligen är, och ifrågasätta de ibland överraskande ordförandeskap som den väljer och den faktiska absolution som den beviljar sina medlemmar. Det kan bli så att Europeiska unionens närvaro kommer att resultera i, kanske inte utpressning, men en omvärdering av den verkliga nyttan med denna kommission. Jag anser att vi borde kunna använda vår plats i kommissionen för att försöka driva på mot rättvisare lösningar.
Min andra kommentar gäller effektivitet. Jag konstaterar, herr talman, att ni föreslog att vi faktiskt skulle begränsa antalet behandlade frågor och länder, vilket jag anser vara mycket klokt. Faktum är dock att resolutionen som lagts fram av Hélène Flautre i det närmaste är heltäckande, så man kan välja vad man vill. Jag ser att den inkluderar barnens rättigheter, religiös intolerans och dödsstraff. Tillåt mig att tillägga ytterligare två ämnen som vi skulle kunna ta med, nämligen yttrandefriheten, därför att den är en nödvändig katalysator i utvecklingen av mänskliga rättigheter, och slaveri i alla dess former.
När det gäller de berörda länderna – Korea, Burma och Palestina – så tycker jag det är viktigt att lägga till Demokratiska republiken Kongo på den listan, eftersom det landet orsakar motsvarande en tsunami var tredje månad, 3,6 miljoner döda sedan 1992, i en atmosfär av allmän likgiltighet. Avslutningsvis bör vi lägga till Darfur, som verkligen börjar bli ”den bortglömda personen” i det här sammanhanget. Vi skulle kunna koncentrera våra ansträngningar till dessa fem ämnen och dessa fem länder. 
Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Den kommande sessionen med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna erbjuder en möjlighet att ta tag i några olösta frågor.
Europeiska unionen måste stödja särskilda resolutioner kring ämnen som situationen i Colombia, företagens ansvar inom området för mänskliga rättigheter och rätten till självbestämmande för bortglömda befolkningar, såsom de i Tibet och Sahara. Resolutioner om diskriminering på grund av kön eller sexuell läggning måste också få stöd, i linje med det brasilianska initiativet.
Dessutom bör Europeiska unionen främja en reform av människorättskommissionen. Som en grundläggande och nödvändig förutsättning för medlemskap måste regeringarna först tvingas att korrigera huvudfördragen gällande mänskliga rättigheter. De måste även uppfylla alla krav avseende information, tillämpa rekommendationerna som godkänts av de organ vars uppgift det är att övervaka dessa fördrag och utfärda stående inbjudningar till FN:s experter på mänskliga rättigheter.
En rejäl insats kommer att krävas för att tackla dessa frågor, och jag uppmanar Europeiska unionen att ta dem på allvar. 
Dillen (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Mellan den 14 mars och den 22 april kommer FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna att hålla sin 61:a session i Genève. Vi kan bara hoppas att sessionen kommer att styras av strikt etiska och objektiva kriterier och inte längre kommer att påverkas av synpunkter mer besläktade med en cynisk än försvaret av mänskliga rättigheter.
Detta var tyvärr alltför ofta fallet tidigare, och det stod klart för alla hur Förenta nationerna i allmänhet och UNCHR i synnerhet tillämpade dubbla budskap. Detta var fallet under kalla kriget, och jag är rädd för att detta fortfarande stämmer i viss utsträckning för UNCHR i dag.
Förra året förkastade till exempel FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna under sin 60:e session resolutionerna om Zimbabwe som Europeiska unionen hade hjälpt till att lägga fram, liksom resolutionen om Kina. När det gäller dessa länder gick FN så långt att man till och med antog ett förslag om vad som brukar kallas en ”icke-åtgärd”.
Kan det vara så, att i vissa fall – jag tänker framför allt på Kina – minskar FN-byråkraternas oro för de mänskliga rättigheterna i takt med att ländernas ekonomiska betydelse ökar? Detta vågar man knappt föreställa sig, men i alla fall när det gäller Kina är det slående att se hur det finns de som, gång på gång, tillämpar dubbla måttstockar.
Kina leder världsstatistiken över antalet dödsstraff och avrättningar, men det verkar inte hindra några av EU:s medlemsstater från att kasta grundläggande etiska principer över bord och hålla tyst om mänskliga rättigheter när de kinesiska ledarna kommer på besök till Europa. Självklart måste stora avtal ros i hamn – jag tänker på Airbus – och självklart är det fördelaktigare att hålla tyst om den där bråkstaken Dalai Lama eller de där besvärliga taiwaneserna.
Denna dubbelmoral har även tillämpats i fallet Turkiet, vilket talare från olika grupper i denna kammare har påpekat vid olika tillfällen under de senaste månaderna. Det var nödvändigt att påbörja anslutningsförhandlingarna med Turkiet, med lock och pock, och trots de ständiga rapporterna om otaliga tortyrfall, om avskaffandet av yttrandefrihet och församlingsrätt, om ledningens förnekande av det armeniska folkmordet, om den permanenta ockupationen av norra Cypern, så var det inte sant att Turkiet inte uppfyllde Köpenhamnskriterierna.
Detta är endast två exempel för att visa att i denna värld kommer före de viktigaste demokratiska och etiska principerna som det bara pratas väldigt mycket om. Varken FN eller vår egen union är trovärdiga lärjungar eller moralfilosofer i detta avseende. 
Van Orden (PPE-DE ).
   – Herr talman! Om Europeiska unionen verkligen vill åstadkomma en förändring när det gäller de mänskliga rättigheterna måste den börja visa allvar. För miljoner människor är god förvaltning nyckeln till en bättre framtid, till ekonomisk utveckling och till den välbehövliga förbättringen av de mänskliga rättigheterna, och trots detta tvekar Europeiska unionen att konfrontera regimer som gång på gång kränker sina medborgare.
I Afrika, som är en kontinent som Europeiska unionen uppenbarligen fäster särskild vikt vid, uppvisar Zimbabwe ett tydligt exempel på allvaret av vår föresats. I åratal har folket i Zimbabwe lidit under den ondskefulla, bigotta och korrupta Mugaberegimen.
Parlamentet har genom många resolutioner varit konsekvent i sitt krav på kraftfulla åtgärder mot Robert Mugabe och dem som håller honom vid makten. Tyvärr måste jag säga att rådet har reagerat kraftlöst. Förra veckan förnyade rådet visserligen sina riktade sanktioner, men dessa genomförs inte med någon riktig kraft; de skadar inte Mugabes kumpaner. Med tanke på att valet i Zimbabwe äger rum om endast fem veckor är det inte tillräckligt att enbart förnya de befintliga EU-sanktionerna om vi vill sända ett tydligt budskap till regimen att den måste bättra sig eller ta konsekvenserna.
Det var tråkigt att unionen inte tog tillfället i akt att hota med ytterligare sanktioner om våld, förtryck och hot skulle fördärva valet i Zimbabwe. Förhållandena i Zimbabwe är förfärande. Oppositionspartiet MDC har ingen tillgång till de statskontrollerade medierna, deras möten blir störda och det pågår över 400 rättegångar mot MDC-kandidater. Röstlängderna är inte aktuella, oppositionen har ingen aning om var vallokalerna kommer att vara och folket måste gå på Mugabes valmöten för att få mat. Inga seriösa valobservatörer har bjudits in, och de få internationella journalister som är kvar i landet blir arresterade.
Vid det 61:a mötet för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i Genève borde EU ställa sig bakom en särskild resolution om Zimbabwe och i varje fall utnyttja alla möjligheter under de kommande avgörande veckorna för att se till att det blir fria och öppna val i detta oupplysta land.
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! En debatt om Europeiska unionens engagemang för världsomspännande respekt för de mänskliga rättigheterna inom FN:s ram skulle inte vara fullständig utan uppgiften att en av fem människor, mestadels kvinnor, fortfarande inte har tillgång till mat, vatten, sjukvård eller grundutbildning. Jag ser detta som en global kränkning av de mänskliga rättigheterna. FN:s millenniemål är de konkreta mål som regeringschefer runtom i världen har förbundit sig att genomföra i ett försök att förbättra den situationen. Fem år efter denna ambitiösa plan måste vi konstatera att målen långt ifrån har nåtts. År 2015 borde alla barn, flickor i synnerhet, gå i skolan. Det verkar i praktiken vara ett tomt löfte. Rätten till utveckling förnekas många. Det är nu äntligen dags för Europeiska unionen att visa att man håller sina löften, i den meningen att man verkligen ställer upp med de ekonomiska resurser som krävs. De flesta medlemsstaterna ligger långt ifrån sjuprocentsmålet när det gäller utvecklingssamarbete. Europeiska unionen har fortfarande en lång väg kvar till att förverkliga sitt löfte att lägga 20 procent av utvecklingsbudgeten på grundutbildning och grundläggande hälsovård. När vi skall utforma budgetplanen för 2007–2013 – som omfattar flera miljarder euro – så är det detta vi bör göra till de verkliga människorättsfrågorna. Om vi uppnår dessa mål kan ytterligare 500 personer undkomma extrem fattigdom, mer än trehundra miljoner människor kan leva utan hunger, trettio miljoner barn kan räddas från för tidig död, två miljoner färre mödrar dö i barnsäng, ytterligare hundra miljoner flickor och unga kvinnor kan gå i skolan. Det är respekt för mänskliga rättigheter. 
Van Hecke (ALDE ).
   – Herr talman! Någon beskrev en gång FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i Genève som den årliga människorättscirkusen. Under de senaste åren har det faktiskt visat sig vid flera tillfällen att showen har dominerats av länder som är ökända för sina brott mot de mänskliga rättigheterna. Genom att knyta strategiska allianser stöttar de varandra och lyckas till och med ge varandra en klapp på axeln. Det är hög tid att göra en grundlig översyn av UNCHR:s sammansättning och dess röstningsförfaranden. Om inte, så finns det en risk att UNCHR går till botten på grund av sin egen brist på trovärdighet. Europeiska unionen har också ett stort ansvar i detta. Vi måste arbeta mot mer sammanhållning och mer konsekvens i vår människorättspolicy. Europeiska unionen bör slutligen spela en ledande roll, så att denna 61:a session inte slutar som en tom ceremoni, utan i stället blir ett effektivt och trovärdigt forum som kan åstadkomma rättvisa och, framför allt, konkreta resultat. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! När vi nu förbereder oss inför mötet i Genève, så måste det sägas att det har varit ett tufft år för de mänskliga rättigheterna runtom i världen. Samtidigt som vi fokuserar vår uppmärksamhet på olika detaljer, bör vi fortfarande särskilt nämna de länder som ligger främst när det gäller att kränka de mänskliga rättigheterna, Kina och Ryssland.
Det är rätt att Europaparlamentet inte skall vara tyst i Tjetjenienfrågan, till exempel. När det gäller Kina skulle jag vilja nämna en liten detalj: två ord som skapar ett otroligt lidande. Dessa två ord, framförda som anklagelse, kan förstöra livet för oskyldiga och fredsälskande medborgare. Med begreppet som förevändning arresterar och fängslar de kinesiska myndigheterna ett oräkneligt antal människor. Deras enda brott är att de tillhör ett religiöst samfund. Dessa människor är inte skyldiga till att störa lag och ordning och utgör inget hot mot andra. De hävdar helt enkelt sina grundläggande mänskliga rättigheter: i detta fall rätten att samlas och utöva en religion. är, som koncept, alldeles för vagt för att på något sätt kunna anses vara ett rimligt skäl till arrestering eller fångenskap.
Som ofta sägs är vår policy gentemot Kina och Ryssland nära knuten till faktorer som har att göra med handels- och energipolitik. Ibland kan jag inte låta bli att tänka på vad framtiden kommer att medföra i detta avseende. Vad kommer vårt växande beroende och behov av energi, som redan är normen inom Europeiska unionen, att betyda för Europeiska unionens människorättspolitik? Just nu är vi till 50 procent beroende av energi som importeras från länder utanför EU, och enligt kommissionens beräkningar kommer den siffran att öka till 70 procent 2030.
Det har redan sagts här att uttrycken av oro från Europaparlamentet och speciellt vissa medlemsstater i vissa fall har kolliderat med passiviteten hos de enskilda medlemsstaterna och de kommersiella intressen som opererar i bakgrunden. Om det är så situationen ser ut nu, hur långt kommer vi då att gå när vårt beroende ökar och vi konkurrerar mer och mer med Kina och Indien om Rysslands energiresurser? Om vi inte förstår detta, och inser den inneboende risken med den situation vi befinner oss i, kan resultatet bli ett oavsiktligt försvagande av vår människorättspolitik. Det skulle kunna stänga munnar som i stället borde öppnas. Vi behöver en förebyggande strategi som tar hänsyn till våra svagheter och viljan till en diplomatiskt bekväm existens.
Talmannen.
   – Vi avbryter debatten här.
Debatten kommer att återupptas kl. 15.00.
Vi skall nu genomföra omröstningen. 

Bourlanges (ALDE ).
   – Herr talman! Jag skulle bara vilja säga att jag upptar en plats på utskottsordförandenas bänk, som jag inte har rätt till eftersom jag inte längre är utskottsordförande, medan Jean-Marie Cavada, som är ordförande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, rättsliga och inrikes frågor, sitter borta på översta raden. Jag hoppas att de ansvariga tjänstemännen rättar till detta så att jag kan sitta på en plats som bättre lämpar sig för min ringa ställning, medan Jean-Marie Cavada kan få en plats som bättre passar hans ämbetes värdighet.
Talmannen.
   – De berörda enheterna kommer säkerligen att uppmärksamma era kommentarer. Under tiden kan ni och er kollega sitta kvar på era platser. Det kommer inte ens att påverka användningen av röstkorten. Vi kommer självklart att ta itu med detta. 

Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen förklarar att den kommer att låta företrädare för företag och branschorganisationer vara delaktiga i den lagstiftningsprocess som kommer att leda till antagandet av bestämmelser som tillåter en ändring av gemenskapens tullkodex, så att näringsidkare inom Europeiska unionen inte skall hamna i en ogynnsam konkurrenssituation gentemot näringsidkare utanför unionen. Detta kommer att omfatta dem där bestämmelser som härrör från internationella avtal kan beviljas, genom att publicera relevanta dokument och förslag till lagtexter inför Tullkodexkommitténs möten på webbplatsen Europa så att näringsidkare och branschorganisationer kan framföra sina åsikter till kommissionen och utskottet innan ett beslut fattas.
För det andra kommer kommissionen att hålla regelbundna samråd om särskilda frågor med en kontaktgrupp som redan har bildats och består av representativa europeiska branschorganisationer. För det tredje kommer representativa handelsexperter att delta i kommitténs arbete i enlighet med punkt 9 i bestämmelserna om kommittéförfaranden. 

Del Turco (PSE ),
   . – Herr talman! Två minuter är för kort tid för att summera innehållet i det arbete vi utfört. Alla är medvetna om värdet av förslaget, och det är berömvärt att vi har lyckats uppnå en hedervärd kompromiss mellan kommissionen, rådet och Europaparlamentet, vilket innebär att Europaparlamentet kan rösta – jag hoppas med största möjliga majoritet – för detta betänkande.
Signalen är tydlig: Europeiska unionen förbinder sig att betrakta yrkesutbildning som ett av sina trumfkort i den internationella konkurrensen, och i det syftet skickar vi en tydlig signal till företag och enskilda medlemsstater i Europeiska unionen. Detta budskap har ett inneboende värde som, om det får stöd av ett enhälligt beslut i Europaparlamentet, skulle kunna öka ytterligare i betydelse. 


Talmannen.
   – President Jusjtjenko, mina damer och herrar! Det är med stort nöje som jag, på kammarens vägnar, hälsar President Viktor Jusjtjenko varmt välkommen och gratulerar honom hjärtligt till valsegern.
Vi hade hoppats få välkomna president Jusjtjenko till denna kammare den 27 januari. Men som ni säkert kommer ihåg snöade det så kraftigt den dagen att flera förbindelser över hela Europa var avbrutna. President Jusjtjenko var därför oförmögen att nå Strasbourg.
I dag råkar det även vara er födelsedag, president Jusjtjenko, så därför vill jag också gratulera er hjärtligt på födelsedagen på kammarens vägnar.
Vi fyller alla år, men alla är inte kallade att spela en ledande roll i händelser som de som ert land just har upplevt.
Jag skulle även vilja välkomna den stora delegationen från Ukraina som sitter på åhörarläktaren.
President Jusjtjenko! Det nyligen inträffade presidentvalet i ert land bekräftade att det ukrainska folket har anammat demokratin. De bevisade eftertryckligt sin mognad och visade sin beslutsamhet att arbeta för frihet och utveckling i framtiden. Jag är säker på att bilderna från mobiliseringen av era medborgare i slutet av förra året fortfarande är färska i våra sinnen och kommer att vara så under en lång tid framöver. Vi är även imponerade av de ambitiösa demokratiska och ekonomiska reformer som ni planerar. Uppgiften framför er kommer inte att vara lätt, men ni kan vara säker på att Europeiska unionen kommer att stödja er.
Jag vill påminna er om att kammaren den 13 januari i år godkände en resolution som uppmanar, och jag citerar, ”rådet, kommissionen och medlemsstaterna att vid sidan av åtgärderna i handlingsplanen inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken diskutera andra former av förbindelser med Ukraina, bland annat möjligheten till fullt medlemskap för detta land som är ett direkt grannland och som har djupt rotade historiska, kulturella och ekonomiska band med Europeiska unionen”.
Detta är Europaparlamentets ståndpunkt. Jag upprepar endast vad kammaren har godkänt, för att därigenom sätta sin godkännandestämpel under en process som vi alla har varit mycket engagerade i. Vi anser att den oranga revolutionens tolv dagar inte bara visade på styrkan i ert lands längtan efter demokrati, president Jusjtjenko. De visade även Europeiska unionens förmåga att vidta politiska åtgärder i sin omedelbara närhet.
Det finns därför två skäl för oss att glädjas. Vi kan fira vad ni har åstadkommit i Ukraina, och vi kan gratulera varandra till att som politisk enhet ha spelat en roll för att göra det möjligt. Allt detta utgör ytterligare skäl för oss att välkomna er i vår skara, om så bara för en kort stund. Jag önskar er, president Jusjtjenko, en trevlig vistelse i Strasbourg och ger er härmed ordet.
Jusjtjenko,
   (1). – Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Det är en stor ära och ett stort nöje för mig att tala till er i denna kammare. Europaparlamentet är en symbol för demokratin inom Europeiska unionen, och demokrati är det värde som förenar oss alla i dag. Demokratin är grundvalen för vårt välstånd, och detta gäller för alla länder som har valt demokratins och frihetens väg, och för hela vår kontinent som har lyckats skapa en union av fria länder. Jag är därför mycket stolt över att få tala till Europaparlamentet.
Jag är också mycket stolt över att få företräda ett land som har skapat en ny symbol på den europeiska kontinenten. Berlinmuren revs, och vår oranga revolution har också blivit en ny symbol inom ett demokratiskt Europa. Allt detta innebär att totalitarismen inte längre kommer att vara möjlig på vår kontinent. Vårt folk lyckades välja frihetens och sanningens väg, och visade att de kunde kämpa och göra sitt yttersta för att få leva i ett enat och fritt Europa.
Europas gränser sträcker sig nu från Lissabon till bortom Kiev. Vi har valt den europeiska civilisationen. Det handlar inte bara om geografi; det handlar om våra andliga värden och om våra delade moraliska värderingar.
I mitt land har vi fått se presidenten väljas demokratiskt en andra gång, och denna gång skedde det på ett öppet och demokratiskt sätt. Demokratin segrade, även om det kostade mitt lands folk och mig själv stora ansträngningar. Denna seger möjliggjordes tack vare att ett ordentligt civilsamhälle utvecklades i Ukraina. Journalister, politiker, affärsmän, domare, tjänstemän, alla mobiliserades tack vare bildandet av det som nu nästan är en ny nation, det vill säga Ukraina. Ni i Europaparlamentet borde betrakta er själva som gudfäder till det nyfödda demokratiska Ukraina.
Under de oförglömliga dagar som den orangefärgade revolutionen varade var ert stöd en stor uppmuntran, en viktig symbol för oss som hjälpte oss i vår kamp mot den rädsla vi kände i december, som var en mycket svår månad att genomleva. Här i Europaparlamentet hörde vi och förstod vi att ett nytt demokratiskt samhälle var möjligt i Ukraina. Ett nytt blad i den europeiska historieboken höll på att vändas.
På äkta ukrainskt vis vill jag tacka er för ert stöd och för er kamp för vår frihet. Tack så mycket, allihop.
Kära vänner! Vi är här tillsammans. Ukraina behöver fortfarande göra mycket för att bli en fullvärdig medlem av den europeiska familjen, men vi har redan uppnått vårt viktigaste mål. Det som förenar oss nu är gemensamma värderingar. Vi har en gemensam historia. Vi har gemensamma ambitioner. Dessa saker förenar oss, och denna känsla av enighet är så mycket viktigare än uttalanden från olika håll.
I dag har mitt land slagit in på en väg av nya reformer. Denna process påminner mig om att baka bröd: det krävs bra råvaror och hårt arbete. När degen är färdig beror det på hur man formar den om det skall bli en bra limpa. För oss i Ukraina är målet med detta bröd att det skall formas av de nya normer och värderingar som vi har antagit i enlighet med europeiska normer och värderingar.
Europeisk integration är den enda väg som verkligen ligger öppen för Ukraina. Under de senaste dagarna har vi rört oss mot en integrering med Europeiska unionen. Vi har valt vår strategiska och politiska väg i den riktningen. Men förutom ord måste vi i första hand få se handling. Tidigare har demokratin, rättssäkerheten och till och med medierna haft det mycket svårt i Ukraina. Det fanns mycket korruption. Detta tvingade folket ut på gator och torg för att kräva bättre villkor, interna reformer och ett närmande till Europeiska unionen. Ukraina och Europeiska unionen får inte missa detta enda och unika tillfälle.
Vi uppskattar ert engagemang för att ta detta historiska tillfälle i akt. Genom att anta resolutionen av den 13 januari i år har Europaparlamentet visat hur visionärt det är genom att rekommendera rådet, kommissionen, och medlemsstaterna att stödja Ukraina i sina europeiska strävanden. Jag tycker att utvidgningen av handlingsplanen för Ukraina är en mycket positiv gest. Vi i Ukraina kommer att göra allt vi kan för att genomföra bestämmelserna i handlingsplanen från vår sida. Jag vill än en gång understryka att vi kommer att göra vårt yttersta för att uppnå detta. Det är en av de viktigaste uppgifterna min regering har framför sig. Ukraina kommer att göra sitt yttersta så att vi nu kan göra en gemensam analys som gör det möjligt för oss att visa vilka framsteg vi har gjort. Jag hoppas att det 2007 i slutet av handlingsplanen kommer att vara möjligt för oss att inleda förhandlingar om medlemskap och att vi kan påbörja förhandlingsprocessen om medlemskap på detta sätt.
Det verkar som om händelseutvecklingen redan ha hunnit ifatt grannskapspolitiken. Syftet med och omfattningen av våra förbindelser måste baseras på att Ukraina redan är en integrerad del av ett enat Europa.
Jag understryker än en gång att vi tycker att vårt samarbete med Europeiska unionen sker till stor del inom ramen för handlingsplanen, men däremot går längre än grannskapspolitiken, och vi föreslår att vi från och med nu vidtar åtgärder med tanke på ett framtida ukrainskt medlemskap i Europeiska unionen. Vi känner till ståndpunkten hos våra partner som förespråkar andra scenarier. Vi tycker att det är viktigt att vi får stöd för våra egna ambitioner.
Det slutgiltiga målet för mig, mitt land och min regering är att Ukraina blir medlem av Europeiska unionen. Det slutliga resultatet av handlingsplanen, som vi är helt beredda att genomföra snabbare än vad som var planerat från början, skulle sedan kunna tillåta att ett associeringsavtal ingås.
Ukraina kan komma med en officiell begäran på grundval av artikel 49 i Fördraget om Europeiska unionen, och vi kan göra vårt yttersta för att uppfylla Köpenhamnskriterierna.
Jag vill än en gång understryka att vi förstår att det mesta arbetet för att bli medlem i Europeiska unionen ligger på oss. Det är vi som måste anstränga oss, och om vi inte kan genomföra snabba reformer kommer inte Europeiska unionen att kunna hjälpa oss. Ingen kan göra arbetet åt oss. Min regering har redan utarbetat en handlingsplan för de närmaste fem åren, med slutmålet att bli medlem i Europeiska unionen.
Vår vice premiärminister som är ansvarig för det europeiska samarbetet håller för närvarande på att utarbeta detaljerna i den handlingsplanen. Vi kommer att göra vårt bästa för att se till att vi har en öppen ekonomi, en ekonomi som fungerar, för att sänka skatterna, bekämpa korruptionen och se till att rättsväsendet och medierna är oberoende. Under min tid som president kommer det inte att förekomma några kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Ukraina. Vår strävan efter europeisk integration kräver att vi gör framsteg i arbetet med de reformer jag just räknade upp.
Detta är viktiga mål för oss, och det är tydligt att det kommer att krävas mycket arbete för att anpassa vårt samhälle. Vi kommer att behöva anpassa våra administrativa strukturer efter europeiska normer för att se till att folket axlar sitt ansvar. Vi vill att Ukrainas folk litar på administrationen igen och att de förstår vår politik. Vi kommer att genomföra sociala reformer när det gäller utbildning och yrkesutbildning samt social trygghet. En av de viktigaste prioriteringarna är reformen av rättsväsendet. Vi kommer att bekämpa den olagliga handeln med narkotika och den olagliga invandringen och göra vårt yttersta för att se till att vårt rättsväsende fungerar ordentligt, enligt europeiska normer och med hänsyn till de mänskliga rättigheterna och med respekt för mänsklig värdighet.
Jag är övertygad om att vi kan se till att ingen sorts diskriminering tolereras i vårt samhälle och i vår kamp mot de gissel som vi alla känner till i Europa. Ukraina kommer att fortsätta att kämpa för sina medborgares rätt att bli sanna europeiska medborgare, för att de skall kunna känna att de hör till den europeiska familjen. Vi kommer att göra allt vi kan för att allt genomförs i detalj på alla nivåer när det gäller ekonomin, samhällslivet och inom varje område i samhället. Vi måste se till att allt detta sker med en europeisk vision och i en europeisk anda.
Till grund för mitt och min regerings arbete ligger till stor del en europeisk filosofi. Jag kan visa er att min regering kommer att gå från ord till handling, och det praktiska stödet från Europeiska unionen i dessa ansträngningar kommer bara att bli effektivt om så är fallet.
Nu kan vårt definitiva val till förmån för Europa inte tillbakavisas av någon. Den enda vägen som ligger öppen för oss är att vi närmar oss Europeiska unionen. Det är nu dags att ett avgörande steg även tas gentemot Ukraina. Atlantpakten är något som ytterligare kommer att hjälpa till i upprättandet av ett civilsamhälle, en rättsstat och en respekt för de mänskliga rättigheterna i mitt land under min tid som president. Vi är mer intresserade än någon annan av att utveckla våra förbindelser även med Ryska federationen, vårt stora grannland. Vi ser inte vårt närmande till Europa som ett problem för Ryssland, eftersom det kommer att hjälpa Ryssland självt att komma närmare Europa. Ingen kan säga att Ukrainas närmande till Europa kan hindra oss från att ha ett närmare samarbete med våra ryska grannar.
Tro inte dem som säger att det strider mot Rysslands intressen att Ukraina anammar europeiska strukturer. Jag är övertygad om att det inte förhåller sig så, utan snarare tvärtom. Om Ukraina var medlem i Europeiska unionen och Nato skulle inte detta betyda att vi skulle använda dessa medlemskap mot Rysslands och det ryska folkets intressen. Ett stabilt Ukraina är på samma sätt som ett stabilt Ryssland någonting som borde betraktas som garanter för våra gemensamma och delade värderingar.
Vi kommer att utforma en ny regionalpolitik för att utveckla vårt samarbete med Ryska federationen. När det gäller konkreta åtgärder har vi redan börjat vidta sådana tillsammans med Europeiska unionen som syftar till en fredlig lösning på frågan om Transnistrien. Vi tycker att detta är ett sätt på vilket vi kommer att kunna bidra till att europeiska värderingar slår rot i vår region.
Gränsöverskridande samarbete, energinät och liknande kommer att vara sätt att vidareutveckla vårt samarbete i konkreta termer, från Baku till Europeiska unionens västra gränser. På detta sätt kan vi införa europeiska normer i vår region. Detta är utan tvekan en av våra prioriteringar. Vi tycker att detta är den enda vision som kan göra det möjligt för mitt land att uppfylla dessa önskemål.
Kära vänner! Ingenting är garanterat. Vi måste dagligen försvara våra gemensamma värderingar. Vi måste tillsammans bygga väggarna till det hus där våra folk bor. Ett hus utan fast grund kommer att rasa. Och som det står i Bibeln: om en familj är splittrad kan den familjen inte bestå. I denna enighet finns Europas styrka. Ni har själva bevittnat hur denna nya färg har uppstått på den europeiska kartan – färgen orange. Ni vet att Ukraina också kan utgöra en del av Europas framtid.
Nu har tiden kommit för oss att arbeta hårt; nu har tiden kommit för oss att vidta konkreta åtgärder. Det kommer inte att bli lätt för oss att göra detta, men jag vet att vi kommer att kunna nå vårt slutgiltiga mål om vi följer denna väg tillsammans, i denna riktning. Tack så mycket.
Talmannen.
   – Tack, president Jusjtjenko. I ert anförande har ni upprepat hur historien visar att skapandet av ett självständigt Ukraina bör kopplas till skapandet av ett starkt politiskt Europa. Vi stod sida vid sida i ett kritiskt ögonblick, och ni har klargjort att ni önskar fortsätta vårt samarbete i framtiden. Ni kan lita på att Europaparlamentet kommer att stödja er uttalade önskan att skapa ett Ukraina baserat på politisk frihet, ekonomiska framsteg och social sammanhållning, vilket är de tre utmärkande dragen för Europeiska unionens samhälle.


Evans, Robert (PSE ),
   . – Herr talman! Vid flera tillfällen har det uppstått långa diskussioner med både det nederländska och det luxemburgska ordförandeskapet och ett informellt trepartsmöte för att nå en informell överenskommelse inom ramen för förfarandet enligt artikel 251 i fördraget. Jag är därför lite överraskad över att ALDE-gruppen, som har varit delaktig i detta, har begärt delad omröstning. Om vi inte röstar i enlighet med blockkompromissen måste vi riva upp allt vi har kommit överens om, eller överenskommelsens grund, i kompromissen. Därför uppmanar jag er att välja blockkompromissen och stödja de två första delarna i sin helhet. 

Attwooll (ALDE ),
   . – Herr talman! Jag har en rent teknisk anmärkning som gäller ändringsförslag 13. Alla språkversioner av detta bör utformas så att de stämmer överens med det spanska originalet så att det till exempel kommer att stå följande på engelska: . 

Morillon (ALDE ).
   – Herr talman! Jag ber om er uppmärksamhet i ett par sekunder, eftersom formuleringen av detta muntliga ändringsförslag skiljer sig från det som framgår av era omröstningslistor.
I slutet av punkt 9, efter orden ”kräver ett omedelbart tillbakadragande av trupper från landet i enlighet med vad som sägs i resolutionen från FN:s säkerhetsråd” föreslår jag att vi lägger till följande ord ”och kommer att göra detta villkor till ett avgörande utvärderingskriterium när det blir dags att underteckna associeringsavtalet”. 

Carnero González (PSE ).
   – Herr talman! När det gäller de uttalanden som olika parlamentsgrupper gjort under förmiddagens diskussion, och efter kontakt med alla grupper, vill jag föreslå att vi antar en ny punkt 18 a. Jag kommer nu att läsa upp den föreslagna texten på spanska: ”Europaparlamentet uppmanar rådet att anta beslutet om att organisera ett Europa-Medelhavstoppmöte med stats- eller regeringschefer för att högtidlighålla den tionde årsdagen av Barcelonaprocessen. Europaparlamentet belyser i detta sammanhang vikten av den parlamentariska dimensionen i processen och uppmanar den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet, som skall hålla ett sammanträde i Kairo den 12–15 mars 2005, att sammankalla ett extraordinärt sammanträde med församlingen för Europa–Medelhavsområdet för att engagera församlingen i firandet av den tionde årsdagen.” 

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ville bara påpeka en sak om framställandet av det muntliga ändringsförslag som lagts fram av Philippe Morillon. Omröstningen om det har just skett, och vi stöder detta ändringsförslag. Jag vill påpeka att med tanke på den överenskommelse som tycks ha gjorts mellan alla politiska grupper bör den sista delen av punkt 9 bli en separat punkt. Jag tänker på hänvisningen till att det skulle sändas valobservatörer till Libanon. Philippe Morillon tog inte hänsyn till det när han lade fram sitt ändringsförslag, och jag anser att det är viktigt.

Queiró (PPE-DE ),
   .– Med denna ytterligare överenskommelse, som föredraganden stöder, tar vi ännu ett nödvändigt steg på vägen mot en fullständig integration av de nya medlemsstaterna. Liksom de andra avtal som redan har slutits är detta ett ytterligare bevis på att EU:s traditionella partner ser positivt på utvidgningen, vilket visar att EU nu är en politisk enhet som ökar i betydelse.
Jag röstade därför för betänkandet. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Denna rekommendation härrör från EU:s senaste utvidgning och avsikten är att inlemma de nya medlemsstaterna i Europa-Medelhavsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och Egypten med hjälp av ett tilläggsprotokoll till avtalet. Det liknar andra tidigare rekommendationer.
Protokollet kommer bland annat att inkludera import av jordbruksprodukter från Egypten till de nya medlemsstater som kommer att omfattas av villkoren.
Jag har stött dessa associerings- och samarbetsavtal. Jag anser att de kommer att utgöra ytterligare ett positivt steg i partnerskapet mellan Europa och Medelhavet. Förutom att fokusera på medborgarnas välfärd bör EU bidra till att göra grannländernas ekonomier mer dynamiska, vilket dessutom ligger i linje med EU:s strategi ”Europeiska grannskapspolitiken” (KOM(2004)0373), antagen av rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 14 juni 2004.
Jag röstade för betänkandet. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Kommissionen föreslår att rådet skall bemyndiga de medlemsstater som omfattas av EU:s gemensamma viserings, asyl och invandringspolitik (däribland Sverige) att i gemenskapens intresse ratificera ILO:s konvention om identitetshandlingar för sjömän.
Konventionen förutsätter ingen ändring av den förordning som reglerar området och som uttryckligen föreskriver undantag från viseringskravet för civil besättning på fartyg. Att medlemsstaterna skulle behöva rådets bemyndigande är således inte rimligt, en uppfattning som uppenbarligen delas av Frankrike som redan har ratificerat konventionen.
Junilistan ser därför inget hinder för medlemsstaterna att självständigt besluta om de vill ansluta sig till konventionen utan något bemyndigande från EU. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Efter det arbete som gjordes redan vid den första behandlingen, och mot bakgrund av samarbetet med rådet, anser jag att detta betänkande bör antas, under förutsättning att den aktuella frågan som huvudsakligen handlar om ett harmoniserat riskbedömningssystem stärker säkerheten vid gemenskapens yttre gränser, en fråga som är av stor vikt för oss alla. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– De nya utmaningar och hot som riktas mot stabiliteten i det internationella samfundet och särskilt mot EU-området och dess inre marknad, vilka orsakats av en alltmer instabil och oförutsägbar ny verklighet, kräver att vi beslutar om nya förebyggande åtgärder. Syftet med detta förslag till förordning, som ändrar gemenskapens tullkodex, är att införliva de grundläggande principer som ligger till grund för det nya säkerhetshanteringskonceptet för de yttre gränserna, inklusive ett harmoniserat riskbedömningssystem. Syftet är följaktligen att skärpa säkerheten för varor som passerar internationella gränser. Därför omdefinieras tulltjänstemännens roll i förslaget, och en mekanism införs för att fastslå riskbedömningskriterier på gemenskapsnivå, tillsammans med ett datoriserat stödsystem för riskhantering. Dessa moment motsvarar de förväntningar som EU:s medborgare har när det gäller att förbättra säkerhetsnivåerna.
Jag är positiv till att vi godkänner de flesta av parlamentets föreslagna ändringar som antogs vid den första behandlingen. Jag gläder mig också över det enhälliga resultatet av omröstningen i det aktuella utskottet. 

Martin, David (PSE ),
   . – I detta betänkande ges stöd för en förordning som syftar till att upprätta en gemensam ram för att presentera gemenskapsstatistik över yrkesutbildning på företag.
Även om det låter ganska torrt kommer detta betänkande att få ett varmt välkomnande eftersom det förstärker policyn om livslångt lärande som en grundläggande komponent i den europeiska sysselsättningsstrategin (som erkändes av Europeiska rådet i Lissabon 2000). I betänkandet ställs krav på att medlemsstaterna skall tvinga företag att rapportera om utbildningsnivåer; det ställs också krav på att yrkesutbildningen skall bli mer tillgänglig så att anställda skall få tillgång till utbildning oavsett anställningsform och även om de är anställda på företag med mindre än 10 anställda. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Liksom föredraganden hyser jag vissa tvivel i denna fråga.
Det slår mig, för att börja med kärnpunkten, att det finns risk för konflikt genom att rådet söker bemyndiga medlemsstaterna att göra det som de, i Frankrikes fall, redan har gjort, särskilt inom ett område där det inte finns några tydliga riktlinjer för om befogenheterna ligger hos gemenskapen eller om de är en del av de undantag som föreskrivs i fördraget. De brister som föredraganden tar upp och som rör innehållet i den aktuella konventionen kan också få oss att fundera över att vi bör tänka efter noga innan vi antar konventionen. Mot denna bakgrund, och av de skäl som jag angett, skulle man kunna rösta mot detta betänkande. Det finns emellertid två faktorer som har fått oss att inte göra det.
Å ena sidan, och under förutsättning att det är rådet som vill bemyndiga medlemsstaterna att göra detta, kräver medlemsstaterna detta bemyndigande. Å andra sidan är det inte parlamentets sak att analysera effektiviteten av en konvention som betraktas som effektiv av dem som undertecknat den. Jag röstade därför för betänkandet, med de reservationer som jag har nämnt. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– I artikel 3 j i EG-fördraget föreskrivs det att unionens verksamhet också bör omfatta att vi främjar samordning av sysselsättningspolitiken i medlemsstaterna, i syfte att förbättra dess effektivitet genom att vi utvecklar en samordnad sysselsättningsstrategi. En av de innovativa beståndsdelarna i Lissabonstrategin är dessutom att främja livslångt lärande, och detta är en del av alla medlemsstaters nationella handlingsplaner.
En rättslig grund på EU-nivå för att samla in jämförbara data som ger en verklig bild av den kontinuerliga yrkesutbildningen måste betraktas som en väsentlig beståndsdel, både med tanke på samordningen och på det man kallar effektivitet.
I den aktuella förordningen upprättas en gemensam ram för att ta fram gemenskapens siffror om fortbildningen inom företagen. Det kommer att bli den avgörande faktorn när vi antar politiska strategier som hänger samman med främjandet av ett aktivt livslångt lärande. Portugal har redan tagit steg i denna riktning genom att införa åtgärder i arbetslagstiftningen under rubriken kontinuerligt livslångt lärande för arbetstagare och företag.
Jag röstade för betänkandet. 
Silva Peneda (PPE-DE ),
   .– I Lissabonstrategin fastslogs en rad instrument som syftade till att skapa fler och bättre arbetstillfällen. Ett av dessa instrument är det livslånga lärandet.
Livslångt lärande är dock långt ifrån någon realitet för de europeiska arbetstagarna.
Förbättrade yrkeskunskaper värderas inte så som de borde, trots att medlemsstaterna har det som en mycket viktig punkt när man vill minska arbetslösheten och förbättra produktiviteten.
I EU-15 hade bara 8,5 procent av EU:s medborgare denna yrkesförmån. Vilka blir siffrorna nu inom EU-25?
Vi talar om något som har föga praktisk substans.
Eftersom jag anser att sådant som inte mäts inte heller kan hanteras, måste vi skapa villkor för att regelbundet och systematiskt samla in jämförbara data som ger en sann bild av situationen för den kontinuerliga fortbildningen inom företagen.
Jag förespråkar också att man tar med små och medelstora företag i detta slags statistik. Trots den byråkrati som blir resultatet är det värt besväret att ta med de små och medelstora företagen i denna process även om det sker genom förenklade förfaranden, eftersom de utgör ungefär 90 procent av alla företag inom EU.
Att främja fortbildning för våra arbetstagare och investera i möjligheter som kan ge dem anställning under hela livet är hållbara sätt för att uppnå större konkurrenskraft för EU:s ekonomi. 

Coelho (PPE-DE ),
   .– Medlemsstaterna har förhandlat om en ny version av Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention om identitetshandlingar för sjömän, som syftar till att förenkla formaliteterna för att sjömännen skall kunna gå i land i länder där de inte är medborgare.
I motsats till föredraganden är jag inte det minsta förvånad över beslutet om att införa biometriska kännetecken i sjömännens identitetshandlingar, eftersom det inte längre råder något tvivel om att säkerheten i samband med identitetshandlingarna måste skärpas och att ny teknik av detta slag erbjuder en rad fördelar när det gäller att identifiera individer och förhindra förfalskning av dokument.
Det övergripande syftet med förslaget är alltså att förena flexibilitet och säkerhet.
Beträffande frågan om den ”modell” som valts, vilken består i ett fingeravtryck som trycks som nummer på en streckkod, är det inget problem med driftskompatibiliteten, vare sig för pass eller visum, eftersom fingeravtryck kommer att inkluderas i båda förslagen, och därför är de jämförbara. När det gäller tekniska avvikelser och den annorlunda utrustning som krävs bör det påpekas att detta är den minst kostsamma lösningen. Vidare väntar vi fortfarande på att kommissionen skall lägga fram ett förslag med den modell som valts för att införa biometriska kännetecken på visum ...
Guerreiro (GUE/NGL ),
   .– Under förutsättning att den fråga vi nu behandlar bara handlar om att identifiera sjömän när de går i land stöder vi den allmänna inriktningen, nämligen att sjömännens identitetshandlingar bör betraktas som tillräckliga och att inga visum skall vara nödvändiga till exempel när fartygen tas in i docka eller löper in i hamn och inte heller i de tidigare nämnda fallen med transitering eller återresa till hemlandet.
I enlighet med artikel 9 i bilaga I till lagdekret nr 280/2001 av den 23 oktober kan det portugisiska sjömansregistreringscertifikatet utgöra en identitetshandling för sjömän i enlighet med syftet i ILO:s konvention nr 108. Allt som återstår är därför frågan om visum, och vi anser att de inte skulle behövas.
Följaktligen instämmer vi i stora drag med förslagen i betänkandet.
Men det finns en fråga som inte har analyserats, nämligen kommissionens förslag att rådet skall bemyndiga medlemsstaterna att ratificera en ILO-konvention. Detta är ytterligare ett exempel på att man underminerar den nationella suveräniteten, och vi motsätter oss detta. Det bör påpekas att Frankrike redan har ratificerat den aktuella konventionen, och effektivt utövat sin suveränitet som oberoende land, naturligtvis utan att begära tillstånd från EU för att göra detta. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Eftersom endast medlemsstaterna kan underteckna ILO-konvention nr 185 deltog kommissionen i diskussionerna som observatör och föreslog att rådet bemyndigar de medlemsstater som är bundna av gemenskapens bestämmelser på området (rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001) att ratificera konventionen i gemenskapens intresse.
Trots vissa tekniska reservationer (inte minst vad gäller den operativa kontrollen med hjälp av biometriska data) som föredraganden nämnt, anser jag, liksom han, att detta förslag till ett beslut från rådet, om det antas, huvudsakligen ger ett symboliskt värde åt bemyndigandet. Om alla medlemsstater är berättigade att ratificera konventionen samtidigt kommer detta att för resten av världen bekräfta den vikt som gemenskapen lägger vid konventionen.
Jag röstade för betänkandet. 

Savary (PSE ).
   – Herr talman! Vi brukar alltid föra en massa oväsen när vi är framme vid röstförklaringarna. Jag vill bara säga att jag är positiv till att vi antar Wortmann-Kool-betänkandet, som förmodligen är en av EU:s mest anmärkningsvärda rättsakter under de senaste åren.
I närvaro av kommissionsledamot Loyola de Palacio föreslog jag efter Erika I- och Erika II-paketen om sjösäkerhet att det skulle inrättas ett sjösäkerhetsområde inom EU. Om det någonsin blir av kommer det att ha en rättslig grund, och vara ambitiöst. EU har aldrig tidigare gått så långt för att utdöma mycket stränga sanktioner, med andra ord straffrättsliga påföljder, mot de pirater som härjar vid våra kuster och som mycket ofta ödelägger såväl människors försörjning som floran och faunan i kustområdena.
Jag anser att vi kan vara mycket nöjda med de avsevärda framsteg som har gjorts, och hoppas att rådet nu kommer att följa upp dem. Från och med nu kommer ingen att kunna lägga skulden på EU, vilket vi upplevde i samband med katastroferna med ”Erika” och med ”Prestige”. Medlemsstaterna skall nu ta itu med sitt ansvar. Personligen skulle jag önska att de accepterar detta ansvar helt och fullt, för EU försvarar på så vis inte bara sig själv mot föroreningar till sjöss, utan sänder också ut ett internationellt budskap som till och med är djärvare än MARPOL-lagstiftningen, och kan ändra lagstiftningen i hela världen mot föroreningar och mot havets pirater.
Jag vill sluta genom att uttrycka en förhoppning om att den lagstiftning som vi antagit för att förhindra dumpning av oljeavfall till havs kommer att granskas med samma ambitionsnivå. Jag anser att den enda lösningen är att förse våra hamnar med möjligheter till gratis tömning av bränsle, därför att det, som ni vet, när det gäller denna typ av dumpning naturligtvis är svårt att få tag i gärningsmännen, som vanligen verkar på natten i dimmigt väder.
Jag menar därför att vi bör inrätta ett system liknande det som används för hushållsavfall, med en hamnskatt och med möjlighet till tömning av bränsle i hamnarna, och på så vis gör det möjligt för alla fartyg att bli av med sitt bränsleavfall i för ändamålet byggda inrättningar i alla EU:s hamnar. Med dessa ytterligare framsteg tror jag att vi kommer att bli världsledande när det gäller säkerhet och sanktioner i samband med föroreningar.
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Herr talman! I fråga om Wortmann-Kool-betänkandet vill jag meddela att vi, ledamöter från Ny demokrati, röstade för den ändring som vice ordförande Ioannis Varvitsiotis lade fram om att göra gemenskapslagstiftningen förenlig med den internationella MARPOL-konventionen om skuldfrågor i samband med sanktioner vid föroreningsolyckor. Både på territorialvatten och på internationella vatten anser vi att det bör finnas överensstämmelse mellan MARPOL-konventionen och gemenskapsrätten. Det handlar om samma behandling för fartyg enligt lagen och effektiv hantering av föroreningar på global nivå, eftersom sjöfart är en global verksamhet och måste styras av internationella konventioner. Regionala åtgärder, var de än har tillämpats, har varit improduktiva och är förvirrande.
På liknande sätt stödde vi ledamöter från Ny demokrati också ändringsförslag 37, där vi å ena sidan uppmanas att ålägga de nationella myndigheterna ett samarbetssystem, eftersom många olyckor orsakas av brist på samarbete och otillräckligt kunskapsutbyte, och å andra sidan behovet påpekas av att en undersökning görs av kostnader och fördelar för de nya åtgärderna och den nya politik som EU vill tillämpa för utvecklingen av sjötransporter, inom ramen för en effektiv förvaltning av sjövägarna och skydd av dem mot föroreningar. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag anser att EU måste agera tydligt i den här frågan och lägga fram ansvarsfulla bestämmelser för sjötransporter av olja och andra farliga flytande ämnen. Det är därför viktigt att bekämpa olagliga utsläpp och att arbeta för ett enhetligt genomförande och en enhetlig tolkning inom EU av de gällande internationella bestämmelserna.
Genom förslaget till direktiv införlivas i gemenskapsrätten en rad internationella bestämmelser om utsläpp, grundade på globala överenskommelser (MARPOL), och där specificeras vilka överträdelser av bestämmelserna om utsläpp som är brottsliga handlingar. Där finns också riktlinjer för vilka påföljder som skall utdömas. Eftersom Marpolbestämmelserna är relevanta, tydliga och förnuftiga bör de införlivas i gemenskapsrätten, med tanke på sjötransporternas ökande internationella betydelse.
En annan punkt som hör hit är utan tvekan ett beslut om åtgärder för att skydda besättningarna, och möjligheten att åtala andra som är inblandade i händelsekedjan. Det är viktigt att påföljderna skall omfatta alla som är ansvariga för föroreningen av havsmiljön. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Den förödelse som förlisningen av oljetankfartyget ”Prestige” förorsakade kommer fortfarande alla européer mycket väl ihåg. Minnet av denna katastrof har lett till att EU försöker förhindra att något sådant skall hända igen. Förutom att rikta in sig på att förhindra olyckor till sjöss har man också ett behov av att effektivt bekämpa avsiktliga föroreningar till havs, vilket är det största problemet på haven i dag.
I det sammanhanget krävs det att fartygens utsläpp på öppet vatten ägnas särskild eftertanke och uppmärksamhet.
Jag stöder den åsikt som uttryckts i Spaniens, Frankrikes, Italiens och Portugals förklaring till rådet, nämligen att EU bör gå längre för att bekämpa olagliga utsläpp inom det exklusiva ekonomiska området. Så långt som de internationella bestämmelserna medger förbehåller de sig rätten att göra detta själva.
Jag är tveksam till om det är lagligt att fastslå brottmålsnormer på grundval av artikel 80.2 i fördraget, som gäller transporter, och om den grund som kommissionen och parlamentet lagt fram skulle vara laglig, med tanke på att de straffrättsliga påföljderna måste uppfylla målsättningen i EU:s politik rörande miljö och transporter. 

Goebbels (PSE ),
   .– Jag avstod från att rösta i den slutliga omröstningen om förslaget till ett direktiv om körkort, eftersom det direkt strider mot de ”bättre bestämmelser” som vi talar så mycket om. Denna mängd detaljer, med så många undantag, är inget exempel på god lagstiftning. Vi kunde till och med fråga oss om vi över huvud taget behöver ett europeiskt direktiv om detta. Detta överdetaljerade direktiv strider mot principerna om subsidiaritet och proportionalitet. Varför kan vi på detta område inte godta principen om ursprungsland? 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi anser att det är bra att man så långt som möjligt harmoniserar körkortsreglerna och körkortens utseende inom den Europeiska unionen. Men kommissionens förslag till direktiv har blivit alltför detaljerat och likaså de ändringsförslag som lagts i EU-parlamentet.
Vi anser att subsidiaritet och ursprungslandsprincipen bör gälla när det gäller körkortsbestämmelserna för motorcyklar och förarbevis för mopeder. Körkortens giltighet och läkarundersökningar eller inte av körkortsinnehavarna är också frågor där vi tror på principen om ömsesidigt erkännande och har tillit till medlemsstaternas förmåga att fatta väl övervägda och kloka beslut. Det talas i många fall om att medlemsländerna måste lita på varandra när det gäller lagar och regler. Vi anser att så bör det vara även när det gäller körkortsbestämmelser.
Vi röstar nej till detta betänkande då vi anser att harmoniseringen av körkortsbestämmelser kan ske utan detta detaljerat direktivförslag. Det finns dessutom redan idag ett körkortsdirektiv som har reglerat utseendet på körkort som utfärdas inom unionen. 
Lulling (PPE-DE ),
   .– Vår föredragande har fått anstränga sig ordentligt för att kunna ta hänsyn till de många varierande synpunkterna på detta extremt kontroversiella ämne. Jag stöder hans betänkande därför att hans förslag verkligen kommer att förbättra säkerheten och den fria rörligheten för vägtrafikanterna och erbjuda fler möjligheter till kontroll för att minska möjligheterna till bedrägerier. Det är en skandal att vissa personer i EU har kört med förfalskade körkort i tio, tjugo, trettio år och mer.
Jag är för harmoniserade bestämmelser och uppkörningsprov. Jag är också för harmoniserade ålderskrav, både lägsta och högsta ålder, och jag har inga invändningar mot en bestämmelse om att personer som är äldre än 70 år måste förnya sitt körkort oftare, vilket skulle kunna innebära synundersökningar och andra medicinska undersökningar. Men detta bör även i fortsättningen vara en fråga för varje enskilt land.
Personligen skulle jag stödja att man om fem år snarare än om tjugo år inför en enda europeisk modell för körkort, dvs. ett körkort som liknar kreditkorten av plast, med ett infällt mikrochip. 
Men det är utan tvekan så att trafiksäkerheten i EU också skulle förbättras om de länder inom EU som fortfarande har vänstertrafik – vilket enligt min åsikt innebär att man kör på fel sida av vägen – kunde förmås överge detta system. Sverige visade för många år sedan att det är möjligt att gå över till högertrafik. Jag skulle vilja kunna köra min bil i Irland utan att känna att jag är en fara för mig själv och för andra vägtrafikanter. 
Martin, David (PSE ),
   .– Jag stöder de aviserade målen i detta direktiv i sin nuvarande form, nämligen att bekämpa bedrägerier, att garantera verklig fri rörlighet för EU-förare och att stärka säkerheten på de europeiska vägarna.
Jag tycker att Europaparlamentets ändringsförslag har förbättrat förslaget.
Trots detta återstår en del svårigheter som kan rättas till, särskilt när det gäller motorcyklar, husvagnar och husbilar. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Groschbetänkandet om körkort.
Skydd mot förfalskningar, fri rörlighet för förarna och trafiksäkerhet är nyckelfrågor när man försvarar den fria rörligheten i EU.
Denna positiva idé får inte fördärvas genom överdriven reglering som leder till fler skyldigheter och hinder för fordonsförarna.
Om vi skall kunna utnyttja fördelarna med den ökade fria rörligheten måste vi acceptera harmoniseringen av de grundläggande bestämmelser som är avsedda att utveckla säkerheten på vägarna, förhindra förfalskningar och straffa lagbrytarna.
När det gäller fördelaktiga och helt motiverade åtgärder som denna måste vi undvika att öka de reglerande och byråkratiska restriktionerna och skapa ytterligare begränsningar för dem som lär sig att köra motorcykel, och undvika att skapa mer restriktiva villkor för giltighetstiden eller datumet för förnyande av körkort.
Trots att de ändringar som jag godkände inte fick stöd av majoriteten här i kammaren känner jag att det finns en jämvikt i texten, och därför röstade jag för förslaget. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Den myriad modeller och typer av körkort som gör det möjligt för en medborgare i medlemsstaterna att framföra ett motorfordon kan, i en gemenskap där fri rörlighet är normen, på ett oroande sätt inskränka den kontrollförmåga som medlemsstaternas myndigheter skall ha, och det kan inte undvikas att det sker på bekostnad av rättssäkerhet och trafiksäkerhet.
Det europeiska körkortsnätverket och det ömsesidiga erkännandet av påföljder kan vara effektiva sätt att ta itu med situationen.
Bekämpning av bedrägerier, fri rörlighet för motorförare samt trafiksäkerhet är i själva verket de huvudsakliga frågorna här, och vi måste arbeta för att harmonisera kriterierna för att få samma grad av tillförlitlighet från Lissabon till Nicosia. Enligt min åsikt måste man vid en sådan harmonisering ta hänsyn till principerna om subsidiaritet, lämplighet och proportionalitet för att undvika att dubblera byråkratin och skapa hinder för den fria rörligheten för personer och varor.
Jag anser att det successiva systemet, eller gradvis tillgång till vissa fordonstyper, särskilt motorcyklar, kan få en positiv effekt när det gäller att minska antalet trafikolyckor bland ungdomar, och det är värt att undersöka möjligheten att införa detta.
Efter moget övervägande röstade jag för förslaget. 

Queiró (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för Sommerbetänkandet eftersom jag anser att navigering på inre vattenvägar är en nyckelfaktor för intermodaliteten inom transportväsendet.
EU har ett tätt nät av kanaler och naturliga floder som ännu inte används fullt ut och som är värda att utnyttja med tanke på detta transportsätts säkerhet och miljövänlighet.
Förslaget som syftar till att inrätta en ram över hela EU för att införa flodtrafikinformationstjänster kan bidra till en förbättrad och effektivare trafikstyrning och transportförvaltning på de inre vattenvägarna.
Det är dags att garantera driftskompatibilitet för sådana tjänster och lägga grunden till modern hantering av leveranskedjan. Realtidsinformation gör alltså denna sektor klart mer konkurrenskraftig.
Förslaget inskränker inte i alltför hög utsträckning medlemsstaternas verksamhet, och det bör också leda till avsevärt mindre subjektiva fel och färre olyckor. Den nya teknik som man hänvisar till kan ge sektorn ett uppsving och påverka fördelningen av transportsätt i ekonomin. För intermodala transportsystem, som utgör en grundmodell för framtida transporter, bör man därför ta hänsyn till den positiva roll som navigering på inre vattenvägar kan och måste spela. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Detta kommissionsförslag är en stor satsning för att minska de orimliga kraven på våra vägar, särskilt när det gäller tunga godstransporter inom EU. Jag har under lång tid ideligen påpekat behovet av detta.
Navigering på inre vattenvägar är ett säkert och miljövänligt transportsätt, men tyvärr utgör det bara omkring 7 procent av godstransporterna i de 15 ”gamla” medlemsstaterna. Också kustsjöfart förtjänar liksom navigering på inre vattenvägar att uppmärksammas och främjas. Snarare än att enbart vara områden som ”inte bör försummas”, som kommissionen beskriver dem, är båda lösningar som är värda att främjas och utvecklas.
I förslaget försöker man även att inrätta en Europatäckande ram för genomförandet av flodtrafikinformationstjänster, som skulle utnyttja moderna informations- och kommunikationstjänster som är utformade för att åstadkomma förbättringar i trafikstyrning och transportförvaltning på de inre vattenvägarna.
Den intermodalitet som föreslås i EU:s transportpolitik samt de höga nivåer vi önskar för miljöskydd och kvalitet kan enbart uppnås genom att vi ger ny kraft åt verksamhetsområden som kan omvandla dessa ambitioner till verklighet. Jag hoppas därför att detta förslag till direktiv kan bli ytterligare ett steg på vägen till en äkta strategi för att ge långdistanstransporter till havs och på inre vattenvägar företräde framför vägtransporter. 

Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Junilistan väljer att rösta nej till förslaget rörande erkännande av certifikat för sjöfolk. Regeringskansliets Faktapromemoria (2003/04:FPM113) konstaterar att det skett en , även Sjöfartsverket uttrycker oro över att rätten att ställa erforderliga villkor försvinner ifall detta direktiv antas.
Junilistan är i grunden positivt inställda till ursprungslandsprincipen och stödjer tanken på att avskaffa de hinder som försämrar den inre marknadens funktioner. I detta specifika fall tyder dock mycket på att Europeiska Unionen ännu inte är redo att ta detta steg. 
Le Rachinel, Fernand (NI ),
   .– Nivellering nedåt – det är den teknik som man alltid använder sig av i Bryssel för att harmonisera EU-lagstiftningen med lagstiftning utanför EU-rätten. I detta fall handlar det om de certifikat som utfärdas för sjömän. Erkännandet av certifikat som utfärdas av länder utanför EU är enklare än det system som gäller inom EU. Detta leder oundvikligen till att det rekryteras fler sjömän utanför EU än inom EU. I detta betänkande rekommenderas att våra förfaranden för erkännande skall förenklas, men inte att de förfaranden som finns utanför EU skall höjas till samma standard, vilket skulle ha haft fördelen att begränsa de många bedrägerier som sker. Vi får inte sälja ut våra sjömäns examensbevis och kvalifikationer för billigt. De har ett komplicerat yrke, och de nackdelar som yrket innebär – låga löner, långa resor, begränsande arbetsförhållanden – bidrar förvisso inte till att uppmuntra ungdomars intresse för en sådan utbildning. Detta är en marknad där bristen på kvalificerat yrkesfolk ökar, och det gynnar den billiga och underkvalificerade arbetskraften från länder i Asien och andra länder i öster. Vi måste återupprätta karriärstegen, och värdesätta utbildnings- och examensbevis, inte göra tvärtom. Slutligen måste vi avskaffa bekvämlighetsflagg på de rostiga plåtbaljor som svärmar omkring och förorenar våra hav. 
Queiró (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för Evansbetänkandet om erkännande av sjömännens certifikat eftersom jag anser att vi behöver stoppa förfallet bland EU:s sjömän genom åtgärder för att skydda den fria rörligheten för arbetstagare inom denna sektor. Detta förslag syftar till att förenkla förfarandet för att erkänna sjömännens certifikat.
Förslaget skulle minska administrationen, bekämpa diskrimineringen och främja arbetstagarnas rörlighet på sjöfartsområdet.
Jag stöder därför sådana åtgärder. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Detta kommissionsförslag är utformat för att förenkla erkännandet av sjömännens certifikat, eftersom det har uppstått en situation där det nu är enklare att erkänna certifikat från länder utanför EU än att erkänna certifikat från länder inom EU.
Syftet är i huvudsak att harmonisera EU:s bestämmelser med internationella avtal, nämligen Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) konvention angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning (STCW-konventionen). I 1978 års konvention föreskrevs i synnerhet särskilda kriterier för erkännande av certifikat för befälhavare, befäl eller radiooperatörer som utfärdats av parterna.
Jag anser att det är ett förslag som ligger i tiden, och jag vill naturligtvis understryka att man där inför krav på språkkunskaper för sjömän – de skall behärska engelska, vilket uppenbarligen är det internationella gemensamma språket – och att man föreskriver mekanismer för att förhindra bedrägerier i samband med certifieringsförfarandet (artikel 5 i kommissionens förslag).
Att minska mängden föreskrifter för arbetstagarna på detta område inom EU är ytterligare en positiv aspekt i förslaget. 

Stihler (PSE ).
   – Herr talman! Jag kommer att fatta mig mycket kort. Jag vill ge en röstförklaring som avser Europaparlamentets labourgrupp när det gäller varför den avstod att rösta om det ändrade förslaget och sedan röstade för lagstiftningsresolutionen. Vår röstförklaring är väldigt enkel. Vi tycker att planer för gemensamt utnyttjande är viktiga för att organet skall kunna arbeta effektivt. Därför röstade vi för dessa ändringar. Ändringsförslagen 36 till 43 förtydligar organets föreskrifter när det gäller att genomföra dessa planer för gemensamt utnyttjande, och de ger också de regionala rådgivande nämnderna en passande roll. 
Fotyga (UEN ),
   . – Att inrätta en enhet inom gemenskapen för att skapa en viss samordning av de nationella fiskeriinspektörernas arbete är ett värdefullt initiativ. Men det som är mycket viktigt är vilken behörighet och vilket mandat den blivande enheten får. Jag kan inte rösta för förslaget om en förordning från rådet för att inrätta gemenskapens kontrollorgan för fiske. Kontroll av sådana frågor faller under medlemsstaternas jurisdiktion, både praktiskt och juridiskt, och förslaget om en förordning stör jämvikten mellan institutionerna. En annan aspekt av den gemensamma fiskeripolitiken är skyddet av fiskeresurserna. I Lissabonstrategin föreskrivs att en hållbar utveckling innebär att man uppmärksammar både de ekologiska och sociala faktorerna i denna utveckling. Genom att skydda fiskeresurserna skyddar vi också de människor som försörjer sig på dessa vatten. Vi bör ompröva de överdrivet ambitiösa planer för att bevara fiskbeståndet som bara medger korta perioder för att förnya fiskbeståndet, vilket är fallet med torskbeståndet i östra Östersjön. Den period man kommit överens om har orsakat oacceptabla sociala spänningar. 
Marques (PPE-DE ),
   . – Jag gratulerar Elspeth Attwooll till det viktiga betänkande som hon i rättan tid nu har sammanställt om förslaget till en förordning från rådet om att inrätta Gemenskapens kontrollorgan för fiske och ändra förordning (EEG) nr 2847/93 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken. Jag stöder det helt, särskilt därför att de föreslagna ändringarna syftar till att klargöra organets roll för att underlätta verksamheten, särskilt i samband med utformningen av planerna för gemensamt utnyttjande, där en sammanslagning av medlemsstaternas inspektions- och kontrollresurser ingår. Där klargörs även funktionerna för centret för fiskeriövervakning. Inrättandet av kontrollorganet förtjänar vårt fulla stöd, eftersom dess roll blir att underlätta de fiskeriplaner som skall utarbetas av medlemsstaterna i syfte att kontrollera ländernas resurser. Kontrollorganet kommer att bli en stödorganisation för genomförandet av den nya gemensamma fiskeripolitiken, vilket kommer att bidra till att skapa mer enhetliga och effektiva kontroll- och inspektionsförfaranden. Men för att organet skall fungera effektivt måste en organisationsstruktur för verksamheten sammanställas som skall underlätta hela förfarandet. 
Martinez (NI ),
   . – Bryssel älskar decentraliserade enheter. Det finns sådana enheter för allting, från Europeiska miljöbyrån i Köpenhamn till Europeiska arbetsmiljöbyrån i Bilbao och Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet i Parma. Nu får vi också Gemenskapens kontrollorgan för fiske, med andra ord ett verkligt europeiskt fiskeriministerium. Denna havens utredningsbyrå får till uppgift att samordna medlemsstaternas kontrollverksamhet inom fiskerisektorn. Det blir kontrollsystemets starka arm, ett kontrollsystem som hittills varit aningen anspråkslöst. Parlamentet ville ha ett sådant kontrollsystem både på gemenskapens vatten och på internationellt vatten. Kontrollgrupper med deltagande av flera nationer kommer därför att inrättas, både till lands och havs. Kontrollorganet kommer att kunna chartra och bedriva verksamhet med övervakningsfartyg, som kommer att placeras till förfogande för observatörer. Men vilka kommer dessa observatörer att vara? Det kommer att vara inspektörer från andra länder, som inte känner till nationella bestämmelser, och detta innebär en vägran att erkänna varje medlemsstats egen behörighet. De kommer därför att kunna utföra kontroller, utan att nödvändigtvis hitta några överträdelser, och utan att nödvändigtvis förbättra kontrollen. På suveräna staters territorialvatten blir det inte längre fråga om att endast förstärka gemenskapens suveränitet utan också att stärka utländsk suveränitet. 
Ó Neachtain (UEN ),
   . – Den gemensamma fiskepolitiken måste genomföras effektivt och på ett enhetligt sätt.
En av de centrala prioriteringarna i 2002 års reform av den gemensamma fiskepolitiken var att stärka kontrollen. Därför välkomnar jag detta förslag om att inrätta ett kontrollorgan för fiske. Jag anser att detta kontrollorgan bör inrättas snarast.
Jag hade lite problem med texten som antogs av fiskeriutskottet. Parlamentet har från början förespråkat att man skall göra fiskare och deras legitima företrädare delaktiga i beslutsprocessen.
I detta sammanhang godkände parlamentet med kraft mitt betänkande om regionala rådgivande nämnder.
Det borde knappast förvåna någon att fiskarna kommer att ha det största intresset av detta organ. Trots detta är de på ett oförklarligt sätt uteslutna från förhandlingarna.
Jag tycker att det finns ett stort behov av öppenhet i denna fråga. Därför föreslår jag att fiskarna måste få vara delaktiga.
Jag tycker att det dominerande skälet är att organet måste handla helt i enlighet med gemenskapens intressen.
Jag anser inte att frågan om rösträtt i detta nya organ skall användas som ett kryphål för att tillåta kommissionen att dominera förhandlingarna.
Queiró (PPE-DE ),
   . – Frågan om fisket är mycket viktig för EU som en helhet, men den är framför allt viktig för Portugal eftersom vårt lands intressen här inte alltid garanteras av gemenskapspolitiken på ett lämpligt sätt. Den förordning där Gemenskapens kontrollorgan för fiske inrättas kräver därför särskild uppmärksamhet. Även om medlemsstaterna vill behålla kontrollen över fiskeriverksamheten är kommissionen ansvarig för den operativa samordningen av övervakningsverksamheten och skall, framför allt, skydda det gemensamma intresset. Vi måste därför fokusera på hur man söker skydda detta gemensamma intresse, utan att glömma att man fullständigt måste rätta sig efter subsidiaritetsprincipen. De resurser som behövs för att uppnå detta måste garanteras, särskilt i fråga om Portugal med tanke på dess stora exklusiva ekonomiska område.
Slutligen måste jag medge att jag har vissa reservationer eftersom det finns risk för att man kommer att få en viss överlappning av funktioner och dubblering av kostnaderna om man inrättar en ny decentraliserad enhet inom gemenskapen. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Det har varit vanligt att inrätta decentraliserade enheter inom EU varje gång som vikten och känsligheten i särskilda frågor förefaller kräva att EU undersöker och reagerar snabbare och mer effektivt. Jag befarar att detta kommer att fortsätta och utsträckas till frågor vars verkliga omfattning inte förtjänar en sådan investering i fråga om humanresurser och materiella resurser.
Det verkar emellertid inte vara fallet med det kontrollorgan som man här har föreslagit, utan det kan bli en tillgång för sektorn om man tar hänsyn till principerna för att inrätta det. Jag måste emellertid varna för den risk för centralisering som medlemsstaterna utsätts för, och för att de kan förlora makt. Jag anser att de bör få behålla sin huvudsakliga makt inom detta område, utan några olämpliga pålagor eller förordningar från kontrollorganet. Kontrollorganet bör särskilt beakta subsidiaritetsprincipen.
Därför anser jag att det hade varit fördelaktigt om förslaget till betänkande tydligt hade begränsat dess behörighet och funktionerna för var och en av dess sektorer. 
Stevenson (PPE-DE ),
   . – De konservativa från Förenade kungariket avstod från att rösta om inrättandet av ett centraliserat kontrollorgan för fiske i Vigo i Spanien av följande skäl: För det första är idén med att centralisera fiskerinäringen politiskt sett en del av Europeiska kommissionens integrationsvänliga dagordning, en dagordning som vi konservativa är emot. För det andra accepterar vi att många fartyg från Förenade kungariket skulle fortsätta att fiska i EU:s vatten utanför Förenade kungarikets gräns på 200 sjömil i händelse av att en konservativ regering skulle dra sig ur den gemensamma fiskepolitiken. Under dessa omständigheter, och om vi accepterar att kommissionens policy att skapa ett kontrollorgan för fiske i Vigo är ett fullbordat faktum, kommer det att finnas ett brittiskt intresse av ett arbetsförhållande med detta nya organ. Därför tyckte vi att det var lämpligt att avstå från att rösta i denna fråga i stället för att gå i direkt polemik. 

McAvan (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill förklara varför jag inte stödde ändringsförslagen till punkt 20. Det är viktigt att vi tar upp tanken på att förbjuda rökning på offentliga platser i Europaparlamentet. Vi litar på att Europeiska kommissionen skall göra någonting, men i den här situationen är det är fel att börja prata om att utesluta vissa områden eller ha små glasbås där man kan röka eftersom någon måste rengöra dessa utrymmen efteråt. Dessa måste rengöras av städare, och jag är inte säker på om det finns några bevis på att sådana områden inte förhindrar att rök kommer ut. Jag tycker inte att vi skall påverka debatten i detta skede.
Det huvudsakliga ansvaret inom detta område ligger hos medlemsstaterna. Medlemsstaterna måste rätta sig efter lagstiftningen; kommissionen bör hjälpa till att samordna och ta fram bästa praxis. Medlemsstaterna kan inte undslippa sitt ansvar genom att lägga över saker på EU som de inte är säkra på att de vill göra hemma. Jag är stark motståndare till idén om att påverka hela debatten genom att besluta nu vad vi skall göra. 
Cederschiöld, Fjellner, Hökmark och Ibrisagic (PPE-DE ),
   . – Den moderata delegationen i Europaparlamentet röstade idag för Ries-betänkandet om den europeiska handlingsplanen för miljö och hälsa 2004–2010. Vi anser dock att det är fel av Europaparlamentet att uppmana kommissionen att ta initiativ i frågor som rör livsstilsrelaterade sjukdomar eller olika insatser mot rökning. Beslut om dessa frågor hör till medlemsstaternas kompetens och bör till syvende og sidst huvudsakligen fattas av enskilda individer och inte vara föremål för politiskt beslutsfattande.
Vi moderater menar att EU är ett viktigt verktyg i strävan för bättre miljö, men EU:s ansvar är likväl begränsat. EU skall endast ansvara för de miljöfrågor som är tydligt gränsöverskridande. Därför är det fel att uppmana kommissionen att verka för såväl miljömärkning av byggnadsmaterial som upprättande av förteckningar över farliga arbetsplatser och miljöambulanser. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Jag har röstat för betänkandet där man kritiserar den stora försämringen när det gäller synsätt och ambition mellan kommissionens strategi för miljö och hälsa och den handlingsplan som ligger till grund för genomförandet av den. Parlamentet anser att handlingsplanen i bästa fall kan betraktas som en forskningsplan, som inte i sig själv minskar de hälsoproblem som orsakas av miljöfaktorer, åtminstone inte på kort sikt.
Bland de exempel som nämns måste jag ta upp kritiken mot att av de tretton åtgärder som fastslagits i kommissionens strategi för miljö och hälsa för 2004–2010 har bara fyra att göra med särskilda förslag, och för inget av dem har några mål satts upp. Det nämns heller inget om föroreningarnas psykiska och neurologiska effekter på hälsan.
Något av det mest negativa är emellertid bristen på all utvärdering av konsekvenserna av EU:s nuvarande politik, till exempel gemenskapens jordbrukspolitik och avregleringspolitik som främjar privatiseringen av viktiga allmänna tjänster, och konkurrensutsätter dem, vilket just nu händer med vattenförsörjningen.
Något som också har utelämnats är hälsan på arbetsplatserna, särskilt på farliga arbetsplatser och för farliga jobb. 
Ford (PSE ),
   . – Jag stöder betänkandet på grund av ändringsförslaget till punkt 6 i originalet, som diskuterades i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Jag förstår behovet av att använda sig av försiktighetsprincipen för att skydda konsumenterna från de eventuella långsiktiga farorna med gruppen ftalater, däribland DEHP, men jag företräder en fabrik i Quedgeley i Gloucestersire som ägs av Gambro och har fått ”Queen's Award to Industry” och har 120 anställda. Denna fabrik använder DEHP till apparater som hjälper till att kontrollera koagulering av blod. Folk som befinner sig under sådana omständigheter måste oroa sig för de närmaste 25 minuterna snarare än för de närmaste 25 åren. Under dessa omständigheter är undantaget som tillåter att DEHP och andra ftalater används ”då en sådan restriktion skulle inverka negativt på en medicinsk behandling” helt på sin plats. På denna grundval kommer jag att rösta för den ändrade versionen av Frédérique Ries betänkande. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . – Miljöföroreningarnas hälsoeffekter är en central samhällsfråga där ett brett engagemang är angeläget. Vi har därför valt att rösta ”ja” till betänkandet som helhet. Vi är dock kritiska mot att subsidiaritetsprincipen inte betonas i betänkandet. En Europeisk handlingsplan för miljö skall uteslutande innehålla gränsöverskridande miljöfrågor. Detta är tyvärr inte fallet med den föreliggande handlingsplanen.
Vi anser inte att EU skall arbeta med att motverka ohälsa orsakad av tobak, alkohol, bristfällig kosthållning och brist på motion (paragraf 17) samt inte heller att kommissionen skall motarbeta rökning på slutna platser (paragraf 20). Ovanstående paragrafer behandlar områden som har uppenbara hälsokonsekvenser. Det är dock typiska frågor där EU inte har kompetens och där subsidiaritetsprincipen skall tillämpas. Vi anser inte heller att subsidiaritetsprincipen tillämpas i paragraf 28 där det betonas att särskild uppmärksamhet skall ägnas åt människor som lever nära förorenade anläggningar.
Det är avslutningsvis av stor vikt att Kommissionen dels förtydligar vilka totala belopp som skall frigöras för finansieringen av handlingsplanen och dels redogör för om den anser att ett nytt ekonomiskt instrument skall inrättas för finansieringen. Kostnaderna för handlingsplanen skall rymmas inom de ramar budgeten fastställer. 
Manders (ALDE ),
   .– Som icke-rökare gynnas jag av ändringsförslag 4 som – delvis på mitt initiativ – lades fram av gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa. Detta ändringsförslag skulle göra det möjligt för entreprenörer inom restaurangbranschen att inrätta separata rökutrymmen med lämplig ventilation. Här vill jag uppmana kommissionen att göra det möjligt för marknadsledda initiativ att ta upp problemet med (passiv) rökning inom restaurangbranschen. Tack vare modern ventilationsteknik kan kvaliteten på inomhusluften förbättras till en nivå som till och med är bättre än utomhusluften. Genom lagstadgade rökförbud från myndigheterna förhindrar man att innovativa initiativ av detta slag utvecklas på marknaden, och något av dynamiken försvinner från ekonomin. Dessutom påtvingas både entreprenörer och konsumenter begränsningar i valfriheten, och detta i så hög grad att jag inte får det att stämma överens med de ideologiska principer som jag som liberal hyllar.
Ett rökförbund inom EU kommer också att få effekter på anställningarna inom turismindustrin, eftersom rökarna är tillräckligt väl informerade om faran med rökning. Om vi får ett rökförbud i EU, vad kommer då nästa förbud att bli? Alkohol, eller snabbmat som orsakar fetma, bilkörning med tanke på vägtrafikens offer, eller till och med sex med tanke på att de flesta människor dör i sängen? 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – Jag stöder behovet av att genomföra en handlingsplan för att utvärdera och främja miljö och hälsa med fokusering på barnen.
Den strategi som ligger till grund för detta initiativ, bättre känd som SCALE – vetenskap, barn, medvetande, rättsinstrument, utvärdering – syftar till att behandla denna fråga på ett tvärvetenskapligt sätt. Detta är något som EU:s medlemmar i ökande utsträckning oroar sig för, framför allt på grund av den ständiga ökningen av fyra sjukdomar: sjukdomar i andningsvägarna, astma och barnallergier, störningar i den neurologiska utvecklingen, barncancer och endokrina störningar.
Med tanke på hur situationen ser ut stöder jag avsikten att skynda på och förbättra informationsutbytet och kommunikationen så att de faktiska orsakssammanhangen mellan hälsa och olika typer av föroreningar kan klarläggas snabbare och på en tryggare grundval.
Föredraganden åberopar försiktighetsprincipen för att förneka behovet av absoluta vetenskapliga bevis för att en viss produkt är farlig innan den dras bort från marknaden. Även om jag kanske håller med om idén så vill jag fästa uppmärksamheten på att den tolkning av denna princip som gjorts av domstolarna i gemenskapen har varierat och inte alltid varit konsekvent, och därför behöver den klargöras. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Det är ett faktum att Medelhavet är av strategisk vikt för hela Europa och att vi måste utveckla en Medelhavspolitik som grundar sig på solidaritet, så att vi kan reagera på de många utmaningar som vi alla står inför när det gäller fred, stabilitet, terrorism, ömsesidig förståelse, kampen mot människohandel och målet att skapa ett gemensamt område för välstånd.
Men detta får inte leda till ökande inblandning i individuella länders politiska liv, och det kan inte heller rättfärdiga repressiva och militära åtgärder som kan få exakt motsatt effekt mot vad som åsyftats, vilket erfarenheter på senare tid redan har visat.
Hela Medelhavsområdet är särskilt känsligt och kräver speciell omtanke, särskilt när det gäller behovet av att stödja freden i Mellanöstern medan man samtidigt tar hänsyn till försvaret av palestinska intressen och iakttar de aktuella FN-resolutionerna.
Av den anledningen tar jag avstånd från vissa delar av denna resolution, som parlamentet har antagit. 
Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – Det är medlemsstaternas ansvar att genomföra kontrollåtgärder för att verkställa den gemensamma fiskeripolitiken i sina respektive exklusiva ekonomiska områden.
Jag är skeptisk till det mervärde som inrättandet av gemenskapens kontrollorgan för fiske innebär, och jag anser att centralisering på denna nivå strider mot medlemsstaternas behörighet. I själva verket kan det inte vara fråga om en olyckshändelse att denna förordning dyker upp innan resultaten av en genomförbarhetsundersökning rörande kontrollorganet har publicerats.
Därför röstade jag mot betänkandet.
Denna ståndpunkt strider inte mot min åsikt att det är viktigt att medlemsstaterna samordnar kontrollåtgärder för att åstadkomma en mer enhetlig tillämpning av den gemensamma fiskeripolitiken och bekämpa olagligt fiske, samt att vi bör öka gemenskapens anslag till de investeringar som krävs för att kunna garantera sådana kontrollåtgärder.
Utan fördomar mot principfrågor måste jag dock säga att jag ogillar styrelsens representativitet, dess arbetssätt och kommissionens alltför stora inflytande på detta, särskilt när det gäller omröstningarna. Jag anser också att enligt principen om gemensam förvaltning bör man garantera att de olika företrädarna för fiskerisektorn får närvara. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   . – EU får inte bortse från de lärdomar vi dragit av historien om vi klart skall kunna förstå dess omfattning och handlingsområde. Vi bör inte bara inse att ”mellanhavet” alltid har förenat mer än det har åtskilt, men vi måste också ha en pragmatisk önskan att återuppliva det som en stor artär för politiskt, kommersiellt och kulturellt utbyte.
Jag vill påpeka de syften och mål som vi har gemensamt, men jag bortser inte från de specifika problem som en stor del av Medelhavets södra sida är drabbat av. Jag menar emellertid att dessa problem inte bara bör vara en anledning till oro för deras egna folk och ledare, utan att problemen tvärtom måste tas upp i ett program som samordnats och strukturerats tillsammans med EU, inom den grannskapspolitik som EU förespråkar.
Enligt min åsikt har några mycket positiva åtgärder antagits i detta avseende, bland annat att det parlamentariska forumet EU–Medelhavsländerna omvandlats till den parlamentariska församlingen för Europa–Medelhavsområdet – en bekräftelse av en parlamentarisk politisk beståndsdel som gör den interregionala dialogen till ett permanent, institutionellt inslag – samt att utrikesministrarna för Europa och Medelhavsländerna har förklarat att 2005 är Medelhavsåret. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen på debatten om uttalanden från rådet och kommissionen om den 61:a sessionen med Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna (Genève, 14 mars–25 april 2005). 
Howitt (PSE ).
   – Herr talman! Jag är också tacksam över att rådet och kommissionen har återvänt så snabbt till denna debatt som har dragit över tiden. Min talartid räcker bara till att ta upp två frågor. Den första gäller Colombia.
Människorättsorganisationer och FN:s generalsekreterares särskilda representant för människorättsaktivister har beklagat EU:s ståndpunkt angående Colombia som togs vid givarkonferensen i Cartagena nyligen. EU har ett särskilt ansvar när det gäller att förhandla om ordförandelandets uttalande, och jag hoppas att rådet i dag kommer att bekräfta att det kommer att vänta med att utarbeta ett textförslag tills Kontoret för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter har utarbetat rekommendationer för detta år. Jag hoppas att vi inom EU kommer att stödja dess rekommendationer till fullo.
För det andra måste förra årets uppskjutande av utkastet till FN:s normer för transnationella företags ansvar leda till handling detta år så att företag lever upp till kraven på mänskliga rättigheter. Detta år, 20 år sedan Bhopalkatastrofen inträffade, krävs minimistandarder för företag, vilket kommer att minska antalet utnyttjade människor över hela världen under kommande år. 
Stenzel (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Vi är alla ense om att de mänskliga rättigheterna är universella och odelbara och att de också är ett mått på kvaliteten i de internationella förbindelserna. Det är därför som EU är skyldigt att se till att respekten för de mänskliga rättigheterna får den prioritet den kräver, vare sig det handlar om förbindelserna med Kina, Ryssland, Syrien, Iran eller Nordkorea, en lista som naturligtvis inte på något vis är fullständig.
Ett av problemen i denna debatt är att definitionerna ibland är otydliga och kan manipuleras av ideologiska skäl. I fråga om Europaparlamentets resolution om de mänskliga rättigheterna får den inte bli en bakdörr för en allmän liberalisering av aborterna med den reproduktiva hälsan som förevändning. Här handlar det om skydd av det mänskliga livet och den mänskliga värdigheten.
Jag vill fokusera på ett enda fall som är särskilt viktigt eftersom det gäller ett land som vi planerar att påbörja anslutningsförhandlingar med, nämligen Turkiet. Men det är inte den huvudsakliga anledningen till att jag tar upp detta speciella fall. Det är inte heller därför att det rör en österrikisk medborgare som arresterats och vars frisläppande – tack vare de österrikiska myndigheternas agerande – kan vara nära förestående. Faktum är att det lika gärna kunde ha gällt en medborgare från ett annat land.
Det som i första hand oroar mig är att till och med i dag är i Turkiet blotta anklagelsen om medlemskap i en terrororganisation tillräcklig för att en arresteringsorder skall utfärdas, även om den aktuella individen inte har begått något brott. För det andra är jag också mycket oroad över att arresteringsorder som utfärdas av statens säkerhetsdomstol fortfarande verkställs, trots att Turkiet hävdar att man uppfyller det politiska Köpenhamnskriteriet. Vi vet alla att arresteringsorder som utfärdas av denna domstol innebär en överträdelse av artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Om detta fall är symtomatiskt för rättspraxisen i Turkiet bör varken kommissionen eller rådet påbörja punkterna på agendan. 
Schmit,
   . – Herr talman! Först vill jag be om ursäkt för att jag är några minuter försenad.
När det gäller de mänskliga rättigheterna menar jag att de synpunkter som de olika talarna här i parlamentet har uttryckt i stor utsträckning delas av rådet. Jag skulle bara vilja ta upp ett par punkter och försöka kommentera dem.
Vi är nog alla ense om att FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna inte är perfekt, och att en hel del kritik kan riktas mot den. Men det måste ändå sägas att när man gör en slutlig analys så är kommissionen det enda multilaterala forum där de mänskliga rättigheterna kan diskuteras i en verkligt världsomfattande skala, även om det ibland uppstår problem. Då är det uppenbart att EU bör ägna sig åt att förbättra det sätt på vilket FN:s kommission arbetar. Vi bör spela en aktiv roll i att förbättra arbetet, och jag anser att detta är en mycket viktig punkt i samband med reformen av FN och av det multilaterala systemet i allmänhet. Vi är också medvetna om att behandlingen av frågor om de mänskliga rättigheterna i olika länder ibland är en del av ett utdraget förfarande. Man kan inte få snabba resultat, och därför behöver vi varierade synsätt när vi arbetar med olika aspekter.
Jag kan nämna tre exempel som har kommenterats i detalj i parlamentet. Först har vi Iran. Naturligtvis skulle vi kunna föra en konfrontationspolitik gentemot Iran när det gäller mänskliga rättigheter, men resultatet av en sådan politik är fortfarande mycket osäkert. I den allmänna förhandlingsprocessen – och himlen skall veta att vi diskuterar mycket känsliga och viktiga frågor med Iran – har de mänskliga rättigheterna dock inte utelämnats i denna ekvation. Tvärtom, de intar en viktig plats.
Förra veckan hade jag tillfälle att möta Irans utrikesminister, och vi talade om de mänskliga rättigheterna på ett mycket specifikt sätt. Vi efterlyste helt klart en reaktivering av gruppen för att diskutera mänskliga rättigheter i Iran, och ett återupptagande av dialogen med Iran om de mänskliga rättigheterna i samband med de allmänna förbindelser som vi vill inleda med detta land.
Jag har en viss förhoppning om att Iran kommer att gå med på att reaktivera denna grupp. Iran har till exempel försökt att i utbyte få en försäkran om att inga initiativ skulle tas inom Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Jag tror inte att vi kan gå med på denna begäran: det är inte möjligt med någon sådan uppgörelse. Men det som är viktigt är att vi har en dialog med ett land som Iran.
Kina har också nämnts. Jag anser att dialogen med Kina om de mänskliga rättigheterna är en mycket viktig aspekt i våra förbindelser med detta land. Senast under eftermiddagen ägde ett möte med Kina om de mänskliga rättigheterna rum i Luxemburg.
Vi vet att vi inte kommer att ändra eller kullkasta det kinesiska systemet från den ena dagen till den andra. Vi har ett utdraget arbete framför oss, men om vi för ett ögonblick tittar på situationen i andra delar av världen kan vi se att detta obevekliga, gradvisa men oavbrutna arbete för de mänskliga rättigheterna kan visa sig vara framgångsrikt och ge resultat, och det finns många exempel för att visa detta.
Det slutliga exempel som jag vill nämna är Zimbabwe. Det är en mycket sorglig och tragisk historia, och det är inte den enda i Afrika – det finns andra. Men i fråga om Zimbabwe har vi utfärdat sanktioner som jag inte skulle vilja beskriva som alltför vaga, som någon gjorde alldeles nyss. Det är verkliga sanktioner. Vi har till och med gått så långt som att inställa ett toppmöte mellan EU och Afrika på grund av Zimbabwe, eftersom vi inte ville att Zimbabwes president skulle delta i detta möte. Därför har vi inte en svag och eftergiven attityd mot detta land.
Vi har gjort Zimbabwe till föremål för noggranna observationer vid det val som skall hållas. Jag anser inte att vi verkligen har stora förhoppningar på att detta val kommer att följa några verkliga demokratiska regler. Vi måste därför besluta hur vi skall fortsätta våra förbindelser med detta viktiga land, och det finns andra länder i Afrika som borde nämnas i detta sammanhang.
Vitryssland har också nämnts. Vi har utfärdat sanktioner mot Vitryssland, ett land som i viss mån har isolerat sig självt. Frågan kvarstår huruvida vi, när det gäller de mänskliga rättigheterna, bör isolera ett land eller om vi skall försöka hålla en minimal dialog öppen, särskilt för att hjälpa dem som blir de första offren för inskränkningarna av friheten och de mänskliga rättigheterna.
Avslutningsvis anser jag att EU gör verkliga, konstanta, aktiva men också varierade framsteg för de mänskliga rättigheterna, och vi ger inte detta område någon lägre angelägenhetsgrad som vissa har sagt. Jag anser att vi vill spela en viktig roll och anta ett mer globalt synsätt för de mänskliga rättigheterna. Vissa mer specifika rättigheter har nämnts, särskilt i samband med multinationella företag. Det är därför som jag anser att vi bör ha en mer innovativ, men mångsidig, uppfattning av de mänskliga rättigheterna. Jag anser att EU bör visa vägen, naturligtvis arbeta tillsammans med andra, men vi måste göra detta för att åstadkomma framsteg inom detta område. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag håller med om att de mänskliga rättigheterna verkligen spelar – och bör spela – en mycket viktig roll, inte bara vid den 61:a sessionen, utan naturligtvis också rent allmänt. Mina damer och herrar! Detta är dessutom sant vid varje toppmöte eller sammanträde som vi håller tillsammans med olika länder. Under mötet med Kina i december talade vi följaktligen en hel del om de mänskliga rättigheterna, och vi har gott hopp om att Kina kommer att ratificera den internationella pakten om civila och politiska rättigheter.
Jag anser att det också är mycket viktigt att dessa frågor alltid finns med på dagordningen också vid våra bilaterala möten. Som rådets ordförande Nicolas Schmit redan sagt sker detta faktiskt också. Samma sak gäller vår nya grannskapspolitik, som president Viktor Jusjtjenko uttryckte en viss förbehållsamhet inför i dag. Jag måste säga att jag inte håller med honom, och det sade jag till honom i Ukraina. Även om den grannskapspolitik som vi har utformat är en gradvis fortgående politik är det också en politik som kan sammanföra länderna. Ukraina är mycket närmare EU när det gäller mänskliga rättigheter, och också inom många andra områden.
Jag är tacksam mot ledamöterna i Europaparlamentet för det intresse som de har visat. Jag är också förtjust över att få höra att en delegation parlamentsledamöter kommer att resa till Genève för mötet med FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna nästa månad, i syfte att underlätta olika kontakter.
Den ståndpunkt som yttrades av Hélène Flautre, nämligen att vår dialog med ett land inte är oförenlig med åtgärder inom FN, är en ståndpunkt som helt delas av kommissionen och rådet. Därför har vi alltid tydligt sagt att vi kommer att motsätta oss alla förslag där man söker förhindra en omröstning om någon som helst resolution, och har i själva verket gjort detta. Detta är fallet med Kina. Beslut om ”icke-åtgärd” är en del av kommissionens förfaringssätt när det gäller de mänskliga rättigheterna, men ibland förhindrar det oss tyvärr från att arbeta tillsammans. 
Låt mig fortsätta på engelska. Jag har lyssnat med stort intresse till synpunkterna om situationen för kvinnor, journalister och andra i olika länder. Det är mycket viktigt att kommissionen är aktiv i människorättsfrågor.
Låt mig säga att frågan om mänskliga rättigheter i Förenta nationerna också nämndes i debatten i dag. Vi måste titta på de nya idéer som de olika experterna har föreslagit till FN-panelen. Det finns några mycket intressanta idéer. En av dem handlar om ett allmänt medlemskap i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna eller, i ett längre perspektiv, till och med inrättandet av ett fullfjädrat människorättsråd. Det är en väldigt intressant idé, och jag tycker att vi bör stödja den.
Kommissionen bidrar till den interna diskussionen om alla dessa frågor. Vi befinner oss fortfarande i ett ganska tidigt skede av processen eftersom vi väntar på generalsekreteraren Kofi Annans rapport, som kommer att läggas fram någon gång runt mars. Jag är dock övertygad om att inrättandet av ett nytt människorättsråd skulle stärka FN:s trovärdighet när det gäller de mänskliga rättigheterna.
Vi måste dock se till att varje FN-reformprocess främjar respekten för de mänskliga rättigheterna, humanitär rätt, rättsstatsprincipen och demokratin, eftersom alla dessa saker utgör kärnan i vår fredsskapande insats med Förenta nationerna. Med tanke på Irak vet vi att detta är viktigt.
Tills sist är det viktigt att vi förbättrar effektiviteten i hela människorättsmekanismen. Den första talaren i dagens debatt, José Ribeiro e Castro, nämnde den omfattning av hot vi står inför – till exempel terrorism, organiserad internationell brottslighet, människohandel och så vidare. Jag vill säga honom att han har alldeles rätt i att vi måste bemöta dessa hot. Han har vårt fulla stöd.
Jag ser dessa hot och de motåtgärder som görs för att bemöta dem som en del i det mänskliga säkerhetskonceptet. Detta är ett mångfasetterat synsätt som går ut på att förstå individuell säkerhet, där det finns hårda och mjuka hot. Tanken på frihet från behov och frihet från rädsla är också viktiga, och båda dessa saker måste tas bort. 
Talmannen.
   – Jag har mottagit ett resolutionsförslag för att avsluta debatten, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.(1)
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Roithová (PPE-DE ).
   – Europaparlamentet måste säga ett tydligt ”nej” till vapenexport till Kina. Jag undrar om en ökad omsättning för några få europeiska vapentillverkare skulle innebära att EU måste ge upp sina värderingar och sina ambitioner för att upprätthålla de mänskliga rättigheterna på ett effektivt sätt i världen. Jag tror att ministerrådet kommer att ta till sig parlamentets inställning, och att de kommer att överge sitt pragmatiska synsätt. Jag vill varna för att EU i annat fall kommer att förlora sin förmåga att åstadkomma en positiv utveckling i Asien och Afrika. Vilka politiska verktyg kommer att finnas kvar för EU för att upprätthålla de mänskliga rättigheterna samt de sociala, ekologiska och handelsmässiga normerna? Oberoende organisationer har gett vittnesbörd om mord, förföljelse och bortrövande av ideologiska motståndare i Kina. Detta gäller inte bara Falun Gong, utan också kristna, buddister och andra.
Vilket anseende får EU behålla om det bryter mot embargon, även om anledningarna till att embargona infördes fortfarande gäller? Unionen har fortfarande inte genomfört sina egna undersökningar av förändringar när det gäller tillgång till mänskliga rättigheter i Kina. Är unionen också blind för de uppenbara kränkningarna av bestämmelser om internationell handel och immateriella tillgångar?
Det vi här talar om är också en säkerhetsrisk när allt kommer omkring. Detta kan jag säga på grundval av mina egna erfarenheter i Tjeckien för ett par år sedan. Journalister avslöjade hur vapen exporterades till Kongo, som EU hade infört embargo mot. Detta berodde på att politikerna misslyckades. De förenklade försäljning genom det otillförlitliga Zimbabwe, och detta land accepterade gärna förfalskade certifikat på slutanvändare. Vi bör komma ihåg att de länder där den offentliga kontrollen inte fungerar – ...
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalande om valet i Moldavien. 
Schmit,
   . – Herr talman! På ordförandeskapets vägnar vill jag säga att jag är mycket tacksam mot parlamentet för den stora uppmärksamhet som ni visar det kommande valet i Moldavien. Ordförandeskapet följer noga och oavbrutet hur den politiska situationen utvecklas i detta land, och särskilt förberedelserna inför och genomförandet av valet den 6 mars. Valobservatörer från OSSE kommer också att vara närvarande vid parlamentsvalet i Moldavien. Den moldaviska regeringen inbjöd internationella observatörer lång tid i förväg, och jag hoppas att ledamöter i Europaparlamentet också kommer att delta i detta observatörsuppdrag.
Som ett kommande grannland till EU är Moldavien av stor betydelse för oss. Ni är säkert medvetna om att valförfarandet har gett anledning till viss oro, särskilt när det gäller mediernas ställning och det sätt på vilket oppositionen behandlas. EU undersökte alla dessa frågor tillsammans med moldaviska regeringen förra hösten under trojkans besök. Vi bekräftade tydligt återigen att demokratisk praxis måste respekteras och att valet måste vara fritt och rättvist.
När det gäller valet utfärdade EU nyligen en förklaring, med följande huvudsakliga beståndsdelar. EU erinrade Moldavien om att landets förbindelser med EU kommer att bero på om landet iakttar allmänna värderingar. Under förmiddagen har det talats mycket om värderingar och demokrati i samband med Medelhavet, och president Viktor Jusjtjenko har i viss mån visat en mästarklass i demokrati och värderingar. Det är därför viktigt att Moldavien återvänder till Europa även på detta område.
EU har vädjat till de moldaviska myndigheterna att se till att valet äger rum i ett öppet och rättvist klimat, att mediernas täckning av valkampanjen är pluralistisk och objektiv, och att landets förvaltning förblir neutral gentemot alla kandidater och dem som stöder dem. EU har också vädjat till myndigheterna att se till att rösterna från utvandrade medborgare behandlas riktigt och objektivt. Slutligen har unionen vädjat till den moldaviska regeringen att ta hänsyn till den oro som OSSE:s undersökningsgrupper yttrat och genomföra de rekommendationer som utfärdats gemensamt av OSSE och Venedigkommissionen 2004.
Sist men inte minst undersöktes frågan vid mötet med samarbetsrådet EU–Moldavien den 22 februari i Bryssel. Demokratiska reformer och fria och rättvisa val är också viktiga beståndsdelar i handlingsplanen för EU och Moldavien som antagits av samarbetsrådet i samband med EU:s grannskapspolitik. I handlingsplanen hänvisas också till de mänskliga rättigheterna i samband med vår grannskapspolitik, vilket betonades av kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner.
Jag kan försäkra er, herr talman, att ordförandeskapet noga kommer att följa valet i Moldavien, som är ett viktigt steg i detta lands europeiska framtid. Landet skall nu visa att det en dag kommer att vara redo att förena sig med EU-familjen. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! I går hade vi ett samarbetsråd där den nya grannskapspolitiken och handlingsplanen för Moldavien antogs. Vi hade också en utmärkt ärlig och öppen diskussion där jag själv deltog. Som min kollega påpekade sade vi tydligt att om Moldavien verkligen vill komma närmare Europeiska unionen är det mycket viktigt att landet också visar intresse för det. Jag tror att det val som kommer att hållas mycket snart, den 6 mars, kommer att vara ett ypperligt tillfälle att visa vad som verkligen händer.
Moldavien måste verkligen främja respekten för de mänskliga rättigheterna. Landet måste främja och stödja det civila samhället, det måste stärka mediernas oberoende och det måste se till att Europarådets rekommendationer följs upp bättre. Jag sade allt detta till dem själva. Vi håller alla med om att en levande demokrati, respekt för rättsstatsprincipen, ett oberoende rättsväsende och fria och oberoende medier är nödvändigt om Moldavien vill främja stabiliteten och välståndet i landet.
Sedan landet blev självständigt 1991 har Moldavien varit ganska bra på att hålla fria och rättvisa val. Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa och ODIHR, kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter, bekräftade i sin rapport om Moldavien att de två senaste parlamentsvalen faktiskt nådde upp till internationella standarder.
Det hedrar Moldavien att väldigt få val i de stater som nyligen har blivit självständiga har fått så positiva omdömen. Dessvärre har OSSE:s utvärdering av lokala val sedan 2001 visat att situationen tyvärr har försämrats. OSSE konstaterade brister i de kommunalval som hölls i maj och juni 2003, däribland missbruk av administrativa resurser, statliga medier som var djupt partiska till förmån för de som redan satt vid makten och arrestering av framträdande kandidater. Rapporter från valet i oktober 2002 till guvernör för Gagauzien, en autonom territoriell enhet, konstaterade också liknande brister.
Inför parlamentsvalet 2005 är vi bekymrade över att en av de gemensamma rekommendationer för förbättring av vallagstiftningen som gjordes av OSSE och Europarådets Venedigkommission inte har genomförts helt. Andra orsaker till oro innefattar även den uppenbara bristen på förtroende för den centrala valkommittén, problem med tillförlitligheten i väljarregistren, rapporterat missbruk av administrativa medel av myndigheterna, det styrande partiets kontroll av de allmänna medierna och påtryckningarna på de privata medierna. Dessutom kanske upp till en fjärdedel av Moldaviens befolkning inte kommer att kunna avlägga sina röster. Detta inbegriper moldaviska medborgare som bor utomlands eller i Transnistrien.
I går hörde vi från regeringen att det också har förekommit en del störningar i valprocessen från andra länder. Detta är det sätt de beskrev situationen på, och jag anser att vi måste se till att vi övervakar dessa val mycket noggrant. Som ett resultat av detta har kommissionen bekostat 25 särskilt utnämnda kommissionärer för att övervaka detta val; de kommer att ingå i delegationen från OSSE/ODIHR. Det är viktigt att veta att detta inte kommer att bli någon lätt sak och att vi måste vara mycket vaksamma.
Jag välkomnar också Europarådets generalsekreterare Terry Davis’ besök i Moldavien i januari, och att OSSE har inlett sitt valobservatörsuppdrag. Jag vill ta tillfället i akt och återupprepa vårt stöd för det mycket goda arbete som denna stödgrupp från Europarådet och OSSE har utfört.
Vi har regelbunden kontakt med vår delegation, och som jag sade kommer vi att skänka 50 000 euro. Detta nämndes också i går. Jag anser att den moldaviska delegationen som vill närma sig Europa har visat stort intresse genom att försöka leva upp till normerna, men vi är också oroade över det inflytande som kan komma utifrån. Återigen hoppas jag att parlamentet, tillsammans med kommissionen, följer händelserna mycket noggrant eftersom det kan visa sig vara avgörande. 
Podkański (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det är positivt att Europaparlamentet i dag tar upp frågor som rör Moldavien, eftersom Moldavien är ett litet land som i någon mån förbises av EU. Det är ett land med rik historia, och ett land där konflikter mellan etniska och nationella intressen förekommit, och där man haft kulturella, religiösa, ekonomiska och politiska meningsskiljaktigheter. I Moldavien möts öst och väst och kristendomen möter islam, och där har olika härskare och makter stridit mot varandra under historiens gång. Situationen i Moldavien i dag är också svår och komplex. Vi måste komma ihåg att detta är ett land som efter Sovjetunionens sönderfall upplevde ett tragiskt krig i Transnistrienområdet. Konflikten har fortfarande inte fått en slutlig lösning.
För närvarande kämpar Moldavien med många ekonomiska och sociala problem. Det behövs stabilitet i detta känsliga område, vilket skulle gagna hela vår kontinent. Stabilitet kan endast garanteras genom fullständig demokrati, rättsstatsprincipen och respekt för de mänskliga och medborgerliga rättigheterna. Man kan inte påtvinga ett land demokrati, man kan bara stödja den, och det är vårt ansvar gentemot Moldavien i dag.
Valet den 6 mars 2005 blir ett viktigt prov på hur långt demokratiseringsprocessen har kommit, och i vilken mån det allmänna bästa får råda över individuella intressen. Detta val kommer att avgöra om Moldaviens viktigaste ekonomiska och sociala problem samt utbildningsproblem kommer att lösas på ett bra sätt. Valet kan öppna en ny utvecklingsfas och alltså även bidra till att man genomför den strategi som antogs förra året med sikte på ett framtida medlemskap i EU. Valet kommer också att ge upphov till nya utmaningar för rådet, kommissionen och Europaparlamentet. 
Wiersma (PSE ),
   . – Herr talman! Att döma av det som sägs av rådet och kommissionen, kommissionsledamoten och rådets ordförande står det klart för oss att vi alla – med detta menar jag de tre institutionerna – gemensamt måste ge Moldavien, den moldaviska regeringen, en signal inför valet den 6 mars, och det är också ämnet för dagens debatt och för den resolution som vi i parlamentet utan tvekan kommer att anta med stor majoritet i morgon.
Nästa söndag kommer det moldaviska folket att få säga sitt om sammansättningen av det nya parlamentet, och det är naturligtvis en viktig dag för detta land, för valet kommer också att resultera i en ny nationell regering. Personligen anser jag att Moldaviens dåliga tillstånd kommer att ange tonen för valkampanjen, för landets utveckling under det senaste året är inte särskilt hoppingivande. Det har nu blivit Europas fattigaste land.
För vår del anser jag att det finns två andra mycket viktiga frågor. För det första har vi frågan om Transnistrien och strävan efter en lösning på den oacceptabla situationen i den delen av Moldavien. Jag anser att endast en demokratiskt legitim regering kommer att ha tillräcklig auktoritet för att underlätta och engagera sig i nya initiativ. Det finns utrymme för detta nu.
Under förmiddagen kom ett klart uttalande från president Viktor Jusjtjenko om den nya ukrainska regeringens beredvillighet att hjälpa till att finna en lösning, och det är här som Ukrainas hjälp är absolut nödvändig. Men det jag tror är viktigt är att valet bör resultera i en regering som har tillräcklig myndighet för att hjälpa till att finna lösningar. Dessutom, vilket kommissionsledamoten redan har påpekat, är detta lands framtida inriktning mycket viktig, och i stort sett förefaller partierna vara överens om behovet av att landet närmar sig Europa och EU. Det behöver inte sägas att vi varmt skulle välkomna en ny regering i Chisinău med kurs på EU, och den handlingsplan som vi enades om tillsammans med Moldavien i enlighet med grannskapspolitiken erbjuder en konkret ram för detta.
Samarbetet och de politiska förbindelserna med EU kan emellertid inte förbättras om inte den moldaviska regeringens mandat grundar sig på ett fullständigt demokratiskt uttryck för folkviljan. I annat fall blir det svårt att samarbeta med detta land under de kommande åren. En regering som har legitimerats av folket är EU:s första kontakt, och om denna regering väljer en trovärdig europeisk kurs kan den räkna med EU:s stöd. Men om valet inte motsvarar några demokratiska normer kastar detta en skugga över det framtida samarbetet. Ett demokratiskt och trovärdigt styre och ledarskap är den absoluta förutsättningen för ett EU-engagemang.
Det är därför vi uppmanar den nuvarande regeringen att göra allt den kan för att se till att valet och kampanjerna genomförs på ett rättvist och öppet sätt, och det är därför som mediernas möjlighet till bevakning måste omfatta hela det politiska spektrumet. För övrigt vill jag sammanfatta med det som kommissionsledamoten sade i detta avseende, och även vi uppskattar mycket kommissionens engagemang i detta val. 
Kacin, Jelko (ALDE ),
   . – Fru kommissionsledamot, det luxemburgska ordförandeskapet, mina damer och herrar! Moldavien är EU:s minst utvecklade grannland, och förutom allvarlig underutveckling lider landet också av ett antal andra problem och svåra bördor. Förutom att vara det minst utvecklade landet i Europa har Moldavien inte heller kontroll över hela sitt territorium. Dess järnvägssystem har delats mitt itu. Främmande militära styrkor är förlagda till dess territorium mot landets vilja. Allting kan man hitta här, inklusive de värsta formerna av internationell brottslighet och vapenhandel, narkotikahandel och människohandel.
Landet har allvarliga problem, men folket klarar av att leva och överleva under desperata ekonomiska förhållanden, eftersom det är vad de måste göra. Mer än halva befolkningen tvingas överleva på två dollar om dagen, och en femtedel lever på en dollar om dagen. Om detta inte är ett mirakel, då finns det inga mirakel. För dem kan det verkligen inte finnas något sådant. Vi måste vara, och vi är, solidariska med dem.
Vi hyser alla en förhoppning om demokratiska och ekonomiska förändringar. Ett val kommer att äga rum i Moldavien den 6 mars, och resultatet av detta val skulle kunna öka vårt samarbete och föra Moldavien närmare EU. Rumänien kommer att bli medlem av EU, stora förändringar har skett i Ukraina, och vi hoppas att de också kommer att lyckas med det de önskar och att utvecklingens och demokratins hjul kommer att börja snurra snabbare i Moldavien.
Jag önskar att Ukrainas president i dag hade utnyttjat sitt tal för att uppmuntra våra vänner i Moldavien, för det ukrainska exemplet har visat att extern inblandning inte hjälper och inte kan stoppa historiens gång. Vi önskar dem framgång och nya och bättre möjligheter till framsteg, och vi ser fram emot att arbeta tillsammans med dem efter valet. 
Schroedter (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot, herr rådsordförande! Moldavien är ett land som man ofta glömmer bort i Europa. Det är ett land som sällan nämns i listor på exempel eller i viktiga tal, men dess öde hänger nära samman med Europeiska unionen. Först när Transnistrienkonflikten har lösts och Moldavien verkligen återigen kan skydda sina egna gränser kommer landet att ha möjlighet att utvecklas ekonomiskt. Vi vet att Moldavien är det fattigaste landet i Europa och att ett stort antal av dess ungdomar utvandrar.
Därför är lösningen på denna konflikt också viktig för oss, och ett demokratiskt val är viktigt för denna process. Att bygga upp demokrati och åstadkomma en framgångsrik ekonomisk utveckling i Moldavien kommer även att öka EU:s säkerhet. Det gläder mig därför att kommissionen, rådet och Javier Solana till slut också har förstått – och jag betonar orden ”till slut” – att en lösning på Transnistrienkonflikten är en nyckelfråga för EU:s säkerhet, och att vi måste göra allt vi kan för att föra denna process framåt.
Ändå, och jag vill betona även denna punkt, vilar demokratins utveckling i Moldavien på dess partier, på regeringen och på förvaltningen. Det är de som nu måste se till att valet blir fritt och rättvist och äger rum utan manipulation med röstsedlarna, så att man får en regering som man har förtroende för och som blir en viktig deltagare i samtalen med EU. Den är den signal som skall styra Moldavien in mot EU. 
Maštálka (GUE/NGL ),
   – Jag håller med om det mesta som sagts av de föregående talarna. Jag delar deras oro när det gäller behovet av att lugna ned situationen i Moldavien, och behovet av närmare samarbete med detta europeiska land. Kommissionsledamoten har nämnt flera problem som rör valet. Vi diskuterade dessa problem i går när vi sammanställde vår resolution, och jag anser att det förslag som föreligger här är en acceptabel kompromiss.
När det gäller problemet med medierna har jag fått information från källor i Europarådets parlamentariska församling att det ändå har skett en förändring. Grovt räknat hälften av sändningstiden i de statsägda medierna har tilldelats oppositionen och hälften till de regerande partierna, och inom de privata medierna är siffrorna högre, en till tjugo till förmån för oppositionen.
Det förefaller också som om de problem som rör röstning för studerande har lösts, eftersom de kommer att kunna rösta både där de bor och där de studerar. Det har också skett en ändring när det gäller legitimationshandlingar, eftersom förlängningar har beviljats både för pass från sovjettiden och för pass som just skall upphöra att gälla.
Sammanfattningsvis förefaller det som om det har gjorts framsteg, och att det inte finns något som skulle förhindra att valet sker på ett demokratiskt och öppet sätt. Men det blir vår sak att övervaka detta. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Om ett år, nio månader och åtta dagar kommer Moldaviens granne Rumänien att bli medlem i EU. När vi diskuterar den politiska situationen i Moldavien bör vi därför komma ihåg att vi talar om demokrati eller bristen på demokrati i ett land som snart kommer att vara granne med unionen. Om det sägs när vi diskuterar Irak och Iran att de kommer att bli grannar med EU efter att Turkiet anslutits till unionen om cirka 20 år, bör vi vara ännu mer intresserade av unionens nuvarande grannar, t.ex. Ukraina och Vitryssland, eller Moldavien, som vi kommer att bli granne med inom en snar framtid.
Det val som kommer att äga rum i Moldavien om 11 dagar blir inte helt trovärdigt om det inte heller i fortsättningen föregås av någon rättvis valkampanj. För närvarande förekommer det inte någon sådan kampanj, och det finns inga tecken på att någon kommer att genomföras. Men val utan kampanjer är som fiskar utan vatten, och vi måste därför bedöma de moldaviska myndigheterna inte bara efter om de iakttar förfarandet den dag som valet hålls, utan också efter om de ser till att normala kampanjer genomförs. Samtidigt får vi inte glömma att valet i detta land har en internationellt betydelse, vare sig vi gillar det eller inte. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Moldavien är ett litet land som är helt omgivet av landområden, det fattigaste landet i Europa. Dess betydelse för EU kommer att öka 2007 när våra gränser flyttas så att de möter landets gränser. I Moldavien finns även en låst konflikt i utbrytarområdet Transnistrien som står under ryskt militärt beskydd sedan 1991 efter ett blodigt självständighetskrig. Detta område är en frizon för gangstervälde, smuggling och pengatvätt och har en korrumperande effekt på de lokala myndigheterna runt Odessa oblast i Ukraina.
President Vladimir Voronin, som jag mötte för ett år sedan, är, trots att han är kommunist och etnisk ryss, för Moldaviens närmande till EU och Nato efter en konflikt med president Vladimir Putin som inte drog tillbaka ryska trupper från Transnistrien 2002 som överenskommet. Jag hyser inga tvivel om att den typ av fusk som förekom under premiärminister Viktor Janukovitj i grannlandet Ukraina och som startade den berömda orange revolutionen inte kommer att förekomma vid parlamentsvalet den 6 mars, även om de är långt ifrån perfekta när det gäller mediernas opartiskhet under inledningen och monopol på administrativa resurser. Ett sådant scenario kommer att förhindras av att Europaparlamentet, Europarådets och Natos parlamentsförsamlingar och OSSE/ODIHR med rumänsk och ukrainsk hjälp är närvarande i Moldavien.
Det nya parlamentet måste hjälpa Rumänien, Ukraina, Ryssland, USA och EU att gå ihop med den moldaviska regeringen för att lösa Transnistrienproblemet. Garantier för ett ordentligt skydd för slaviska minoriteter måste lämnas, antagligen tillsammans med en sorts delegerad regering i området, som när allt kommer omkring aldrig har tillhört det historiska Bessarabien eller haft en rumänsktalade befolkning och som Stalin hårdhänt annekterade för att skapa Moldavien för 60 år sedan.
Personligen skulle jag börja med att förespråka en skärpning av sanktionerna mot Tiraspol genom att be president Viktor Jusjtjenko i Ukraina, som var här i morse, att återigen demonstrera sin självständighet gentemot Moskva genom att hindra Igor Smirnov och hans 16 kumpaner från att resa in i Ukraina på samma sätt som EU redan har gjort genom visumförbudet. Jag skulle också be rådet att vidta politiska åtgärder som garanterar att ett flygplan som har lyft från Tiraspols militärflygplats inte tillåts landa inom EU:s territorium, vilket skulle garantera att alla flyg avgår från Chisinău där de kan kontrolleras med avseende på smuggling, inklusive vapensmuggling. 
Mikko (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Efter den orange revolutionen har Europaparlamentet mer och mer uppmärksammat sina grannar i öst. I dagens resolution bekräftas att det djärva beslutet som fattades den 13 januari om att erbjuda Ukraina medlemskap i EU inte var förhastat.
Resolutionen om Moldavien är välavvägd. Vi både bekräftar vårt stöd och visar på vår förståelse för den komplexa situationen i området. Moldaviens territoriella integritet har störts: i strid mot den demokratiskt valda regeringens önskemål har främmande trupper – den ryska armén – stationerats där. Det är för övrigt ironiskt att det i dag, den 23 februari, är den dag som Sovjetunionens lydstater, inklusive Estland och Moldavien, i flera årtionden tvingades fira som sovjetarméns och flottans dag.
EU är redo att stödja moldavierna, både i fråga om integrationen i Europa och om att återställa deras territoriella integritet. Inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) måste EU vara berett att stödja gränskontrollen mellan det moldaviska separatistområdet Transnistrien och Ukraina. Den ukrainska presidenten Viktor Jusjtjenkos tal i parlamentet i dag ger oss anledning att tro att Ukraina anser att lösningen av Transnistrienproblemet är en allvarlig fråga.
Demokratin i det moldaviska valet beror inte bara på hur rösterna räknas. Valet är inte demokratiskt om inte alla politiska partier har rättvis och jämbördig tillgång till medierna under valkampanjen. Här hänvisar jag till Teleradio Moldovas sändningstid. Samtidigt måste möjligheter till valannonsering, både på gatorna och i medierna, göras tillgängliga. Detta är ett minimum. Utan detta kan vi inte förklara att valet den 6 mars är demokratiskt.
EU måste vara berett att behandla Moldavien på samma villkor som Ukraina. Jag kan inte se något skäl till att Europaparlamentet inte skulle stödja Moldaviens utsikter till medlemskap i EU under de demokratiska och ekonomiska reformprocesserna. Det första Köpenhamnskriteriet – demokrati – är naturligtvis en förutsättning för stöd och samarbete från EU:s sida, men de andra två kriterierna – en fri marknadsekonomi och rättssamhällets principer – är lika viktiga för Moldavien. Det krävs ett tydligt ställningstagande i dessa frågor om vi skall vara ärliga mot oss själva, mot Europa och mot moldavierna. 
Chatzimarkakis (ALDE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Schmit! Ukrainas president har gjort en mycket lämplig summering i dag. Den princip som hans land förknippar med EU är demokrati – och demokraterna i Moldavien vänder också sina blickar mot oss. Det som de vill ha av oss är inte bara att vi som européer engagerar oss för dem, utan också en tydlig signal utöver grannskapsstrategin. Därför anser jag – särskilt mot bakgrund av det som hänt i dess grannland Ukraina – att vi måste erbjuda Moldavien tydligare framtidsutsikter.
I sin Thessalonikistrategi lade EU ut kursen för länderna på västra Balkan. Hur går det för de länder som först nu skakar av sig bojorna från det förgångna? Ukraina har skapat ett prejudikat. Man kan hoppas att Moldavien kommer att följa efter den 6 mars, och inte heller Vitryssland kommer i framtiden att ha något annat val än att slå in på vägen mot demokrati. Det vi nu behöver är en Thessalonikistrategi för dessa tre länder. Det är en anakronism att Moldavien är det enda land i stabilitetspakten för sydöstra Europa som inte har några utsikter att anslutas till EU. Det vore storartat om parlamentet mycket snart kunde välkomna en demokratiskt vald president från Moldavien som har tagit verklig ställning för en demokratisk politik. För ögonblicket är detta inte fallet, vilket jag själv såg under mitt besök i Chisinău för tio dagar sedan.
Men om det skall bli någon europeisk moldavisk republik måste valet den 6 mars vara demokratiskt. Vi vädjar till våra europeiska vänner i Moldavien att gå och rösta, att rösta för demokrati och göra Moldavien friare, mer demokratiskt och mer europeiskt, så att parlamentet mycket snart kan hälsa deras land välkommet. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Det övervägande rumänskspråkiga område som man brukade kalla Bessarabien, och som nu kallas Moldavien, har växlat mellan att vara rumänskt och ryskt. Det skulle aldrig ha varit en stat om det inte hade varit för pakten mellan Stalin och Hitler som ritade om Sovjetunionens västra gränser strax före andra världskriget. Både i det rumänskspråkiga området väster om Dnestr och i det slaviska området i öster känner man nostalgi vid tanke på det slags samhälle som fanns på Sovjetunionens tid. Alla dessa förhållanden är inte den idealiska grunden för demokrati, tolerans, öppenhet och mångfald. De kan få till följd att de olika folken söker en regim vars auktoritära styre riktar sig mot dem som man uppfattar som motståndare. Man kan därför inte utesluta möjligheten att valet blir lika behäftat med brister som de val som ägde rum förra året i Ukraina och Vitryssland. Därför är det viktigt för oss att vi nu uttalar vårt önskemål att Europas fattigaste land bör få en normal parlamentarisk demokrati, med samma rättigheter och möjligheter för alla partier som deltar i valet den 6 mars. 
Andrikienė (PPE-DE ).
   – Tack så mycket, herr talman. Som vi vet kommer ett parlamentsval att äga rum den 6 mars i Moldavien, vilket jag hoppas att jag kommer att ha möjlighet att följa som medlem i Europaparlamentets delegation med valobservatörer. Men i dag vill jag också uttrycka min oro över situationen inför valet i Moldavien. Situationen i Moldavien är komplicerad, framför allt därför att Transnistrienproblemet fortfarande är olöst. Varken det internationella samfundet eller EU har ännu kunnat övertala Ryssland att uppfylla sitt Istanbulåtagande från 1999 och dra tillbaka sin armé från Transnistrien. Transnistrien har blivit ett område som är inblandat i penningtvätt samt vapentillverkning och olaglig vapenexport. Detta i sin tur tjänar, antingen direkt eller indirekt, den organiserade brottsligheten och den internationella terrorismen. I dag uttryckte kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner sin oro över miljön för det kommande valet, och om det inflytande som vissa krafter under en tid har försökt att utöva utifrån. I går talade Moldaviens premiärminister Vasile Tarlev om detta vid en presskonferens i Bryssel, och i dag talar världens nyhetsbyråer om det. Sammanfattningsvis vill jag uttrycka förhoppningen om att EU och det internationella samfundet inte kommer att stå maktlöst och att EU inte kommer att nöja sig med att observera valet och övervaka situationen, utan också ta konkreta steg för att hjälpa Moldaviens demokratiska styrkor, och inte tillåta att situationen i detta land blir instabil. Tack så mycket. 
Pittella (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Till skillnad från vissa kolleger anser jag att parlamentet uppträder välkomnande och känner att det står nära det moldaviska folket, och särskilt deras ansträngningar att åstadkomma ett komplett demokratiskt system och uppnå större civila framsteg. Vi är förenade av starka band och gemensamma intressen, och vi vill fortsätta med det samarbete som redan inletts inom ramen för grannskapsprogrammet.
Vi observerar det som händer, motsägelserna och förseningarna, men också de positiva åtgärder som genomförs av politiska och sociala organ, institutioner och organisationer, särskilt sekulariserade och katolska organisationer, som kämpar för att försvara barnens okränkbara rättigheter och bekämpa handel med flickor som tvingas in i prostitution.
Det finns en tvåfaldig fråga som vi måste ta upp: mänskliga rättigheter och politiska rättigheter. Från denna synpunkt är det kommande valet den 6 mars ett viktigt tillfälle, och vi bör uppmana dem att se till att valet äger rum med största möjliga öppenhet, för att möjliggöra ett maximalt deltagande. Jag anser att det är rätt och riktigt att också uppmana de regeringar och stater där ett stort antal moldaviska medborgare bor, inklusive Italien, att erbjuda praktiska möjligheter för tusentals moldaviska immigranter att utöva sin rösträtt fullt ut. 
Pafilis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Folken behöver inte instruktioner och rekommendationer, och mer exakt, de skall inte övervakas för att man skall få dem att välja de regeringar som de vill ha. Det är oacceptabelt att Europeiska unionen och Europaparlamentet upprepade gånger ingriper i andra länders interna angelägenheter.
När det gäller Moldavien överskrider hyckleriet rörande det demokratiska förfarandet alla gränser. Om något måste brännmärkas är det Förenta staternas öppna intervention när man finansierar Coalitsia 2005-organisationen med 1,7 miljoner US-dollar, och stöder den så kallade oppositionen till den nuvarande regeringen. Detta är det stora problemet med främmande makts inblandning i Moldaviens inre angelägenheter. Förenta staternas hållning, som bekräftar just detta ingripande, är provokativt. De protesterade genom sin ambassad och anklagade Moldaviens regering, och denna protest var naturligtvis också undertecknad av ambassaderna i stora europeiska länder. Inte i något av de förslag som har lagts fram har man haft modet att hänvisa till detta problem. Ni är inte intresserade av demokrati eller verkliga demokratiska val. Ni vill underkuva Moldavien.
Slutligen så är det i dag den 23 februari, årsdagen av grundandet av Röda armén, och vi bör visa vördnad för de miljontals soldater och officerare i Röda armén som dödades under andra världskriget då de ville krossa fascismen. 
Schmit,
   . – Herr talman! Jag anser att denna debatt har visat att Moldavien inte är det glömda landet i Europa. Den har visat att vi är intresserade av detta land, som trots allt ligger lite efter jämfört med den allmänna utvecklingen i Europa, med andra ord utvecklingen i riktning mot ökad demokrati och också mot ekonomiska och sociala reformer, kampen mot korruption och kampen mot människohandel, allt detta ämnen som är mycket viktiga i sammanhanget.
Jag anser att de lärdomar som vi kan dra av denna debatt, och som parlamentet, rådet och kommissionen alla är ense om, vilket någon redan har sagt, är att sända en stark signal till Moldavien för att landet inte skall missa ett historiskt tillfälle i kölvattnet på händelserna i Ukraina. Jag anser att detta budskap bör vidarebefordras klart och bestämt till de moldaviska myndigheterna, inte bara med valet i åtanke, utan även med sikte på tiden efter valet. Kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner har talat om EU:s grannskapspolitik. Med hjälp av denna politik och med hjälp av vår handlingsplan måste vi sätta tryck på de moldaviska myndigheterna, de myndigheter som för närvarande har makten, men också dem som kommer att ha makten i morgon, för att se till att dessa reformer verkligen genomförs och att det verkligen finns någon substans i dem. 

Ferrero-Waldner,
    – Herr talman! Transnistrien har varit uppe till diskussion i debatten här i dag och debatteras även ute på fältet. Vi talade utförligt om det i går. Som österrikisk utrikesminister och sittande OSSE-ordförande under 2000 gjorde jag stora ansträngningar för att finna en lösning på Transnistrienproblemet. Då fanns det ett . Premiärminister Jevgenij Primakov hade utsetts av Ryssland, och det fanns en möjlighet att komma någonvart. Tyvärr uppstod det omedelbart därefter återigen en låsning, och hittills har man inte kunnat finna någon lösning.
Därför är jag mycket nöjd med generalsekreterarens nya särskilda representant, för det är mycket viktigt att gå vidare. Detta sades i går. Vi måste göra allt vi kan med hjälp av vår handlingsplan, men vi måste också finna en lösning på detta mycket svåra problem.
Jag kommer att resa till Moldavien strax efter valet så snart som en ny regering har bildats. Jag sade det vid vårt sammanträde i går och jag kan även officiellt tillkännage att kommissionen kommer att upprätta en ny delegation där. Om vi vill ha en ny grannskapspolitik, då är det dags nu. Det är viktigt, och jag hoppas att jag kan upprätta en sådan delegation i samband med mitt besök.
Moldavien är i dag Europas fattigaste land. Men låt oss inte gå för långt. Låt oss handla. Retorik och visioner är nödvändiga, men det är ännu mer nödvändigt att ta hänsyn till komplexiteten i situationen. Jag känner till landet eftersom jag har varit där många gånger i mina tidigare ämbeten.
Många saker måste göras. Handlingsplanen är rätt instrument för att göra det. Ta en titt på handlingsplanen. Jag har hört att somliga vill gå längre än handlingsplanen, men det finns inte tid för det. Det är nu dags att använda grannskapspolitiken för att föra dessa länder närmare Europeiska unionen. Men det är en fråga om att ge och ta. Dessa länder måste också ta emot den hjälpande hand vi räcker ut till dem. 
Talmannen.
   – I slutet av debatten har jag mottagit sju resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.(1) Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande muntliga frågor:
– Muntlig fråga till rådet (B6-0005/2005) av Enrique Barón Crespo för utskottet för internationell handel samt Luisa Morgantino för utskottet för utveckling, och
– Muntlig fråga till kommissionen (B6-0006/2005) av Enrique Barón Crespo för utskottet för internationell handel samt Luisa Morgantino för utskottet för utveckling om åtgärder mot hungersnöd och fattigdom 
Barón Crespo (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Vid FN:s generalförsamling förra året lanserade president Luiz Inácio Lula da Silva ett initiativ som omedelbart stöddes av president Jacques Chirac, president Ricardo Lagos och premiärminister José Luis Rodriguez Zapatero. Detta ledde till deklarationen den 20 september om att utrota hungersnöd och fattigdom, som undertecknades av 111 regeringar, inklusive alla regeringar i EU:s medlemsstater. Detta initiativ aktualiserar och för på nytt fram de millenniemål som FN sammanställde 2000.
I det sista stycket i artikel 3 i EU:s konstitutionsfördrag som för närvarande ratificeras förklaras dessutom att EU håller fast vid internationell lagstiftning och vid FN och dess stadga. Det finns också en klar utfästelse att uppfylla millenniemålen och en kungörelse om principen om fri och rättvis handel.
Allt detta uppmanar till förnyade och större insatser, inte bara från medlemsstaternas sida, utan också från unionen som helhet. Nu är det dags för oss att få veta kommissionens och rådets åsikter i viktiga aktuella frågor, till exempel situationen i Afrika eller klimatförändringarna. Det är också dags för oss att intensifiera våra ekonomiska bidrag till utvecklingsstödet för att garantera att millennieagendan genomförs. I synnerhet är det dags för oss att ta på oss en ansvarsfull och ledande roll i en fråga som är av så stor vikt för mänsklighetens framtid.
Slutligen, herr talman, anser jag att detta också skulle tillämpas på det mandat som kommissionen får när vi närmar oss toppmötet i Hong Kong under utvecklingen av Doharundan. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Fattigdomen är inte oundviklig, utan ett resultat av politiska och ekonomiska beslut som fattas på nationell, regional och internationell nivå, och jag anser att det är hög tid att de betraktas som olagliga. Att de kriminaliseras.
Antalet människor som lever i extrem fattigdom har ökat – och jag tänker inte tråka ut er med detaljer eller siffror, eftersom ni redan har dem – men som det uppges i New York-förklaringen är den största skandalen inte så mycket att det finns hungersnöd och fattigdom, utan att detta problem består trots att det finns de nödvändiga mänskliga och materiella resurserna för att ta itu med dem.
Både president Luiz Inácio Lula da Silva och kvintetten länder förespråkar starkt denna deklaration, som också nämndes av Enrique Barón Crespo, som säger att den har undertecknats av 108 regeringar, medan jag tror att antalet är 111. Kvintetten har rekommenderat nya finansieringsinstrument för utveckling, som jag inte tänker gå in på här (beskattning och liknande strategier). Trots att jag stöder de nya instrumenten anser jag att de bör betraktas som tilläggsinstrument och inte som ersättning för de instrument som redan finns, och de bör slås samman i en global fond som förvaltas av FN.
Att utrota fattigdomen i fattiga länder, men nu också i samhällsklasser i de så kallade rika länderna, innebär att respektera rätten till liv, och detta är också det bästa vapnet mot fundamentalism och våldsamma konflikter. De strukturella justeringsprogrammen och den otyglade avregleringen har förvisso inte förbättrat levnadsförhållandena i dessa länder.
Millenniemålen som Enrique Barón Crespo hänvisade till bör betraktas som ett viktigt mellanstadium, men förvisso inte det slutliga stadiet. På samma sätt måste principdeklarationerna följas upp med påtagliga åtgärder, inklusive en fördubbling av bidragen till utveckling. Jag vill utsträcka mina gratulationer till vissa europeiska länder – Danmark, Nederländerna, Luxemburg och Sverige – som redan anslår 0,7 procent, och till andra som rör sig i samma riktning, medan jag verkligen beklagar att det i mitt land, Italien, finns en trend i motsatt riktning. Jag hoppas att det är möjligt att vända på den trenden.
Slutligen är vi också skyldiga att skriva av skulderna, och enligt min åsikt måste den öppna förvaltningen av stödet också vara ett av EU:s uttryckliga, fundamentala åtaganden. Vi är inte och får inte känna oss ensamma. Vi måste också bidra till att FN:s och dess byråers roll utvecklas och växer. 
Schmit,
   . – Herr talman! Jag anser att vi bör hylla president Luiz Inácio Lula da Silvas initiativ om åtgärder mot hungersnöd och fattigdom, som ligger bakom den vördade ledamotens muntliga fråga.
Detta initiativ har inte varit verkningslöst. Det finns nu ett verkligt medvetande, i första hand ett medvetande om att fattigdom och hungersnöd i världen utgör en verklig skandal, och utöver detta ett medvetande om att de utgör ett permanent hot mot stabilitet och normal utveckling. Vi har under för- och eftermiddagen talat mycket om demokrati i utvecklingsländerna. Initiativet om att utrota fattigdomen som startades av Tony Blair, under Förenade kungarikets ordförandeskap i G8-länderna, är i någon mån i linje med dessa åtgärder, och för någon tid sedan hade vi en debatt om att minska eller rentav skriva av de fattigaste ländernas skulder. Nu bör därför detta initiativ från president Lula, tillsammans med andra regeringschefer, följas av praktisk handling.
Det stämmer att rådet hittills inte har tagit ställning till några innovativa källor för finansiering av stöd till utvecklingsländerna. Men ni har nog blivit medvetna om att vissa idéer har lagts fram, som för närvarande diskuteras och som inte längre betraktas som tabu. Ett ämne som beskattning av flygbränsle är alltså inte längre tabu, utan är ett av de sätt som för närvarande undersöks på väg mot nya finansieringskällor som kan göra det möjligt för oss att bekämpa fattigdomen på ett mer effektivt sätt. Sökandet efter sådana innovativa finansieringskällor är dessutom ett av de åtta åtaganden som definierades av rådet i Barcelona 2002 i syfte att genomföra det samförstånd som man lade grunden till i Monterrey.
I Barcelona bekräftade EU:s medlemsstater sin vilja till åtta åtaganden, kända som Barcelonaåtagandena, som skulle betraktas som åtta olika aspekter av EU:s åtgärder för att uppnå millenniemålen, i syfte att utrota fattigdomen. Gud skall veta att vi fortfarande i fråga om många länder, särskilt länderna söder om Sahara, är mycket långt från att uppnå dessa mål, till exempel när det gäller tillgång till vatten, utbildning och ordentlig mat.
I sina slutsatser av den 27 april 2004 och med beaktande av det arbete som medlemsstaterna för närvarande utför för att finna innovativa finansieringskällor, uppmuntrade rådet medlemsstaterna och kommissionen att undersöka möjligheterna till en överenskommelse om de olika förslag som diskuterades för ögonblicket. I detta sammanhang betonade rådet den viktiga roll som partnerskap mellan allmänheten och privata sektorer spelade.
Vid sitt möte i juni 2004 bekräftade rådet att EU skulle intensifiera sina ansträngningar i syfte att uppfylla de åtaganden som gjordes i Monterrey, särskilt genom att söka efter de innovativa finansieringskällor som jag redan nämnt. Vid sitt senaste möte i december 2004 bekräftade rådet dessutom att EU är helt uppbundet av millenniemålen och av att vi bör se till att uppnå dem, särskilt genom att söka nya metoder för finansiering som grundar sig på de förslag som lagts fram av kommissionen för högnivåmötet 2005.
Det är dags att handla nu, det är dags för förslag, och jag tror att rådet nu väntar på att kommissionen skall lägga fram förslag, i förhoppningen att de i någon mån kommer att skilja sig från de gamla väl upptrampade stigarna, och verkligen bidra till något nytt. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja säga Enrique Barón Crespo och Luisa Morgantini att jag anser att president Luiz Inácio Lula da Silvas initiativ är mycket viktigt och högst relevant. 
Mina kolleger! Min kollega och kommissionsledamoten Louis Michel som ansvarar för denna fråga framför sina ursäkter, och jag träder självklart gärna in i hans ställe när det gäller den här frågan. Kommissionen stöder den grundläggande ståndpunkt som fick kvartetten att överväga nya finansieringskällor. För att nå millenniemålen krävs en stor ökning av de finansiella resurserna, särskilt av det offentliga utvecklingsbiståndet. Ökningen måste bli större än den man enades om i Monterrey och större än det åtföljande åtagandet om utvecklingsfinansiering. Men det enklaste och effektivaste sättet att utöka de tillgängliga resurserna är att anslå en större del av de nationella budgetarna till utvecklingsbistånd, vilket Världsbanken noterar i sin rapport till utskottet för utveckling.
Europeiska unionen har redan slagit in på den här vägen genom att fullgöra åtagandena från Barcelona 2002, och EU kommer att fullfölja och kanske även påskynda det arbetet. Vår avsikt är att lägga fram praktiska förslag – som min kollega Louis Michel skall presentera för kommissionen för diskussion innan de överlämnas till rådet – framför allt inom ramen för det meddelande som kommissionen nu utarbetar som uppföljning till Monterreykonferensen och i samband med ett konsoliderat utkast inför översynskonferensen i september 2005 (millennietoppmötet +5).
Personligen anser jag att de nuvarande innovativa förslagen är mycket intressanta, till exempel initiativet till en global Marshallplan, och vi kommer självklart att delta i diskussionerna inom de olika organen. De får emellertid inte användas som svepskäl för att åsidosätta eller förringa åtagandena från Monterrey. Vi måste tvärtom bekräfta dessa åtaganden och ingå nya. 
Zaleski (PPE-DE ),
   . – Tack för ordet, herr talman. Fru kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag kommer att tala på mitt eget språk, polska. Mina damer och herrar! Vi har satt upp det hedervärda målet att hjälpa fattiga länder. Men att bara skänka pengar ger ibland ingen effekt. Som medlem av polska vetenskapsakademin och därmed företrädare för utbildningsvärlden, vilket kommissionsledamoten nämnde tidigare, skulle jag vilja uppmärksamma er på en fråga. Den forskning jag hittills har bedrivit pekar på att av dem som kommit från fattiga länder för att studera vid ledande europeiska, amerikanska eller andra universitet är det endast drygt 30 procent som återvänder till sina hemländer, oavsett om de kommit hit för att ta en magisterexamen eller doktorsexamen. Vi hjälper en eller två personer individuellt, men detta hjälper inte alls det fattiga landet. Vad som behöver ske är att dessa människor återvänder som tekniska experter inom jordbruk, utbildning eller något annat område, så att de kan bli en ekonomisk elit och drivkraft. Det är ett sätt att minska hungersnöden och fattigdomen.
När det gäller den fråga vi diskuterar här hade jag en gång möjlighet att utbyta ett par ord med kommissionsledamot Louis Michel, och jag tror att vi är överens om att det vore bra att lägga fram ett förslag – och om möjligt genomföra det – om att öronmärka en viss summa i budgeten för att hjälpa dem som återvänder till fattiga länder att anpassa sig, eller snarare återanpassa sig, till fattiga förhållanden under en övergångsperiod, innan de hittar ett lämpligt arbete som passar deras kompetens. Detta skulle vara till stor hjälp och på ett sätt en förlängning av de stipendier och ekonomiska stöd som vi erbjuder dem för att komma hit och studera i våra länder. Med andra ord, mina damer och herrar, vi behöver egentligen inte dessa doktorer från Mali eller Kongo, eftersom vi har våra egna, men de behövs verkligen i sina länder. Jag är därför mycket positiv till det här förslaget. Om så krävs kan jag sammanställa ett riktigt förslag med siffror och överlämna det till utskottet för utveckling som ett förslag till kommissionen. Jag skulle vilja att alla närvarande och kommissionsledamoten uppmärksammade detta nu. Tack. 
Van den Berg (PSE ),
   . – Herr talman! Det initiativ som togs den 20 september 2004 i New York, med Luiz Inácio Lula da Silva och Kofi Annan som huvudaktörer, innehåller goda idéer om bistånd, handel, skuldavskrivning och nya finansieringsformer. År 2000 undertecknade världens ledare emellertid ett uttalande där de åtog sig att uppfylla millenniemålen till 2015, eller däromkring. Nu 2005 kan världen se att ett mål som att ”alla skall få gå i skolan” inte rycker närmare i Afrika, utan snarare är mer avlägset. Finansieringslöftet att anslå 0,7 procent av den nationella budgeten har inte heller uppfyllts på långa vägar.
Ett uttalande som det från 2004 kan ge intrycket av ”att världen styrs med uttalanden”, om inte en ny politisk vilja mobiliseras genom att uttalandet förenas med Jeffrey Sachs rapport och den massiva sympativåg och de omfattande resurser som uppbådats efter flodvågskatastrofen. Detta bör enligt min mening göras genast, men inte genom att inrätta en ny internationell fond, utan genom att låta millennieutvecklingsmålen vara huvudmålet för de befintliga stödkällorna från både nord och syd – Globala hälsofonden, Europeiska utvecklingsfonden, IMF:s och Världsbankens verksamheter. Vad som behövs är fasta överenskommelser, strikt kontroll och samordning.
EU, som är världens största biståndsgivare, kan gå i spetsen. Samtidigt bör alla EU-medlemsstater kunna anslå 0,5 procent av den nationella budgeten till utvecklingssamarbete 2010 och 0,7 procent 2015. EU bör för egen del avsätta 10 procent av sin egen fleråriga budget och kanalisera dessa medel genom en samlad utvecklingsbudget, med millennieutvecklingsmålen som rättsligt bindande instrument. Skuldlättnad för fattiga länder skulle också ingå i detta och därmed ge utrymme för vatten, utbildning och grundläggande bekvämligheter. Av detta skäl behöver IMF också omvärdera guldreserverna. Vi behöver också införa rättvis handel, omedelbart avveckla exportbidragen och söka efter nya finansieringskällor, inte för att glömma 0,7-procentsmålet utan för att fundera ut nya källor som skulle kunna vara intressanta. En bra idé är också att införa skatter på globaliseringens negativa sidor, som kapitalrörelser eller vapenhandel. Det är hög tid att agera. Jag tror att ordförandeskapet är i goda händer och att det vill arbeta i den här riktningen tillsammans med Louis Michel och de övriga kommissionsledamöterna. I synnerhet den fleråriga budgetplanen kommer att kunna avgöra värdet av alla våra uttalanden. 
Van Hecke (ALDE ),
   . – Herr talman! Kampen mot hungersnöd och fattigdom är fortfarande en av vår tids största utmaningar; det behöver knappast sägas. Man hävdar med all rätt att det finns ett samband mellan bistånd, skuldlättnad och handel, och att åtgärderna inom dessa tre områden bör komplettera varandra. I dag skulle jag framför allt vilja fokusera på handelsaspekten.
Förmågan att integreras i världsekonomin är bra för alla länder, rika som fattiga. Som exempel skulle vi kunna betrakta jämförbara länder, som Sydkorea och Nordkorea, eller de asiatiska tigrarna och de sydasiatiska länderna. Ett fritt, rättvist och utvecklingsinriktat multilateralt handelssystem är faktiskt en effektiv mekanism för minskad fattigdom och hungersnöd. I synnerhet Europeiska unionen måste garantera de fattigaste länderna ökat tillträde till världsmarknaden genom att prioritera kapacitetsuppbyggnad och tekniskt stöd, och därmed se till att handeln genererar så mycket utveckling som möjligt.
WTO:s nästa ministermöte i Hong Kong i december kommer att vara ett avgörande test på hur seriösa de rika länderna är när det gäller att ge de fattiga länderna goda förutsättningar att bli helt integrerade i världshandeln. Doha har presenterats som den idealiska utvecklingsrundan, och efter Cancún har vi inte råd med ett andra misslyckande.
Hur som helst är fortsatt avreglering av världshandeln ett grundläggande villkor för ökad ekonomisk tillväxt, både här och i utvecklingsländerna. Bortsett från bistånd och skuldlättnad är en korrekt avreglerad marknad ett mycket viktigt, om inte viktigaste instrumentet för att fördela världens välstånd effektivare och jämnare och för att minska klyftan mellan rika och fattiga. 
Aubert (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! När vi talar om hungersnöd talar vi också om jordbrukspolitik; det framstår som uppenbart för mig. Vi kan alltså inte å ena sidan diskutera möjligheten att utöka utvecklingsbiståndet och å andra sidan föra en jordbrukspolitik som bidrar till att förvärra situationen i många länder.
Som ett exempel kan nämnas att EU för närvarande förhandlar om ekonomiska partnerskapsavtal med AVS-länderna (länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet). Dessa avtal orsakar stor oro, och till och med motstånd, på grund av den inriktning de nu har fått. Diskussionerna koncentreras nämligen nästan enbart på en urskillningslös avreglering av handeln utan hänsyn till lokala förhållanden, samtidigt som omfattande, billiga och ofta subventionerade varor exporteras från våra länder, vilket redan nu bidrar till att allvarligt destabilisera situationen för jordbrukarna i dessa länder.
Jag anser därför att alla dessa frågor behöver utredas vid sammanträdet i den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen, vilket äger rum i Bamako i april. På min grupps vägnar hoppas jag att Europeiska unionen ändrar inriktning på det här området för att nå bättre samstämmighet mellan det vi säger i dag om hungersnöd och fattigdom och det vi säger på andra håll – i andra forum – om jordbrukspolitik och avreglering av handeln med jordbruksvaror. Detta är verkligen en grundläggande fråga. Om vi kan börja nu genom att se till att våra handlingar speglar våra ord tror jag att vi kommer att ha tagit ett viktigt steg framåt. 
Ransdorf (GUE/NGL ),
   . – Min uppfattning är att fattigdomen inte i första hand kan utplånas med ökade finansiella resurser, utan att problemet måste ses i ett helt annat sammanhang. På 1960-talet publicerade den svenske ekonomen Gunnar Myrdal en bok med titeln , där han talade om en pessimistisk anda. Samtidigt rådde en optimistisk anda i Afrika, eftersom Afrika hade mycket större resurser än de asiatiska länderna.
Dagens situation är raka motsatsen. Doktrinen om en afrikansk pessimism sprider sig samtidigt som ett antal asiatiska länder är på frammarsch. Detta är ett resultat av ledarnas beteende, och det har att göra med den kulturella bakgrunden. Afrika har nämligen dominerats av stamstrukturer som senare fick politisk makt. Det handlar också om institutionernas kvalitet. Jag måste säga att denna jämförelse mellan Afrika och Asien ger en fingervisning om i vilken riktning Europeiska unionen bör gå inom utvecklingspolitiken för att se till att de tillgängliga resurserna används lämpligt med siktet inställt på ekonomisk tillväxt. 
Masiel (NI ).
   – Fru kommissionsledamot! Jag håller med dem som ställde den muntliga frågan. Ni får ursäkta mig för att jag framför ett antal synpunkter, men ämnet för denna debatt ger mig anledning att informera rådet och kommissionen om den extrema fattigdom och nöd som finns i Polen och kanske även i andra länder i unionen.
Unionen har nyligen utvidgats och omfattar nu fattiga länder. En av mina väljare, som i december hade bjudits in att besöka Europaparlamentet i Bryssel, berättade för mig att barnen i hans by ibland inte har möjlighet att gå till skolan eftersom de inte har några skor, för att inte tala om skolmaterial. Minimisocialbidraget i Polen ligger mellan 10 och 100 euro per månad och minimilönen är 212 euro. Skulle det inte vara möjligt att också inrätta en fond för EU:s medborgare enligt principerna för den fond vi nu diskuterar, eller att tvinga medlemsstaterna att betala åtminstone 250 euro i månaden till behövande?
Tack. 
Martens (PPE-DE ).
   – Herr talman! EU:s utvecklingspolitik är inriktad på att nå millenniemålen, däribland det centrala målet att bekämpa fattigdomen. Men dessa mål kommer inte att nås om vi fortsätter att arbeta i den här takten och med de här resurserna. Detta är ett välkänt faktum, men det är också så att vi fortfarande kan nå dem om vi verkligen går in för det, och det måste vi satsa på.
Att bekämpa hungersnöden är en av de viktigaste handlingspunkterna. Varje dag dör 24 000 människor av svält och undernäring. Det är 24 000 för många. Vår strategi kan bara lyckas om vi samordnar vår politik inom områdena utvecklingsbistånd, jordbruk och handel och ser till att fullgöra våra åtaganden. Därför stöder jag helhjärtat den här resolutionen.
Jag skulle vilja nämna en punkt som inte behandlas uttryckligen i resolutionen, nämligen kvinnors ställning. Studier har visat att kvinnors roll är avgörande om politiken för utvecklingssamarbete skall bli en framgång. Ändå deltar kvinnor i alltför liten utsträckning i utformningen och genomförandet av programmen i länderna i fråga.
Jag är imponerad av arbetet inom projektet mot hungersnöd, bland annat den stora informationskampanj som nyligen startade i Nederländerna. Projektet är en världsomfattande organisation som bekämpar hungersnöd i många utvecklingsländer. Deras formel verkar vara mycket framgångsrik, just för att de i huvudsak inriktar sig på kvinnor genom utbildning, informationsförmedling, mikrolån och liknande. På så sätt lyckas de väsentligt och varaktigt förbättra de sociala villkoren och lindra hungersnöden. Kvinnor har en nyckelposition i samhället när det gäller jordbruk, utbildning, hygien i familjen osv., vilka är avgörande faktorer för kampen mot hungersnöd.
Jag hoppas att vi lyckas effektivisera vår politik genom ökad beslutsamhet och samstämmighet. Som största biståndsgivare bör EU inta en pionjärsroll i arbetet för millenniemålen, och i det sammanhanget får unionen inte glömma att göra kvinnorna i de aktuella länderna delaktiga. 
Yañez-Barnuevo García (PSE ).
   – Herr talman! Under valkampanjen i Spanien våren 2004 hävdade José Luis Rodríguez Zapatero, som nu är premiärminister i mitt land, att han skulle retuschera bort Spanien från den bild av de tre krigshetsarna som togs i Azorerna. Han lovade att i stället föra landet till den kvintett som arbetar för att bekämpa hungersnöden.
Zapatero har hållit sitt löfte. Under president Luiz Inácio Lula da Silvas ledning har kvintetten lyckats placera kampen mot hungersnöd och extrem fattigdom på den internationella dagordningen. Själv hade jag äran att lägga fram den första texten om denna fråga för kammaren. Det finns tre skäl till detta. För det första anser jag att Europeiska unionen måste gå i spetsen för världssamfundets ansträngningar för att nå detta mål. För det andra är målet möjligt att nå. Vi har de tekniska, finansiella och ekonomiska medel som behövs för att eliminera hungersnöden och förpassa den till glömskan. För det tredje anser jag att kampen mot hungersnöd och fattigdom inte bara är en fråga om utvecklingsbistånd.
Detta korståg måste bli en av huvudlinjerna eller hörnstenarna för Europeiska unionens och EU-medlemsstaternas utrikespolitik, något som sker redan nu. För 15 eller 20 år sedan var mänskliga rättigheter och utvecklingsbistånd centrala delar i utrikespolitiken. Nu är det dags att kampen mot hungersnöd och fattigdom blir mer än en kampanj, fru kommissionsledamot. I stället måste den bli ett permanent inslag i kommissionens, rådets och hela Europeiska unionens utrikespolitik. 
Tomczak (IND/DEM ).
   – Mina damer och herrar! Alla initiativ för att minska fattigdomen och hungersnöden är värda stöd. Rika länder och överstatliga organisationer med stora ekonomiska resurser, som Europeiska unionen, har ett särskilt ansvar i det avseendet. För att effektivt minska hungersnöden måste alla ländernas budgetutgifter rangordnas på lämpligt sätt. Åtgärder som främjar en familjevänlig politik, i ordets vidaste bemärkelse, bör prioriteras så att alla får tillfredsställande villkor för att leva och utvecklas. Det är olyckligt att stora summor fortfarande slösas bort, eftersom de är öronmärkta för åtgärder som direkt och indirekt angriper familjen liksom de svagaste och fattigaste. Det är förkastligt att behandla fattiga människor och eftersläpande regioner som om de vore föremål, genom skrytsamma och hycklande stödåtgärder som syftar till att vidga de moderna supermakternas inflytelsesfärer. Det är skamligt att förslava fattiga länder med ockrande finansiella system.
Mina damer och herrar! Följande läror från den helige fadern Johannes Paulus II bör tjäna som inspiration och källa till styrka för oss i kampen mot hungersnöden och fattigdomen i världen: ”Miljoner av våra bröder och systrar lider av hungersnöd och många dör av hunger, framför allt barn. I en tidsålder av enastående teknisk utveckling är svälttragedin en stor utmaning och allvarlig anklagelse. När allt kommer omkring räcker jordens resurser till för hela mänskligheten. Varför skulle då miljoner människor dö av svält i dag? Vad som krävs är en seriös och världsomfattande samvetsrannsakan i fråga om social rättvisa och grundläggande mänsklig solidaritet. Vi bör komma ihåg den grundläggande sanningen att jorden tillhör Gud. Alla jordens rikedomar har Gud placerat i människans händer för att hon skall använda dem rättvist, så att de tjänar allas bästa. Om detta vittnar naturens egen lag. Vårt gemensamma rop efter bröd för alla hungerdrabbade måste hörsammas. Vi vänder oss framför allt till Gud men även till politiker och ekonomer, som ålagts ansvaret för en rättvis fördelning av tillgångar, på både global och nationell nivå. Vi måste äntligen sätta stopp för hungerplågan. Må solidariteten segra över det otyglade vinstbegäret. Vi bär alla en liten del av ansvaret för denna orättvisa. Vi har alla på något sätt en förstahandserfarenhet av andras hungersnöd och fattigdom. Låt oss lära oss att dela vårt bröd med dem som ingenting har.”
Mina damer och herrar! Vi måste se över vår nuvarande politik mot bakgrund av dessa läror från påven, framför allt eftersom hungerproblemet drabbar ständigt fler medborgare i Europeiska unionen. Redan nu lever fler än fem miljoner människor i Polen i extrem fattigdom. Tack för er uppmärksamhet. 
Záborská (PPE-DE ).
   – Mina damer och herrar! I dag när vi diskuterar fattigdomen i världen skulle jag vilja uppmärksamma huvudtemat för dagen mot världsfattigdomen, som vi högtidlighåller den 17 oktober. På platser där människor är dömda att leva i fattigdom begås brott mot de mänskliga rättigheterna. Det är vår heliga skyldighet att enas om att se till att dessa rättigheter respekteras. De fattigaste människornas röster bör höras överallt där män och kvinnor fattar beslut om mänsklighetens framtid. Fattigdomen utgör i dag det största hindret för kvinnors delaktighet i alla områden av livet. Internationella institutioner som Världsbanken uppmanar oss att inte glömma att det första steget på den långa vägen till kvinnors frigörelse är kampen mot deras fattigdom. Att kvinnor deltar i arbetet med att fastställa fattigdomsindikatorer är en nödvändig grundförutsättning i det sammanhanget. Frågan är om vi vet hur vi utvecklar fattiga människors begåvningar och gör det lättare för dem att omfattas av grundläggande rättigheter. För att mäta och kvantifiera fattigdom behöver vi exakt definierade indikatorer. Den amerikanske ekonomen Gary Becker har riktat hård kritik mot de traditionella indikatorerna i sitt arbete om humankapital och den ekonomiska aspekten på livet. Becker har särskilt mätt hur klyftan mellan könen påverkar inkomster och det ekonomiska värdet av familjelivet i alla dess former. All denna ekonomiska forskning visar att en tredjedel av de ekonomiska aktiviteter som i första hand kvinnor ägnar sig åt inte utvärderas eller övervakas på något sätt. Det saknas helt enkelt indikatorer eller instrument för att mäta dem. Vore det inte värdefullt att inspireras av Gary Beckers ord och i dag utforma en politik som ger kvinnor en högre ställning i samhället? 
Gomes (PSE ).
   – Det är skamligt att de flesta europeiska länder ännu inte har uppfyllt sitt åtagande att avsätta 0,7 procent av sin BNP till utvecklingsbistånd. Trots detta bidrar Europeiska unionen med 55 procent av det totala utvecklingsbiståndet. Att stärka EU:s roll i kampen mot fattigdom och i utvecklingsbistånd förbättrar trovärdigheten och effektiviteten i EU:s utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik i hela världen. EU kan göra en skillnad inom hunger och fattigdom om vi stöder initiativen från president Luís Inácio Lula da Silva och premiärminister José Luis Rodríguez Zapatero och dessutom om vi lyckas mobilisera medel och ta täten i projekt med strategisk effekt.
Ett exempel är utrotningen av malaria, enligt rekommendationen av ordföranden för Förenta nationernas millennieprojekt, eftersom malaria framför allt drabbar de fattigaste länderna med förödande effekt och orsakar oöverskådliga ekonomiska skador. Enligt WHO är malaria den sjukdom som orsakar flest dödsfall och handikapp – mer än en miljon människor avlider varje år, varav 90 procent i Afrika. Enligt Unicef dör ett barn i malaria var 30:e sekund. Tre barn har dött i malaria medan jag har talat.
EU kan mer och bättre. Kommissionen måste därför starta och ta täten i en global kampanj mot malaria, öka finansieringen och kanalisera den till kontrollprogram i de berörda länderna, stödja nationell politik som prioriterar malariakontroll och uppmuntra den privata sektorn till produktion av vaccin och distribution av behandlande läkemedel och impregnerade myggnät.
Fattigdom och nöd skapar orättvisa och desperation, vilket i sin tur skapar global osäkerhet. Genom att förplikta sig att följa en malariastrategi kommer EU att lämna ett beslutsamt bidrag till millenniemålen, vilka är bindande åtaganden, och även till en rättvisare och säkrare värld, den värld som EU:s medborgare hoppas att Europeiska unionen kommer att bidra till att bygga upp. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Under mina två minuters talartid kommer 40 människor att dö av hunger. 3,5 sekunder per person, 24 000 människor per dag, 9 miljoner varje år, 400 miljoner under de senaste 50 åren – 3 gånger så många som dödats under förra århundradets världskrig. Vi pratar; vi debatterar; vi vrider våra händer. Men vad vi inte gör är att göra något åt det. Nästan dagligen talar vi om Lissabonmålen i detta parlament – konkurrenskraft och tillväxt som skall leda till välstånd i Europa. Vi börjar långsamt inse att detta bara kan uppnås om människor är friska. Men låginkomstländerna i världen behöver också sina egna Lissabonmål, och de behöver också friska människor.
Undernäring leder till sjukdomar och funktionshinder. Sjukdomar leder till en reducerad och ständigt mindre produktiv arbetskraft. Detta leder till fattigdom, och fattigdom leder till oförmåga att kämpa mot sjukdomar och svält. Detta är den onda cirkel som vi måste bryta. Det är detta som skulle uppnås genom millennieutvecklingsmålen. Det är detta som skulle uppnås genom världslivsmedelstoppmötet. Det är detta som återigen har slagits fast i förklaringen om åtgärder mot hunger och fattigdom. Till och med i min egen rapport i AVS-församlingen sattes detta mål återigen upp.
Det har gått 30 år av resolutioner och 30 år av misslyckanden. Lösningen är inte livsmedelsbistånd utan tryggad livsmedelsförsörjning. Det förra är till för nödfall medan det senare är till för långsiktig överlevnad. Lösningen är att ta bort hinder för importen av produkter från låginkomstländer. Lösningen är att se till att vår rättmätiga medkänsla med människorna i de tsunamidrabbade länderna inte avleder livsnödvändigt bistånd från Afrika. Lösningen är att betona för president George Bush medan han är här i Europa liksom för andra medlemsstater att bistånd inte är ett tillfälle att bli av med industriländernas jordbruksöverskott utan att han borde köpa lokalt med biståndsmedel. Om det inte går att köpa lokalt, köp regionalt.
Lösningen är att återinvestera skuldamorteringar i skuldsatta länder för att uppnå millennieutvecklingsmålen när det gäller hunger och sjukdomar. Bara då vi kan ge de 800 miljoner av våra medmänniskor som är undernärda ett verkligt hopp. Då kommer vi att uppnå livsmedelsproduktionsmålen, inte globalt utan direkt i länder med hög skuldsättning och låga inkomster. Det är målet med detta förslag. 
Arif (PSE ).
   – Herr talman! Jag är glad att vi har en debatt om hunger och fattigdom. Jag är en av många som säger det, men jag kan inte låta bli att vara nöjd. Denna debatt är också en fortsättning på det initiativ som inleddes av kvintetten i september förra året i Förenta nationerna. Sedan dess har många andra röster hörts i samma ämne.
Jag vill emellertid påminna er om att inga specifika åtaganden ännu har gjorts. Bara fyra av medlemsstaterna i Europeiska unionen uppfyller just nu åtagandet att avsätta 0,7 procent av sin BNP till utvecklingsbistånd. Om allt fortsätter i samma takt kommer millennieutvecklingsmålen inte att vara uppfyllda 2015. Problemet med att få slut på hunger och fattigdom är lika gammalt som de lösningar som presenteras för det – att öka utvecklingsbiståndets kvalitet och kvantitet, upphäva och minska skulder, införa en global skatt på kapitalflöden och reformera de internationella handelsreglerna för mer rättvis handel. Dessutom måste alla initiativ som presenteras i dag ha formen av ytterligare resurser som avsätts för utvecklingsbistånd, och de kan under inga omständigheter ersätta långsiktiga åtaganden.
Själv kommer jag att hålla ett vakande öga på dessa åtaganden och denna resolution, eftersom bara en fast politisk vilja kan få ett slut på detta gissel. Hunger och fattigdom får inte reduceras till en kortlivad debatt som påverkas av upp- och nedgångar i den opportunistiska medietäckningen eller välgörenhetssatsningar, hur lovvärda de än är. 
Kaczmarek (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill rikta er uppmärksamhet mot den roll som de nya medlemsstaterna i Europeiska unionen spelar i arbetet för att uppnå ett samarbete inom utveckling. Jag är glad över att ett antal av de nya medlemsstaterna nyligen har gjort stora ökningar i de budgetmedel som de har öronmärkt för utvecklingspolitik. Ändå vet människorna i dessa länder mycket lite om utvecklingssamarbete. Många människor tror att bistånd uteslutande består av humanitärt bistånd. Hjärtats ädla impulser och människors generositet när naturliga eller humanitära katastrofer inträffar är lovvärda, men det är viktigt att människor förstår att utrotningen av den extrema fattigdomen och hungern är ett strategiskt mål.
Jag tror att det skulle vara värt att göra medborgarna i de nya medlemsstaterna uppmärksamma på att den fattigdom som finns i europeiska länder är en annan typ av fattigdom än den i världens fattigaste länder. Det stämmer att det i Polen bor fem miljoner familjer som måste överleva på motsvarande 2,5 euro per person och dag, men 2,5 euro i Polen är väsentligt mer än 2,5 euro i världens fattigaste länder, eftersom den stora majoriteten av alla män och kvinnor i Polen har tillgång till vatten, el, gas, vägar, utbildning, sjukvård och socialvård. Skillnaden mellan den tekniska och sociala infrastrukturen i de nya EU-medlemsstaterna och i de fattigaste länderna är mycket större än den ser ut. Att öka medvetenheten om utvecklingssamarbetet i de nya medlemsstaterna är en så viktig uppgift att inte bara rådet, kommissionen och Europaparlamentet, utan även regeringarna i medlemsstaterna bör förbinda sig att utföra denna uppgift efter bästa förmåga. Jag vet att kommissionsledamot Louis Michel känner till detta.
Polen är det land där enormt positiva förändringar på det ekonomiska, politiska och sociala området uppkom till följd av Solidaritetsrörelsen och införandet av solidaritetstanken, som började för 25 år sedan. Lech Wałęsa sade alltid att människor behövde metspön, inte bara fisk. Samtidigt som vi bekämpar hunger och extrem fattigdom i hela världen får vi aldrig glömma att lokala möjligheter måste skapas, samt att vi måste erbjuda nödhjälp. Det skulle göra att de som bor i världens fattigaste länder kan hjälpa sig själva, och vi skulle undvika det fenomen som forskare beskriver som ett ”modernt beroende”. 
Scheele (PSE ).
   – Herr talman! Kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner har klargjort att vi för att kunna uppnå millennieutvecklingsmålen behöver en betydande ökning av ODA – offentligt utvecklingsbistånd, vilket jag faktiskt skulle föredra att kalla ”finansiering för offentligt utvecklingssamarbete”.
Jag anser att det också är viktigt att gratulera de länder som uppfyller målet med att spendera 0,7 procent av sin BNP på utvecklingssamarbete. Vi bör också gratulera länder som Belgien, Finland, Frankrike, Förenade kungariket och Spanien, som har lovat att uppnå detta mål senast 2013.
Jag kommer själv från en medlemsstat som inte hamnar högt på denna lista. Österrike och Italien ligger längst ned när det gäller ODA. Det är därför som jag ställer min fråga till Europeiska kommissionen och rådet: vilka specifika former av samarbete och övervakning planeras för att de länder som ligger längst ned i och i mitten av tabellen skall komma ikapp ledarna, och därmed se till att det finns tillräckliga offentliga medel för att ge EU:s bidrag till uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen? 
McAvan (PSE ).
   – Herr talman! Ni sade att det var dags att handla, och vi i parlamentet håller med er. I år har vi ett unikt tillfälle att handla därför att de två stora frågorna om banan- och sockerordningarna står på handelsagendan, och där kan vi visa att vi menar allvar med att hjälpa tredje världen.
Jag är glad över det som kommissionsledamöterna Peter Mandelson och Luis Michel sade. Jag besökte nyligen Karibien och mötte småbrukare med pyttesmå jordbruk som inte kan överleva utan att ha tillgång till EU:s marknader. Vi kan inte ta från dessa något mindre fattiga människor för att ge till de fattigaste i världen. Vi måste införa en rättvis omläggning av banan- och sockerordningarna. Detta kommer att bli ett verkligt prov på vår förmåga.
WTO-konferensen i Hong Kong i december kommer att vara ytterligare ett stort prov för EU när det gäller tullar. Vi vet alla att vi har sagt många vänliga ord under alla år, men jag har sett vad som händer bakom kulisserna i u-länderna: tomatpuré från EU och amerikanskt ris dumpas på marknaden i Ghana och några av de fattigaste länderna i Afrika. Nu är det dags att handla.
Vi kommer att granskas noggrant av de icke-statliga organisationerna och av den allmänna opinionen som i dag är mycket mer uppmärksam än någonsin tidigare tack vare stora kampanjer som den brittiska kampanjen [Förpassa fattigdomen till historien]. De kommer att bevaka det vi gör och döma oss. Det kommer att ha en stor inverkan på hur den allmänna opinionen uppfattar EU. 
Schapira (PSE ).
   – Herr talman! Jag är ganska förvånad över den riktning som denna debatt har tagit, eftersom diskussionerna är starkt fokuserade på att identifiera ytterligare finansieringskällor. Även om vi har rätt undrar jag om denna debatt inte skymmer den verkliga frågan, det vill säga att vi kanske först borde sträva efter att förbättra kvaliteten och effektiviteten på det befintliga stödet innan vi diskuterar storleken på det bistånd som vi delar ut? Denna fråga är ännu viktigare på grund av att diskussionerna om internationell beskattning eller inrättande av internationella finansieringsmekanismer kommer att fortsätta att vara ganska hycklande, eftersom den största delen av det internationella samfundet inte kommer att acceptera dessa mekanismer.
På samma sätt minskar både det arbete som utförs för att söka efter nya metoder, trots att vi ännu inte har uppnått målsättningarna i Monterreyöverenskommelsen, och den prioritet som ges till en förbättring av det befintliga biståndets effektivitet för att uppnå millenniemålen och spridningen av resurser och målsättningar i utvecklingspolitiken biståndets effektivitet. Vi måste vara försiktiga så att vi inte blir involverade i denna besinningslösa rusning. Vi måste koncentrera oss på att söka praktiska lösningar som gör att vi kan uppfylla våra nuvarande åtaganden. Låt oss vara specifika och pragmatiska – det är det som de människor vi försöker hjälpa förväntar sig. 
Goudin (IND/DEM ).
   – Herr talman! Svälten och orättvisorna i världen är frågor av stor betydelse. Vilka faktorer är det som gör att EU skulle vara den lämpligaste internationella aktören i denna fråga? Det är snarare så att EU genom orättvisa handelsregler och en protektionistisk jordbrukspolitik har bidragit till att skapa globala fattigdomsproblem.
Samtidigt som EU bidrar med ekonomiska resurser i form av utvecklingshjälp till fattiga länder, hindrar unionen dessa länder från att uppnå tillväxt genom en bisarr jordbruks- och handelspolitik. Detta är inkonsekvent och inte särskilt trovärdigt. Många utvecklingsländer ser snarare EU som en problemmakare än som en problemlösare. FN däremot är en mer lämplig organisation för att bekämpa fattigdom och svält. FN har en bredare global förankring och fler medlemsländer. I EU dominerar fortfarande nationella särintressen i alltför hög grad.
Låt oss tillsammans kämpa för en mer rättvis värld. Ansvarsfördelningen mellan EU och FN skulle kunna vara följande: Inom ramarna för EU kan vi arbeta med att reformera jordbrukspolitiken och försöka åstadkomma en mer rättvis handelspolitik. Genom FN kan världens länder kanalisera ekonomisk och övrig hjälp till människor som svälter och befinner sig i nöd. Låt oss undvika onödig institutionell maktkamp i vårt gemensamma mål att avskaffa fattigdomen. 
Schmit,
   . – Herr talman! Jag tror inte att det finns många parlament som är så här känsliga för frågor som har att göra med underutveckling, fattigdom, kampen mot hunger och utvecklingsfrämjande åtgärder. Jag anser att det hedrar Europaparlamentet, och det har en viktig roll att spela i Europeiska unionens politik för utvecklingssamarbete.
Jag anser att det verkligen finns tillfällen då vi bör bli indignerade. John Bowis nämnde några siffror som på ett förfärligt effektivt sätt visade att det bakom statistiken finns människor som lider i denna ondskefulla cirkel av hunger och som dör varje dag, varje minut. Ett ögonblick av indignation är därför på sin plats. Som någon sade måste dock denna indignation följas av handling. Jag måste säga att Europeiska unionen inte heller i detta avseende har någonting att skämmas för. Jag tycker inte att den behöver känna sig skyldig. Den är den största givaren av utvecklingsbistånd. Jag medger dock även att det bistånd som vi ger inte är tillräckligt. Det är därför som vi har ställt upp mer ambitiösa målsättningar för oss själva för de länder som ligger långt under 0,7 procent. Å andra sidan måste de som har uppnått 0,7 procent, eller till och med överskridit det, vilket inte är enkelt i det nuvarande budgetklimatet, fortsätta på samma spår.
Det är också värt att betona att vår infallsvinkel i kampen mot hunger, underutveckling och fattigdom inte kan vara annat än global. Det är därför som det är viktigt att diskutera metoder för finansiering och varför de åtaganden som redan har gjorts måste uppfyllas allra först. Vi måste hitta ytterligare och alternativa finansieringskällor. Inget av detta kommer dock att vara effektivt om inte denna infallsvinkel, som en talare sade, är en del av en global infallsvinkel som också tar hänsyn till handelsfrågor. I detta avseende måste jag också säga att Europeiska unionen inte har gjort allting fel. Det finns visserligen problem med en del politik, och frågor kring jordbrukspolitiken har redan nämnts, men Europeiska unionen är även inom detta område förmodligen den region vars marknader är mest öppna för exporter från utvecklingsländer. Den tidigare kommissionens initiativ, närmare bestämt Pascal Lamys initiativ ”Allt utom vapen” har siktet inställt på de fattigaste länderna.
Jag anser därför att vi måste bygga vidare på det som redan har uppnåtts, vilket inte är försumbart. Vi vet dock att insatserna är mycket höga och tiden knapp – vi har inte årtionden på oss – i en allt mer globaliserad värld, och jag anser att Europa inte bör tro att det är skyddat från dessa problem, att det bara är en åskådare. Vi är samtidigt en deltagare, av nödvändighet, men vi känner också de direkta effekterna av denna fattigdom. När tusentals människor anländer till våra kuster på provisoriska flottar är det en av följderna av extrem fattigdom.
Jag anser därför att vi måste anta en global infallsvinkel. Vi måste installera ett övervakningssystem, och vi får inte vara rädda för att om så behövs säga att det arbete som har utförts inte har varit tillräckligt. Jag tror att vi i Europa gradvis kommer att etablera en ännu mer effektiv politik inom detta område, vilket ert parlament anser vara mycket viktigt. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! Jag vill upprepa det som den ärade ledamoten just har sagt: naturligtvis är kampen mot svälten viktig, och den är en moralisk skyldighet för oss alla. Jag vill dock nämna siffrorna för det utvecklingsbistånd som lämnades 2003, till exempel, av Europeiska unionen – världens största biståndsgivare, om vi räknar samman kommissionen och medlemsstaterna. Detta år var totalsumman 32 miljarder euro. Om de nuvarande trenderna fortsätter kan vi anta att den kommer att uppgå till cirka 46 miljarder euro 2006. Vi måste naturligtvis fortsätta vårt arbete för att uppnå FN-målsättningen på 0,7 procent av BNP, men låt oss titta noga på dessa siffror – bara från kommissionens budget anslås ett belopp om 7 miljarder euro till utveckling varje år.
Ni har rätt i ett avseende. Som Luis Yañez-Barnuevo har sagt är naturligtvis handel och andra mekanismer samt skuldlättnader viktiga, och frågan om sammanhållning spelar därför en nyckelroll även här. Vi vet alla att utvecklingsrundan från Doha och WTO-konferensen i Hongkong är mycket betydelsefulla i detta avseende.
Kommissionen förhandlar just nu om avtalen om ekonomiskt partnerskap med AVS-länderna, och fokus ligger även här på handel. Vårt mål är att ytterligare avreglera utvecklingsländernas tillgång till EU:s marknader. Samtidigt är kommissionen angelägen om att hjälpa utvecklingsländerna att stärka sina egna ekonomier i framtiden också, så att de kan dra nytta av att marknaderna öppnas.
Jag noterade att vi i morse talade mycket om mänskliga rättigheter, rättsstatliga principer och god ledning. Under eftermiddagen har vi däremot inte nämnt dessa. Just denna fråga tas upp i Monterrey – att en lämplig infallsvinkel måste antas av båda sidorna. Utvecklingsländerna måste också följa dessa principer för annars kommer våra pengar – och det är skattebetalarnas pengar – helt enkelt att vara bortkastade.
Som svar till Filip Andrzej Kaczmarek, den ärade ledamoten från Polen, som kommer att få information om mina kommentarer trots att han tyvärr inte längre finns i kammaren, säger jag följande: det är naturligtvis ledsamt att det finns fattigdom i Polen, men det är därför som Europeiska unionen har inrättat sammanhållningsfonden och strukturfonderna, och det är upp till Polens regering att använda dem på lämpligt sätt.
Som svar till Maria Martens vill jag säga att hon har helt rätt. Fram tills nyligen var jag själv inte bara Österrikes utrikesminister – jag var också statssekreterare för utvecklingssamarbete, och i mitt arbete fokuserade jag alltid på kvinnor, eftersom de är en nyckelfaktor för utveckling både inom familjen och i ekonomin som helhet. Små och medelstora företag är emellertid också mycket viktiga för en bottom-up-strategi.
Låt mig slutligen upprepa att det ur vårt perspektiv är mycket viktigt att det i millennieutvecklingsmålen anges vilken riktning utvecklingssamarbetet skall ha. Kommissionen kommer att ha ett mycket nära samarbete med er kammare i detta sammanhang, och vi hoppas att det kommer att vara möjligt att anpassa millenniepaketet den 22 mars. Paketet innehåller fyra meddelanden – ett som utgör ett tvärsnitt, med en beskrivning av vårt bidrag till FN:s millennietoppmöte, och tre andra, som innehåller en aspekt var på vårt arbete. Även här kommer vi utan tvekan att ha anledning att diskutera finansieringsfrågan ytterligare. 
Talmannen.
   – I slutet av debatten har jag mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.(1) Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag klockan 12.00.
Kasoulides (PPE-DE ).
   – Hunger och fattigdom är inte längre bara en humanitär fråga. Enligt rekommendationerna från FN:s högnivågrupp för frågor som rör hot, utmaningar och förändringar är hunger och fattigdom tillsammans med hiv-epedemin och miljöförstöringen ett hot mot säkerheten i världen som är större än de traditionella hot som mänskligheten står inför i dag (t.ex. terrorism). Dessa hot är sammankopplade och det som påverkar ett påverkar alla.
Världsbanken uppskattar att terroristattacken den 11 september orsakade en ökning av antalet människor som lever i fattigdom med 10 miljoner. Fattigdom mätt som BNP per capita är starkt kopplad till risken för inbördeskrig. Risken är 12 procent om BNP per capita är under 1 000 US-dollar och 2,5 procent när den kommer upp i 4 000 US-dollar.
Att uppnå millennieutvecklingsmålen och genomföra besluten som tagits i Johannesburg och Monterrey är rätt väg att gå. I-ländernas skyldigheter är att minska handelshinder, att öka utvecklingshjälpen och att bevilja lättnader i skuldsättningen. Det är sant att inte alla medlemsstater, i synnerhet inte de nya inklusive mitt eget land, kan leva upp till kravet att bidra med 0,7 procent av BNP. Jag uppmanar rådet att fatta ett gemensamt beslut i denna fråga så att varje medlemsstat lägger fram ett flerårigt program i vilket de förbinder sig att uppnå målet på 0,7 procent och att mellanskillnaden under tiden tas ur EU:s budget. 
Lévai (PSE ).
   – I september 2004 undertecknade 110 länder vid FN:s ekonomiska konferens en deklaration i vilken det stod att det är skamligt att fattigdomsnivåerna är så höga när det finns möjligheter att utrota dem.
”Det är hög tid att handla”, sade president Jacques Chirac. ”EU:s politik kan ge en garanti för ett verkligt genombrott i kampen mot fattigdomen.”
En av de grundläggande frågorna inför framtiden är om det finns sociala intressen och krafter som kan minska fattigdomen i en värld som i huvudsak är uppbyggd kring en marknadsekonomi.
EU måste – både innanför och utanför sina gränser – bedriva en politik som kan bidra till den ekonomiska utvecklingen och samtidigt skapa möjligheter för social trygghet, samt ställa upp ett exempel och sprida det till andra regioner.
Med sin biståndspolitik måste EU bidra till följande:
– en radikal minskning av hungern och den svåra fattigdomen,
– allmän grundläggande utbildning i utvecklingsländerna,
– ökad jämställdhet och fler möjligheter för kvinnor,
– förbättrad livskvalitet genom att de offentliga tjänsterna breddas och arbetstillfällen skapas.
Det skulle vara möjligt att ställa upp fler punkter på denna dagordning.
Parlamentet måste också vara hängivet kampen mot fattigdom när det gäller tillvägagångssättet. Resurser måste avsättas för ekonomisk utveckling, demokratiska styren måste främjas även i dessa länder, korruptionen måste pressas tillbaka och det finns ett behov av en mer rättvis fördelning av inkomster och väsentlig tillväxt inom sociala tjänster och sjukvård.
Det franska initiativet – införandet av en global skatt – har fortfarande diskutabla element, men vi måste gå vidare med detta. Det är oacceptabelt att mer än en miljard människor i världen lever på mindre än en dollar per dag. ”Det är hög tid att handla” – det tycker jag också. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande muntliga frågor:
– (B6-0007/2005) från Luisa Morgantini för utskottet för utveckling, Enrique Barón Crespo för utskottet för internationell handel och Giles Chichester för utskottet för industrifrågor, forskning och energi till rådet,
– (B6-0008/2005) från Luisa Morgantini för utskottet för utveckling, Enrique Barón Crespo för utskottet för internationell handel och Giles Chichester för utskottet för industrifrågor, forskning och energi till kommissionen angående upphörande av WTO-avtalet om textilier och konfektion. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag deltog vid mötet med företrädarna för Förenta nationerna.
Jag skulle vilja klargöra varför vi har framställt denna begäran. Genom avtalets ikraftträdande och undertecknandet av kvotsystemet kommer många utvecklingsländer som har gjort textil- och konfektionstillverkning till en av sina största ekonomiska resurser att tvingas kämpa mot en social och ekonomisk katastrof, en drastisk omstrukturering som också kommer att påverka ekonomiskt dominerande länder som vårt.
Mer än 60 länder kan utestängas från marknaden för att skapa utrymme för jätten Kina, vars konkurrenskraft inte bara beror på låga löner – de är mycket lägre i Vietnam och Kambodja – utan också på mer avancerade fabriker och ett transportnät som ständigt förbättras. Enligt några beräkningar kommer Kina att säkra 50 procent av Förenta staternas konfektionsmarknad och 29 procent av Europas, följt av Indien på andra plats.
Man kan hävda att ett avskaffande av ett komplext kvotsystem och preferensbehandling främst skulle gynna industrierna i utvecklingsländerna. Avregleringen av marknaden gynnar dock direkt de största tillverkarna och inte utvecklingsländerna. Låt mig upprepa att handel är ett instrument, men det kan inte och kommer inte att lösa utvecklingsproblemet, vilket är tydligt med tanke på avregleringen av socker- och banansektorerna.
Färska rapporter från länderna om textilindustrins export visar en negativ ekonomisk och social effekt i dessa länder. Det är ett känt faktum att producentländerna rör sig mot områden där kostnaderna för arbetskraft är mycket lägre, vilket medför en allvarlig exploatering av arbetare och problem med social dumpning i stället för garanterade lägsta standarder.
För att behålla sin konkurrenskraft gör många länder, till exempel Filippinerna och Bangladesh, arbetsvillkoren sämre genom att avskaffa arbetarnas rättigheter. De motsägelser som har uppstått till följd av detta arbete är en utmaning när det gäller hur vi kan å ena sidan spela vår roll utan att ruinera dessa ekonomier samtidigt som vi å andra sidan ser till att våra länders ekonomier också kan värderas på ett annat sätt. Vi har därför också frågat vilka instrument som skall användas för att förhindra att dessa motsägelser slår så hårt. 

Barón Crespo (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Ordföranden i utskottet för utveckling och jag, i egenskap av ordförande i utskottet för internationell handel, har lagt fram den föregående frågan om hunger och denna fråga gemensamt. Vi vill rikta uppmärksamheten mot en ny situation som har uppstått, och som medför en dramatisk förändring i mönstret för världshandeln. Jag tänker på slutet på övergångsperioden för ATK-avtalet om textil och konfektion. Detta var en period på tio år, efter vilken kvoterna skulle upphöra att gälla, vilket var vad som hände den 1 januari 2005.
En ny situation har därför uppstått. Luisa Morgantini nämnde en kopernikansk förändring i minst 59 länder som hade kvoter med Europeiska unionen. Detta har lett till en omfördelning av världshandeln, med effekter för sysselsättning och ekonomisk aktivitet världen över, inte bara för Europeiska unionen eller USA, utan också inom Europeiska unionen själv.
Textil- och konfektionsindustrin omstruktureras ständigt.
Det finns minst en fabrik av denna typ i varje valkrets som representeras av ledamöterna här i parlamentet. Totalt finns det mer än 100 000 små och medelstora företag i denna sektor, vilka sysselsätter mer än två miljoner människor.
En viktig övergångspolitik måste därför tas i övervägande, och jag beklagar att kommissionsledamot Peter Mandelson inte är i kammaren i dag. Kommissionsledamoten är just nu i Peking, och jag måste betona att det finns ett antal skäl till varför allvarliga diskussioner med våra kinesiska kolleger och partner krävs i Doharundan. Kina kan inte bara behålla 50 procent av världsmarknaden. Kina är det ledande landet när det gäller ägande av amerikanska statsobligationer med lång löptid, en viktig ekonomisk och teknologisk makt och medlem i säkerhetsrådet. När det gäller rättvis handel är Kina därmed också bundet att följa de principer om respekt för immateriella rättigheter, konkurrens och handel som har fastställts av WTO. Detta är en av de frågor som måste diskuteras med Kina.
Parlamentet måste informeras om de åtgärder som kommissionen har för avsikt att föreslå, efter mötet i högnivågruppen för textilier och konfektion, för att säkerställa en välordnad övergång inom denna nyckelsektor. 
Schmit,
   . – Herr talman, fru Morgantini, herr Barón Crespo! Jag anser faktiskt inte att den fråga som ni har ställt saknar koppling till den debatt som vi just har haft. Om det finns en sektor som är globaliseringens avantgarde, så att säga, så är det textilsektorn. I årtionden har vi nu iakttagit hur den internationella arbetsfördelningen har förändrats i framför allt textilsektorn.
Ni tar verkligen upp några viktiga frågor som inte bara påverkar EU, utan också dess partner, särskilt dem som finns söder om Medelhavet, vilket framgick av morgonens debatt om den konstanta produktionsutvecklingen och delokaliseringen av textiltillverkningen. Jag tycker att detta är en mycket viktig fråga. Dessutom har rådet på senare år ständigt övervakat situationen i den europeiska textil- och konfektionsindustrin allteftersom den har förändrats som svar på avskaffandet av importkvoter på textilier och konfektion från WTO:s medlemsstater.
Två uppsättningar slutsatser från rådet, som antogs som svar på två meddelanden från kommissionen 2003 och 2004, visar bland annat denna oro. Med allmän hänsyn till den gradvisa övergången till ett kvotfritt system måste det sägas att detta inte är en oförutsedd händelse. Som parlamentet säkert vet kommer slutet på fyra årtionden av hårt reglerad handel med textilier och konfektion faktiskt inte alls som någon överraskning.
Införandet och upphörandet av avtalet om textilier och konfektion utgör en del av resultaten från Uruguayrundan som avslutades 1994. Sedan dess har det varit tydligt att textil- och konfektionssektorn från och med den 1 januari 2005 skulle vara fullt integrerad inom ramen för artikel 9 i 1994 års GATT-avtal. Över hela världen visste alla inblandade, däribland naturligtvis textil- och konfektionsindustrin, att detta skulle komma.
Kommissionen antog å sin sida sju åtgärder för att hantera denna kvotfria miljö. Som kommissionsledamoten för näringsliv och industri uppgav när denna plan antogs måste vi, oavsett om det sker på EU-nivå, nationell eller regional nivå, erbjuda sektorn villkor som gör att den kan förbättra sin konkurrenskraft och fortsätta att vara en nyckelindustri för EU, vilket även är vad ni krävde, herr Barón Crespo.
I sina slutsatser av den 25 och 26 november 2004 uppgav rådet att det stödde kommissionens strategi för textil- och konfektionssektorn, vilken är inriktad på konkurrenskraft inom forskning och innovation, utbildning och träning, skydd för immateriella rättigheter, tillgång till marknader i tredjeländer och uppmuntrande av utvecklingen av strategier för textilindustrin i Europa-Medelhavszonen.
Rådet anser att kommissionens åtgärdspaket är lämpligt. Det har även uppmanat kommissionen att tillåta att högnivågruppen för textilier och konfektion fortsätter sitt arbete. Dessutom har det bjudit in kommissionen att regelbundet informera rådet om utvecklingar i EU:s textil- och konfektionssektor efter avvecklingen av importkvoter från den 1 januari 2005, och det har även bjudit in kommissionen att redovisa resultatet av de vidare diskussionerna i högnivågruppen.
När det gäller högnivågruppens rekommendationer om importtillväxten från Kina, som verkligen är högprioriterade, noterar rådet att kommissionen har uppgivit att den är villig att använda de instrument för försvar av handel som den har till sitt förfogande, om de juridiska villkoren är uppfyllda och om en sådan infallsvinkel faktiskt är nödvändig. Jag vill tillägga att våra förbindelser med Kina faktiskt också är viktiga inom just detta område. Vi är angelägna om att integrera Kina i internationella handelsregler, och det är därför som vi har gjort alla ansträngningar för att få in dem i WTO. Vi måste nu se till att de respekterar dessa regler och även andra mindre formella regler avseende exempelvis socialt skydd och sociala standarder. Det är ett ämne som vi måste diskutera med Kina.
Dessa juridiska villkor har alldeles nyligen ändrats för att avskaffandet av kvoter skall föras in i gemenskapsrätten. Rådet antog en förordning om detta den 13 december 2004. Rådets förordning 2200/2004 markerar därmed slutet på avtalet om textilier och konfektion för Europeiska unionens del, och i den föreskrivs även ett övervakningssystem som skall införas från och med den 1 januari 2005 för att övervaka importer av särskilt känslig textil och konfektion. Detta system kommer att ge tullbaserad övervakning av importer av avreglerade produkter av alla ursprung och innefatta ett krav på att utfärda ett dokument för importövervakning för import av vissa produkter från Kina. Detta krav kommer att upphävas 2005, när det tullbaserade övervakningssystemet är i full drift. Denna information kommer att publiceras minst en gång per månad.
När det gäller användningen av skyddsklausuler ansåg parlamentet i sin resolution i januari 2004 om textil- och konfektionsindustrins framtid i EU att det fanns ett behov av att skapa ett tydligt, snabbt och öppet förfarande för WTO:s skyddsklausuler och de specialklausuler som gäller för Kina enligt Kinas WTO-anslutningsprotokoll. Högnivågruppen begärde också mer detaljerad information i detta avseende från kommissionen. För närvarande verkar det som att kommissionen är redo att uppfylla förväntningarna i detta avseende, eftersom den kommer att upprätta riktlinjer för förfarandena för skyddsåtgärder.
När det slutligen gäller effekten av upphörandet av avtalet om textilier och konfektion för utvecklingsländerna och de åtgärder som Europeiska unionen skulle kunna vidta enligt artiklarna 177 och 178 i fördraget vill jag börja med att nämna två av de tre målsättningarna med vårt utvecklingssamarbete, vilka anges i fördraget: en hållbar utveckling i utvecklingsländerna och särskilt de mest missgynnade av dessa, och integrationen av de fattigaste länderna i världsekonomin.
I Europeiska unionens handelspolitik tas uppenbarligen hänsyn till dessa målsättningar, enligt artikel 178 i fördraget. Realiseringen av utvecklingsrundan från Doha och det sätt på vilket utvecklingsagendan från Doha utvecklas är bara ännu ett exempel på detta.
När det mer specifikt gäller upphörandet av avtalet om textilier och konfektion vill jag också påminna er om att avskaffandet av kvoter och integrationen av handeln med textilier och konfektion i GATT var ett av de främsta kraven från utvecklingsländerna under Uruguayrundan. Det är riktigt att Kina, sedan det anslöt sig till WTO, har haft en konstant ökning av sin andel i den internationella textil- och konfektionshandeln. Kinas fortsatta tillväxt, som redan är betydande, kan uppnås till men för ett antal svaga och sårbara utvecklingsländer, vilket har betonats av ledamöter.
I detta avseende är den riktning som rådet tar tydlig, och jag skulle än en gång vilja citera de slutsatser som jag nämnde tidigare: ”Rådet stöder ett allmänt preferenssystem som är inriktat på de länder som bäst behöver det, dvs. de minst utvecklade länderna och de mest utsatta utvecklingsländerna i syfte att hjälpa dessa länder att spela en mer framträdande roll i den internationella handeln.” I detta sammanhang kommer den situation som härrör från att textilier tas ur kvotsystemet också att granskas under diskussionerna om det nya allmänna preferenssystemet. Vidare är det detta nya allmänna preferenssystem, det så kallade ”GSP+”, som i princip skall slutföras i slutet av mars för att träda i kraft på förhand i början av april. Denna fråga har också vid upprepade tillfällen tagits upp under textildialogen mellan EU och Kina, vilken inleddes den 6 maj 2004. Under det senaste möte som hölls inom ramen för denna dialog, i december 2004, fick vi för första gången intrycket att de kinesiska myndigheterna hade börjat förstå problemet och Europeiska unionens budskap, eftersom de offentliggjorde åtgärder som gynnade ett antal utvecklingsländer. Det återstår att se hur effektiva dessa åtgärder blir. Rådet kommer att fortsätta att övervaka alla förändringar av denna marknad noggrant.
När det gäller åtgärder som gynnar Europeiska unionens textil- och konfektionsindustri har rådet enträget uppmanat kommissionen att intressera sig mer för de strategiska sektorerna, det vill säga innovation, däribland icke-teknologisk innovation, och utveckling av industriellt samarbete med sina Europa-Medelhavspartner. Vi måste fokusera på produkter med högre förädlingsvärde, för att nämna en sak, och på industrisamarbete med kompletterande partner i utvecklingsländer, för att nämna en annan. Jag vill till detta tillägga öppnandet av marknader, särskilt den kinesiska marknaden, för denna typ av europeiska produkter.
För att komplettera dessa allmänna riktlinjer måste vi lämna ett visst spelrum med hänsyn till ursprungsreglerna, vilka kommer att göra det möjligt att förbättra situationen för de utvecklingsländer som exporterar textilier och konfektion. I början av januari 2004 presenterade kommissionen för rådet en grönbok med titeln ”Hur skall ursprungsreglerna i förmånsordningarna på handelsområdet se ut i framtiden?”. Rådet skall se till att undersöka alla lagstiftningsförslag som kommissionen kan lämna in till det i detta ämne när den tiden kommer. 
Ferrero-Waldner,
   . – Herr talman! Jag kan fatta mig kort. Min kollega från rådet har redan sagt allting som kommissionen skulle säga. 
 Jag vill dock säga några ord. WTO-avtalet är naturligtvis ett mycket viktigt avtal, och det upphörde den 31 december. Uppgiften nu är att se hur vi kan mildra de förutsebara effekterna. Nicolas Schmit har redan besvarat Enrique Barón Crespo genom att beskriva de åtgärder som har presenterats av kommissionen och antagits av rådet. Låt mig säga det än en gång: det är mycket viktigt att vidta åtgärder för att trappa upp kampen mot förfalskningar och piratverksamhet, genomdriva immateriella rättigheter, etablera en handlingsplan som svar på de befintliga handelshindren i tredjeländer, främja högteknologisk textil och konfektion och textil och konfektion med ultrahög kvalitet, däribland via EU:s forsknings- och utvecklingsprogram, samt garantera ett livslångt lärande och yrkesutbildning och -utveckling.
Han nämnde också övervakningsförfarandet och importerna av textilier och konfektion till Kina. Jag skulle bara vilja säga att kommissionsledamot Peter Mandelson, som bär det faktiska ansvaret för denna portfölj, nu är på väg till Kina för att diskutera såväl dessa frågor som andra.
De skyddsåtgärder som beskrivs av Nicolas Schmit är en sista utväg. De kan faktiskt bara införas om de juridiska villkoren uppfyller WTO:s regler. Vi måste också ta hänsyn till hur handelsutvecklingen inom detta område kommer att påverka den mycket sårbara textil- och konfektionssektorn.
Det har redan nämnts att kommissionen och WTO noggrant övervakar Kinas framsteg i införandet av sina WTO-åtaganden och utnyttjar de möjligheter som finns tillgängliga för oss.
För de länder som påverkas av avregleringen av textilkvoter skulle det bästa alternativet vara att vidta åtgärder för att förbättra deras varuutbud. Vi är beredda att hjälpa dessa länder när de antar dessa åtgärder. För AVS-staterna framställs exempelvis nu en studie som granskar svarsstrategin för de länder som är starkt beroende av exporten av textilier och konfektion. Europeiska investeringsbanken skulle också kunna erbjuda tjänster här, exempelvis en investeringsmöjlighet. Det är ett alternativ som jag tar upp till diskussion. Jag kommer sedan att svara på frågor i detta ämne. 
Talmannen.
   – Tack, fru kommissionsledamot. Rådet talade faktiskt fyra gånger så lång tid som ni. Jag tolkar emellertid inte detta som ett försök av rådet att inkräkta på kommissionens tid. Jag tar i stället detta som en ansträngning av rådet att bespara kommissionen en del arbete, i bästa anda av samarbete mellan institutionerna. 
Martens (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Sedan den 1 januari 2005 har WTO-medlemmar inte längre kunnat tillämpa kvoter på importen av textilier och konfektion, och detta hade en kolossal effekt på den europeiska marknaden. De första siffrorna från januari i år jämfört med samma period förra året visar att en femfaldig ökning av konfektionsimporten från Kina inte är ett kortlivat fenomen.
Detta har naturligtvis stora konsekvenser för den europeiska tillverkningsindustrin. Det har naturligtvis varit känt att kvoterna skulle upphöra, och kanske borde industrin ha varit bättre förberedd på detta. Eftersom det nu kommer fram att hundratusentals arbetstillfällen, eller åtminstone tusentals arbetstillfällen, enligt vissa beräkningar är hotade kan jag tänka mig att man nu funderar över skyddande åtgärder eller ett tillfälligt återinförande av en del av kvotsystemet för att ge industrin lite mer tid att anpassa sig. Enligt Kinas WTO-anslutningsprotokoll är detta möjligt.
Om kommissionen överväger åtgärder på ett eller annat sätt, så kommer det att medföra nya problem, särskilt om dessa åtgärder innefattar kvoter. Det finns trots allt europeiska importörer av konfektion från Kina som nu har gjort betydande åtaganden för 2005. De skall inte offras för en insats för att rädda tillverkningsindustrin. Jag vill därför uppmana kommissionen och rådet att i händelse av ett återinförande av kvoter eller andra skyddsåtgärder se till att företagare som har sett fram emot den nya situationen inte blir offer.
Slutligen anser jag – som redan har sagts – att vi bör göra vårt allra bästa för att se till att Kina uppfyller WTO-åtagandena med hänsyn till öppnandet av dess egen marknad. 
Calabuig Rull (PSE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det finns en oro för att slutet på kvotsystemet för importer den 1 januari 2005 kommer att leda till att tiotusentals arbetstillfällen försvinner i den europeiska textilindustrin. Som redan har påpekats sysselsätter denna sektor för närvarande mer än två och en halv miljon arbetare.
Företrädarna för sektorn vill inte bryta mot avtalet om textilier och konfektion från januari 1995. Det vi kräver är ett erkännande av att situationen i sektorn förändrades dramatiskt när Kina blev fullvärdig medlem i WTO 2001, och detta hade inte förutsetts.
Det är därför helt motiverat att textilsektorn får särskilt stöd från unionens institutioner och även från medlemsstaterna och de regionala myndigheterna. Kommissionen och rådet måste ge starkt stöd till den europeiska textilindustrin för att den skall kunna komma in på nya marknader. Det är viktigt att kräva att Kina strikt följer de åtaganden som landet ingick med WTO. Dessutom bör andra länder som Indien, Brasilien, Förenta staterna och Kanada häva de artificiella tekniska och byråkratiska hinder som de har för närvarande.
Det måste sägas att den strategi som föreslås av högnivågruppen för textilsektorn innehåller en mycket lämplig handlingsplan. De berörda sektorerna kräver nu att den skyndsamt skall utvecklas och tillämpas. Tiden är av yttersta vikt. Införandet av en särskild infallsvinkel för små och medelstora företag har föreslagits, eftersom de står för 90 procent av industrierna av denna typ. Det har också krävts att en flexibel reservfond skall inrättas inom strukturfonderna för att bidra till att införa de förändringar som behövs inom sektorn.
I många år har textilindustrin gjort en enormt stor ansträngning för att omstrukturera sig i syfte att bli konkurrenskraftig. De utmaningar som den nu står inför är så stora att vi inte kan låta den möta dem ensam. 
Van Hecke (ALDE ),
   . – Herr talman! Som ni vet har Kina redan, tack vare en mycket aggressiv dumpningspolitik och sänkningar av priser till osannolika 70 procent, vilket ligger under priset på råmaterial, tagit en tredjedel av de kvotfria importerna i Europa. Om inget görs åt detta kommer den europeiska marknaden, som nu är helt öppen, att svämma över av billiga textilier från Kina, men också från Indien och Pakistan.
Fru kommissionsledamot! Jag tvivlar mycket på att kommissionens handlingsplan av den 13 oktober 2004 kommer att räcka för att hjälpa den europeiska textilindustrin i dess kamp för överlevnad. I planen föreskrivs stödåtgärder, men den innehåller inga handelsrelaterade åtgärder alls. Det planerades att textilimporter till Europa skulle övervakas från och med den 1 januari, vilket skulle ge kommissionen möjlighet att vidta åtgärder snabbt om så var nödvändigt, men kommissionsledamot Peter Mandelson bekräftade förra veckan i utskottet för internationell handel att detta övervakningssystem ännu inte är i drift och att kriterier inte ens har fastställts.
När kommer detta slutligen att ske? När är det för sent att låsa stalldörren eftersom hästen redan har skenat iväg? Får jag uppmana kommissionen att använda alla tillgängliga medel för att bekämpa orättvisa affärsseder i vissa länder? Kommissionen har medlen till sitt förfogande, däribland en horisontell skyddsklausul, en textilspecifik skyddsklausul som enligt multifiberavtalet är tillåten under vissa omständigheter, och under extrema omständigheter kan kommissionen lämna in ett klagomål till WTO:s tvistlösningsorgan.
Kort sagt, fru kommissionsledamot, vad vi förväntar oss från kommissionen är en mer handelsinriktad och mer förutseende infallsvinkel. Vi måste vara så djärva att vi visar tänderna för viktiga handelspartner, särskilt om de konkurrerar orättvist med oss. Det är oacceptabelt att överge 177 000 företag och 2,7 miljoner arbetare i den europeiska textilsektorn 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Det är ett steg i rätt riktning att vi äntligen har denna debatt här, men det är synd att den inte ägde rum mot slutet av förra året, före avregleringen, som jag hade föreslagit.
Det som står på spel är textilindustrin, en strategisk sektor med stor potential inför framtiden, vilken kan ge ett enormt stort bidrag till den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Som en produktiv sektor förtjänar den omedelbart skydd genom ett specifikt program. Annars kommer det motsatta att hända, med högre arbetslöshet och hinder mot utvecklingen.
I länder med svagare ekonomier, där textil- och konfektionsindustrierna för det mesta finns – exempelvis norra och centrala Portugal – förekommer redan en oroande ökning av antalet utfärdade importlicenser för kinesiska varor, särskilt inom de mest känsliga produktkategorierna för den portugisiska industrin, förutom all oro över hemtextilier som importeras från andra håll, exempelvis Indien och Pakistan. Därför måste skyddsklausulen tillämpas omedelbart för att skydda arbetena för tusentals eller till och med miljontals arbetare och industrin själv, eftersom den bara kan få en positiv effekt om den används snart. 
Lundgren (IND/DEM ),
   . – Herr talman! När de kvantitativa importregleringarna nu avskaffas för tekoindustrin är oron stor över tekoindustrins framtid i EU. Det finns skäl att anlägga ett historiskt perspektiv på detta. Som ung student i nationalekonomi skrev jag 1962 en uppsats om den svenska tekoindustrins kraftiga krympning efter andra världskriget. Skälet var då den hårda konkurrensen från låglöneländer som Tyskland och Italien.
Jag fann att strukturomvandlingen i branschen hade varit lyckosam. Arbetskraft hade flyttat till mer välbetalda jobb i verkstadsindustrin och den tekoindustri som överlevt hade gått över till mer avancerade produkter. Någon arbetslöshet hade inte uppstått och fackföreningarna hade medverkat aktivt i strukturomvandlingen. Det hela framstod som en ekonomisk och social solskenshistoria.
Under 1960- och 1970-talet fortsatte denna process. De överlevande svenska tekoföretagen flyttade då en stor del av sin tillverkning till låglöneländer som Finland och så småningom Portugal men behöll design och marknadsföring i Sverige. Specialprodukter som herrkostymer och bilklädslar tillverkades fortfarande i Sverige, och var lönsamma. Idag skrattar vi vid tanken på att det avancerade Finland, Nokialand, ännu i slutet av 1960-talet framstod som ett sådant låglöneland. Idag finns det mycket lite kvar av produktionen av tekoprodukter i Sverige, men stora svenska klädkedjor anställer mängder av människor för att designa och marknadsföra kläder runt om i världen.
Vi har haft tio år på oss för anpassning. Skall EU bli en ledande, dynamisk och kunskapsbaserad region måste vårt socioekonomiska system klara av att ersätta en krympning av tekoindustrin genom övergång till mer sofistikerade tekoprodukter och genom en stark tillväxt i andra branscher. Annars visar sig Lissabonagendan ha varit en såpbubbla som kommer att punkteras. 
Poli Bortone (UEN ),
   . – Herr talman, företrädare för kommissionen och rådet, mina damer och herrar! I dag hörs än en gång all den oro som togs upp under parlamentsdebatten i januari 2004, men framför allt ligger tonvikten på hur otillräckliga de åtgärder som rekommenderas av Prodikommissionen är med hänsyn till krisen i textil- och konfektionssektorn, vilken redan har tyngt industrin i denna sektor i flera år och orsakat att tusentals arbetstillfällen har försvunnit. Vi behöver bara tänka tillbaka på oviljan att hantera problemet med specifika program. Vi hoppas att andra riktlinjer nu kommer att införas.
Högnivågruppen och kommissionen har föreslagit sju åtgärder för att hjälpa textilindustrin att öka konkurrenskraften i sektorn. De är alla viktiga, men jag vill särskilt betona en av dem. I Europa har vi arbetslagstiftning med ett särskilt starkt skydd för arbetare, vilket ökar kostnaden för varor kraftigt. Vi kan inte tolerera orättvis konkurrens från vissa länder utanför EU som grundar sig på just extremt låga kostnader för arbetskraft, särskilt barnarbete. Förutom en uppmaning till ett större socialt ansvar från företagens sida måste vi genom särskilda kampanjer göra allmänheten mer medveten om etiska köp. I detta syfte är en märkning som gör att konsumenterna enkelt kan identifiera varor som har tillverkats i enlighet med de grundläggande arbetsrättigheter som föreskrivs av Internationella arbetsorganisationen nödvändig för att köparna också skall ta ansvar.
Tillsammans med åtgärder i kampen mot förfalskningar vill jag framhålla förslaget att vidta åtgärder för att stödja traditionella textilier med fokuserade program, inte minst så att vi kan undvika ytterligare officiella godkännanden av textilvaror, vilket verkligen inte är till någon större nytta för firandet av regionala identiteter. 
Lang (NI ).
   – Herr talman! Vår textil- och konfektionsindustri är i dåligt skick. Sedan slutet av 1980-talet har franska företag sagt upp arbetare eller lagts ned helt, och allt fler företag flyttar till låglöneländer. Sedan 1960-talet har textil- och konfektionssektorn i Frankrike förlorat två tredjedelar av sin arbetsstyrka, vilket är cirka 20 000 arbetstillfällen per år, och i dag försvinner 2 000 arbetstillfällen per månad. I min egen region Nord-Pas-de-Calais, historiskt sett ett viktigt textilproducerande område, har städer som Elesmes, Roubaix och Tourcoing sett sina verksamheter läggas ned.
Den sociala situationen är redan allvarlig, och den kommer att bli ännu värre i framtiden. Hittills har kvoter gjort det möjligt att begränsa textilimporten från tredjeländer, men den 1 januari 2005 öppnades dörren för importer i enorm skala från Kina.
Frankrike och Europa måste nu definiera en strategi för att försvara sin textilindustri. Vi måste omedelbart begära att WTO erbjuder skyddsklausuler. Detta alternativ finns faktiskt för medlemsstater om en plötslig importökning noteras som har betydande negativa effekter på en lokal industri, och detta är verkligen fallet i Frankrike och Europa i dag. Sedan kvoterna upphörde den 1 januari har importerna ökat kraftigt, och översvämningen från Kina förstör hela sektioner av det som återstår av vår textilindustri. Importen av byxor från Kina mellan den 1 januari 2005 och den 2 februari 2005 ökade med 792 procent jämfört med samma period 2004. Importen av tröjor ökade med 613 procent.
Innan det är för sent, och oavsett vad Guillaume Sarkozy, ordförande i det franska textilindustriförbundet och en hård förespråkare av delokaliseringen av företag, tycker får vi inte vänta och se vår inre marknad svämma över innan vi kräver en återgång till tullmurar och skyddsklausuler. De extremistiska förespråkarna av avreglering som stod bakom artikel 314 i konstitutionsfördraget, genom vilken våra gränser mot världshandeln öppnades och tullmurarna sänktes, förutspår en betydande industriell och social nedgång, där textilfrågan är en oangenäm försmak. 
Saïfi (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Mina kolleger har flera gånger påpekat att textilindustrin tidigare erbjöd mer än två och en halv miljon arbetstillfällen, och jag kommer själv från en region, Nord-Pas-de-Calais i Frankrike, som vet allt om detta, eftersom den just nu lider stort av denna förlust av arbetstillfällen.
Dessa siffror visar hur nödvändigt det är att skapa en strategi som kan hjälpa textil- och konfektionsindustrin att hantera förändringar som är knutna till avskaffandet av kvoter. Vi har för närvarande bara ofullständiga uppgifter, men redan det vi har är oroväckande. Enligt förklaringar från kinesiska importörer har importen av många kategorier textilprodukter till Europa fördubblats, eller till och med tredubblats, sedan kvoterna upphörde den 1 januari 2005. Det är mycket viktigt att EU har handelspolitiska instrument för att kunna möta plötsliga förändringar av importen. I detta avseende, fru kommissionsledamot, har det blivit brådskande att kommissionen publicerar riktlinjer för den textilspecifika skyddsklausul för Kina som meddelades i oktober 2004: Om den inte gör det kommer industrier i medlemsstaterna inte att kunna svara. EU respekterar sina åtaganden inom WTO. Dessa åtaganden måste nu respekteras av alla medlemmar i denna organisation. Textil- och konfektionsmarknaden måste fortsätta att vara öppen och konkurrenskraftig.
Europeiska unionen måste också inse att många textilproducerande länder som betraktas som sårbara också riskerar att påverkas allvarligt av kvoternas avskaffande. Jag tänker på Bangladesh, Kambodja och våra grannar runt Medelhavet. Det är nästan tio år sedan Europeiska unionen beslutade att ingå ett partnerskap för att främja utvecklingen i Europa-Medelhavsregionen. Textilfrågan pekar därför mer än någonsin på behovet av att upprätta ett frihandelsområde så snart vi kan. 
Assis (PSE ).
   – Trots att textil- och konfektionsindustrin allmänt har tappat mark över hela Europeiska unionen på senare år är den ändå mycket viktig i vissa länder i unionen, och ekonomierna i flera regioner är faktiskt uppbyggda kring den.
Som redan har nämnts här är de internationella handelskvoterna för dessa produkter avskaffade sedan januari. Trots att förändringen var väntad hade den en allvarlig effekt på marknaderna, särskilt på grund av Kinas dominans. Genom att ignorera sociala och miljörelaterade hänsyn tillåter Kina sina företag att sälja till ytterst låga priser. Det leder till två viktiga konsekvenser: De mer sårbara exportländerna skadas, eftersom de i vissa fall är helt beroende av denna typ av industri för sin ekonomiska överlevnad, och ett oräkneligt antal fabriker i Europa kan bli ruinerade.
Trots de åtaganden som har gjorts av de kinesiska myndigheterna under de senaste månaderna för att införa egna begränsningar av exporten från sitt land kvarstår faktum att de indikatorer som vi har ger oss stor anledning till oro. Det är därför lämpligt att nu ta upp två frågor – för det första: på vilket sätt tar kommissionen och rådet hänsyn till de förändringar som äger rum inom detta område, och vilka medel använder de för att hela tiden övervaka situationen, och för det andra: under vilka omständigheter är kommissionen beredd att införa de specifika skyddsmekanismerna, med tanke på att det åtminstone finns en oro för att USA kan göra detta mycket snart? 
Laperrouze (ALDE ).
   – Herr talman! Mina kolleger har redan påpekat att konsekvenserna av avskaffandet av kvoter har varit omedelbara, och hotet mot den europeiska textil- och konfektionsindustrin är verkligt. Som exempel vill jag även nämna min egen region, som har påverkats allvarligt av nedgången i textilindustrin.
Distriktet Castres-Mazamet fick sin industriella karaktär av ylle- och läderindustrin. I många år har nu de små och medelstora företagen i denna sektor lagts ned, ett efter ett. Några av dem har lyckats gå över till andra områden, tack vare färdigheter som har utvecklats inom internationell handel, industriteknik och utveckling av nya produkter. Har vi då rätt att avskriva dem som vill bedriva sin verksamhet inom textil och konfektion?
Herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Har vi inte en skyldighet att skydda den europeiska textil- och konfektionsindustrin? I väntan på genomförandet av högnivågruppens rekommendationer, för vilka parlamentet skall uppge sin inställning, har Europeiska unionen definierat en strategi för att hantera förändringar till följd av kvoternas avskaffande, vilken verkar förvandlas till specifika åtaganden – framställning av ett utkast till protokoll om ursprungsreglerna, antagande av riktlinjer avseende den textilspecifika skyddsklausulen för Kina, införande av gemenskapens preferenssystem, det sannolika upprättandet av en tröskel på tio procent i syfte att bevara marknadsandelen för EU:s traditionella leverantörer, förhandlingar i WTO för att erhålla betydande eftergifter från länder i tillväxt som behåller sina höga tullavgifter, upprättande av andra murar än tullmurar i textil- och konfektionssektorn och slutligen antagande av strategiska planer på lokal nivå för att förbättra fördelningen av allmänna medel. Jag tänker särskilt på medel ut flexibilitetsreserven inom ramen för strukturfonderna och målsättningen ”regional konkurrenskraft och sysselsättning”. Inom vilken tidsram och enligt vilken tidtabell planerar ni att vidta dessa specifika åtgärder? 
Joan i Marí (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Textil- och konfektionssektorerna är mycket viktiga i många delar av Europa, särskilt i Katalonien. De består av mer än 2 600 företag med mer än 72 000 anställda. I år skall alla kvoter och tullar för WTO-länderna vara helt avvecklade. Därför kommer dessa länder att få oreserverad tillgång till EU-marknaden. Detta skulle kunna leda till dumpning som kommer att skada våra ekonomier och få företag att flytta till andra delar av världen. Jag förstår att ett sådant scenario bara kan förhindras genom att man lägger mer resurser på forskning och investeringar.
Det finns två möjliga mål. Det första är att tillverka produkter av högre kvalitet med mervärde som kan konkurrera med produkterna från andra länder, i huvudsak Kina. Det andra är att skapa en enhetlig europeisk marknad med ett kvalitetsindex. Dessutom måste vi utveckla en strategi som gynnar företagskoncentrationer som ett positivt verktyg för att göra sektorn mer konkurrenskraftig och effektiv. Detta skulle förekomma hotet om företagsflytt. Det bästa sättet att uppnå social enhetlighet och att upprätthålla den levnadsstandard som vi har kommit att förvänta oss i denna del av världen är att låta EU spela en aktiv roll. 
Manolakou (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Avregleringen av marknaderna för att öka lönsamheten för stora företag och inom ramen för WTO innefattade bland annat avskaffandet av textilimportkvoter i Europa. Därför antingen flyttade företag och hantverk till länder med lägre kostnader för arbetskraft eller så lades de ned. I båda fallen var de största förlorarna arbetarna i sektorn, som vet vägen till arbetslöshet. I Grekland har hela städer bokstavligen dött. WTO-analytiker beräknar att Kinas andel under de närmaste åren kommer att överstiga 50 procent internationellt medan omkring 325 000 arbetstillfällen i Europeiska unionen kommer att försvinna. Detta är ett val av Europeiska unionen som, trots att det verkar motsägelsefullt, ligger i de europeiska monopolens intresse, för att de skall kunna penetrera Kinas enorma marknad inom lönsamma sektorer och utnyttja de lägre kostnaderna för arbetskraft. Det som behålls i form av kontroller, forskning och innovation för en mer konkurrenskraftig europeisk textilindustri är inte till hjälp, och det rör inte de små yrkesmän som kommer att utplånas; det rör monopolgrupperna, som kommer att öka sina vinster. Låt arbetarna och de små yrkesmännen dra sina egna slutsatser om Europeiska unionens politik, som förgör de många svaga och stärker de få rika. Låt dem slå sig samman med den ständiga klasskampen för att förändra denna politik. 
Muscardini (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! För några år sedan fick den brittiska kommissionsledamoten med ansvar för internationell handel följande fråga: ”Vilken bör den minsta marknadsandel vara som textilsektorn i Europa bör garanteras?” Svaret blev: ”Ingen, om marknaden rör sig i den riktningen.”
Mina damer och herrar! I dag, en dag efter avskaffandet av kvotåtgärderna för textilimport från Kina, har denna kommissionsledamots förutsägelse blivit verklighet. Marknadsrisker uppstår inte när människor styrs av sunt förnuft, utan när de tänker förvirrat.
Textilsektorn går på knäna, med alla följder som det har för ekonomins utveckling och våra medborgares välbefinnande. Marknadsreaktionen har varit omedelbar under dessa första två månader 2005. Antalet ansökningar om importlicenser från Kina har ökat. I stor utsträckning läggs de små producenterna i textilsektorn ned och blir importörer. De stänger sina fabriker och säger upp sina arbetare, och blir därmed säljare av produkter som marknadsförs till höga priser trots att de är av usel kvalitet.
Vi måste därför förstå om kommissionen och rådet vill införa de åtgärder som är möjliga, erkända och tillåtna inom ramen för WTO-avtalen för att mildra de negativa effekterna av kvoternas avskaffande. Först måste vi dock förstå kommissionens och medlemsstaternas filosofi. Vi tror att ursprungsmärkningen fortfarande är den viktigaste av de tänkbara åtgärderna.
Producenter och konsumenter måste skyddas genom öppenhet – med andra ord genom att produkters kvalitet och ursprung identifieras. Den europeiska kvalitetsmärkningen, där det europeiska ursprungslandet specifikt anges, är därför enligt vår åsikt den främsta målsättning som skall uppnås om vi vill säkerställa inte skydd för Europa som sådant, utan respekt för det som Europa producerar.
På grund av den nuvarande situationen i textilsektorn är kommissionen och rådet medvetna om att hela industrin i Europa kan försvinna från världsmarknaderna och från våra egna marknader. Hur har de för avsikt att agera i WTO när de ställs inför nästa krav på avreglering i en eller annan tillverkningsindustri, där samma konsekvenser som dem som vi har sett i textilindustrin kan upprepas?
Vi ser fram emot ett lugnande svar, fru kommissionsledamot. Annars tvingas vi tänka att när Europa går framåt kommer vissa tillverkningsindustrier i Europa, däribland Italien – eftersom det i stor utsträckning berör mig direkt – att tvingas slå igen butiken och vinka adjö till social sammanhållning och den europeiska modellen. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka dem som initierat dagens debatt. Vi står inför ett allvarligt problem som har påverkat många textilfabriker i mitt land, Polen, precis som i övriga EU. Det här har inte hänt de senaste veckorna eller månaderna. Vi har snarare upplevt en asiatisk invasion av billiga tyger sedan 1990-talet.
Om det bara vore frågan om en fri marknad, billigare produkter eller billigare arbetskraft skulle det vara svårt för oss att protestera eftersom Europeiska unionen själv förespråkar principen med en fri marknad. De utomeuropeiska makterna i textilbranschen följer emellertid inga regler, inte ens dem som de själva godkände när de blev medlemmar i WTO. Europeiska unionen måste därför samla sina krafter och försvara polska, franska och tyska företag – faktiskt alla företag i Europeiska unionen – mot vad som helt enkelt måste kallas illojal konkurrens. 
Silva Peneda (PPE-DE ).
   – Europas textil- och konfektionsindustri står inför en allvarlig kris. Krisen är också koncentrerad till vissa regioner som redan är eftersatta och som nu kommer att bli ännu mer sårbara. Genom omvälvningarna i branschen har vi upplevt en omfattande omlokalisering av produktionen de senaste åren liksom massarbetslöshet, vilket till största delen drabbar dåligt utbildade kvinnor. Resultatet är välkänt och lämnar inget utrymme för tvivel: vi har förlorat 20-25 procent av fabrikerna och arbetstillfällena under de senaste tio åren.
Öppnandet av marknaden för Kina nyligen förvärrar dessutom situationen. När vi nu har nått den här punkten föreslår jag att kommissionen vidtar tre slags åtgärder. För det första bör kommissionen eftertryckligt övervaka all import till den gemensamma marknaden och inte tveka att tillämpa skyddsklausulerna. Om det skall kunna ske måste övervakningssystemet absolut fungera, och det måste fungera snart. Jag tänker inte uppmana till protektionism, eftersom det skulle vara att sätta sig upp mot historien. EU måste vänja sig vid att konkurrera med länder där arbetskraften är billig, men vi kan inte acceptera konkurrens från företag som inte betalar för sin energi, utnyttjar barn som slavarbetare och inte respekterar immaterialrättigheter.
För det andra är det viktigt att titta på utlokaliseringen av textilföretagen, men även på fall av bedrägeri och företag som erhållit stöd innan de lagt ned.
För det tredje har jag en rekommendation till kommissionen: Den europeiska textilindustrin bör investera på de ställen i värdekedjan där EU har en verklig konkurrensfördel. Vi behöver därför utveckla en politik som tar hänsyn till bland annat följande aspekter: logistisk infrastruktur, geografisk närhet till stora marknader, snabb orderomsättning, design, kvalitetskontroll, innovation, användning av nya material och ny teknik, förbindelser med stora nätverk för distribution, kontinuerlig yrkesutbildning och stöd till små och medelstora företag som fortfarande utgör majoriteten av företag i branschen.
Jag uppmanar kommissionen att acceptera att detta är vägen för den europeiska textilindustrins framtid. 
Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Avskaffandet den 1 januari 2005 av alla tullar och kvoter och restriktioner för textilimport är en utveckling som är av enorm ekonomisk, social och politisk betydelse för länderna i Europeiska unionen, och även för mitt land Grekland. Utvecklingen har redan fått de första skadliga konsekvenserna i Grekland, med okontrollerad import av kinesiska produkter, vilket drabbar inte bara textil- och konfektionsbranschen utan även konsumentsäkerheten, med dålig kvalitet och billiga produkter.
Experterna vid WTO och OECD kanske ser fördelar med en fullständig avreglering av textil- och konfektionshandeln, men det gör inte de europeiska och grekiska affärsmännen eller arbetstagarna. Textil- och konfektionsindustrins tillverkningsbas krymper. Industrier och hantverk stängs dagligen i Grekland, medan andra utlokaliseras till närliggande länder på Balkan. Samtidigt ökar arbetslösheten kontinuerligt. Ett typiskt exempel är att enbart i december 2004 stängdes 12 små och medelstora företag i Grekland, och 650 arbetstagare blev arbetslösa.
Inför denna dramatiska utveckling och med hänsyn till WTO:s uppgifter, där man förutspår att Kina kommer att kontrollera 50 procent av världens textilmarknad under de kommande två åren, är jag rädd att Europeiska kommissionen bara övervakar utvecklingen. Medan Förenta staterna, Turkiet och Argentina nyligen beslutade att tillämpa säkerhetsåtgärder och fastställa kvoter för vissa kategorier produkter från Kina väntar vi fortfarande på att Europeiska kommissionen skall lägga fram riktlinjer. Det är en fråga jag vill ställa till kommissionsledamoten, eftersom Peter Mandelson inte är här. 
Belet (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill ställa kommissionsledamoten inför ett uttalande från hennes kollega, kommissionsledamot Peter Mandelson. Han har nyligen till den franska tidningen sagt att enligt en studie från OECD kommer avskaffandet av textilkvoterna att göra att varje familj kommer att spara 270 euro per år. Tyvärr bortsåg Peter Mandelson från de tusentals familjer som kommer att förlora sina arbeten, om de inte redan har gjort det, som ett resultat av att kvoterna avskaffats och av den kinesiska ”tidvattenvågen”. Dessutom drog Peter Mandelson ganska förhastade slutsatser eftersom han, vare sig det sker medvetet eller ej, förbiser att de förväntade prissänkningarna kommer att påverka endast en mycket begränsad del av textil- och konfektionsprodukterna, och därför kommer att få en mycket begränsad effekt. Jag är förvånad och mycket besviken över Peter Mandelsons ultraliberala tal, men det är bara i förbigående. Jag har några konkreta frågor och förslag.
Kan ni för det första bekräfta att kommissionen kommer att svara och vidta åtgärder så snart det har bevisats att de kinesiska produkterna hamnar på den europeiska marknaden till dumpade priser? Detta kan göras på grundval av priset på råvaror på de internationella marknaderna. Kommissionen behöver bara ha viljan att göra det.
För det andra, fru kommissionsledamot: vilka skyddsåtgärder – och denna fråga har redan uttryckligen nämnts här – vill ni överväga för att förhindra att vissa produktkategorier i Europa suddas ut från kartan som ett resultat av illojal konkurrens?
Vilka konkreta steg kan och vill ni avslutningsvis verkligen ta för att se till att grundläggande sociala och ekologiska nedre gränser respekteras även i Kina? Ni kan exempelvis göra vissa tillämpningar offentliga i samband med en informationskampanj där namnen anges, för att bara nämna ett exempel. Avslutningsvis, fru kommissionsledamot, rapporteras att textilimporten från Kina den senaste månaden ökat avsevärt, för att inte säga anmärkningsvärt. Jag hoppas att kommissionsledamoten inte återigen kommer att avfärda oss med en banalitet om att vår textilindustri har haft tio år på sig att anpassa sig, för det skulle vara höjden av förenkling. 
Ettl (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Det är naturligtvis inte så att textilindustrin har sovit de senaste åren. Det sägs ju ofta att branschen har haft tio år på sig för att anpassa sig till situationen. Det är helt sant. Men Kina dominerar nu 20 procent av världsmarknaden, och inom tre eller fyra år kommer andelen att ha ökat till 50 procent. Kina har de lägsta lönerna, och energikostnaderna är också en tredjedel lägre – och hur var det nu med rekordet i mänskliga rättigheter? Under de kommande tre till fyra åren kommer antalet arbetstillfällen inom den europeiska textilbranschen – vilka för närvarande uppgår till 2,7 miljoner – att ha minskat till hälften.
Det kommer särskilt att påverka några gamla EU-länder, i synnerhet Spanien, Italien, Portugal och Grekland, men även Rumänien och Bulgarien, för att inte tala om Turkiet. Jag vill be kommissionsledamoten berätta vilka åtgärder hon kommer att vidta för att mildra de hotande och allvarliga problemen på arbetsmarknaden. Vilka åtgärder avser hon att vidta för att övertyga Kina om att samarbeta mer fullständigt? Jag frågar detta i min egenskap av vice ordförande för den internationella fackföreningen för textil-, beklädnads- och läderarbetare. Vi kan inte bara låta dessa arbetstagare klara sig själva. 
Ferreira, Elisa (PSE ).
   – Sedan den 1 januari har andelen licensierad textilimport från Kina inom flera textilkategorier varit upp till sju gånger större än under motsvarande period 2004. För flera artiklar har importlicenserna under de senaste två månaderna redan överstigit den totala importen av samma artiklar under hela 2004. Priserna har fallit kraftigt på nästan alla produkter, ibland till mindre än hälften av tidigare nivåer.
Fru kommissionsledamot! Med tanke på att kommissionen har möjlighet att använda de skyddsåtgärder som anges i Kinas anslutningsprotokoll vill jag be er att klargöra några frågor: för det första: vilka är konsekvenserna av att kommissionen ännu inte har börjat ta fram tulluppgifter om textilimporten? För det andra: vilka är konsekvenserna av att de riktlinjer som kommissionen skulle ha utarbetat och gjort tillgängliga under 2004 fortfarande inte har tagits fram? Och slutligen: hur säkra kan europeiska producenter vara på att kommissionen är tekniskt och politiskt kapabel att agera innan det blir för sent? 
Mann, Erika (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Jag har två kommentarer. För det första kommer vi att i april ha en debatt om textilfrågan och utskottet för industrifrågor, forskning och energi kommer tillsammans med utskottet för internationell handel också att ha en gemensam utfrågning om detta. På mina kollegers och de två utskottens vägnar ser jag fram emot att fortsätta debatten, och jag hoppas att vi då kommer att ha mer tillförlitliga uppgifter att arbeta med.
För det andra är det nu 2005, vilket innebär att vi i slutet av året kommer att ha WTO-förhandlingar i Hong Kong. Jag tror att det är ett bra tillfälle att sända ut den signal till Kina som flera av mina kolleger talat om, och utöva försiktiga påtryckningar på diplomatisk väg. Jag tror att detta är grundläggande.
Avslutningsvis är det också viktigt att man i förberedelserna av den analys som rådets ordförande hänvisade till verkligen beaktar de olika faktorer som ingår. Vi måste ta reda på mer om vad som händer, exempelvis i Tunisien, Turkiet eller våra traditionella EU-stater, både när det gäller sådant som fungerar bra och sådant som inte gör det. Vi behöver verkligen mer noggranna undersökningar och en tydligare bild. Om ni tillsammans med berörda kommissionsledamöter skulle kunna ge oss detta före utgången av ert ordförandeskap skulle det vara till mycket stor hjälp. 
Locatelli (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Rapporten från högnivågruppen för textil- och konfektionsindustrin innehåller indikatorer för sju olika åtgärder för att stödja konkurrenskraften inom denna sektor. Gruppen rekommenderade också att ett system skulle inrättas för att övervaka importen från Kina från och med den 1 januari 2005. På grund av olika interna uppfattningar var gruppen tyvärr oförmögen att ta fram några riktlinjer om ursprungsmärkning.
I dag fanns faktiskt en artikel av kommissionsledamot Peter Mandelson i en stor italiensk dagstidning om ”Made in Italy”-märket, enligt vilken unionen är skyldig att informera konsumenterna så att de kan skilja mellan en skjorta som tillverkats i Kina och en som kommer från Italien. Jag instämmer, och jag vill tillägga att strikta märkningsregler uppfyller den skyldigheten. Vad gäller det system som skall övervaka den kinesiska importen vill jag därför först av allt veta vilka resultat övervakningen har gett under de nära två månader som gått sedan restriktionerna hävdes. När det gäller ursprungsmärkning vill jag för det andra fråga kommissionen och sedan rådet om de har för avsikt att snart anta åtgärder som innebär att det blir obligatoriskt att märka varor med ursprunget, och jag vill påpeka att en sådan märkning verkligen efterfrågas av textiltillverkare i Italien och i andra länder. 
Douay (PSE ).
   – Herr talman! Den omvälvning som hela textil- och konfektionsindustrin upplevt har drabbat de regioner i Europa dit textilproduktionen är särskilt starkt koncentrerad. Det gäller min region i Frankrike, Nord-Pas-de-Calais, som redan påverkats av de senaste årens omstrukturering och utlokalisering och där denna sektor är den näst största arbetsgivaren, som fortfarande ger arbete åt över 30 000 anställda. 
Under 2004 krävde både parlamentet i en resolution och högnivågruppen för textil och konfektion ett särskilt program för denna sektor, särskilt i regioner med svårigheter, där det finns ett stort antal små och medelstora företag och ett stort antal kvinnliga anställda. I dessa regioner har EU-stöd gjort det möjligt att de senaste åren mildra de socioekonomiska effekterna av sektorskriser, för att förhindra att arbetstillfällen går förlorade och för att dämpa effekterna av ekonomiska omstruktureringar, framför allt tack vare innovationer, integration, utbildning och utveckling av en modern industri. 
När nu Europeiska unionen utarbetar sin nya budgetplan är dessa regioner oroade över framtiden för strukturfonderna som har bidragit till den ekonomiska utvecklingen. Jag är säker på att kommissionen och rådet gärna vill lugna dem och bevisa att den ekonomiska och sociala sammanhållning som dessa fonder bidrar till är en av Europeiska unionens prioriteringar. 
Schmit,
   . – Herr talman! Jag skall fatta mig mycket kort: Jag vill bara i förbigående nämna förslaget att ge berörda utskott mer specifika uppgifter, men jag tror att det är något som måste göras tillsammans med kommissionen. I en anda av gott interinstitutionellt samarbete vill jag ge min talartid till kommissionen, som i vilket fall som helst är den huvudpart som är mest berörd, och jag vill bara säga att rådet självfallet instämmer i all den oro som uttryckts om situationen i textilbranschen både inom EU och i några av våra partnerländer. 
Ferrero-Waldner,
    – Herr talman! Textilbranschen är en mycket viktig ekonomisk faktor för oss alla i Europa, och därför måste inre och yttre åtgärder vidtas. Vi arbetar på en heltäckande strategi.
Låt mig bara nämna några punkter eftersom detta är en mycket komplex och heltäckande debatt. Kommissionen har i sitt andra meddelande om textilbranschen föreslagit flera åtgärder för att öka den europeiska textilbranschens konkurrenskraft. Bland de åtgärder som föreslagits finns en intensifiering av kampen mot varumärkesförfalskning och varumärkesefterbildning, en stärkning av immaterialrätten, upprättandet av en handlingsplan för att möta befintliga handelshinder i tredjeländer, utvecklingen inom EU:s forsknings- och utvecklingsprogram av avancerad teknik och textilier och konfektion med ett högt mervärde och ett säkerställande av livslångt lärande och yrkesutbildning. För det andra har kommissionen upprättat ett system för övervakning av importen av textilier och konfektion från Kina.
Det är dock för tidigt att dra slutsatser från övervakningen. Högnivågruppen för textilier och konfektion kunde i sin rapport från juni 2004 inte komma fram till någon slutsats beträffande ursprungsbeteckningen ”Made in the European Union”. Kommissionen kommer att återkomma till detta och lägga fram förslag senare.
Vi kommer att vidta skyddsåtgärder endast som en sista utväg. Detta inkluderar den textilspecifika skyddsklausulen i Kinas protokoll för anslutning till WTO. Detta är en viktig och klart aktiv strategi. En öppen internationell handel är också en nyckelfaktor när det gäller konkurrenskraften för ekonomin som helhet. Tillgång till tredjelandsmarknader gör att det skapas nya arbetstillfällen i Europa, vilket också är en prioriterad fråga för kommissionen. Vi är därför fast beslutna att göra allt som behövs för att uppnå ett jämlikt marknadstillträde så att företag från EU inom dessa sektorer kan dra nytta av de kunskaper och den höga kvalitet som de mödosamt har förvärvat. Kommissionen kommer därför att upprätta en handlingsplan för att möta handelshindren på tredjelandsmaknader, och Dohautvecklingsrundan kommer att ge tillfälle att göra en heltäckande genomgång av de påstådda icke-tariffära handelshindren.
Till slut vill jag säga ytterligare några ord om Kina. Kommissionsledamot Peter Mandelson är inte här eftersom han för närvarande är på besök i Kina, men jag kommer att informera honom om dagens heltäckande debatt, och kanske kan ni vid ett annat tillfälle diskutera mer i detalj med honom i egenskap av kommissionsledamot med ansvar för handel.
Jag skulle återigen vilja betona att kommissionen noga övervakar Kinas efterlevnad av WTO:s anslutningsåtaganden, speciellt inom ramen för textilhandelsdialogen mellan EU och Kina som undertecknades i maj förra året av handelskommissionsledamoten och hans kinesiska motpart.
Dessutom har kommissionen inom ramen för andra dialoger mellan kommissionen och de kinesiska myndigheterna begärt att frågan om hållbar utveckling inom textilsektorn och i synnerhet frågan om företagens sociala ansvar sätts upp på dagordningen. Kommissionen hoppas att detta kommer att bidra till att de ganska stränga kinesiska arbetsrätts- och miljölagarna också följs.
Vi gör även en undersökning, som snart kommer att vara klar, om arbets- och tillverkningsvillkor inom textil- och konfektionssektorn i Kina. I linje med rådets ordförandeskapsslutsatser från 2003 har Europeiska unionen förbundit sig att främja respekten för centrala arbetsrättsregler i handelsförbindelser med tredjeländer.
Den sista punkten jag skulle vilja ta upp handlar om de föreslagna riktlinjerna för den textilspecifika skyddsklausulen för Kina. Denna är fortfarande under arbete. Kommissionen vill diskutera alla aspekter av frågan noggrant innan den fattar ett slutligt beslut.
Kommissionen är tveksam till att göra någonting som mer eller mindre skulle jämna vägen för ett enkelt införande av skyddsåtgärder. Vi vill inte att riktlinjerna skall bli ett medel för att underlätta eller införa skyddsåtgärder utan något som förhindrar att skyddsåtgärder vidtas. Kommissionen skulle vilja att det i dessa riktlinjer tas in en insyn i handläggningen av de ansökningar om skyddsåtgärder som kan komma att läggas fram men även en större förutsägbarhet i handeln, till exempel genom att införa några säkra zoner som är generöst tilltagna och med höga tak under vilka vi inte skulle överväga skyddsåtgärder. 
Talmannen.
   –Debatten är avslutad.
Battilocchio (NI ).
   – Produktkvalitet och produktsäkerhet, skydd av miljön och sociala rättigheter, konsumentskydd, uppfyllelse av internationella handelsregler och teknisk utveckling: alla dessa är punkter som Europeiska unionen har tagit ställning till och bygger större delen av sina politiska strategier för de närmaste åren på. Hållbar ekonomisk utveckling, avreglering av marknaden och EU-medborgarnas välbefinnande är därför våra målsättningar, och de får inte leda till att våra egna produkter blir mindre konkurrenskraftiga på vårt eget territorium till förmån för varor som långtifrån motsvarar våra kvalitets- och säkerhetsnormer. Vi måste därför se till att våra värderingar och ansträngningar i stället för att bestraffas – och tillsammans med dem tusentals företag, särskilt de mindre som stöttar vår sociala väv – värderas och skyddas både inom unionen och på internationell nivå. Vi kräver därför den högsta graden av skydd för vår ursprungsbeteckning och främjande av kvalitetsmärkningen, med noggrann övervakning och hårda straff för all förfalskning och alla försök till bedrägeri som är till nackdel för konsumenterna. Vi kräver också en mer bestämd attityd i bilaterala förbindelser för att stoppa eller begränsa devalveringen av yuanen, de löjliga bankkurserna och de omfattande investeringarna i ny utrustning som i så stor utsträckning hjälper den kinesiska marknaden. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B6-0009/2005). Vi skall behandla en rad frågor till rådet. 
Talmannen.
Hur är dagsläget när det gäller förberedelserna inför de direkt förestående anslutningsförhandlingarna med Kroatien? 
Schmit,
   . – Fru talman! Vid Europeiska rådets möte den 16 och 17 december 2004 noterades med tillfredsställelse de framsteg som Kroatien gjort i förberedelserna för att inleda anslutningsförhandlingar. Det ledde till att kommissionen lade fram ett förslag till rådet om en ram för förhandlingar med Kroatien, med fullständig hänsyn till erfarenheterna från den femte utvidgningen. Rådet ombads att instämma i denna ram i syfte att inleda anslutningsförhandlingar den 17 mars 2005, under förutsättning att Kroatien samarbetar fullt ut med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien. Kommissionen överlämnade ramen för förhandlingar den 31 januari. Tekniska diskussioner inleddes inom arbetsgruppen för utvidgningen den 1 februari, för att anta en gemensam ståndpunkt så att anslutningsförhandlingarna kan inledas den 17 mars.
Låt mig i sammanhanget påminna om att det i slutsatserna från Europeiska rådets möte den 17 december 2004 mycket tydligt krävdes att Kroatien skulle visa på fullständigt samarbete med Internationella tribunalen för f.d. Jugoslavien. Dessutom beslutade rådet i december 2004 efter samråd med Europaparlamentet att från och med 2005 ge Kroatien tillgång till de finansiella föranslutningsinstrumenten – Phare, ISPA och Sapard – för att hjälpa landet att förbereda anslutningen. Ett belopp har avsatts för detta syfte som en del av den nuvarande budgetplanen. Samtidigt garanteras fortsatt verksamhet för att främja samarbetet med västra Balkan som omfattas av Cardsprogrammet. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill informera er om att den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Kroatien kommer att sammanträda i Zagreb nästa vecka. Om rådet anser att förhandlingar endast kan inledas om general Ante Gotovina arresteras strider denna uppfattning mot Europaparlamentets som aldrig har gjort detta till ett krav. Jag har slutsatserna från det belgiska ordförandeskapet här, och där kräver man tydligt – i punkt 15 – att Kroatien skall vidta åtgärder för att samarbeta, och man säger också att så snart den anklagade har lokaliserats skall han överföras till Haag så snart som möjligt. Det är något vi alla stöder, men det kan inte vara ett villkor för anslutningsförhandlingarna som vi förväntar oss skall inledas den 17 mars. 
Schmit,
    – Herr Posselt! Ni gör helt rätt i att betona att arresteringen av Ante Gotovina inte är en förutsättning. Den fråga som det hänvisas till i slutsatserna är verkligt samarbete med domstolen, och det är därför på grundval av detta samarbete som vi kommer att besluta om huruvida förhandlingar kan inledas. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag tackar rådets ordförande för hans svar. Jag minns att den här situationen redan har uppstått tidigare under anslutningsförhandlingar, särskilt när förhandlingarna inleddes med Slovakien under Vladimir Mečiars regering. Jag anser att vi inte bör koppla inledningen av anslutningsförhandlingar till en person. Ett land som Kroatien förtjänar inte denna typ av behandling.
Jag tycker att rådet skall bevisa det i verkligheten; samarbete är inte möjligt här. Den kroatiska regeringen har erbjudit sitt otvetydiga stöd. Om utlämningen av generalen är ett villkor för att inleda förhandlingar krävs det bevis för att han finns inom ett område som Kroatien har tillträde till. Jag tycker det är skamligt att ett helt land skall straffas för att en enda person missköter sig. 
Schmit,
   . – Jag har inte mycket att tillägga. Vi har faktiskt kontakt med den kroatiska regeringen. De är fullt medvetna om behovet av att samarbeta med domstolen, och som jag redan sagt har vi aldrig påstått att arresteringen var en förutsättning, för om mannen ni hänvisar till gömmer sig, vilket förefaller vara fallet, innebär det att det är omöjligt att ge några garantier. Det ändrar inte det faktum att den kroatiska regeringen måste anstränga sig för att samarbeta så effektivt som möjligt med domstolen. Det är utifrån detta samarbete som bedömningen kommer att göras. 
Ebner (PPE-DE ).
   – Fru talman! Försäkringarna från rådsordföranden är mycket glädjande och välkomnas av kammaren. Jag vill bara be er att informera kommissionsledamot Olli Rehn om att medan arresteringen av generalen inte är ett villkor är ett gott samarbete absolut grundläggande. Han sände ut en helt annan signal. Kanske någon också kan informera honom om att om han verkligen har några bevis för var general Ante Gotovina befinner sig, oavsett var i världen det är, bör han vänligen informera berörda myndigheter i stället för att starta en offentlig polemik. 
Schmit,
   . – Jag har inte mycket att tillägga här heller. Det är rådet som fattar beslut. Jag kan bara upprepa att samarbetet med domstolen är avgörande. 
Talmannen.
I början av april 2004 frigav de israeliska myndigheterna den israeliske kärnfysikern Mordechai Vanunu som suttit fängslad i 18 år. Av de här åren tillbringade han elva och ett halvt år i isolering. Tyvärr hålls Vanunu från den dag då han försattes på fri fot som gisslan hos regeringen i sitt eget land. Han har fråntagits rätten att resa och rätten till yttrandefrihet. För en tid sedan, i november, häktades han på nytt av polisen på basis av helt och hållet obefogade anklagelser. Med anledning av detta undrar jag om rådet har för avsikt att avge något slag av rekommendation till den israeliska regeringen om att den skall återbörda de demokratiska rättigheterna till en människa som redan plågats mer än sig bör? 
Schmit,
   . – Mordechai Vanunu frigavs villkorligt i april förra året. Han fick vissa restriktioner, och de protester han lämnade in mot dessa restriktioner avvisades av den israeliska högsta domstolen, med motiveringen att det fortfarande fanns en risk för att han kunde avslöja information som påverkade staten Israels säkerhet. Restriktionerna är tidsbegränsade och skall ses över.
Förbindelserna mellan EU och Israel bygger också på respekt för mänskliga rättigheter och demokratiska principer. Enligt artikel 2 i associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och Israel, som trädde i kraft den 1 juni 2000, är dessa bestämmelser en avgörande del av överenskommelsen som styr de två parternas inhemska och internationella politik. 
Europeiska unionen kommer i anslutning till sin politiska dialog med de israeliska myndigheterna och till genomförandet av åtgärdsplanen för grannskapspolitiken att fortsätta att se till att de åtaganden som gjorts också efterlevs. 
Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Tack för ert svar, herr minister! Tyvärr är jag inte nöjd med det, eftersom det inte besvarar min fråga.
Rådet spelar uppenbarligen en absurd teater. Jag frågade er om rådet hade för avsikt att rekommendera den israeliska regeringen att återupprätta Vanunus demokratiska rättigheter, och ni ger mig ett surrealistiskt svar om att Israel är ett demokratiskt land och att det, inom ramen för grannskapspolitiken med Europeiska unionen, kommer att fortsätta att fullgöra sina åtaganden.
Ni har återigen varit ett dåligt föredöme med den provokativa inställning ni har. Jag förväntade mig naturligtvis inte att ni personligen skulle befria Vanunu, men jag förväntar mig åtminstone att rådet försvarar tankefriheten. Inom denna ram vill jag fråga er om ni godkänner att Vanunu fortfarande sitter i fängelse …
Schmit,
    – Jag tror att jag egentligen sade att rådet skulle hålla kontakt med den israeliska regeringen i den här frågan. När det gäller allmän respekt för de mänskliga rättigheterna skall jag tillägga att Mordechai Vanunu har frigivits. Det enda problemet är att villkoren för frigivningen kanske inte är exakt vad vi hade hoppats på, men vi står fortfarande i kontakt med de israeliska myndigheterna i frågan, och vi kommer säkert att diskutera det. 
Martin, David (PSE ).
   – Herr rådsordförande! Kan ni, när ni diskuterar denna fråga med israelerna, påminna dem om att Mordechai Vanunu olagligt har förts bort från europeiskt territorium. Han kidnappades faktiskt och fördes till Israel för att ställas inför rätta. Brotten som han åtalades för ägde rum för 20 år sedan, och tanken att han fortfarande känner till hemligheter som skulle kunna skada Israel 20 år senare är uppenbart löjlig. Kommer ni att uppmana den israeliska regeringen att sluta förfölja denna person och låta honom lämna Israel så att han, om han så önskar, kan bosätta sig i Europeiska unionen? 
Schmit,
   . – Det skall jag göra. 
Talmannen.
Kommissionens ledamot för yttre förbindelser har meddelat att hon inför kommissionskollegiet tänker föreslå inrättandet av en permanent snabbinsatsstyrka på europeisk nivå som skall sättas in vid naturkatastrofer och humanitära kriser i hela världen. Denna permanenta styrka skall bestå av 5 000 nationella experter som skall väljas ut på förhand av medlemsstaterna och så snart de utbildats placeras under en central samordningsmyndighets ledning. Enligt kommissionsledamoten kan denna styrka träda i funktion 2007. I slutsatserna efter det extrainsatta mötet den 7 januari 2005 uppmanar rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) kommissionen och sina egna behöriga organ att undersöka möjligheterna att utveckla en snabbinsatskapacitet inom EU och uppmanar även kommissionen att lägga fram förslag till en strategi för att förbättra åtgärderna för förebyggande, tidig varning och beredskap inför katastrofer. Den senaste tidens händelser har tydligt visat på behovet av detta.
Anser inte rådet att kommissionsledamotens förslag är en god grund för genomförandet av de målsättningar som rådet ger uttryck för i sina slutsatser? Varför omnämns inte detta förslag från Benita Ferrero-Waldner i rådets slutsatser? 
Schmit,
   . – Vid rådets möte den 31 januari 2005 antogs en handlingsplan med åtgärder som för närvarande utarbetas. I handlingsplanen uppmanade rådet kommissionen, generalsekreteraren och den höge representanten att lägga fram lämpliga förslag inom respektive behörighetsområde till ett varnings- och snabbinsatssystem inom Europeiska unionen så att vi kan hantera framtida katastrofer. Generalsekreteraren har accepterat att lägga fram sina förslag för rådet så snart som möjligt och senast den 31 mars 2005. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Fru talman, herr rådsordförande! Kommissionsledamoten för yttre förbindelser som utarbetade just det här förslaget var här för fem minuter sedan, mittemot er. Min fråga är: hur ser rådet på kommissionsledamotens specifika förslag: positivt eller negativt? Anser rådet att särskilda åtgärder bör vidtas, eller kommer även detta att hänvisas till ett utskott och skjutas upp i evighet medan vi väntar på nästa humanitära katastrof eftersom vi inte har några pengar? 
Schmit,
   . – Med den största respekt för Grekland, nej, det är inte fråga om att skjuta upp instrumentet i all evighet. Rådet har tydligt sagt att förslag i ärendet måste läggas fram samtidigt av kommissionen och generalsekreteraren eller av generalsekreteraren och den höge representanten. Det har därför aldrig påståtts att åtgärden inte är användbar.
Jag tror att tsunamikatastrofen har visat att EU behöver ett sådant instrument. Vi behöver nu undersöka hur det kan inrättas, och den 31 mars 2005 inte är långt borta. Vi kommer då att få förslagen till ett sådant system. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Fru talman! Civilt skydd, som gäller förebyggande och hantering av katastrofer oavsett om de orsakas av människan eller av naturen, är en av Europeiska unionens målsättningar. I och med den europeiska konstitutionen upphöjs det till ett separat avsnitt av kompletterande eller stödjande åtgärder.
Har rådet för avsikt att börja utforma politiken i fråga? Med andra ord att nu lägga grunden till att utforma sammanhängande och effektiva åtgärder för civilt skydd? 
Schmit,
   . – Tyvärr har konstitutionen ännu inte trätt i kraft, men jag tror ändå att det är viktigt att arbeta med förslaget som, jag upprepar det, är mycket viktigt. Det tillgodoses även i de nuvarande fördragen som hänvisar till civilt skydd. Vi vet emellertid att om vi skall få ett verkligt effektivt instrument som utnyttjar hela spektrumet av beståndsdelar, inklusive de som kanske inte ingår i gemenskapens behörighetsområde, krävs ett bredare synsätt. Det är därför viktigt att för det första ta med kommissionen och för det andra generalsekreteraren och den höge representanten. Så snart dessa förslag har lämnats har rådet åtagit sig att fatta beslut och inrätta ett sådant system, vilket naturligtvis är grundläggande. 
Talmannen.
En av det luxemburgska ordförandeskapets främsta prioriteringar är Lissabonstrategin. Resultaten av strategin ligger så här långt under förväntningarna, då både produktiviteten och konkurrenskraften minskat inom EU i förhållande till Förenta staterna och vissa asiatiska länder.
Tänker rådet medverka till att omvandla strategin från en allmänt hållen programförklaring till en sammanhållen och omfattande tillväxtstrategi? Hur tänker rådet ta itu med de alltför många målsättningarna och prioriteringarna, diskrepansen mellan mål och medel, frånvaron av mekanismer för en effektiv tillämpning samt kopplingen mellan ekonomisk tillväxt, social sammanhållning och hållbar miljö? 
Schmit,
   .Den ärade parlamentsledamoten har fullständigt rätt. Som Europeiska rådets ordförande tydligt bekräftade när han lade fram programmet för det luxemburgska ordförandeskapet är Lissabonstrategin vår högsta prioritet. Rådet är i alla dess sammansättningar fullständigt involverat och kommer att förbli det de sista veckorna före Europeiska rådets möte i mars, när det gäller förberedelserna för halvtidsutvärderingen av Lissabonstrategin som kommer att göra det möjligt för Europeiska rådet att fatta de beslut som krävs vid detta möte. Toppmötet kommer att inriktas på behovet av intensifierade ansträngningar för att uppnå målsättningarna med Lissabonstrategin och nå påtagliga och specifika resultat.
Vi har nu framför oss ett förslag från kommissionen som jag tror kommer att göra det möjligt för oss att bättre genomföra Lissabonstrategin, tydligare fastställa prioriteringarna för den strategin och – låt mig särskilt understryka detta – organisera ledningen av Lissabonstrategin mer effektivt. Om det som ni betonade i er fråga har funnits någon svaghet i Lissabonstrategin har den bestått i ett otvivelaktigt överflöd av målsättningar och förmodade prioriteringar, men också i bristande ledning av processen som helhet.
Det är därför upp till Europeiska rådet att på grundval av vad kommissionen har lagt fram för oss och i enlighet med Lissabonstrategins tre pelare – ekonomisk tillväxt och konkurrenskraft, anslutning till den sociala modellen och en hållbar utveckling och hållbart miljöskydd – föreslå en mer effektivt strukturerad och tydligt urskiljbar strategi, som innefattar de olika processer som redan pågår. Jag tänker på Cardiffprocesserna, processerna i anslutning till en hållbar utveckling, riktlinjerna för sysselsättning, riktlinjerna för den breda ekonomiska politiken och liknande. Vi måste därför försöka göra hela strategin mer enhetlig, synlig och öppen. Detta är en av ordförandeskapets huvuduppgifter i vår strävan efter att lämna ett förslag som kan accepteras vid toppmötet i mars. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag framställde min fråga före meddelandet från Europeiska kommissionens ordförande om texten till den nya utvecklingen av Lissabonstrategin. Jag är naturligtvis mycket glad över att halvtidsutvärderingen av denna strategiska plan sammanfaller med det luxemburgska ordförandeskapet.
Min kompletterande fråga gäller en effektivare kombination av europeiska och inhemska målsättningar och politik: anser rådet att kommissionens nya förslag förbättrar den nuvarande svaga tillämpningen av strategin? 
Schmit,
   .Enligt min mening skapar kommissionens synsätt, där man betonar behovet av att inrätta EU-målsättningar för att därefter utforma nationella planer, mer kopplingar mellan huvudmålsättningar som man gemensamt kommit överens om på EU-nivå och deras genomförande på nationell nivå. Detta är trots allt den punkt där Lissabonstrategin visat sig mycket svag och till stor del ogenomförbar. På grundval av den här idén om inhemska planer tror jag vi kan uppnå bättre ledning. Med hänsyn till dessa inhemska planer bör det betonas att det nuvarande förslaget innebär att de berörda parterna skall vara fullständigt involverade i Lissabonprocessen. Jag tror att det på detta sätt skapas gynnsammare villkor för att strategin skall lyckas. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Jag tackar rådets tjänstgörande ordförande för hans svar. Som ni vet orsakade emellertid meddelandet från kommissionen och från José Manuel Barroso om målsättningarna för halvtidsutvärderingen av Lissabonstrategin kolossala reaktioner och stor oro, eftersom han sade att han har tre söner och att han bara kommer att ta hand om den som är sjuk, dvs. konkurrenskraften. De andra två, miljö och sammanhållning, kommer att ställas åt sidan.
Kan rådet garantera oss att politiken för sammanhållning och miljö inte kommer att degraderas och att det kommer att finnas resurser för dessa två politikområden? 
Schmit,
   .Jag tycker att det angivits mycket tydligt – och jag upprepar att detta har sagts av Europeiska rådets ordförande – att Lissabonstrategin är enhetlig och innehåller en pelare som kan beskrivas som konkurrenskraft eller den ekonomiska pelaren, en social pelare och en miljöpelare. Den stora utmaningen är att visa att dessa tre pelare inte utesluter varandra utan att de utgör en verkligt odelad enhet. Ordförandeskapet kommer att sträva efter att fullständig hänsyn tas till dessa pelares enhetlighet när den nya strategin utarbetas. 
Talmannen.
Grekiska bönder klagar över att de åläggs tak för antal odlade hektar och producerade antal kilo bomull, en produkt som EU har underskott på. Man kan verkligen fråga sig var logiken ligger i att de europeiska skattebetalarnas pengar inte går till den hårdast kämpande gruppen européer, dvs. jordbrukarna, utan i stället till stöd för marknader utanför de 25 medlemsländerna. Tak-påfundet leder till att jordbrukarna försvinner från landsbygden, på exakt samma sätt som de multinationella stormarknaderna dränerar Europa på små och medelstora företag.
Varför avskaffas inte dessa tak, så att EU blir självförsörjande på jordbruksprodukter där unionen har ett produktionsunderskott och de europeiska jordbrukarna samtidigt får större inkomster? Undersöker rådet möjligheten att avskaffa dessa tak för bomull och övriga produkter där EU uppvisar underskott? 
Schmit,
   .Fru talman! I syfte att komplettera reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken, som antogs i juni 2003, antog rådet den 29 april 2005 en förordning som delvis frikopplar stödet till bomull, olivolja, tobak och humle, och införlivar dem i systemet med ett samlat gårdsstöd. Reformen skall träda i kraft den 1 januari 2006.
När det gäller bomullsproduktion kom man överens om att, för att undvika avbrott i produktionen i de bomullsodlande regionerna i gemenskapen, delar av stödet skulle vara fortsatt kopplat till bomullsodling och innefatta en ersättning per bidragsberättigad hektar. Beloppet skulle garantera att de ekonomiska villkoren i de regioner där bomull kan odlas är tillräckligt gynnsamma för att produktionen skall kunna fortsätta och inte ersätts av andra grödor.
Det totala stöd som är tillgängligt per hektar för var och en av de aktuella medlemsstaterna fastställdes till 35 procent av den inhemska andel som odlare åtnjuter indirekt via rensningsföretagen under referensperioden från 2000 till 2002. Upprättandet av en grundläggande areal för varje medlemsstat, avsedd att begränsa den totala yta som besås med bomullsplantor, är i linje med budgetkraven och tar hänsyn till grödans särskilda egenskaper. Införandet av ett tak för bomullsproduktion bör också ses i sammanhanget med Doharundan i WTO:s handelsförhandlingar, då utvecklingsländerna, och särskilt de västafrikanska bomullsproducerande länderna – som har varit mycket aktiva i eftermiddagens diskussioner – uttryckte oro över bomullssektorn.
Genom den här reformen vill gemenskapen sända en viktig signal till WTO och särskilt till utvecklingsländerna. 
Salvini (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Som en fortsättning på den tidigare debatten om inflödet av produkter från Kina och länder som ni kallar ”utvecklingsländer” vill jag bara fråga om rådet har beräknat hur mycket taket som införts för Europas bomullsproducerande regioner kan kosta, och om rådet i framtiden avser att öka stödbeloppet om det planerade beloppet visar sig otillräckligt, för att förhindra att även bomullsodlare dukar under för inflödet av produkter från andra delar av världen. 
Schmit,
   .Jag har inte de efterfrågade siffrorna till hands, men jag är säker på att kommissionen kan hjälpa oss med dem. Jag kan emellertid lägga till att reformen kommer att åtföljas av en överföring om 22 miljoner euro till den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare, landsbygdsutvecklingen, avsedd för bomullssektorn. Reformen kommer förutom att minska produktionen sannolikt att utlösa omstruktureringsprocesser på regional nivå.
Rådet är medvetet om behovet av att erbjuda gemenskapens producenter en stabil policy på medellång sikt, och rådet – som för övrigt ännu inte har mottagit något förslag från kommissionen om detta – anser att det inte finns någon anledning att ändra det huvudsakliga reformpaketet som är en odelbar helhet. Jag skall därför försöka få tag i de siffror ni efterlyste, men även här vill jag bara upprepa att efter parlamentsdebatten måste man ändå tänka på frågan om enhetlighet. 
Speroni (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag vill fråga rådet om det, när det talar om att uppmuntra import från mindre utvecklade länder, också tar hänsyn till faktorer som arbetarskydd i dessa länder, både när det gäller social trygghet och framför allt arbetstider och arbetsvillkor, och om man också tar hänsyn till miljöskydd, för att undvika skadlig inverkan på såväl miljön som på vår ekonomi orsakad av producenter som inte uppfyller de stränga normer som vi måste ansluta oss till. 
Schmit,
   .Herr Speroni! Ni vet att utöver frågorna om sociala rättigheter har EU försökt att införa en miljödimension i debatterna inom WTO – utan större framgång måste jag tillstå, eftersom ett antal utvecklingsländer har protesterat. Det må vara hur det vill med den saken, inom ILO och i våra diskussioner med WTO måste den här diskussionen fortsätta. Jag kan därför inte säga att dessa beståndsdelar är en fullständig del av frågan. Vi skall emellertid fortsätta att särskilt uppmärksamma dem. 
Talmannen.
UNICEF och frivilligorganisationerna får varje dag in en mängd uppgifter om att barn i det tsunami-drabbade området i sydöstra Asien blir misshandlade, utnyttjade eller har försvunnit. Enligt anklagelserna förekommer det okontrollerad verksamhet i form av människohandel, illegala adoptioner och handel med mänskliga organ.
Vilka initiativ tänker rådet ta för att se till att det görs effektiva insatser för att hjälpa, vårda och skydda barn i de drabbade områdena och lägren för hemlösa, inom ramen för det humanitära biståndet och i samarbete med FN, frivilligorganisationerna och myndigheterna i dessa länder? 
Schmit,
   .Fru talman! Det bör erinras om att rådet vid sitt möte den 7 januari 2005 förklarade att stöd skulle ges till de hårdast drabbade regionerna och till de fattigaste folken, särskilt barnen. Barnen är extra sårbara och behöver specifikt stöd, framför allt via lämpliga FN-organ, exempelvis Unicef.
Rådets behöriga förberedande organ har sedan dess utarbetat en handlingsplan för att stödja tsunamioffren som ett svar på slutsatserna från Europeiska rådet. Handlingsplanen granskades av rådet måndagen den 31 januari 2005. Bland de föreslagna initiativen finns åtgärder som direkt berör barnen, särskilt på hälso- och utbildningsområdet, och syftet är att få tillbaka dem till klassrummet så fort som möjligt. Rådet granskar också förslag som är inriktade på hur det har gått för de barn som blev föräldralösa eller skildes från sina familjer vid katastrofen, med särskild betoning på problemet med människohandel som de kan falla offer för.
För mer information om de stödåtgärder som unionen och dess medlemsstater inlett hänvisar jag den ärade parlamentsledamoten till kommissionen och till medlemsstaterna, eftersom många program också är inhemska program. Det säger sig självt att rådet delar den allmänna känslan av harm vid avslöjanden om att barn misshandlats, utnyttjats och försvunnit i de delar av Sydostasien som ödelades av tsunamikatastrofen. Rådet fördömer sådana handlingar och kommer att stödja alla ansträngningar för att bekämpa oacceptabelt utnyttjande av de mest maktlösa och sårbara. 
Xenogiannakopoulou (PSE ).
   – Fru talman! Tack, herr rådsordförande för ert svar. Jag vill ändå be er att ytterligare betona frågan om att bekämpa misshandel och sexuellt utnyttjande av barn inom dessa områden, och jag skulle vilja ha en försäkran från er, herr rådsordförande, att den handlingsplan som rådet för närvarande utarbetar och det övergripande humanitära stöd som ges till dessa länder kommer att innefatta ett verkligt åtagande från deras myndigheter, och att man kräver att de skall vidta ännu mer effektiva åtgärder för att bekämpa sådana företeelser som, vilket ni själv sade, är skandalösa och är frågor som vi behöver ta itu med effektivt och i samarbete med dessa länder. Jag skulle också vilja veta om mer specifika åtgärder även håller på att utarbetas i den riktningen inom handlingsplanen. 
Schmit,
    – Jag tror att detta är en ganska allmän handlingsplan. Det handlar nu om att fastställa särskilda åtgärder, vilket den ärade parlamentsledamoten just sagt. Budskapet verkar därmed ha gått fram, och jag tror att vi skall försöka att arbeta med ett antal förslag, som är särskilt inriktade på de problem som parlamentsledamoten hänvisar till. 
Martin, David (PSE ).
   – Herr rådsordförande! Det är ett sorgligt faktum att många av dem som kommer att försöka dra nytta av den tragiska situationen i de tsunamidrabbade länderna är EU-medborgare. Kommer rådet att undersöka möjligheten att skapa ett EU-register över sexförbrytare som begått brott mot barn utanför EU för att se till att dessa individers aktiviteter är kända i alla medlemsstater och att vi får en gemensam metod för att ta itu med dem när de återvänder till EU-området? 
Schmit,
   Jag tror säkert att det skulle vara användbart att fastställa en ram för att dessa företeelser i Europa skulle kunna bekämpas ytterligare, kanske till och med på EU-nivå, och finna vägar för att förbättra samarbetet mellan de berörda länderna i syfte att åtala dem som begår sådana handlingar. 
Talmannen.
Har rådet några planer på att ta upp frågan om den anomali som de europeiska skatteparadisen utgör? 
Schmit,
   Jag kan säga den ärade parlamentsledamoten att det aldrig har förekommit någon debatt om just frågan om skatteparadis, även om det figurerat i debatter om ett antal ämnen där frågan om skatteharmonisering tagits upp.
Rådet och företrädare för medlemsstaternas regeringar antog emellertid den 1 december 1997 en resolution om en uppförandekod för företagsbeskattning. I resolutionen inriktar man sig på skatteåtgärder som har eller kan få en betydande inverkan på lokalisering av ekonomisk verksamhet inom gemenskapen, där eventuella skadliga åtgärder granskas av uppförandekodgruppen (företagsbeskattning). De åtgärder som bedöms som skadliga har faktiskt successivt avskaffats.
Arbetet inom uppförandekodgruppen fortsätter. Den senaste rapporten lades fram för Ekofinrådet, som tog del av den vid sitt möte den 7 december 2004. Gruppen skulle fortsätta att övervaka stillastående och återgång och rapportera till rådet under detta ordförandeskap. 
Evans, Robert (PSE ).
   – Herr rådsordförande! Jag talar om sådana platser som Isle of Man, Kanalöarna, Andorra, Monaco, San Marino med flera, platser som knappast är oberoende länder eller, om de hävdar att de är det, så är de fortfarande helt beroende av EU:s välvilja för sin fortsatta existens. Trots detta är dessa platser inte underkastade alla EU:s normer. De är undantagna från lagstiftning, till och med lagstiftning om penningtvätt, och de är skatteparadis. Är det inte dags att vi tar itu med denna situation? En verkligt fri marknad har väl inga kryphål. 
Schmit,
   Jag instämmer fullständigt i den ärade parlamentsledamotens kompletterande kommentarer. Jag vill erinra honom om att vi kom överens om ett direktiv om beskattning av spartillgångar i form av räntor. Direktivet innefattar även, i det som man kan kalla parallella bestämmelser och via ett antal överenskommelser, de territorier och länder han har nämnt. Detta är säkerligen ett steg i den riktning ha vill gå. Dessa självständiga länder och territorier omfattas av direktivet om beskattning av spartillgångar eller skall åtminstone tillämpa bestämmelserna. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Herr rådsordförande! Min fråga till er har att göra med skattekonkurrens, vilket enligt min uppfattning nu är ett faktum i EU och en fullständig del av den inre marknaden. Ett av de stora problem vi står inför är att små och medelstora företag ofta bortser från vilka skatteregler som gäller för dem. När det gäller exempelvis mervärdesskatt har vi över 100 olika förordningar. Kommer det att inledas några initiativ nu för att göra beskattningen mer öppen för en lekman? 
Schmit,
   Den indirekta beskattning som ni syftar på är ett område där unionen har lagstiftningsmakt, och det kommer därför absolut att bli nödvändigt att försöka göra dessa direktiv något lättare att smälta och tillämpa.
Man måste komma ihåg att de inhemska regeringarna är ansvariga för den inhemska skattelagstiftningen. Att eftersträva ett minimum av harmonisering, exempelvis när det gäller beskattningsgrunden, skulle innebära att man bryter ny mark. Denna debatt har inletts. Jag hoppas med tanke på det som hänvisas till som ”bättre förordning” att den indirekta beskattning ni hänvisar till inte kommer att bara nonchaleras. 
Lambert (Verts/ALE ).
   – Herr rådsordförande! Jag är tacksam mot Robert Evans för att han tar upp denna fråga. Jag är intresserad av om ni tror att skatteparadisen gör det svårare att spåra organisationer som klassas som terroristorganisationer och frysa deras tillgångar och även om det försvårar för till exempel värdens fattiga länder att komma åt pengar som några av de mindre hederliga regimerna mycket väl kan ha lagt beslag på för att gynna dem som har makten. 
Schmit,
    Detta gäller en helt annan fråga, nämligen användningen av olika ekonomiska kanaler för att finansiera sådana saker som terroristverksamhet. Ni känner ju till att OECD har en avdelning kallad arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt (FATF) vars verksamhet innefattar undersökning av sådana frågor. Jag tror också att det finns förteckningar som visar om länder och territorier följer reglerna, särskilt när det gäller penningtvätt. Detta är kort sagt en mycket viktig fråga, och Europeiska unionen är mycket aktiv i sina ansträngningar för att se till att kampen mot penningtvätt bedrivs effektivt i alla medlemsstater liksom i intilliggande länder och självständiga territorier. 
Talmannen.
Kommer rådet att se till att de nödvändiga åtgärderna som tas för att hjälpa Tsunami-offren inte sker på bekostnad av biståndet till Afrika? 
Schmit,
    Fru talman! Rådet är fast beslutet att se till att de åtgärder som vidtagits för att hjälpa tsunamioffren inte genomförs på bekostnad av stöd som anslagits för Afrika, vilket också tydligt slogs fast i slutsatserna som antogs den 7 januari. Av punkt 15 i dessa slutsatser framgår det att i detta sammanhang får solidaritet när det gäller att bemöta katastrofen inte göra att vi glömmer den allmänna frågan om utveckling, humanitärt stöd och millenniemålen, särskilt i Afrika, eller att resurserna som krävs för detta minskas. I detta sammanhang är det viktigt att se till att resurser som frigörs i anslutning till de senaste händelserna verkligen inte påverkar de utvecklingsåtaganden som redan gjorts. Rådet kommer att återkomma till genomförandet av åtagandena regelbundet.
Vid sitt möte den 31 januari fortsatte rådet att anta en ny serie åtgärder i form av en handlingsplan avsedd att fungera som en ram för alla initiativ som har tagits och kommer att tas av unionen och dess medlemsstater med anledning av jordbävningen och tsunamin i Indiska oceanen. I denna operativa handlingsplan, som kommer att övervakas av behörigt organ inom rådet, betonas på nytt, i inledningen, betydelsen av att se till att resurser som bundits upp i spåren av jordbävningen nyligen inte påverkar några medel som tidigare avsatts för utveckling, särskilt i Afrika, för att uppfylla millenniemålen. Den innehåller också en rad specifika praktiska åtgärder för att garantera att detta politiska åtagande kommer att uppfyllas. Därför kommer uppfyllandet av finansiella löften som gjordes i samband med katastrofen att övervakas. Dessa medel utlovades utöver de resurser som tilldelats enligt Europeiska unionens biståndspolitik, där Afrika är den största mottagaren. 
Martin, David (PSE ).
   – Tack herr rådsordförande, för det mycket positiva svaret. Jag är säker på att ni håller med mig om att det skulle vara tragiskt om Afrika, där man upplever en tsunami varje vecka på ett mindre synligt sätt på grund av svältens härjningar, klimatet och sjukdomar som aids, skulle bli av med bidrag som ett resultat av vår rättmätiga generositet gentemot tsunamioffren. 
Jag skulle vilja fråga om ni, innan er tid som sittande ordförande går ut, skulle vilja be kommissionen att rapportera och visa att lika mycket pengar skickas till Afrika i år som skulle ha skickats om tsunamin aldrig hade inträffat. 
Schmit,
    Jag tror att de olika slutsatser som rådet har antagit alla gäller övervakning och bedömning. Kommissionen krävs på redogörelser, men de medel som öronmärkts för Afrika inom de olika ramarna, särskilt inom Cotonouavtalet, är reserverade medel. Det innebär att det inte är möjligt att ta av dessa resurser för att finansiera annan verksamhet, exempelvis sådant som hör till tsunamikatastrofen. Jag tror att det finns tillräckliga garantier för att inga överföringar av medel kommer att ske.
Jag inser att det behövs garantier för att en framtida finansiering inte kan minskas på grund av den särskilda satsningen – hur lovvärd den än är – som Europeiska unionen och medlemsstaterna gjort för att hjälpa de länder som drabbats av katastrofen. Jag inser också att man behöver se till att inget av detta får någon negativ inverkan för Afrika som, vilket ni så riktigt sade, drabbas av en egen tsunami nästan varje dag. 
Talmannen.
Just nu arbetas det inom EU med att ta fram ett rambeslut om lagring av trafikdata. Frågan har väckts tidigare och varje gång har den så kallade 29-gruppen (EU:s dataskyddschefer vilka har till uppgift att se till att reglerna för integritetsskydd efterlevs) skrivit starkt kritiska yttranden. 
I det föreliggande förslaget föreslås att EU ska införa en gemensam regel som säger att data från ”allmänt tillgängliga kommunikationstjänster” ska sparas i 12–36 månader för ”förebyggande, utredning, upptäckt och lagföring av brott och straffbara gärningar, inklusive terrorism”. Förslaget inskränker sig inte till telefoni, även datatrafik ingår, alltså uppgifter om vilka sajter du har besökt och till vilka adresser du har skickat mejl. 
Dessutom handlar det inte bara om att utreda brott utan även att förebygga, alla behandlas alltså som misstänkta. Naturligtvis har 29-gruppen riktat skarp kritik även mot detta förslag. I yttrandet sägs att det inte bara strider mot regeln som säger att uppgifter inte får användas i strid mot ändamålet, man anser också att hela förslaget strider mot artikel 8 i Europakonventionen om mänskliga rättigheter ”Alla har rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens”. 
Avser rådet att vidta åtgärder med anledning av 29-gruppens kritik? 
Schmit,
   Fru talman! I sin förklaring om att bekämpa terrorismen av den 25 mars 2004 instruerade Europeiska rådet Europeiska unionens råd att granska förslag för att inrätta regler om att tjänsteföretag skulle få behålla uppgifter om kommunikationstrafik. I förklaringen kräver man att ett instrument skall antas om lagring av uppgifter om kommunikationstrafik före juni 2005. I april 2004 lade Förenade kungariket, Sverige, Irland och Frankrike fram ett förslag till ett rambeslut i ämnet. Rådet bad Europaparlamentet om en åsikt om förslaget som nu har börjat granskas.
Den 2 december 2004 höll rådet en debatt i ämnet. Ett antal frågor togs upp, men de behöver granskas mer i detalj innan instrumentet kan avslutas ordentligt. Rådet betonade särskilt behovet av att fästa extra uppmärksamhet vid proportionerna för den föreslagna åtgärden när det gäller huruvida den garanterar privatlivet, särskilt skyddet av personuppgifter, samt dess effektivitet.
Dessa diskussioner fortsätter inom rådets förberedande organ, och det är ingen tvekan om att den kritik som framfördes av Artikel 29-gruppen kommer att beaktas och bli en av punkterna på dagordningen för förhandlingarna.
Kommissionen har nyligen uttryckt uppfattningen att vissa aspekter av förslaget till rambeslut om harmoniseringen av uppgiftskategorier och perioder för lagring av uppgifter faller inom gemenskapens behörighet, vilket skulle återspeglas i ett direktiv baserat på artikel 95 i EG-fördraget. Rådet inväntar kommissionens framläggande av ett förslag för övervägande. 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Jag vill först tacka ordförandeskapet för svaret. Min fråga är lite mer inriktad på att det finns en principiell motsättning mellan å ena sidan de internationella konventioner som vi har undertecknat i Europarådet, som skall skydda privatlivet och också rätten till en privat korrespondens, och å andra sidan det direktiv som ni diskuterar, där det föreslås att all korrespondens med viss teknik skall lagras. Även om det görs vissa begränsningar i detta direktiv finns det en principiell motsättning. Man kan väl inte rimligen påstå att man skall ha privat korrespondens samtidigt som den skall lagras på alla sätt. Hur ser ni på denna motsatsställning? 
Schmit,
   Jag vet inte om det finns någon uppenbar motsättning. Det är sant att det finns en gråzon och att man måste vara noga med att se till att säkerhetsöverväganden och behovet av att bekämpa fenomen som terrorism inte är till hinder för skyddet av privatlivet. Jag anser att man måste ta denna farhåga, som en del av medlemsstaterna och faktiskt också kommissionen redan har lyft fram, i beaktande. Som jag ser det bör skydd av personuppgifter vara ett grundläggande sätt att effektivt garantera att privatlivet skyddas. 
Krarup (GUE/NGL ).
   – Vad vi står inför här är naturligtvis inte ett isolerat fall. Faktum är att det finns ett stort antal områden där Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, som ställer ett antal krav när det gäller skydd av personuppgifter, drar gränser, men där dessa gränser överskrids i betydande omfattning. Som frågeställaren säger är det naturligtvis det ultimata brottet att dessutom använda denna information på ett sätt som strider mot de misstänktas intressen. Emellertid utgör själva det faktum att man lagrar uppgifterna en överträdelse av föreskrifterna i artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Vi bör därför kunna förvänta oss att rådet antar en grundläggande ståndpunkt i dessa frågor utan att linda in det i svammel om att man beaktar saker och ting. Detta är en mycket grundläggande fråga. 
Schmit,
   I slutändan kan jag bara upprepa att frågan diskuteras ur just den vinkel som ledamoten framhäver och att inget slutgiltigt beslut har fattats. Jag tror på att man verkligen är angelägen om att skydda privatlivet och att följa artikel 8 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Utan tvekan kommer man att beakta detta till fullo när man tar upp bestämmelsen till granskning igen. 
Talmannen.
   – Frågorna 10–40 kommer att besvaras skriftligen.(1)

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A6-0027/2005) av Mercedes Bresso för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 0000/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder).
Kyprianou,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden Mercedes Bresso, skuggföredragandena samt utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd för deras mycket konstruktiva förhållningssätt i den andra behandlingen. Tack vare dem och de nederländska och luxemburgska ordförandeskapen har vi i dag ett paket av ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten som båda medlagstiftarna och kommissionen kan acceptera.
Jag litar på att parlamentet kommer att stödja förslagen i Mercedes Bressos rekommendation som godkändes med enhällighet i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd.
Alla de föreslagna ändringarna till utskottets rekommendation är godtagbara. Ändringsförslagen ligger i linje med direktivets målsättning att garantera ett likvärdigt konsumentskydd över hela EU, något som å ena sidan kommer att öka konsumenternas förtroende och å andra sidan förenkla för lagliga företag. Deras tillämpning i praktiken är också genomförbar.
Direktivet tillhandahåller konsumentskydd, och samtidigt är det bra både för den inre marknaden och för vår konkurrenskraft i allmänhet. Det kommer att ersätta den nuvarande sammanställningen av nationella regelverk med en sammanhängande gemenskapsram. För näringsidkare innebär detta att det finns en enda sammanhängande ram av förordningar varhelst de utövar sin verksamhet i EU. För konsumenterna innebär det nya former av konsumentskydd inom vissa områden såsom aggressiva affärsmetoder och vissheten om att konsekventa bestämmelser tillämpas i hela EU.
Vi litar på att ni ger paketet ert stöd så att vi får möjlighet att tillämpa denna nya lag. 
Bresso (PSE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! Förslaget till direktiv om otillbörliga affärsmetoder godkändes av parlamentet vid första behandlingen den 20 april 2004. Direktivet innehåller ett förslag till ett generellt förbud mot otillbörliga affärsmetoder, och i dess bilaga finns en vägledande men inte uttömmande förteckning över allmänna och sektorsspecifika exempel på otillbörliga affärsmetoder. Liksom kommissionsledamoten påpekade är huvudsyftet med direktivet att uppnå en hög konsumentskyddsnivå tillsammans med en välfungerande inre marknad så att handeln och därmed den ekonomiska tillväxten gynnas.
Det ursprungliga direktivförslaget byggde dels på en tillräcklig harmonisering av konsumentskyddet, dels på tillämpningen av principerna om ursprungsland och ömsesidigt erkännande.
Under första behandlingen förde parlamentet in ändringsförslag som syftade till att skapa en bättre balans i förslaget genom att lägga till ytterligare bestämmelser om konsumentskydd. I detta sammanhang föreslog parlamentet att den rättsliga grunden skulle utvidgas, delvis genom att hänvisa till fördragets artikel 153. Därigenom fick medlemsstaterna möjlighet att under en period av fem år efter att direktivet trätt i kraft behålla strängare nationella bestämmelser. Parlamentet gjorde också ett tillägg om att kommissionen skall vara skyldig att rapportera till parlamentet om tillämpningen av direktivet vart femte år och att vid behov föreslå uppdateringar av bilagan.
De viktigaste ändringsförslagen som parlamentet antog under den första behandlingen omfattade många olika punkter, särskilt införandet av en definition av sårbara konsumenter och uppförandekoder, konsumenternas deltagande i utformningen av uppförandekoder samt andra ändringsförslag.
Den gemensamma ståndpunkten som rådet skickade till oss granskades naturligtvis av utskottet, och vi beslutade att i första hand endast utgå från parlamentets ändringsförslag från den första behandlingen, framför allt för att undvika att återuppta debatten om punkter som vi redan klarat av i tidigare diskussioner, något som skulle ha dragit ut på tiden.
När det gäller ursprungslandsprincipen som togs bort i förslaget anser vi att den inte längre måste tas med, eftersom man nu har uppnått en harmoniserad konsumentskyddsnivå. Det är viktigt att poängtera att man i den gemensamma ståndpunkten har tagit med många av parlamentets ändringsförslag, särskilt dem som rör definitionen av sårbara konsumenter, att konsumentorganisationerna skall delta i arbetet med att utforma uppförandekoderna och förslaget om att man skall ta med en definition av otillbörlig påverkan på listan över aggressiva affärsmetoder.
Rådet har även accepterat parlamentets förslag om ett undantag, förlängt från fem till sex år, för tillämpningen av lagstiftningen. Vi anser att den gemensamma ståndpunkten utgör en tillfredsställande kompromiss samtidigt som vi också är medvetna om att en del av ändringsförslagen från den första behandlingen som syftade till att påtagligt öka konsumentskyddet behöver återinföras. Vår avsikt var framför allt att på nytt lägga fram förslag till konsumentskyddsbestämmelser som rör följande: kraftiga begränsningar av kundservicen efter försäljning, bytes- och ersättningsrätt, produkter som liknar en annan tillverkares produkter utformade med syfte att vilseleda konsumenten och dessutom reklam som riktar sig till barn. När det gäller den sista punkten är syftet inte att förbjuda reklam utan att skärpa förbudet mot affärsmetoder som kan sätta barn under alltför stor press.
Efter det att ett stort antal ändringsförslag till förslaget till betänkande hade lagts fram kom vi fram till en kompromisstext där de viktigaste fanns med och där vi hävdade parlamentets rättigheter samtidigt som vi beaktade rådets gemensamma ståndpunkt. Utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd godkände enhälligt ändringsförslag på följande punkter: att hänsyn skall tas till sociala, kulturella och språkliga faktorer när man definierar genomsnittskonsumenten för rättsliga syften, förbud mot att en näringsidkare påstår att en produkt har godkänts av ett offentligt eller privat organ när så inte är fallet, förbud mot marknadsföring genom att uppträda som konsument eller privat säljare, och slutligen anses det vara otillbörliga metoder att skapa det felaktiga intrycket att konsumenten har vunnit något när de inte finns något pris eller när priset är beroende av att konsumenten betalar pengar.
Sammanfattningsvis anser jag att direktivet är värt att anta med dessa föreslagna smärre ändringar eftersom det kommer att innebära ett steg framåt både för konsumenter och för näringsidkare i EU när det gäller att skapa rättssäkerhet och att skydda de rättigheter som finns inskrivna i EU:s stadga om grundläggande rättigheter.
Jag vill bara säga ett sista varningens ord om en teknisk fråga som jag ber om ursäkt för. Eftersom ett antal saker har framkommit under granskningen av översättningarna så är det den text som utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd (IMCO) har godkänt som skall anses vara den riktiga. Jag vill också tacka den första föredraganden Fiorella Ghilardotti, kommissionen, rådet och mina kolleger i IMCO-utskottet för ett fruktbart samarbete, något som, liksom redan har nämnts, ledde till att texten kunde antas enhälligt. 
Thyssen (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Som talesman för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är jag glad över att kunna meddela er att vi på det hela taget är nöjda med det betänkande som utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd har antagit. Jag kan försäkra er, fru Bresso, om att vi ännu en gång kommer att ge paketet med ändringsförslag, alla nitton, vårt fulla stöd. Vi har alla arbetat ett tag med otillbörliga affärsmetoder, och i takt med att arbetet har gått framåt, med början i grönboken och fram till den andra behandlingen nu, har vi blivit alltmer medvetna om behovet av att inte låta den inre marknaden bara vara ett område där den fria rörligheten för varor och tjänster sköter sig själv utan att det också blir ett område där denna fria rörlighet äger rum i vetskap om att allt sker i enlighet med tillbörliga metoder.
Det är naturligtvis inte så att allting skulle ha gå till på ett otillbörligt sätt hittills, eller så länge direktivet inte har trätt i kraft. Medlemsstaterna axlade sitt ansvar tidigare när så var lämpligt, men vi har märkt att så länge medlemsstaterna organiserar detta skydd på olika sätt i varje land så kommer vi att ha ett problem på den inre marknaden som består i att de oförsäkrade konsumenterna, som inte vågar blicka över gränsen, saknar förtroende för den liksom även företagen, framför allt de minsta företagen som knappast vågar ta ett enda steg över på andra sidan gränsen för att de är alltför dåligt insatta i de regler som gäller på andra sidan.
Jag tycker att vi har gjort ett bra arbete tillsammans. Det är ett väl avvägt dokument då det erbjuder en hög konsumentskyddsnivå, vilket förväntas av oss enligt fördraget, men det ger också högsta möjliga rättssäkerhet för näringsidkaren, vilket innebär att vi får en perfekt balans. För första gången tar vi också ett försiktigt steg mot en fullständig harmonisering. Jag anser att vi kan göra det därför att konsumentskyddsnivån är så hög. Allt detta har vi att tacka det perfekta samarbetet med ledamöter från andra grupper, rådet och kommissionen för. Jag vill tacka alla inblandade därför att det är tack vare denna öppenhet, insyn och konstruktiva attityd som vi har åstadkommit så mycket och som vi kan avsluta ärendet vid andra behandlingen. Fru Bresso, jag vill naturligtvis särskilt tacka er för ert engagemang.
Även om förslaget bara omfattar relationer mellan näringsidkare och konsumenter är gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater nöjd med att denna rättsakt uttryckligen nämner att när en näringsidkare fastställer att en konkurrent bryter mot direktivet, då kan den näringsidkaren använda sig av det och göra det till ett fall av otillbörliga affärsmetoder, ett fall av snedvridning av konkurrensen, dock enligt den nationella lagen i landet ifråga. Vi är också nöjda med att vi till slut har lyckats med att oss emellan fastställa vem referenskonsumenten är och att vi har genomsnittskonsumenten som referenspunkt samtidigt som vi inte förlorar den svaga konsumenten ur sikte. Jag tycker att vi även på det området har åstadkommit en mycket bra balans.
Det enda som kvarstår för oss är att hoppas att rådet skall ta itu med detta omedelbart så att initiativet får sin officiella godkännandestämpel och att medlemsstaterna inte kommer att tveka att se till att allting införlivas i den nationella lagstiftningen inom den föreskrivna tidsramen. 
Gebhardt (PSE ),
   . – Herr talman! Också jag vill som talesman för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet tacka föredraganden Mercedes Bresso särskilt varmt för hennes verkligen mycket goda arbete och för hennes ihärdighet. Faktum är att hon tillsammans med alla andra inblandade har bidragit till att vi i dag, eller snarare vid morgondagens omröstning, kan bocka av lagstiftningen på detta område.
Jag anser att dessa 19 ändringsförslag, som alla kommer att få min grupps stöd, har gjort det möjligt för oss att nå en bra kompromiss, en som vi kan ge vårt samtycke till med rent samvete och med säkerhet. Jag måste säga att detta är en kompromiss, och vi socialdemokrater hade varit glada om vi hade kunnat gå längre i vissa delar, men vi var naturligtvis tvungna att offra en del till parlamentets majoriteter och det gjorde vi, framför allt när det gällde mer sårbara konsumenter, och med det menade vi särskilt barn. Om vi hade fått vår vilja fram hade vi gett dem en ännu högre skyddsnivå.
Vi skulle ha föredragit om det inte hade funnits någon möjlighet alls att tillåta direkt marknadsföring riktad till barn. På så sätt skulle otillbörliga affärsmetoder på det området förbjudas från första början. Tyvärr blev det inte möjligt, och det är något vi får stå ut med. Kanske kan vi åstadkomma detta genom ytterligare ändringar i lagstiftningen senare.
Emellertid kan vi socialdemokrater känna oss nöjda med hur vi har lyckats bli av med de planerade bestämmelserna i samband med ursprungslandsprincipen trots uppenbara stora majoriteter både i rådet och här i parlamentet. Detta är ett område där verklig harmonisering äger rum, och det tror jag är bra, för vi måste se till att lagstiftningen vilar på en stabil grund. Det har vi gjort på detta område, och beslutet vi fattar i morgon kommer säkert att bli det rätta och peka ut vägen mot framtiden.
Då vill jag återigen tacka Mercedes Bresso för ett väl utfört arbete. Jag tror att vi nu har gjort något mycket bra för att skydda konsumenter och allmänhet, något som gör det möjligt för oss att möta omvärlden med stolthet. 
Wallis (ALDE ),
   . – Herr talman! I morgon kommer vår grupp att rösta för alla ändringsförslagen. Jag måste tacka föredraganden för hennes ihärdiga arbete att få till stånd detta samförstånd och speciellt för att hon tog över betänkandet så som hon gjorde. Det har varit ett fint exempel på hur alla institutionerna arbetar tillsammans vid andra behandlingen för att få till stånd ett gott resultat.
Jag tycker att detta är ett viktigt och nyskapande förslag som ger oss en mycket hög nivå på konsumentskyddet och en harmonisering av detta skydd inom hela EU på ett förståeligt och sammanhängande sätt. Detta måste välkomnas. Nyskapande är även att det, som ett ramdirektiv, kombineras med användandet av uppförandekoder. Det är ett stort steg framåt. Jag hoppas att vi kommer att kunna ge detta förslag en knuff framåt och av vad som redan har sagts här i kväll verkar det bli så.
Jag skulle på vår grupps vägnar vilja ta upp ytterligare två, mer specifika, saker. Som andra redan har sagt råder det fortfarande tveksamhet när det gäller definitionen av begreppet sårbara konsumenter. Jag vet till exempel att det i några av de nordiska medlemsstaterna och faktiskt i EES-staterna, för vilka denna lagstiftning kommer att vara relevant, redan finns en högre grad av skydd. Det finns en oro över hur detta kommer att påverkas i framtiden. Jag anser att kommissionen under övergångstiden bör ta dessa farhågor i beaktande.
Jag vill ta upp en av de särskilt otillbörliga affärsmetoder som nämns i bilagan och för vilken det finns ändringsförslag som vi kommer att rösta om i morgon. Det är en företeelse som förekommer i mitt eget land och som har spridit sig som en farsot. Jag talar om lurendrejerier per telefon där människor om och om igen rings upp kväll efter kväll, får veta att de har vunnit ett pris och uppmanas att ringa ett annat nummer. Om de ringer dit resulterar det i en enormt hög telefonräkning för dem. Vi kommer äntligen att få ett vapen för att få bukt med sådant när denna lagstiftning träder i kraft över hela EU.
Jag anser att det finns ytterligare ett antal bra saker som gör detta till ett utmärkt förslag, och jag hoppas att förslaget och vår föredragande får det stöd de förtjänar i morgon.
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill stödja ett antagande av detta mycket viktiga direktiv vid andra behandlingen. Jag vill också tacka Mercedes Bresso för att ha lett förhandlingsprocessen tillsammans med alla skuggföredragandena, särskilt min kollega Marianne Thyssen som ledde detta arbete för vår sida.
Som många ledamöter redan har sagt kommer detta förslag att vara mycket bra för konsumenter. Det kommer också att vara mycket bra för tusentals företagare som vill bedriva handel hederligt och sätta upp höga krav eftersom de ofta är upprörda över att se skojare utsätta intet ont anande konsumenter för lurendrejerier. De är lika angelägen som alla andra att dessa skojare skall stoppas. Tyvärr fortsätter fiffiga skojare att hitta nya sätt att lura pengar av intet ont anande konsumenter.
Det är intressant att vi, sedan vi började arbeta med detta, redan har lagt till ett antal nya bestämmelser i bilagan. En av de saker som vi måste ha – och detta är riktat till kommissionen – är en mekanism för att hålla jämna steg med denna utveckling. Vi måste också se till att vi fortsätter att lägga till på svarta listan när vi ser att människor har hittat ett sätt att kringgå reglerna. Vi vill att konsumenterna skall känna sig säkra på att de kan kräva sina rättigheter på den inre marknaden.
Detta för mig vidare till nästa punkt: Eftersom vi utan tvekan kommer att anta detta direktiv med överväldigande majoritet i morgon är det nu viktigt att tala om för kommissionsledamoten att vi vill se detta införlivat så snabbt och effektivt som möjligt. I sina ”bättre regelverk”-förslag har kommissionen nya mekanismer för att samordna och genomdriva en införlivning så snabbt som möjligt. Vi väntar oss att kommissionen gör det och även sätter press på de medlemsstater som kanske inte är så uppmärksamma som de borde vara eller inte stöder konsumentskyddsorganisationerna med de anslag de behöver. En del av vårt övergripande arbete i detta utskott är att stödja konsumenterna. Det är en viktig åtgärd som stöder andra saker som vi arbetar med.
Slutligen måste jag också säga att det är en väsentlig bas för det som jag vet kommer att bli ett mycket lyckat direktiv om den inre marknaden för tjänster som jag är säker på att kammaren kommer att anta mycket snart. 
Whitehead (PSE ).
   – Herr talman! Jag är glad att kunna ansluta mig till Malcolm Harbour i samma anda som genomsyrade utskottet. Tonläget sattes från början av föredraganden som, i egenskap av ny ledamot av parlamentet, visade sig vara mycket skicklig och energisk i synnerhet som hon under de senaste veckorna har korsat Alperna oftare än Hannibal eftersom hon har haft andra aktiviteter i sitt eget land också.
Jag vill gratulera alla som har tagit fram detta under fördragets bestämmelser om konsumentskydd som fram till i dag inte hade använts speciellt ofta. Alla måste hålla med om en sådan slutsats, och var och en kan undergräva det. Alla de som har talat i dagens debatt har bidragit både genom att avhålla sig från att använda sin negativa makt att förstöra och genom att sälla sig till de andra institutionerna: Luxemburgs ordförandeskap, kommissionen och även tjänstemännen i vårt eget utskott, utskottet för den inre marknaden – ett nytt utskott som jag speciellt vill gratulera – så att vi har kunnat uppnå rätt resultat.
Vi får inte glömma att det utökar den inre marknaden därför att det ger tryggare konsumenter. Det ger tryggare konsumenter därför att de är skyddade eftersom begreppet sårbara konsumenter erkänns i denna lagstiftning, eftersom det finns en tydlig garanti för att stränga redan existerande regler för konsumentskydd inte kommer att äventyras och att vi under de följande fem åren får strängare regler för dem som ännu inte har det och inte ett svagare skydd för dem som redan har stränga regler och eftersom svarta listan i bilagorna är tydlig, heltäckande och otvetydig. Konsumenten vet var hon eller han står. Det vet även den ärlige och laglige affärsmannen, telefonterrorristen med lotterisvindeln, den skumme timesharelägenhetsekvilibristen och försäljaren av fingerade affärer.
Detta direktiv kommer att sänka dem som seglar under falsk flagg. Jag kan inte tänka mig något som bättre höjer denna institutions image som folkets parlament för allmänhetens bästa än lagstiftning som denna. Den öppnar vägen för ytterligare utveckling, som så småningom kommer att innefatta en mer medveten användning av självreglering från en stabil industris sida, och för barnens ställning. Barn är den enda grupp som per definition är sårbar. Till dem av våra kolleger som tycker att vi inte har gått tillräckligt långt på detta område vill jag säga att vi har en grundläggande säkerhet som nu kan följas av harmonisering på högsta nivån.
Herr talman! Vi har hjälpt våra medborgare. Vi har gett våra kolleger en förebild. Det är ingen dålig start för det nya utskottet och parlament och för den nya kommissionen. Jag tackar er alla. 
Jäätteenmäki (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete. Det är inte alltid lätt att vara konsument i dagens samhälle. Marknadsföringens volym har ökat enormt mycket, och den har antagit många olika former. Konsumenterna måste i det dagliga livet ständigt fatta beslut på grundval av den mycket motstridiga information som de mottar.
Ibland kan reklam vara vilseledande för konsumenten, och marknadsföring kan vara aggressiv och otillbörlig. Lagstiftningen som reglerar detta ser olika ut från ett land till ett annat. Därför behöver vi gemensamma rättsliga instrument som kan garantera en hög nivå på konsumentskyddet överallt i EU-länderna.
Jag tycker att det är fel att förutsätta att konsumenterna har tillfälle eller tid att granska reklamannonser noga. Genomsnittskonsumenten skummar bara igenom dem. Vi borde särskilt uppmärksamma reklam som framför allt riktar sig till barn som är mer sårbara för marknadsföringens effekter.
En harmonisering får inte sänka den standard för konsumentskydd som är mycket hög i en del EU-länder. Konsumentpolitiken bör grunda sig på att säkra en hög nivå på konsumentskyddet. Av den anledningen hoppas jag att vi skall få igenom, och det tycks bli fallet, den övergångsperiod som har föreslagits för direktivet. Det är bra. Medlemsstaterna behöver få tid på sig för att ändra sina nationella lagar så att de behåller en hög standard för konsumentskyddet.
Herr talman! Ursprungslandsprincipen tillämpas inte och bör inte heller tillämpas i direktivet. Om myndigheterna i ursprungslandet skulle fråntas möjligheten att ogilla otillbörlig marknadsföring om så blev nödvändigt, skulle man inte kunna uppnå de allra viktigaste målsättningarna i förslaget till direktiv. 
Wuermeling (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill sälla mig till dem som lyckönskar Mercedes Bresso. Det är förvisso inte lätt att ta över ett sådant här ärende på halva vägen, men medan ni har fortsatt med vad Fiorella Ghilardotti påbörjade har ni också lämnat era egna avtryck, och jag måste få säga att jag beundrar hur ni har lyckats hålla ställningarna i trepartssamtalen, ett sammanhang där rovdjur härjar.
Vi var inte alltid överens om allting, men jag vill redan från början betona att jag är väldigt glad över att ni lyckades hålla tillämpningen av direktivet flexibel. Utvidgningen österut har naturligtvis gett oss en mycket mer heterogen skara konsumenter liksom många fler affärsmetoder, och jag är glad över att man har tagit det i beaktande genom att man gör det möjligt att ta hänsyn till lokala omständigheter i tolkningen av direktivet i enskilda fall.
Emellertid innebär detta också att det är viktigt att artikel 4 för med sig att medlemsstaterna inte får begränsa den fria rörligheten för tjänster och varor med hänvisning till otillbörliga handelsmetoder. Som jag förstår detta så innebär det också att ett beslut som har fattas i en medlemsstat om en affärsmetods legitimitet inte kan ifrågasättas i en annan. Jag anser att denna kommentar är en viktig referenspunkt för de domstolar som kommer att behöva tolka detta i framtiden.
Kommissionsledamot Kyprianou! Jag är glad över att se att ni har gett genomförandet av EU-bestämmelser och förordningar en framskjuten plats i ert arbetsprogram. Detta direktiv är ett av dem som kommer att erbjuda svårigheter när bra tankar och idéer skall genomföras i praktiken.
Den inre marknaden är tänkt att vara till för rättvis konkurrens mellan hederliga och rättskaffens affärsmän, och genom detta direktiv ser vi till att det blir på det viset. 
Vergnaud (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! En ökad trygghet för konsumenterna är bland det viktigaste för utvecklingen av den inre marknaden. Skapandet av en europeisk ramlagstiftning som baseras på en lagom nivå av harmonisering, och som skall ge konsumenterna rättsligt skydd mot otillbörliga affärsmetoder kommer att öka deras trygghet oavsett om de gör sina inköp lokalt eller via en webbplats som finns på en server i en annan medlemsstat.
Jag vet mycket väl att det är nödvändigt att ta hänsyn till sårbara konsumenter, som av olika anledningar såsom ålder, fysisk eller mental oförmåga, läs- och skrivsvårigheter eller funktionshinder behöver extra skydd. Jag beklagar emellertid att vi inte kunnat nå en överenskommelse om bättre skydd för minderåriga. Jag är särskilt glad över att principen om ursprungsland inte har återinförts i kompromissen och därför måste jag gratulera vår föredragande Mercedes Bresso, som har gjort ett fantastiskt jobb. Den socialdemokratiska gruppen har alltid varit starkt emot denna princip och kommer att fortsätta att vara det i fråga om tjänstedirektivet, eftersom tillämpningen av principen endast skapar social otrygghet och rättslig osäkerhet för allmänheten.
För att skydda konsumenterna är det mycket viktigt att detta direktiv och Mercedes Bressos betänkande antas i morgon. Eftersom det här är en möjlighet att ge den inre marknaden ett mänskligt ansikte, skulle det kunna bli en lysande framgång. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Även jag börjar med att gratulera både föredraganden Mercedes Bresso och skuggföredraganden för vår grupp, Marianne Thyssen för det fantastiska arbete som de har gjort, och för den känslighet, skarpsinnighet och balanskänsla som de har haft när de utförde arbetet. Det är deras arbete som har gjort det möjligt för parlamentet att gå vidare i denna så viktiga fråga för konsumenterna och som samtidigt har besparat oss de förseningar och den osäkerhet som ett förlikningsförfarande skulle ge.
Detta är ett viktigt moment för den inre marknaden och den första milstolpen inom detta område under den här valperioden. Parlamentet kan nu ge ett oerhört viktigt bidrag vad beträffar huvudpunkter, och alla de som så ofta underskattar vårt lagstiftningsarbete kommer att bevisas ha fel.
Under den förra valperioden var det på grund av parlamentet som den gemensamma ståndpunkten efter den första behandlingen inkluderade följande punkter: begreppen sårbara konsumenter och bindande avtal, striktare förfarande när uppförandekoder utarbetas och då även konsumentorganisationer skall medverka, en mer exakt och begriplig förteckning över aggressiva och därmed förbjudna affärsmetoder, undantagsklausuler som nu utökats till sex år för att möjliggöra interimistisk tillämpning av striktare nationell lagstiftning och kommissionens skyldighet att regelbundet ge parlamentet rapporter om genomförandet av direktivet och att vid behov föreslå uppdateringar.
För att återgå till den skarpsinnighet som föredraganden och de som utförde och på nära håll följde de interinstitutionella förfarandena visade prov på, kommer den andra behandlingen också att göra det möjligt för oss att gå lite längre med konsumentgarantier och skydd. Detta gäller särskilt inom området för barnskydd, där otillbörlig exploatering av barn har förbjudits genom ett antal väl genomtänkta och bearbetade ändringsförslag, som rådet garanterat kommer att godta i slutändan. Bra nyheter alltså, och en fullständig framgång. Även jag gav ett blygsamt bidrag till några av dessa ändringsförslag, speciellt ändringsförslag 17, och jag skulle vilja tacka mina kolleger för deras klokhet att godta och genomföra det, eftersom jag är medveten om att jag lade fram det precis innan tidsfristen gick ut enligt arbetsordningen för den andra behandlingen. Det finns emellertid ytterligare en konsumentgaranti som har formulerats skriftligt – i detta speciella fall inom området för försäkring – och det är verkligen ett positivt resultat.
Bara en sak till, herr talman. Jag delar föredragandens åsikt om att det är onödigt och kanske till och med olämpligt att här åberopa den så kallade principen om ursprungsland, eller snarare den inre-marknadsklausulen. Jag hör till dem som anser att vi bör sträva mot en harmonisering av lagstiftningen inom dessa områden, och det är just det som vi har uppnått här, vilket är ett gott tecken för framtiden. Vi har valt rätt väg. 
Hedh (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka min kollega Mercedes Bresso för ett hårt arbete. Däremot ser jag och mina svenska kolleger en del farhågor. I första behandlingen av förslaget reserverade sig Danmark och Sverige eftersom vi har en oro för att direktivet får en negativ inverkan på konsumentskyddsnivån i de fall där medlemsländerna har en strängare nationell lagstiftning, vilket Sverige har i detta fall. Den uppfattningen har vi fortfarande i den svenska socialdemokratiska gruppen. Vi tycker också att förslaget är för snävt eftersom det är strikt begränsat till konsumenternas ekonomiska intressen.
Vår viktigaste invändning mot förslaget är dock att det riskerar att stjälpa vårt förbud mot tv-reklam som är riktad till barn. Idag regleras det i tv-direktivet, som i sin tur riskerar att totalharmoniseras med anledning av detta förslag till direktiv. Barnen är tyvärr inte tillräckligt skyddade mot reklam i detta förslag, som vi tidigare har diskuterat här ikväll.
Det svenska förslaget mot tv-reklam riktad till barn under 12 år grundar vi på samma utvecklingsteorier som ligger till grund för vårt behov av att skydda minderåriga mot våldshandlingar och pornografi. Barn kan inte förväntas se kritiskt på reklam eller stå emot lockerbjudanden som riktas till dem. Därför skulle vi ha behövt ett strängare förslag när det gäller reklam riktad till barn. 
McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! Även jag skulle vilja tacka Mercedes Bresso för att hon har sett till att vi har fått in denna lag för att förbjuda otillbörliga affärsmetoder i lagsamlingen vid första behandlingen.
Många av mina väljare har skrivit till mig och berättat att de är offer för burdusa och aggressiva dörrförsäljare. Jag tror att denna lag är början till slutet för de bedrägliga handlarna och listiga försäljarna som lurar och vilseleder våra konsumenter. Tack, fru Bresso, för att ni i listan över förbjudna affärsmetoder har lagt till de fingerade prisdragningarna och lurendrejeriet med lotterierna – ett gissel för mina väljare som berövar dem stora summor av deras surt förvärvade pengar och pensioner.
En av mina väljare betalade 1 300 pund sterling till en agent för överföringskostnader och skatt för att få ut sin icke-existerande vinst på 630 000 från det falska lotteriet Många av mina äldre pensionärer är offer för en annan fingerad pristävling där vinster utlovas om en avgift för administrationskostnader först betalas. Från högkostnadstelefonlurendrejerier till fastighetsinvesteringssystem, från listiga dörrförsäljare som erbjuder byggnadsarbeten till de fingerade lotterierna och prisdragningarna – konsumenterna i mitt land luras på 1 miljard pund sterling varje år. Det är mycket pengar som förloras i ekonomin.
Denna lag måste skydda sårbara konsumenter. Den måste förbjuda otillbörliga affärsmetoder. På mina väljares vägnar välkomnar jag denna nya lag. Jag tycker att det är en mycket bra modell för hur vi på ett relevant och praktiskt sätt kan ge medborgare och konsumenter något. 
Patrie (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Nu är det min tur att gratulera vår föredragande, Mercedes Bresso, för kvaliteten på det förslag som kommer att bli föremål för omröstning i morgon och som ämnar skydda europeiska konsumenter, speciellt de som är mest sårbara, mot aggressiva metoder från skrupelfria affärsmän.
Den andra behandlingen av den gemensamma ståndpunkten för otillbörliga affärsmetoder har visat att så länge det finns en politisk vilja så är det möjligt att formulera en europeisk lag som harmoniserar många olika nationella rättslägen i stället för att ställa dem emot varandra. Vi måste komma ihåg att Europeiska kommissionen i sitt inledande förslag föreslog att principen om ursprungsland skulle tillämpas. Det var rådet som uttalade sig för en större harmonisering, vilket vårt parlament starkt stödde från första behandlingen.
Följaktligen kan jag bara uppmana kommissionen att ta lärdom av detta direktiv och uppmuntra kammaren att fortsätta eftersträva harmonisering beträffande de utkast till akt som för närvarande behandlas, och då speciellt förslaget till ett tjänstedirektiv samt förslaget att vidta åtgärder för att främja försäljningen, där det har uppstått ett dödläge i rådet. 
Kyprianou,
   . – Herr talman! Jag skulle bara återigen väldigt kortfattat vilja påpeka att detta är en mycket viktig lagstiftning. Inte bara för skyddet av konsumenten – vilket jag tycker att det mest av allt är – utan också för fullbordandet av den inre marknaden och för att hjälpa till att skydda hederliga affärsmän. Det är en realistisk kompromiss. Liksom vid alla kompromisser är jag övertygad om att många av oss skulle vilja gå längre i vissa avseenden. Men detta är en realistisk och fungerande kompromiss. Jag håller med Diana Wallis om att detta är ett bra exempel på hur samarbete mellan de tre institutionerna kan alstra positiva resultat för EU:s medborgare.
De flesta av de intressen som uttryckts i dag uppfylls av lagstiftningen. Jag vill påminna er om att medlemsstaterna fortfarande har möjlighet till strängare åtgärder med avseende på hälsa, säkerhet, smak och anständighet när det gäller barn och andra sårbara konsumenter. Detta ger medlemsstaterna handlingsutrymme. Undantagsperioden på sex år för stärkt skydd och förbättrade normer kommer att vara väldigt användbar. Under tiden kommer kommissionen att återkomma med en rapport om tillämpandet och införlivandet av direktivet, och vi kommer också att revidera varje punkt och se hur vi kan driva det ännu längre. I det syftet skall vi undersöka hur vi kan fortsätta att förnya och, om så är nödvändigt, utöka förteckningen över metoder i bilaga I. Jag måste påminna er om att förteckningen bara får ändras genom en översyn av direktivet.
Malcolm Harbour hade rätt: mitt löfte till parlamentet är att ge företräde åt tillämpning och genomförande. Vi kan anta de allra bästa av lagar, men om de inte införlivas och genomförs av medlemsstaterna får de inget värde för EU:s medborgare. Det kommer att vara kommissionens högsta prioritet, och det kommer att återspeglas i rapporten, där vi kommer att lägga fram alla problem med genomförandet. Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med er för att få medlemsstaterna att genomföra och tillämpa denna lagstiftning.
Slutligen skulle jag återigen vilja tacka föredraganden, Mercedes Bresso, för hennes utomordentliga arbete. Jag skulle också vilja tacka grupperna, skuggföredragandena och utskottets ordförande, som har hjälpt till mycket. Jag är mycket stolt över att denna viktiga lagstiftning faller under mitt ansvarsområde. Jag ser det som min plikt och är stolt och väldigt glad över att se till att den införlivas på ett korrekt sätt av medlemsstaterna. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, torsdag, kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0029/2005) av Jiří Maštálka för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om främjande av hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. 
Maštálka (GUE/NGL ),
   . – Jag vill börja med att tacka alla dem som på ett mycket konstruktivt sätt har arbetat tillsammans med mig för att ta fram detta betänkande om främjande av hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Jag vill också tacka alla andra ledamöter av utskottet för sysselsättning och sociala frågor för den uppmärksamhet de har ägnat detta problem och för det material de har tillhandahållit. Det är ett bevis på att de anser att frågan om att skydda hälsan på arbetsplatsen är en viktig del av den europeiska politiken.
Vi vet alla att detta är ett område som både direkt och ingående påverkar alla människor som arbetar. För att illustrera detta vill jag ta upp lite oroväckande statistik, som också finns med i betänkandet. Varje år sker det totalt cirka fem miljoner arbetsolyckor inom EU. Ungefär två tredjedelar av dessa leder till sjukfrånvaro i mer än tre dagar, och nästan 14 procent av arbetstagarna ådrar sig mer än en arbetsskada per år. Varje år går omkring 150 miljoner arbetsdagar förlorade och nästan 300 000 arbetstagare blir till viss del invalidiserade efter en arbetsskada eller -sjukdom. Det uppskattas att unionen som helhet förlorar upp till 3,8 procent av sin BNP på grund av sjukdomar eller arbetsolyckor. Enligt min åsikt visar dessa uppgifter på den stora ekonomiska kostnaden som uppstår för att det inte finns en lämplig socialpolitik. Jag bör betona att betänkandet bara behandlar de ursprungliga 15 medlemsstaterna.
Vi måste erkänna att det finns för få effektiva verktyg på EU-nivå som med framgång kan användas för att ta itu med detta problem. Jag är emellertid övertygad om att vi alla är överens om att åtminstone de verktyg som finns tillgängliga måste användas på ett så effektivt sätt som möjligt för att förbättra arbetsvillkoren.
Därför välkomnar jag att detta förslag till betänkande i högsta grad har varit föremål för ingående diskussioner, inte bara inom utskottet för sysselsättning och sociala frågor, utan även bland företrädare för kommissionen och icke-parlamentariska institutioner. Vi har lyckats klargöra vissa missförstånd i ett antal frågor, som att det exempelvis är självklart att det är upp till medlemsstaterna att anta lämplig nationell lagstiftning, att övervaka tillämpningen av denna lagstiftning och att enligt tidsplanen lägga fram nationella rapporter över genomförandet.
När texten först diskuterades fälldes det kritiska kommentarer om de uppgifter som kommissionen svarat för. Jag är därför glad över att vi, vid ett möte med företrädare för kommissionen, lyckades förklara vår inställning och nådde en bred enighet om de enskilda ändringsförslagen. Efter detta möte gjorde jag även några ändringar i motiveringen, och jag gav mitt stöd till förslaget från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Som föredragande har jag försökt att samarbeta på lika villkor med alla politiska grupper i utskottet, och vårt samarbete har resulterat i många balanserade kompromisser. Alla politiska grupper gav sitt stöd till dessa kompromisser, och betänkandet godtogs därför enhälligt vid den slutliga omröstningen i utskottet. Ursprungligen var det tänkt att omröstningen om betänkandet skulle ske i enlighet med artikel 131. På begäran av socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet sattes ett slutdatum för ändringsförslaget, och det är därför som vi nu har möjlighet att diskutera betänkandet.
Ledamöter av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har åter lagt fram fyra ändringsförslag, som redan har diskuterats en gång och lagts fram för omröstning i utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Tillåt mig att kommentera deras innehåll.
Ändringsförslaget till punkt 6 syftar till att ta bort ett mycket viktigt avsnitt som betonar fackföreningars och arbetstagarorganisationers positiva roll inom området hälsa och säkerhet på arbetet. Det måste betonas att punkt 6, så som den är formulerad i betänkandet, är resultatet av en kompromiss mellan alla politiska grupper som finns representerade i utskottet, inklusive gruppen för Europeiska folkpartiet. Alla politiska grupper röstade för detta förslag i utskottet.
Ändringsförslagen 2, 3 och 4 lades fram med samma formulering som diskuterades, och slutligen förkastades, under omröstningen i utskottet.
Enligt ändringsförslag 4 skulle en hög skyddsnivå för arbetstagarna försvaga de ursprungliga medlemsstaternas konkurrenskraft om de nya medlemmarna inte till fullo genomförde reglerna för hälsa och säkerhet på arbetet. Detta är hypotetiskt, och vi måste anta att alla 25 medlemsstater tvingas efterleva direktiv, eftersom de utgör en del av gemenskapens regelverk.
På grund härav är jag därför emot dessa ändringsförslag, och jag rekommenderar att de förkastas.
Till sist vill jag säga några ord om de viktigaste punkterna i den text som vi skall rösta om i morgon.
För det första uppmanas kommissionen och medlemsstaterna att göra allt de kan för att övervaka och förbättra den praktiska tillämpningen av direktiven om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen med hjälp av specifika strategier. Särskild uppmärksamhet måste ägnas förebyggande verksamhet, ett sektorsövergripande tillvägagångssätt, bättre samarbete mellan arbetsmarknadsparterna och förbättrad efterlevnad av och medvetenhet om bestämmelserna för hälsa och säkerhet på arbetet.
Tack för ert stöd och er uppmärksamhet. 
Špidla,
   . – Mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Jiří Maštálka, för hans enastående engagemang och för den möda han har lagt ned på att formulera detta betänkande. Betänkandet behandlar ett område som är komplicerat och som ger upphov till många diskussioner, då det berör vår viktigaste tillgång, nämligen de anställdas hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Jag välkomnar detta betänkande mycket. Det formulerades efter det att kommissionen hade godkänt sitt meddelande om genomförandet av ramdirektiv 89/391/EEG och de fem första individuella direktiven. Det är sålunda kommissionens önskan att meddelandet skall framkalla en uppriktig och bred allmän debatt om hur vi bäst främjar hälsa och säkerhet på arbetsplatsen och hur Europas ramverk skall stärkas för att få en miljö som garanterar samma möjligheter för alla företag i det utvidgade Europa.
Sedan 1989 har Europa antagit ett flertal viktiga lagar som stakar ut arbetsgivarnas och arbetstagarnas ansvar och förpliktelser. Det har kanske inte funnits så många sådana lagar, men de kan inte på något sätt kallas minimalistiska. Genom dessa lagar har det införts en politik av integrerad prevention på alla nivåer av företagande, som täcker alla sektorer av ekonomiskt verksamhet, oavsett om de är privata eller offentliga. Inom denna ram är information, utbildning och samråd med deltagande av företrädare för arbetstagarna systemets tre nyckelfaktorer för stöd.
Denna lagstiftning har, mina damer och herrar, haft en positiv effekt. Som man kan se av statistiken har arbetsolyckor med dödlig utgång minskat med 30 procent. Tusentals liv har räddats. Även arbetsolyckor som resulterat i att personen inte kan arbeta har minskat med 15 procent. Denna utveckling är en del av en långsiktig trend, även om det är sant att antalet arbetsskador fortfarande är för högt och därför oacceptabelt.
Till och med den bästa lagstiftning är emellertid meningslös om den inte tillämpas på ett effektivt sätt på arbetsplatsen. Det måste betonas att arbetstagarnas och arbetsgivarnas attityd är av allra största betydelse, eftersom det är de som i första hand måste vidta förebyggande åtgärder. Kommissionen och parlamentet är överens om att det finns ett behov av att öka och ge sitt stöd till kunskap och utbildning. Arbetstagarna och arbetsgivarna måste också aktivt delta i att definiera politiken för förebyggande verksamhet på företagsnivå, och för att genomdriva EU-lagstiftningens principer på detta område.
Kommissionen är också överens med parlamentet om att man måste ta fram ytterligare rättsliga instrument för att underlätta genomförandet, och att det finns ett behov av yrkesinspektioner som har tillgång till organisation, resurser och straffrättsliga medel för att hjälpa till att förändra attityderna, då en sådan förändring är nödvändig för en riktig och likvärdig tillämpning av lagstiftningen inom unionen.
Kommissionens utvärdering av genomförandet av ramdirektivet och de första fem individuella direktiven baserades på en grundlig granskning av området och på resultaten från de utvärderingar som kommissionens tjänsteavdelningar gjorde, och den visar att det finns områden där direktiven inte har genomförts på ett tillfredsställande sätt och den identifierar de viktigaste problemen som kräver uppmärksamhet.
Kommissionen gläds åt att parlamentet håller med om den analys som kommissionen gjorde, och att dess betänkande innehåller förslag till förbättringar av den praktiska tillämpningen av lagstiftningen. Rekommendationerna i betänkandet förtjänar allt stöd de kan få, och tillsammans med resultaten från utvärderingen av gemenskapsstrategin för perioden från 2002 till 2006 och reaktionerna från medlemsstaterna och arbetsmarknadsparterna kommer de att utgöra grunden för nästa gemenskapsstrategi som täcker perioden 2007–2012. Jag vill också tacka parlamentet, och speciellt ledamöterna av utskottet för sysselsättning och sociala frågor, för deras oavbrutna insatser och fortgående stöd till en effektiv politik för hälsa och säkerhet på arbetet.
Att detta betänkande, som innehåller specifika rekommendationer för de olika aktörerna, antas i dag är ett viktigt steg för att öka intresset och medvetenheten hos alla dem som är berörda. Kommissionen tackar parlamentet och vill säkerställa att man tar hänsyn till denna rekommendation så snart som överläggningarna om nästa strategi för området för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen börjar.
Mina damer och herrar! Vi har hört talats om de svindlande nationella utgifterna. Det må vara så att nationella utgifter syns i redovisningen, men även om smärta inte gör det, så är det inte desto mindre viktigt. Mina damer och herrar, jag vill tacka er för ert arbete. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ),
   . Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Ämnet för vår debatt i kväll är mycket viktigt för medborgarnas välstånd och utgör grunden för den europeiska sociala modellen som vi alla vill skydda och förbättra. Det är därför som jag tackar föredraganden, Jiří Maštálka, för hans initiativ till detta betänkande, och jag vill även som talesman för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män tacka och uttrycka vår belåtenhet över att utskottets huvudförslag finns med finns med i förslaget.
Enligt färsk statistik har antalet olyckor ökat inom sektorer där många kvinnor arbetar. Det är därför som vi uppmanar kommissionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadsparterna att rikta extra uppmärksamhet mot denna fråga och att ha med arbetsrisker för kvinnor som en indikator vid övervakning av hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Med detta menar vi att relevant forskning och studier skall utföras samt att det skall tas fram statistik och olycksrapporter.
Vi betonar också att vi måste bekämpa den diskriminering som kvinnor utsätts för på arbetsplatsen, diskriminering på grund av moderskap eller sexuella trakasserier, som ger arbetande kvinnor psykologiska problem.
Till sist vill jag å ena sidan poängtera att gemenskapsdirektiven om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen inte täcker hushållsarbete eller svart arbete inom företag och lantbruk, som till största delen utförs av kvinnor, och å andra sidan vill jag upprepa vårt utskotts begäran: att Europeiska kommissionen tar initiativ i denna fråga. 
Weisgerber (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Även jag vill börja med att tacka Jiří Maštálka för att ha utarbetat detta betänkande. Hälsa och säkerhet på arbetsplatsen är ett huvudmål i den europeiska politiken, så därför välkomnar jag kommissionens meddelande och parlamentets initiativbetänkande, som båda återspeglar principen om att den praktiska tillämpningen av säkerhetsstandarderna på arbetsplatsen skall vara föremål för kontroller och att brister i det nationella genomförandet skall rapporteras.
Nästan alla medlemsstater har blivit föremål för överträdelseförfaranden på grund av att de misslyckats att på ett korrekt sätt införliva EU:s regler och förordningar om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Det är just därför som vi måste ställa upp efterlevnad och övervakning av redan gällande lagstiftning som vårt främsta mål innan EU antar nya bestämmelser och direktiv och inför krav. Det är nu som vi måste prioritera ett fasthållande av subsidiaritetsprincipen.
Som kommissionsledamoten nämnde ligger ansvaret för att bestämmelserna om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen genomförs huvudsakligen hos medlemsstaterna, regleringsorganen och de lokala arbetsmarknadsparterna. Dessa måste förstärkas, vilket faktiskt krävs i punkt 12 i betänkandets förslag till resolution.
Om vi skall kunna skapa enhetliga konkurrensvillkor är det speciellt viktigt att ge stöd till de nya medlemsstaterna, eftersom de har en enorm utvecklingspotential. Det är heller inte acceptabelt att små och medelstora företag får ta emot stöten för denna lagstiftning. De skapar de flesta av våra nya arbetstillfällen och är vår drivkraft på vår resa mot Lissabon.
I mitt ändringsförslag 3 uppmanar jag till en rationalisering av bestämmelserna för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, vilket kommer att göra dem effektivare utan att därmed sänka nivån på det skydd arbetstagare åtnjuter. Vi behöver även preventiva strategier som kan delges människor.
I mitt ändringsförslag 2 uppmanar jag därför till att information till arbetstagarna om preventiva åtgärder skall prioriteras. Vad som är viktigast för mig är att artiklarna 27 och 29, där en allmän oro över den föreslagna arbetstiden och tjänstedirektiven kommer till uttryck, tas bort. De är alldeles för svepande, och har över huvud taget inget med betänkandets titel att göra. Det är inte vår sak att kommentera andra lagstiftningsförfaranden eller att försöka lagstifta smygvägen med hjälp av ett betänkande som inte är ett lagstiftningsbetänkande.
Jag har i min egenskap av skuggföredragande för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater lagt fram ett antal ändringsförslag som förbättrar betänkandet, och förändrar det på så vis att det uppnår sitt verkliga mål, det vill säga ett enhetligt genomförande och övervakning av befintliga bestämmelser i alla medlemsstater, samtidigt som man undviker ny byråkrati. Jag ber er därför om ert stöd. 
Christensen (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först av allt vill jag tacka föredraganden, Jiří Maštálka, för hans arbete med att utarbeta detta betänkande om att främja hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Varje år råkar 4,8 miljoner människor ut för olyckor på arbetsplatsen, 5 200 förolyckas på arbetsplatsen och minst 158 miljoner arbetsdagar går förlorade. Detta är ett stort slöseri med både mänskliga och ekonomiska resurser. Kostnaderna för de många olyckorna är så stora att de motsvarar mellan 2,65 och 3,8 procent av EU:s bruttonationalprodukt. Det är pengar som i stället hade kunnat användas för att öka sysselsättningen och skapa fler och bättre arbetstillfällen – ett klart uttalat mål i Lissabonstrategin, vars syfte är att göra EU till den mest konkurrenskraftiga regionen i världen. Företag klagar ofta över att det är för dyrt att vidta dessa åtgärder för hälsa och säkerhet, men kostnaderna är också mycket stora om arbetstagare dör eller blir kroniskt sjuka till följd av arbetsplatsolyckor.
EU har redan lagt fram ett antal direktiv om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, och den lagstiftningen fungerar. Enligt en uppskattning har EU-lagstiftningen förhindrat en förlust av 25 miljoner arbetsdagar per år i EU, och många liv har redan räddats, vilket även kommissionsledamoten nämnde. Men det gemensamma ramdirektivet från EU räcker inte. Nationell lagstiftning eller tydliga kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter måste införas, samtidigt som det konkreta arbetet med att skapa en bättre arbetsmiljö kan förbättras betydligt.
De tio nya medlemsstaternas inträde i EU innebär en stor utmaning för oss i fråga om att skapa en god och trygg arbetsmiljö i dessa nya medlemsstater. I många länder är arbetstagarna inte så välorganiserade, och frågan om säkerhet på arbetsplatsen har inte varit uppe för diskussion. Vi behöver rikta större uppmärksamhet mot förebyggande och genomförande, något som också föreslås i betänkandet, och i det sammanhanget behöver vi också ingående studera den specifika situationen i de nya medlemsstaterna. Det skulle vara värdefullt om kommissionen kunde utarbeta en rapport om detta. Det skulle också vara bra om kommande utvärderingsrapporter i högre utsträckning fokuserade på att utvärdera i vilken grad medlemsstaterna tillämpar lagstiftningen i praktiken. Annars är vårt arbete meningslöst. Vi måste särskilt uppmärksamma situationen i små och medelstora företag. Det förekommer många fler arbetsplatsolyckor i sådana företag än i stora, och där finns även många arbetstagare som är dåligt informerade. Det är därför mycket viktigt att kommissionen vidtar lämpliga åtgärder både för att skapa en struktur för säkerhetsarbetet inom företagen och för att stimulera en samhällsdialog om arbetsmiljön ute på arbetsplatserna. 
Lynne (ALDE ),
   . – Herr talman! Jag tackar föredraganden för hans samarbete och faktiskt medlemmarna från de andra politiska grupperna också. Vi har uppnått många mycket bra kompromisser. Min grupp kommer att stödja betänkandet.
Jag skulle personligen vilja säga att det är fel att innefatta hänvisningar till arbetstids- och tjänstedirektiven i punkterna 27 och 29, eftersom det ännu inte har genomgått parlamentsbehandlingen. Samtidigt som det gläder mig att hänvisningen till kvinnor och hushållsarbete i hemmet i punkt 16 har tagits bort för att undvika stereotyper av könsrollerna, vilket jag vet att föredraganden aldrig hade för avsikt, har min grupp bett om en särskild omröstning, eftersom punkt 16 inte längre är meningsfull då den hänvisar både till män och kvinnor. Hänvisningen till integrering av ett jämställdhetsperspektiv i punkt 14 välkomnas av min grupp.
Det gläder mig att vi fick stöd från alla partier för att låta det ingå en hänvisning till skador orsakade av sprutor och andra vassa medicinska verktyg för vårdpersonal i punkt 21. Jag tackar alla för deras stöd för det. Detta påverkar en miljon arbetstagare inom hälsosektorn i EU. Jag hoppas att kommissionen kommer att ta fasta på det. Jag skulle vilja tacka kommissionsledamot Vladimír Špidla så mycket för det konstruktiva möte vi hade denna eftermiddag om detta ämne.
Det gläder mig också att genomförandet av direktiven har omnämnts. Det finns ingen anledning att lägga fram helt ny hälso- och säkerhetslagstiftning om inte den gällande lagstiftningen genomförs på samma sätt i alla medlemsstater. Om ny lagstiftning läggs fram måste det göras en omfattande konsekvensbedömning, grundad på aktuella vetenskapliga och medicinska fakta. Det är det enda sättet på vilket den nya hälso- och skyddslagstiftningen skall läggas fram. 
Kusstatscher (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Här har vi ett betänkande med en enastående kravlista, som har utarbetats noggrant och med rätta och som vi bara kan gratulera och tacka Jiří Maštálka för. Jag blev mycket förvånad över den stora skepsis som en av kommissionens tjänstemän uttryckte redan från början i fråga om detta betänkande. Det gladde mig att få höra kommissionsledamot Vladimír Špidla säga i dag att han helt och hållet stöder den allmänna linjen i detta förslag.
Det märkliga sätt på vilket Anja Weisgerber lämnat in fyra ändringsförslag i efterhand förbryllar mig, och jag kan inte förstå vad hennes syfte är med detta. Om ni till exempel vill utesluta fackföreningarna från att ta ett delat ansvar för säkerheten på arbetsplatsen är detta ett uttryck för att ni inte vill ha några förbättringar på detta område.
Den fria marknaden måste stå tillbaka för arbetstagarnas grundläggande rätt till hälsa och säkerhet på arbetsplatsen och drägliga arbetsförhållanden. Här i kammaren får jag ofta intrycket att tillväxt, produktivitet och konkurrenskraft värderas för sin egen skull och inte får ifrågasättas under några omständigheter. Människor får inte – oavsett om de är EU-medborgare, gästarbetare eller tillfälliga arbetare – reduceras till ekonomiska begrepp.
Det är oroande, ja faktiskt chockerande, att det i en forskningsrapport går att konstatera att omkring hälften av alla arbetstagare i EU ännu inte omfattas av några förebyggande åtgärder. Kvinnor har en särskilt missgynnad situation. Även om det som helhet rapporteras färre olyckor är det tyvärr så att fler olyckor inträffar i sektorer där majoriteten av arbetstagarna är kvinnor.
Hemmet räknas inte ens som en arbetsplats, och ingen hänsyn tas till dem som arbetar i familjeföretag, som ofta är kvinnor. Jag måste påminna dem som tänker i rent ekonomiska termer om att förebyggande åtgärder är mer humana, men också billigare. Jag vill be dem vara lite mer noggranna när de summerar vad filosofin om maximerade företagsvinster och släpphänt inställning till säkerhet på arbetsplatsen i slutändan kostar för ekonomin. Fler olyckor, med alla deras konsekvenser, kostar betydligt mer än vad många förebyggande åtgärder någonsin kommer att göra. Det mänskliga lidandet för offren och deras familjer är säkert inte särskilt mycket värt hos dem som bara tänker på sin egen plånbok.
Om entreprenörerna själva skulle behöva stå för kostnaderna skulle diskussionen om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen utan tvekan föras på ett helt annat sätt, men eftersom kostnaderna för dödsolyckor, invaliditet, sjukdom och förtidspensioner till stor del bärs av det allmänna är det många som inte vill acceptera försiktighetsåtgärder och kontroller. 
McDonald (GUE/NGL ),
   . – Herr talman!
 Jag skulle vilja berömma min kollega Jiří Maštálka för hans betänkande om främjandet av hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Det är ett mycket bra och omfattande betänkande, som är värt stöd.
Arbetstagarnas hälsa och säkerhet är det allra viktigaste. Förbättringen av de anställdas rättigheter kan bara leda till högre livskvalitet för de anställda och deras familjer. Som vi redan har hört sker det 4,8 miljoner arbetsrelaterade olyckor varje år i Europeiska unionen, vilket är oacceptabelt, eftersom många av de orsakade skadorna skulle gå att undvika med rätt riktlinjer och förfaranden för hälsa och säkerhet.
Medan Europeiska unionen fortsätter sin strävan efter en framgångsrik global ekonomi, en upprätthållen ekonomisk tillväxt och privatiseringsprogrammet, tror många att arbetarnas rättigheter har flyttats ned till att komma i andra hand. Kommissionen och medlemsstaterna måste garantera ett fullständigt genomförande av skyddsåtgärder, och det är uppriktigt sagt ett felaktigt svar att säga till oss att ett genomförande inte skulle vara tillräckligt.
Betänkandet visar på att ett antal grupper i samhället löper särskilt stor risk för sin hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Många kvinnor råkar ut för sexuella trakasserier, översitteri, lägre lön än sina manliga motsvarigheter och diskriminering när det gäller rättigheter under havandeskap och moderskap. Många migrerande och tillfälliga arbetstagare råkar ut för oacceptabelt långa arbetsdagar och skamlig lön i händerna på hänsynslösa arbetsgivare, och det är dessa människor som behöver mest skydd.
En förbättring av villkoren kräver ett allmänt erkännande av fackföreningar som representanter för arbetarna. Fackföreningar är en oumbärlig komponent för att skapa hälsosamma och säkra arbetsplatser och arbetsmetoder.
Ett problem som behöver brådskande uppmärksamhet, vilket redan har påpekats, är skador från olyckor med sprutor, vilket vårdpersonal kommer i kontakt med varje dag. På grund av deras arbetes natur riskerar de att smittas av blodburna virus såsom hiv och hepatit. Dessa skador är återigen möjliga att undvika genom bättre utbildning och säkrare arbetsmetoder.
Vi måste skapa en balans mellan företagens och arbetstagarnas rättigheter, eftersom det när allt kommer omkring är arbetstagarna som är varje ekonomis ryggrad. Vi har inte råd att inte ha hälsosamma och säkra arbetsplatser. 
Sinnott (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Jag skulle vilja föra in några särskilda grupper av arbetstagare i diskussionen. Förutom allmänna hälso- och säkerhetsåtgärder så har personer med funktionshinder egna individuella behov. Att bedöma och uppfylla en funktionshindrad anställds behov borde vara någonting som görs per automatik, och inte ett besvär som en arbetsgivare kan lockas att undvika genom att inte anställa personer med funktionshinder.
I mitt land har det varit en dramatisk ökning av antalet tonåringar som arbetar. Tonåringar brukar vara tillfälliga, deltidsarbetande, outbildade och ounderrättade deltidsarbetare. Förutom dessa riskfaktorer brukar tonåringar känna sig oförstörbara – de tänker väldigt lite på sin hälsa och sin säkerhet. Jag vet: jag har tonåringar. En av mina söner arbetade för en arbetsgivare som var väldigt hälsomedveten: arbetsgivaren undvek de giftiga arbetsuppgifterna och gav dem till de yngsta arbetarna. Jag var tvungen att få min son att säga upp sig från det arbetet. Om arbetsgivare skall utnyttja energin, entusiasmen och den billiga arbetskraften hos unga människor som inte ifrågasätter, är det minsta vi kan göra att kräva att arbetsgivarna säkerställer att tonåringar som arbetar är säkra.
En särskola med 47 barn skulle samla in pengar till klasskassan, och eftersom jag var förälder så deltog jag. Det påpekades att det inte skulle vara några problem att få biljetterna tryckta, eftersom åtta av barnen hade föräldrar som arbetade med tryckeri. Jag blev inte förvånad när jag senare läste vetenskaplig forskning om att det finns ett troligt samband mellan Downs syndrom och andra utvecklingsstörningar, och exponering för bläck, lim, färg och andra arbetsplatsrelaterade kemikalier såsom de som används vid tryckeriarbete.
Kvinnor, och särskilt mödrar, löper särskilda hälso- och säkerhetsrisker som är en viktig orsak till stress om de inte åtgärdas. När det gäller ammande mödrar innebär bristen på rätt typ av åtgärder att mödrarna slutar amma, eller inte alls försöker sig på det. I Irland har vi inget stöd för amning, och vi har lägst andel ammande i EU. Detta står i kontrast till länder som Norge, där det finns ett gott skydd och ett gott stöd, och där 98 procent av mödrarna ammar.
Forskning visar att bristen på sjuksköterskor samt långa arbetstider och övertid är faktorer som bidrar till ökad risk för farliga misstag som skador av sprutstick. Det finns för närvarande ingen lagstiftning som styr minsta bemanningsnivåer eller någon av dessa stressrelaterade frågor. Direktiv 89/391/EEG är inte tillräckligt specifikt för att skydda vårdpersonalen. I USA erkändes behovet av en specifik lagstiftning, och den nya lagen om säkerhet och skydd mot sprutstick, ”the Needlestick Injury Prevention Act”, kräver nu att riktiga åtgärder vidtas, särskilt när det gäller den utrustning som används av vårdpersonal.
Jag upplever att det är oumbärligt i varje diskussion om arbetstagare och arbetsplatser, särskilt när det gäller hälsa och säkerhet, att man diskuterar de arbetstagare som förnekas den status, de förmåner och det skydd som de anställda åtnjuter. Dessa är hemarbetarna, både män och kvinnor.
Jag skall koncentrera mig på två typer: den ena är familjemedlemmen. Min erfarenhet är att det vanligen är en make eller maka, som arbetar på familjens gård eller i familjeföretaget utan lön. När det gäller hälsa och säkerhet kan de dra fördel av de åtgärder som har vidtagits för deras make eller maka, men det har inte vidtagits några särskilda åtgärder för deras egna behov. Jag tänker på det dagliga, icke erkända gårdsarbetet som många av mina vänner utför, och som min egen syster utför. Jag kan fortfarande se framför mig hur hon och mina unga systerbarn i tonåren försöker hantera en tjur medan hennes man var på marknaden: det fanns inga skydd där. Trots att deras arbete är ekonomiskt produktivt omfattas de inte av EU-direktiven.
Den andra gruppen arbetstagare, manliga och kvinnliga vårdare i hemmet, är förmodligen den största enskilda arbetsgruppen i EU. De arbetar väldigt hårt och sparar en förmögenhet åt samhället. De är uteslutna från förtjänst eftersom de vårdar de gamla, de sjuka och de med funktionshinder. Det arbetet kostar dem ofta pengar att genomföra. De blir ofta fattigare av sina ansträngningar. Deras hälso- och säkerhetssituation är kritisk. Vårdare i hemmet brukar ofta lyfta, leva på lite sömn, bli fattiga av kostnaderna för vården, hantera utmanande och ibland nyckfullt uppträdande. Jag vet, jag har varit en sådan i 30 år. Jag uppmanar er att få in hemarbetarna och vårdarna i hemmet i systemet för anställda med allt vad det innebär, särskilt när det gäller skydd av hälsa och säkerhet.
Jag skulle vilja nämna Europaparlamentets anställda, som underlättar vårt jobb här så väl. Personalen som är stationerad vid besöksingången i LOW-byggnaden fryser. Det finns ett kraftfullt värmeelement över dörren för att värma upp ingången för besökare och personal, men det har varit trasigt hela vintern. Jag stod där en stund och väntade, och jag blev iskall. Jag förstår inte hur det kan vara hälsosamt för personalen som måste sitta där hela dagarna. Jag har vid ett par tillfällen bett att få elementet lagat, och jag ber er: snälla, se efter om ni kan få elementet lagat med tanke på hälsan och säkerheten för personalen i denna byggnad.
Slutligen håller jag med föredraganden om att det är nödvändigt att få underlag till hälso- och säkerhetsbestämmelserna från arbetstagarna själva. Det kan inte bli enklare: fråga folk vad de behöver; de kommer att berätta det för er, och sedan kommer de pengar som spenderas på hälsa och säkerhet att spenderas väl. 
Silva Peneda (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Det sker 4,8 miljoner olyckor per år, som leder till 5 200 dödsfall och orsakar permanent invaliditet för 13 000 offer. Detta är inte någon ny epidemi som pågår utanför våra gränser, herr talman, utan något som faktiskt sker inom Europeiska unionen.
Olyckor på arbetsplatsen är en verklig tragedi, och de mänskliga och ekonomiska kostnaderna går inte att beräkna. Jag måste erkänna att de senaste indikationerna pekar på att antalet olyckor minskar – enligt min mening just för att åtgärder har vidtagits för att förbättra skyddet av arbetstagarnas hälsa och säkerhet. Men siffrorna är fortfarande oroande höga och, hur otroligt det än kan verka, har över 50 procent av arbetstagarna i EU fortfarande inte tillgång till några mekanismer för att förebygga olyckor. Bland de mest sårbara grupperna förtjänar tillfälliga, migrerande arbetstagare särskild uppmärksamhet, liksom byggnads-, fiskeri- och jordbrukssektorerna.
Detta är inte en heltäckande uppräkning, och jag vill framhäva de risker som arbetstagare i små och medelstora företag utsätts för. Trots att de är en avgörande pådrivande kraft i EU:s ekonomi lider de små och medelstora företagen brist på information och resurser för att hantera sina hälso- och säkerhetsproblem. Utan det finansiella stöd som krävs för att främja utbildning och aktiviteter för att öka medvetenheten hos arbetstagarna i fråga om risken för olyckor på arbetsplatsen kommer många av de initiativ som har övervägts inte att kunna genomföras.
Till sist vill jag göra en tydlig hänvisning till det grundläggande konceptet inom detta område – förebyggande åtgärder. Det är nödvändigt att öka antalet, kvaliteten och kompetensen i arbetsplatsinspektionerna och höja straffavgifterna när lagen inte följs. Nu när Lissabonmålen nyligen har setts över och med hänsyn till att en sund och säker arbetsmiljö är en avgörande faktor för tillväxt – och fortsatt tillväxt – i EU:s ekonomi, vill jag påpeka att punkterna 27 och 29 i betänkandet vi diskuterar inte är rimliga. 
Matsakis (ALDE ).
   – Herr talman! Jag gratulerar Jiří Maštálka för ett verkligen utomordentligt betänkande. Föredraganden avslöjar, med stor beslutsamhet, det felaktiga och oacceptabla sätt på vilket kommissionen har hanterat frågan om hälsa och säkerhet i arbetet de senaste åren. Han ger konkreta och logiska förslag på hur man kan förbättra situationen.
Det är uppenbart att det är viktigt att ha en lämplig lagstiftning inom detta område och att den genomförs snabbt och effektivt. Den nuvarande situationen är helt otillfredsställande, och de mänskliga kostnaderna i sammanhanget är enorma. Varje år blir ungefär 400 000 arbetstagare permanent invalidiserade i EU:s 25 medlemsstater på grund av arbetsplatsrelaterade olyckor eller sjukdomar. Varje år uppskattas det att ungefär 8 000 människor dör till följd av arbetsrelaterade olyckor eller sjukdomar. Den ekonomiska kostnaden är också stor. Den uppskattas till ungefär tre eller fyra procent av bruttonationalprodukten.
Så varför har då kommissionen varit så passiv i hanterandet av denna oerhört viktiga fråga? Är det bara på grund av otillräcklighet och naivitet? Eller är det på grund av omåttliga påtryckningar från arbetsgivarna, varav många ännu inte har lyckats förstå det enkla faktum att det rent ekonomiskt är klokt att ha hög standard när det gäller hälsa och säkerhet i arbetet? Vi förväntar oss och måste insistera på att få tydliga svar från kommissionen i denna fråga. Vi förväntar oss också att den nya kommissionsledamoten kommer att göra sitt yttersta för att tillrättalägga de brister som har funnits.
Jag skulle vilja framföra två förslag till ytterligare övervägande. För det första bör mer uppmärksamhet riktas inte bara mot arbetarnas hälsa på arbetsplatsen, utan också mot deras familjer. Många av de giftiga ämnen som arbetstagare utsätts för kan bäras hem, till exempel via deras kläder. För det andra borde det upprättas en offentligt tillgänglig svart lista över arbetsgivare som bevisligen är dåliga när det gäller hygien och olyckor. Arbetsgivare med de bästa normerna för hälsa och säkerhet bör bli hyllade offentligt och belönade på ett passande sätt. På så sätt kommer konsumenterna att veta vilka som är värda deras stöd, och vilka som inte är det. 
Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   – Herr talman! Alla partier i parlamentet är helt överens om vikten av hälsa och säkerhet i allmänhet, och hälsa och säkerhet i arbetet i synnerhet. Det är mycket bra att så är fallet. Jag håller dock inte alls med den föregående talaren som påstod att kommissionen har varit passiv inom detta område. Långt därifrån. Jag skulle vilja gratulera kommissionen för att ha utarbetat en rapport som har täckt denna viktiga fråga med fasta men lätta tag. Föredraganden har dock valt att använda något hårdare tag.
Kommissionens rapport beskriver förenklad och förbättrad riktmärkning och betydelsen av att befintlig lagstiftning tillämpas på samma sätt i alla medlemsstater. Den pekar ut Belgien, Frankrike och Irland för att de ännu inte har tillhandahållit någon information. Den innehåller också påpekanden om hur viktigt det är att utveckla andra instrument än lagstiftning för skyddet av arbetstagare. Jag kan hålla med om allt det.
Föredraganden har använt tillfället till att begära vidare lagstiftning och till att framhäva betydelsen av att utvidga fackföreningarnas makt. Jag håller inte med om det och kommer därför att stödja min kollega Anja Weisgerbers ändringsförslag. På ett ganska okynnigt vis har föredraganden också använt denna hälso- och säkerhetsrapport till att marknadsföra, på en tydlig grund av hälsa och säkerhet, direktivet för atypiskt arbete som handlar om arbete inom personaluthyrningsföretag.
Jag lade också märke till hans försök att underminera det föreslagna tjänstedirektivet av samma falska anledningar. Jag kan inte stödja något av försöken. Jag förstår att vänstern är fast besluten att använda varje tillfälle till att få Lissabonmålen att spåra ur genom att främja det första direktivet och försvaga det andra. Men jag är övertygad om att kommissionen som helhet inte låter sig luras ens för ett ögonblick. Det var dock ett bra försök.
Jag vet att föredraganden har lagt mycket tid och eftertanke på detta betänkande. Jag håller med om vissa av hans punkter, men jag hoppas att han förlåter mig när jag så respektfullt jag kan säger att jag föredrar kommissionen originalhandling. 
Novak (PPE-DE ).
   – God afton allesamman! Nattarbete är verkligen inte bra för vår hälsa. Vår effektivitet i arbetet och hur väl vi lyckas beror också på hur vi känner oss på arbetsplatsen och hur man tar hand om vår hälsa. I detta avseende är det viktigt att lagstiftarna tillhandahåller lagar och regelverk, att arbetsgivare tillhandahåller säkerhetsåtgärder och att arbetstagarna själva också är medvetna om sitt eget ansvar och ser till att åtgärderna efterlevs.
Jag vill särskilt peka på behovet av ökat skydd på arbetsplatsen för gravida kvinnor, eftersom det i de fallen handlar om två liv som utsätts för fara. Det är också nödvändigt att ägna större uppmärksamhet åt hälso- och säkerhetsutbildning i såväl grundskolan som i yrkesutbildning och högre utbildning. Förordningar kan inte bli effektiva om vi inte känner till dem eller inte är beredda att följa dem.
I betänkandet nämns de nya medlemsstaterna ofta som om de har låg standard i fråga om arbetstagarnas hälsa och säkerhet. I Slovenien har vi en mycket sträng lagstiftning i fråga om hälsoskydd på arbetsplatsen, och obligatorisk utbildning ingår också. Arbetsgivare som är medvetna om hur användbara förordningarna är följer dem också noggrant. Men tyvärr stannar det ofta vid en formell efterlevnad av lagstiftningen och snabba vinster för dem som anordnar utbildningsprogrammen. Det behöver också finnas en övervakning av hur lagstiftningen tillämpas, vilket skulle gynna såväl arbetstagare som arbetsgivare, eftersom besparingar på bekostnad av arbetstagarnas hälsa ofta är dyrare än investeringar i säkerhet, utbildning och ökad medvetenhet. 
Špidla,
   . – Mina damer och herrar! Låt mig sammanfatta debatten som har bekräftat det som sades i inledningen, nämligen att Jiří Maštálkas betänkande har utarbetats mycket noggrant utifrån en diskussion som har omfattat alla berörda parter. Jag måste säga att det fanns ett antal nyckelfrågor som gladde mig. För det första – och den har redan nämnts i debatten – finns det inget tvivel om att hälsa och säkerhet på arbetsplatsen är en viktig fråga, och man kan säga att det är en av de viktigaste frågor vi måste arbeta med.
Det gläder mig också att det inte råder någon tvekan om att förnuftiga förordningar är effektiva och att detta var något som stöddes i betänkandet. Även om jag sade att antalet arbetsplatsolyckor med dödlig utgång minskat med 30 procent, innebär det fortfarande en bitter förlust av 2 500 människoliv – omkring 2 500 människoliv varje år. Dessutom är det tyvärr så att för varje dödsfall invalidiseras ungefär två människor, eller med andra ord blir handikappade för livet. Det betyder ytterligare 5 000 mänskliga tragedier.
Jag anser också att det var riktigt att hävda att det inte är helt korrekt att hänvisa till nya och gamla medlemsstater, eftersom från och med den 1 maj har varken medlemsstaterna eller problem i samband med hälsa och säkerhet på arbetsplatsen begränsats av geografiska gränser, och det finns många faktorer inblandade. Frågor i samband med särskilda problem inom hälsovården var också mycket intressanta, och det är uppenbart att hälsovården är en sektor med många svårigheter och avsevärda risker. Jag uppskattar också de frågeställningar som väckts vad gäller dem som av någon anledning har en begränsad förmåga och vad gäller jämställdhetsaspekten på vissa risker.
Mina damer och herrar! Jag anser att det arbete som gjorts utgör en god grund för att utarbeta ett förslag till den kommande strategin. I den strategin kommer vi att behöva reagera på ett sofistikerat sätt och ta hänsyn till nya eller nyupptäckta risker. Jag är säker på att vi kommer att kunna samarbeta med parlamentet för att finna den bästa vägen för att gå vidare, så att vi skall kunna notera framsteg i nästa rapport. Dagens situation – och återigen är detta något som vi hört från alla håll – är verkligen inte sådan att vi kan vara nöjda. Tack så mycket. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, torsdag, kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om järn- och stålindustrin. 
Špidla,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Problem i fråga om stålindustrin tas regelbundet upp på Europaparlamentets föredragningslista, trots att den komplexa perioden av omfattande omstruktureringar nu är över, åtminstone i Västeuropa, och trots att den europeiska stålindustrin i stort är konkurrenskraftig. Det är emellertid sant att företag inom sektorn fortfarande håller på att anpassa sig till ekonomisk konkurrens och globala marknadsvillkor, och det är anledningen till att denna sektor har omstrukturerats så regelbundet.
Först av allt vill jag betona att det i stort sett tillfredsställande tillståndet för EU:s stålindustri i dagsläget utan tvekan bygger på förmågan hos företagen och deras arbetstagare och på en allmän förmåga att anpassa sig efter föränderliga villkor. Denna förmåga har bevisats tidigare, och jag är säker på att den kommer att bevisas igen i framtiden. Det är av avgörande betydelse att denna sektor, liksom alla andra industrisektorer och -tjänster, ständigt anpassar sig, och dessa anpassningar ligger till grund för det framtida välståndet. Men detta betyder inte att vi kan glömma vårt gemensamma ansvar för att se till att förändringsprocessen tar hänsyn till de män och kvinnor som arbetar inom sektorn.
Anledningen till dagens debatt här i parlamentet är än en gång ThyssenKrupps anläggning i Terni. Parlamentet diskuterade denna anläggnings framtid för ett år sedan, och det verkade som om förhandlingarna skulle avslutas på ett gynnsamt sätt, eftersom företaget övergav de planer på att stänga anläggningen som hade offentliggjorts några veckor tidigare, eller åtminstone sköts planerna på framtiden. Nu verkar det tyvärr som om ThyssenKrupp har för avsikt att genomföra sina ursprungliga planer. Det är inte kommissionens sak att avgöra om ett sådant beslut är ekonomiskt berättigat, eller att direkt blanda sig i processen på något sätt, så länge det inte sker något brott mot gemenskapslagstiftningen. Ingenting tyder på att så är fallet i dagsläget. Kommissionen besitter inte någon information som skulle kunna leda den till att anta att företaget bryter mot de regler som gäller i sådana här fall, oavsett om det rör sig om regler för arbetsrelationer eller regler inom andra områden. Så vitt vi vet har inga klagomål eller uttalanden lämnats in i detta avseende. Om så skulle ske kommer kommissionen självklart att vidta lämpliga åtgärder i enlighet med de befogenheter den har enligt fördraget.
I ekonomiska termer kan vi beklaga beslutet om ödet för denna fabrik och denna anläggning, och vi måste ta hänsyn till alla negativa konsekvenser beslutet kan få för hundratals människor och regionens välstånd om det genomförs. Vi kan beklaga att de ansträngningar som tjänstemännen i den regionala administrationen gjort under mer än ett år, och som jag anser förtjänar ett erkännande, inte räckte för att förhindra att viss verksamhet läggs ned i anläggningen i Terni. Det står företaget fritt att fatta sådana beslut, och de besluten måste respekteras. Företagets frihet måste respekteras, men det har också ett ansvar, framför allt när det gäller arbetstagarnas och deras företrädares fulla och faktiska deltagande i beslutsprocessen. Detta framgår av flera gemenskapsdirektiv och i nationell lagstiftning, och det kan bara upprepas att det måste respekteras till och med i svåra situationer som denna.
Företaget har också ansvar för de sociala konsekvenser som kan bli följden av att produktionen delvis läggs ned. Det är troligt att de arbetstagare som berörs kommer att förflyttas till annan verksamhet i anläggningen, men i vilket fall som helst bör andra lösningar än friställande finnas, enligt väletablerade förfaranden. Om det är nödvändigt att friställa personal bör åtgärder vidtas för att hjälpa de arbetstagare som berörs att anpassa sig efter de nya omständigheterna. Dessa principer för hur omstrukturering skall hanteras upprättades för tre år sedan av arbetsmarknadens parter i EU på begäran av kommissionen. Därför kan jag nu ta upp mer övergripande frågor som går utöver de ärenden vi tittar på i dag.
Kommissionen har nyligen föreslagit att Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning skall förnyas. För att vi skall kunna uppnå detta ambitiösa mål samtidigt som vi upplever betydande ekonomiska och sociala förändringar måste vi överbrygga problemen vid omstruktureringar.
Den sociala dagordning som kommissionen antog för två veckor sedan omfattar också åtgärder som kommer att hjälpa våra företag, arbetstagare och alla andra berörda parter i förändringsprocessen att dra största möjliga nytta av alla eventuella fördelar och att lösa eventuella problem.
Inom några veckor har jag för avsikt att föreslå att kommissionen skall anta ett meddelande om Europeiska unionens övergripande strategi för hantering av omstrukturering och ett ambitiöst program för att förbättra potentialen för ekonomisk förnyelse och hantering av därmed sammanhängande problem. Nyckelordet i denna strategi kommer att vara förberedelser inför framtiden på alla nivåer. EU har utvecklat politik, program och instrument för att underlätta företagens och arbetstagarnas anpassning till en värld i förändring. Där återfinns en sysselsättningspolitik, industripolitik, social dialog, gemenskapslagstiftning och instrument för ekonomiskt stöd. Nu är tiden mogen att samordna dessa olika aspekter mer effektivt och att utveckla nya framtidsinriktade arbetsmetoder som gör det möjligt att förutse den kommande utvecklingen och göra det möjligt för enskilda aktörer att förbereda sig inför framtiden.
Jag vill betona att förberedelser för förändring på alla nivåer, framför allt sektorsnivå, lokal nivå och företagsnivå, i första hand beror på partnerskap och social dialog. Jag föreslår att kommissionen skall använda detta meddelande för att ge arbetsmarknadens parter i EU uppgiften att genomföra den andra samrådsfasen i fråga om två stora teman, nämligen de europeiska företagsrådens roll som förändringsförmedlare och användningen av de övergripande principer för hantering av omstruktureringar som arbetsmarknadens parter fastställt.
Det finns också ett behov av att stärka den sociala dialogen på sektorsnivå, och denna dialog måste fungera som ett komplement till gemenskapens industripolitik. Olika former för den sociala dialogen behöver utvecklas, där den viktigaste formen kommer att vara kollektiva förhandlingar om förberedelser inför och hantering av förändringar. Den sociala dagordningen är beroende av att en icke-bindande frivillig gemenskapsram skapas som kan underlätta slutandet av gränsöverskridande kollektivavtal och utgöra ett skräddarsytt instrument för omstrukturering på EU-nivå, eller rentav global nivå.
Detta är några delar av den strategi som vi skulle vilja utveckla i partnerskap med andra organ inom gemenskapen, arbetsmarknadens parter, offentliga myndigheter på alla nivåer och alla de som strategin är avsedd för. Jag är medveten om att denna typ av politiska initiativ inte ger ett direkt och omedelbart svar till dem som påverkas av omstruktureringen vid anläggningen i Terni. Den gemenskapspolitik och de instrument som finns i dag, och som vi vill göra ännu mer effektiva i framtiden, kan nu användas för att hantera de sociala följderna av beslutet, som jag trots allt hoppas fortfarande skall gå att ändra på något sätt efter en dialog med alla berörda parter. Mina damer och herrar, tack för er uppmärksamhet. 
Tajani (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Dagens Europa, som byggdes på grundvalarna av Europeiska kol- och stålgemenskapen, riskerar nu att få se sitt eget ursprung avvisat i hjärtat av stålindustrin i ett av grundarländerna.
ThyssenKrupps beslut att först stänga produktionslinjen för magnetiskt stål och sedan permittera och avskeda hundratals arbetstagare från anläggningen i Terni är inte bara ett brott mot alla de överenskommelser som undertecknades vid privatiseringen utan också ett beslut som inte är ekonomiskt försvarbart. Företaget har fått en specialbehandling av samtliga nationella och europeiska institutioner på ett sätt som inget annat italienskt företag i sektorn har fått.
Vi behöver bara påminna oss de offentliga investeringar företaget tagit emot, med början i strukturfonderna för mål 2 – i det avseendet kan jag tänka mig att kommissionen kommer att gripa in – för att inte tala om det åtagande Italiens regering nyligen gjorde om att garantera företagets energiförsörjning till gynnsamma villkor till dess att den nya kraftanläggningen har byggts. Dessutom har Italiens regering löst alla problem i samband med utbyggnaden av den infrastruktur som krävs för att förbättra anläggningen. Vi får inte heller glömma marknaden för magnetiskt stål: Italien är tillsammans med Tyskland den största marknaden för sådant stål.
Därför är det svårt att förstå varför ThyssenKrupp inte fullföljde samtalen om att underteckna utkastet till avtal för att få ett slut på tvisten, eftersom de nu befinner sig i slutfasen. Misstanken infinner sig att de dåliga resultat företaget redovisat kan ha något att göra med beslut som enbart syftat till att göra överföringar inom koncernen till priser som gynnat deras intressebolag.
Den gemensamma resolution vi skall rösta om i morgon är inte bara en gest av solidaritet, utan den visar parlamentets åtagande att få kommissionen och medlemsstaterna att ingripa genom initiativ för att förhindra nedskärningar inom stålindustrin. Vi uppmanar också Tysklands regering att direkt ingripa mot ThyssenKrupps högsta ledning så att de återupptar samtalen med arbetsmarknadens parter.
En omlokalisering, i synnerhet till Kina, får inte genomföras utan hänsyn till mänskliga rättigheter och fackföreningsrätten, inte minst de kinesiska arbetstagarnas rättigheter. Herr talman! Terni-affären berör inte bara Italien. Den berör hela EU, och vi får inte underskatta dess betydelse; den är typisk för hela stålsektorn. Därför uppmanas alla institutioner och alla politiska grupper att utarbeta konkreta förslag för att skydda stålindustrin, arbetstillfällena och forskningen – för det bedrivs även forskning vid anläggningen i Terni.
Det skulle vara ett allvarligt misstag av oss alla att inte fördöma företagets vägran att lyssna på konstruktiva förslag, ett misstag som bör fördömas av alla politiska grupper. Därför vädjar vi återigen till Tysklands regering att gripa in mot ThyssenKrupps högsta ledning omedelbart för att få dem att inse hur viktig anläggningen i Terni är och vilket misstag de har begått. 
Panzeri (PSE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vet inte hur jag skall ställa mig till ThyssenKrupps beslut att friställa 630 arbetstagare i morgon bitti – utöver dem som redan förlorat sina arbeten inom sektorn för magnetiskt stål. Jag vet inte om jag skall betrakta det som bristande respekt för parlamentet, som debatterar ärendet, eller bara som ett öppet erkännande från företagets sida av de motsägelser som följer av industripolitiken.
För bara några dagar sedan skickade företaget en skrivelse till ledamöter av Europaparlamentet – jag vet inte till hur många – där det sade att det vill skydda sin position i fråga om magnetiskt stål och även investera i rostfritt stål. Det beslut företaget nyss har fattat motsäger allt detta. Faktum är att beslutet att lägga ned divisionen för magnetiskt stål orsakar allvarliga sysselsättningsproblem och har negativa effekter på hela anläggningen och Terni-området.
I sysselsättningstermer kan detta beslut orsaka förlusten av mer än 1 500 arbetstillfällen inom stålindustrin och relaterad industri. Som om detta inte vore nog verkar ThyssenKrupp inte längre vara intresserade av eller uppskatta de fördelar i form av infrastruktur och energikostnader företaget åtnjuter, trots att det upprepade gånger har efterfrågat dem. Det är uppenbart att detta betyder att företaget vill ha fria händer: Fria händer att gradvis montera ned produktionslinjen för rostfritt stål också, den som enligt företaget skall vara anläggningens kärnverksamhet.
Det verkar som om vi har sett allt det här förr. Efter att ha tagit över den italienska marknaden minskar företaget gradvis produktionsvolymerna i Terni och upphör helt med produktionen av magnetiskt stål för att kunna investera någon annanstans. Genom degraderingen till regional status och dramatiskt minskade produktionsvolymer – jag talar om omkring 800 000 ton per år, jämfört med verkets kapacitet för 2 miljoner ton per år – och med höga energikostnader, skulle stålverket i Terni i stort sett i slutändan nedmonteras helt.
Eller förtalar vi företaget? Men varför har företaget då tillverkat rostfritt stål i en anläggning som är flera decennier gammal under de senaste tre åren, medan en ny anläggning, som bara är tre år gammal, knappt har använts alls? Jag tror att alla numera vet att det är svårt att få tag på ett kilo stål av något slag, eftersom marknaden visar tydliga tecken på allvarlig materialbrist, skyhöga priser och en global produktionskapacitet som är helt uppbokad för lång tid framöver. Det är ganska uppenbart att om företaget lämnar Terni kommer priserna att öka ytterligare, och den elektromekaniska industrin i Italien skulle få stora svårigheter eftersom den står för 40 procent av konsumtionen i EU.
Företaget har inte ens velat fundera på alternativa lösningar, som att främja ett konsortium av italienska användare liknande det som redan finns i Förenade kungariket, leverera bandrullar av varmvalsat band från Tyskland, vilket redan görs för vissa produktionsanläggningar (till exempel Genselkirchen och till och med till konkurrerande anläggningar, som Newport) eller återuppta driften av en elektrisk masugn som redan installerats i Terni och som endast kräver små investeringar av miljöskäl. Därför befinner vi oss i denna svåra situation, som är oacceptabel för oss på grund av de produktionskostnader och sociala kostnader det innebär.
Hur kan vi finna en väg ut ur denna situation? För det första bör företaget uppmanas att ta sitt ansvar för de åtaganden det har gjort och de avtal det har undertecknat. För det andra bör företaget återuppta samtalen med arbetsmarknadens parter och lokala organ, eftersom det för närvarande inte pågår några samtal. Vi anser att en dialog mellan parterna är nödvändig för att hitta lösningar på problemen. För det tredje – och här riktar jag mig främst till kommissionsledamoten – är det viktigt att vara konsekvent med Lissabonstrategin som syftar till att skapa konkurrenskraft genom att skydda och utvidga produktionsbasen i stället för att lägga ned anläggningar, vilket går i helt motsatt riktning.
Slutligen anser jag att det är absolut nödvändigt att inte bara svara på läget i fråga om omstruktureringsprocessen i EU, utan att allvarligt och noggrant överväga vilken slags industripolitik som krävs i EU för att lösa problemen med konkurrenskraften. Ju förr vi gör detta, desto bättre. Genom att diskutera dessa viktiga frågor kan parlamentet ge ett mycket stort bidrag till en positiv lösning för hela affären med stålverket i Terni och skapa verkliga framtidsutsikter för industrin i EU. 
Andria (ALDE ),
   .– Herr talman, mina damer och herrar! Parlamentet har uppmanats att ta itu med en fråga som är av stor betydelse för Europeiska unionens ekonomi: Framtidsutsikterna för stålsektorn. Det gör vi i kväll efter en lång debatt mellan de politiska grupperna de senaste veckorna, som har lett fram till en bred kompromiss om resolutionstexten som vi skall rösta om i morgon. Det är en balanserad text som bör kunna få ett brett stöd.
Denna fråga bör behandlas i samband med hur målen i Lissabonstrategin skall uppnås och hur vi skall skapa ökad ekonomisk och social sammanhållning, eftersom sektorn sysselsätter ett stort antal arbetstagare i EU, omfattar områden med spetskompetens och producerar högkvalitativa tekniska produkter. De är verkliga referensmallar för hela världen.
ThyssenKrupp har, delvis via Acciai Speciali Terni, hittills utan tvekan varit bland de ledande producenterna i världen av rostfritt och magnetiskt stål och har befunnit sig vid forskningsfronten. I sin egen investeringsplan åtog sig företaget att göra Terni till ett europeiskt centrum för spetskompetens i fråga om magnetiskt stål, bland annat på grund av de fördelar i form av infrastruktur och energikostnader som den italienska regeringen garanterade i juni 2004. Det bör också påpekas att ytterligare investeringar från Europeiska socialfonden har använts för att utveckla lokala system, infrastruktur och yrkesutbildning.
De åtaganden jag nyss nämnde skulle inte ha uppfyllts om företagets strategi hade ändrats, och följden – vilket vi nu får veta – skulle bli en gradvis minskning i sysselsättningsnivån genom en process som ännu inte närmare har definierats. Detta betyder att tusentals arbetstillfällen skulle försvinna på relativt kort tid, och detta skulle bli ett mycket farligt prejudikat. Vi uppmanar kommissionen i dag att stå fast vid sina egna beslut och se till att de som får gemenskapsstöd också respekterar de åtaganden de gör, däribland sitt val av lokalisering. 
Kusstatscher (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag håller helt och hållet med föregående talare och skulle vilja göra några kommentarer med grundläggande kritik av affärsvärlden. Vad är det som kommer att visa det verkliga värdet i den sociala omsorg som hela tiden upprepas på EU-nivå och för bara några veckor sedan högtidligen fastslogs i skrift, inte bara som ett led i Lissabonprocessen utan också i Fördraget om upprättande av en konstitution för Europa? Det kommer att vara behandlingen av ThyssenKrupps arbetskraft i Terni i Umbrien, som är ett område i depression.
Detta engagemang för målet med full sysselsättning, social sammanhållning, det sociala ansvar som följer med ägande, social dialog – vad är det värt egentligen? Är det bara en död skrift? Kan man bara strunta i det hela så fort man överväldigas av profithunger? Det är ju ändå ingen som kommer att straffas för det.
Det är detta vi måste stå emot – föraktet mot de sociala förmånerna inom EU, som är avgörande för ett civiliserat liv och arbete här på vår kontinent och också avgörande för vår egen konkurrens- och innovationsförmåga. Om Europa skall kunna lyckas i att utvidga sitt inflytande till resten av världen får vi inte låta dess sociala samvete somna in.
Det som händer vid ThyssenKrupp handlar för oss också om att pröva de här sakerna i praktiken. Det har lagts mycket pengar från EU:s strukturfonder och socialfonden på detta; i vilken utsträckning kan och vill EU:s medlemsstater och kommissionen insistera på att villkoren för dessa subventioner av företagen verkligen uppfylls? Det är något som inte bara de berörda arbetstagarna och deras familjer kan förvänta sig; det kan även skattebetalare över hela EU göra, bland annat för att skydda en vital industrisektors framtida överlevnadsförmåga – en industrisektor som trots allt stod fadder för EU:s första gemenskap, den av kol och stål. Vi i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen kommer att rösta för resolutionen. 
Musacchio (GUE/NGL ),
   .– Herr talman, mina damer och herrar! Vi är bara några få här i kammaren för ögonblicket, även om väldigt många lyssnar på oss med oro och förfäran. I går kom en liten delegation från detta arbetarsamhälle till Strasbourg på egen bekostnad. Vi kanske diskuterar Terni, en liten stad i Italien, men i själva verket diskuterar vi hela EU:s framtid.
För de som inte känner till Terni vill jag säga att det är en stad som skiljer sig från de andra på Umbriens gröna landsbygd. Terni ligger nära sjön Trasimeno, och har med sina medeltida stadsdelar och den helige Franciscus mysticism och sina renässansmålare i 120 år varit en stål- och stålarbetarstad. Stålverket är dess livsblod, och genom innovationer har staden kunna skydda och förbättra sin produktion i över ett århundrade, till och med under kriget.
Det finns inga giltiga ekonomiska skäl till att koncentrera produktionen av magnetiskt stål till Frankrike och Tyskland: Under 2004 gjorde ThyssenKrupp en nettovinst på flera miljoner euro på anläggningen i Terni. För bara några månader sedan, i juni, undertecknade företaget ett avtal med arbetsmarknadens parter, vilket bevittnades av Italiens regering, om att förnya produktionen vid Terni-anläggningen, och Europaparlamentet röstade för att stödja avtalet.
Nu verkar det som om företagets ägare vill riva upp avtalen genom att i dag meddela att 600 arbetstagare kommer att friställas från och med i morgon – detta efter att de redan gjort sig av med 370 anställda inom divisionen för magnetiskt stål. Den skrivelse som företaget skickade till oss ledamöter av Europaparlamentet motsägs alltså av fakta och även av de självmotsägelser som finns i själva skrivelsen. Detta har gjort mig ännu mer övertygad om att vi måste rösta för den resolution som lagts fram, både på grund av goda skäl och för demokratins skull.
Läget är desto mer tragiskt och oacceptabelt när man tänker på värdigheten hos de EU-medborgare och deras familjer som har protesterat i mer än ett år och på reglerna för social dialog i EU, något som alla gemenskapens institutioner och framför allt komissionen, har arbetat så hårt för. Vi väntar oss att kommissionen skall ge kammaren några konkreta svar, något vi ännu inte har fått.
Om det går att strunta i undertecknade avtal och högljutt förneka redan inlämnade investeringsplaner är detta en allvarlig fråga för hela EU, eftersom det skulle kunna leda till en europeisk union som styrs av okontrollerade företagsomflyttningar, uppsägningar inom industrin och spekulationer, som oundvikligen skulle leda till nedgång och kris. Att gripa in i Terni-fallet är därför ett ingripande för allas vår framtid, och det är att utföra en uppgift som skyddar de verkliga intressena hos ett EU med sysselsättning och utveckling. Dessutom, om alla andra metoder hela tiden blockeras, skulle det vara lämpligt att göra ett offentligt ingripande för att trygga en framtid som annars skulle hindras. 
Angelilli (UEN ),
   .– Herr talman, mina damer och herrar! Vi vill än en gång göra det klart att affären med Acciai Speciali Terni inte bara skall betraktas som en lokal historia, ännu mindre en nationell, eftersom den påverkar all stålproduktion i EU, en mycket viktig sektor i EU:s industri.
Italien gör allt det kan på alla nivåer för att lösa ThyssenKrupp-fallet. Nu är det hög tid för Tyskland att också skicka ut några positiva signaler och för Europeiska unionen att ta sitt eget ansvar. Vi vet alla att Terni-affären inte är det första eller enda fallet. Det finns en lång lista över företag som gjort avsevärda vinster, delvis genom deras arbetstagares uppoffringar, engagemang och professionalism och som sedan valt att flytta verksamheten, ofta till länder utanför EU och utan skrupler dumpat den efterföljande sysselsättningskrisen och sociala krisen på medlemsstaterna.
Precis som ett antal ledamöter redan konstaterat har ThyssenKrupp å ena sidan lugnat oss med en skrivelse och å andra sidan i dag meddelat att det ”frisläpper” 630 arbetstagare i morgon. Hur kan man inte se detta som arrogans? Det visar att ThyssenKrupp inte har för avsikt att ta någon som helst hänsyn till vad parlamentet kommer att rösta om i morgon.
Därför är det är vår plikt, framför allt gentemot arbetstagarna och deras familjer, att föreslå konkreta åtgärder i dag, och därför ber vi kommissionen att göra vissa utfästelser. För det första behöver vi lagstiftning om företagens sociala ansvar, där konkurrenskraft kombineras med respekten för arbetstagarnas och regionernas rättigheter. Men framför allt uppmanar vi kommissionen att sluta gömma sig för den viktigaste utmaningen för EU:s ekonomi, den som framtiden för det europeiska ekonomiska systemet beror på, det vill säga ”omflyttningskrisen”. Europeiska unionen befinner sig fortfarande i medeltiden i den här frågan, när det i stället är oerhört viktigt att gripa in med en strategi för att begränsa och reglera företagsomflyttningarna, både inom och utanför EU, för att bland annat garantera tillväxt och sysselsättning, konkurrenskraft och innovationer: kort sagt, för att uppnå de viktigaste målen med Lissabonstrategin.
Parlamentet, som har ett särskilt ansvar för att företräda EU-medborgarnas rättigheter och förväntningar, måste ha modet att skicka ett starkt och enigt dokument till kommissionen, som inte väjer för den avgörande frågan om företagsflyttar, som riskerar framtiden för Europas ekonomi. Därför uppmanar vi er att rösta för vårt ändringsförslag. 
Battilocchio (NI ).
   – Herr talman! Jag talar på det nya italienska socialistpartiets vägnar (Partito Socialista Nuovo). Det stressade e-brevet från ThyssenKrupp, fullt av löften, som skickades till ledamöter i Europaparlamentet i eftermiddags inför denna debatt, är inte alls övertygande. Det är tid för handling, inte ord.
Bakom de hundratals avskedanden som har annonserats ligger tragedin för hundratals familjer som ser en osäker och ännu svårare framtid framför sig. För några dagar sedan höll jag ett politiskt möte med det nya italienska socialistpartiet vid Ternis stålverk, och då kunde jag tydligt se att Ternia och Umbrien i sin helhet är enade och fast beslutna att kämpa modigt och hårt, inte bara för att försvara sin egen produktion och ekonomiska miljö, utan framför allt för att försvara sitt lokala samhälles värdighet.
Gemenskapens institutioner som helhet får inte hålla tyst i detta läge, eftersom stora företagsnedläggningar och förflyttningar av värdefulla produktionsanläggningar till länder utanför EU håller på att riva sönder hela EU:s produktionsförmåga. Dessutom bör det i detta specifika fall göras klart att ThyssenKrupp fått ekonomiskt stöd och skattelättnader av EU, när företaget beslutade att köpa Terni-anläggningen och att företaget försäkrade att det skulle behålla produktionen i Italien och skydda arbetstillfällena. Alla dessa åtaganden har man struntat i, för att i stället satsa på Fjärran östern. Vi bör fråga oss vad detta innebär och i vilken utsträckning fackliga rättigheter och garantier kommer att respekteras.
År 1950 lanserade Robert Schuman Höga myndigheten för kol och stål och skapade därmed grunden och riktlinjerna för en ambitiös och omfattande resa mot enhet, inte bara på det ekonomiska området. Nu har detta komplexa politiska projekt gjort stora framsteg; låt oss inte genom vår tystnad tillåta att just denna strategiska sektor monteras ned.
De institutionella aktörerna, särskilt regeringen, regionen Umbrien, provinsen och Ternis kommun, måste komma överens om en gemensam strategi med arbetsmarknadens parter som bör delta i högre utsträckning i beslutsprocessen. Sedan bör strategin fast och beslutsamt överlämnas till ThyssenKrupp. Företaget måste ta sitt eget ansvar och sluta upp med sitt förvirrade och till viss del vilseledande taktiska spel. Det bör också göras klart att eventuella nya bidrag från allmänna medel endast kommer att ges på villkor att överenskommelser sluts – detaljerade sådana, som båda sidor är överens om den här gången – i fråga om arbetstillfällen och lokal utveckling och investeringar för att modernisera produktionen.
Herr kommissionsledamot! Det är vår politiska skyldighet att höja våra röster för att försöka få till stånd och begära omedelbara, konkreta lösningar i denna riktning, för att bevara och skydda en del av vårt ekonomiska nätverk. Det är också en moralisk skyldighet gentemot de hundratals arbetstagare med familjer som, fulla av hopp och aldrig uppgivna, har protesterat vid grindarna till sitt stålverk i månader. Låt oss här i kammaren ge dem ett tydligt budskap: ”Stå fast i era krav på rätten till en framtid för er och era barn. Nu har vi förenat oss, vi står vid er sida.” 
Langen (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag förstår våra italienska ledamöters oro, men företagsbeslut om en viss lokalisering på EU:s inre marknad kan bara ändras genom en överenskommelse och inte av regeringar som inte har ansvar för dem. Uppmaningen till den tyska regeringen att ingripa väger inte särskilt tungt.
Det var intressant att höra kommissionsledamot Vladimír Špidla säga att det inte finns några indikationer på att det har skett några avtalsbrott. Enligt handlingar som ThyssenKrupp skickat till mig har företaget investerat 700 miljoner euro de senaste åren och tagit emot sammanlagt 17 miljoner euro i stöd. Med en global stålmarknad på sammanlagt en miljard ton utgör den inhemska produktionen på 1,2 miljoner ton lite drygt en tusendel av den globala stålproduktionen, tillsammans med de 70 000 ton magnetiska rullband som vi talar om, för det är där förlusterna har skett, och orsaken till det går att finna inte bara i Italien utan i de lagar som stiftas av EU, i de höga energikostnaderna och miljölagstiftningen.
Jag tänker på det krav vi infört på handel med utsläppsrätter, krav som framför allt stålindustrin framfört, för att de tekniska minimistandarderna som den redan tillämpar skall gälla i hela EU – för kol är nödvändigt för att producera stål, och det finns tekniska begränsningar på detta område; jag vill påpeka att det inom hela industrin sker ett övervägande av hur investeringar skall göras, bland annat genom att företag flyttar till ställen där Kyotoprotokollet inte är bindande. Jag tänker på hur malmsmältverken, särskilt i länder som är stora producenter av råmaterial, har förvarnat om en förestående prishöjning på 90 procent och på den enorma efterfrågan i Kina. Alla dessa faktorer bildar ramen för industrins villkor, och som jag ser det betyder det att det är nödvändigt för kommissionen att ta itu med inte bara det som sker i Terni – även om detta naturligtvis är oerhört viktigt för de berörda arbetstagarna – utan också med stålsektorn i sin helhet.
Utöver det som sker i Terni är det av denna anledning som vi i punkt 8 i resolutionen begär ett meddelande, en genomgång och en högnivågrupp, för vi måste på lång sikt skydda stålet som råmaterial i EU och därmed också dess produktionsbas och lokaliseringar, även om det också skall ske oberoende av det senare. Detta är ett mål vi alla delar, och därför stöder vi våra italienska kolleger i deras initiativ. 
Hughes (PSE ).
   – Herr talman! Parlamentet antog enhälligt en resolution om just detta ämne för lite mer än ett år sedan. Den ilska som uttrycktes från alla håll förra året fick ThyssenKrupp att omvärdera sitt beslut att stänga sin anläggning i Terni. Det gick ännu längre: i juni 2004 skrev de under en ny överenskommelse med en ny investeringsplan.
Denna plan, som det redan har sagts, skulle göra Terni till ett expertcentrum för produktionen av elektroplåt, vilket är märkligt i ljuset av vad Werner Langen just har sagt. I utbyte skulle företaget få förmåner när det gäller infrastruktur och energikostnader, enligt en överenskommelse med den italienska regeringen. Detta lades till de påtagliga bidrag företaget mottog direkt eller indirekt från EU:s strukturfonder.
Bara sju månader senare bröt ThyssenKrupp denna överenskommelse – och det är den frågan vi hanterar här i kväll. Man har satt i gång med nedläggning, och går på så sätt förbi arbetsmarknadens parter, den italienska regeringen och andra som var del av överenskommelsen. Företaget är det senaste i en lång rad som hånar EU-lagarna om information till och samråd med arbetstagarna.
Herr kommissionsledamot! Ni nämnde den sociala dagordningen som antogs för bara två veckor sedan. Låt mig citera en rubrik ifrån den: ”Att gå mot full sysselsättning: göra arbete till ett verkligt alternativ för alla, förbättra kvaliteten och produktiviteten i arbetet, kunna förutse och anpassa sig till förändringar”. Jag är säker på att dessa ord kommer att låta ihåliga i öronen på de arbetstagare som påverkas av detta beslut.
Jag kritiserar inte kommissionen. Jag applåderar många av de idéer som Vladimír Špidla har infört den nya sociala dagordningen. Låt mig påminna er om några. I dagordningen understryks behovet av en aktiv strategi för hanterandet av industriella förändringar. Det talas om behovet av att förbättra dialogen mellan arbetsmarknadens parter, förnya lagstiftningen om kollektiva uppsägningar och förnya och förstärka de gällande lagarna om information och samråd. Idén om gränsöverskridande kollektivförhandlingar lanseras. Slutligen, inom ramarna för denna debatt understryks behovet av ett ökat socialt ansvar för företagen.
ThyssenKrupps förargelseväckande uppträdande i Italien understryker behovet av att allt detta och mer därtill genomförs, och det akut. Vad menar jag med ’mer därtill’? Låt mig säga två saker för att avsluta. Det första är att trots att den nya sociala dagordningen förutser skapandet av ett antal högnivågrupper lyckas den inte innesluta ett antal bra förslag från tidigare högnivågrupper. Vad sägs om Gyllenhammargruppens rekommendationer från 1998 om industriell omvälvning, att företag bör presentera årliga rapporter om förändring i styrandet, och att varje företag som avskedar arbetstagare utan att säkerställa deras anställbarhet bör strykas från tillgång till offentligt stöd? Det är endast när företagens sociala ansvar inbegriper sådana bestämmelser som företag som ThyssenKrupp kommer att bry sig om det alls.
Herr kommissionsledamot! Ni säger slutligen att kommissionen är maktlös. När nedläggningen tillkännagavs i början av förra året förenade sig kommissionen och dess ordförande med parlamentet att öppet fördöma beslutet. Jag hoppas att ni, herr kommissionsledamot, kan försäkra oss denna kväll om att ni kommer att göra detsamma. 
Laperrouze (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Tack för ert meddelande, och tack för att ni har vidgat vår debatt om Thyssen-affären till att handla om stålindustrin i allmänhet. Efter omstruktureringarna och sammanslagningarna inom industrin är vi av många anledningar mycket oroade över förlusten av hela sektioner av produktionsstrukturen i Europa. Det handlar om en permanent förlust av arbetstillfällen inom industrin, risken för att tappa det tekniska kunnandet och spridningseffekterna för annan ekonomisk verksamhet, till exempel fordonstillverkning, flygindustri, energiproduktion och byggnadsindustri. Det har också följder för forskningen. Hur skall vi kunna utveckla de nya material som krävs för morgondagens teknik om vår stålindustrin försvinner?
Därför måste det vara EU:s skyldighet och rättighet att ingripa i stålindustrins verksamhet genom att använda offentliga medel vid behov, stödja stålföretagens forsknings- och utvecklingsverksamhet, övervaka de offentliga investeringarna för att se till att de bidrar till att skydda eller utveckla sysselsättningen och modernisera industrianläggningar och -processer genom att anta en mer resolut strategi i fråga om omstruktureringarna inom industrin och deras samhällseffekter, genom att stödja åtgärder för att omstrukturera stålindustrin eller växla över till att tillverka produkter med stort mervärde, genom att skapa goda villkor särskilt för högteknologiska sektorer som ligger långt fram i utvecklingen genom att anslå EU-medel inom ramen för det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.
Övning ger färdighet, eller som det franska ordspråket säger, smed blir man genom att smida. Kort sagt, vi måste fortsätta smida om vi skall behålla våra smeder och stålverksarbetare, och vi måste fortsätta smida för att få mer kunskap och uppfinna morgondagens stål. 
Rizzo (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Samma idéer upprepas här i kammaren om en situation som tyvärr är typisk – en fallstudie – för så många andra industrier som kännetecknar denna kontinent. Europa kan och måste komma fram med ett annat svar.
Om vi bygger vårt avgörande enbart på den hårda och obehagliga logik som utan tvekan finns där – sifferlogiken, som kan tyckas vara solid, men som i själva verket inte går att ta på – kommer vi varken att förstå problemet eller att kunna analysera det, eftersom de koncept som tas upp handlar om omflyttning, globalisering och kompatibilitet. Allt detta ingår i det paradigm som inte bara detta multinationella företag omfattar, utan även så många andra multinationella företag som under sin historia ofta har fått stora stödbelopp från de nationella regeringarna och betydande hjälp från Europeiska gemenskapen och sedan, med sin traditionella benägenhet att nationalisera förluster och privatisera vinster, gått vidare på samma väg utan att ta hänsyn till vare sig garantier eller rättigheter.
Det Europa som vi behöver och vill utveckla måste vara ett annat. Det måste vara ett Europa där arbetskraft som abstrakt koncept självklart är viktigt, men där människor också är viktiga, ett Europa där företagens intressen räknas, men där även arbetstagarnas intressen gör det. Den riktning som detta typfall pekar på inger oss en djup känsla av bitterhet eftersom detta är inte det slags Europa som vi vill skapa.
Vi är benägna att hålla med kommissionsledamot Vladimír Špidla om behovet av att gå mot en social dialog. Men samtidigt som Europaparlamentet förbereder sig – tack och lov med en viss enhällighet – för att anta en resolution om att tvinga ThyssenKrupp att ta sitt ansvar, har vi sett att företaget i fråga just denna morgon, strax innan ett folkvalt Europaparlament skall uttala sig om deras agerande – avskedar mer än 600 anställda. Är detta social dialog? Är detta det Europa vi vill ha? Ärligt talat anser jag att parlamentets kritik måste få väga tyngre och att folkets företrädares vilja måste få någon verklig betydelse. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är själv smed och vill därför uttrycka min oro över stålsektorn. Jag vill också tacka Antonio Tajani så mycket. Även om vi i dag är medvetna om att det bara går att göra affärer om kunderna vill betala, är det också så att företag går omkull eller flyttar om det inte förs en politik som skapar de rätta förutsättningarna för dem, och min fråga till kommissionsledamot Vladimír Špidla är följande: Vad kommer ni att göra för att så långt det är möjligt begränsa de negativa effekterna för stålindustrin av handeln med utsläppsrätter? Kostnaderna för att producera stål kommer att öka med 15 procent och med ytterligare 15 procent för energikostnaderna. Detta är ett hot mot EU:s stålindustri i sin helhet. Vad kommer ni att göra för att förhindra REACH från att få negativa effekter på stålindustrin som är utsatt för ett allvarligt hot? Och kommer ni att ta upp stålindustrin i sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling?
I slutändan handlar detta också om hur vi skyddar stålindustrin mot hotet från internationella hedgefonder som spekulerar i stål, koks och kol, vilket innebär att ansvarsfull ledning inte längre är möjlig. Det är här vi har ett ansvar enligt Lissabonstrategin för att koncentrera oss på EU:s lagstiftning och att stå upp för våra industriföretag för att skydda de arbetstillfällen de skapar.
När vi i dag kan konstatera att fem miljoner arbetstillfällen har gått förlorade i Tyskland och att det finns ytterligare fem miljoner arbetslösa måste vi verkligen fundera över hur vi skall utforma en industripolitik i EU som kan skapa nya arbetstillfällen i stället för att bli av med dem som redan finns. Det är här som vår kommissionsledamot har ett särskilt ansvar för att göra allt han kan för våra arbetstillfällen, och jag tackar honom på förhand för detta. 
Paasilinna (PSE ).
   – Herr talman! Vi måste agera för att förhindra att något sådant här inträffar igen. Det har vi en skyldighet att göra. Stålindustrin är en viktig sektor för oss: Den står för en femtedel av all global tillverkning. Vi behöver den; den är en stor källa till sysselsättning.
Konkurrensen driver oss in i en svår situation som inte kan leda till annat än effekter för antalet arbetstillfällen om vi inte ingriper. Men vi kan inte börja konkurrera med kineserna i fråga om lönesättning. Vi måste upprätthålla en hög standard i fråga om produkter, arbetsvillkor och löner.
Utöver den internationella konkurrensen måste den europeiska stålsektorn uppfylla strängare miljökrav när handeln med utsläppsrätter inom unionen inleds och Kyotoprotokollet träder i kraft. Stålindustrin är den största av de energiintensiva industrisektorerna och är bland dem som orsakar mest koldioxidutsläpp. Den behöver därför minska sina utsläpp av växthusgaser genom att antingen investera i ny teknik eller genom att köpa utsläppsrätter.
Jag vill nämna att i mitt land investerade stålindustrin kraftigt i miljöteknik för flera år sedan. Vi har kunnat minska koldioxidutsläppen så mycket det bara går med dagens teknik. Stålindustrin i mitt land är faktiskt en av de renaste i världen. Men inom ramen för Kyotoprotokollet måste en stålindustri som för åratal sedan investerade resurser för att bli en av de renaste köpa utsläppsrätter från smutsigare industrier som dem i Ryssland. Så de som inte brydde sig om miljön tidigare säljer utsläppsrätter till dem som har renat sin industri. De renare industrierna betalar alltså för de smutsigare. Miljöinvesteringar i god tid försämrar konkurrenskraften hos de modernaste och renaste fabrikerna. Den som fungerar bättre är sämre i fråga om konkurrenskraft.
Kommissionsledamot Špidla! Hur har ni för avsikt att agera för att förhindra att renare industri skall behöva belöna smutsigare industri i samband med handeln med utsläppsrätter? Europa behöver sin egen stålsektor. Den ligger i hjärtat av vår grundläggande tillverkning, och vi måste fortsätta att vara självförsörjande. Herr kommissionsledamot, kan kommissionen undersöka möjligheterna för att på något sätt underlätta situationen för industrin i denna sektor utan att bryta mot WTO:s regler? Kommissionen bör också utarbeta en grundläggande strategi för de industrisektorer som är viktiga för att vi skall förbli självförsörjande. Kan vi delta mer i forskning och produktutveckling för att öka konkurrenskraften hos denna sektor? Samtidigt är det förstås nödvändigt att våra handelspartner, först och främst Förenta staterna, ansluter sig till Kyotoprotokollet.
Dionisi (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Denna morgon offentliggjordes det att ytterligare 600 arbetstagare har friställts av ThyssenKrupp. 
Oron för samhällskonsekvenserna ökar, eftersom det som står på spel här är ekonomin för en stad, en region och tusentals familjer. Problemet i Terni, herr kommissionsledamot, är ett problem för italiensk och europeisk industri i sin helhet. Den resolution som vi har undertecknat är inte bara en gest av solidaritet med de arbetstagare och institutioner som är här i kväll, eller med de arbetstagare som berörs, den visar också Europaparlamentets åtagande att se över de viktigaste strategierna inom industripolitiken. 
EU måste inom ramen för Lissabonstrategin och stabilitetspakten se över politiken för att begränsa de snedvridna effekterna av globaliseringen, som i sig behöver omprövas. Vi kan inte i globaliseringens och den ohämmade konkurrensens namn göra oss av med det sociala skyddet, arbetstagarnas rättigheter och miljöskyddet. Offentliga åtgärder måste vidtas för att driva på innovationer, forskning och industriutveckling utifrån en ny konkurrenskraft – en som inte handlar om att förstöra den industriella grunden för såväl Italien som EU. 
Inom ramen för de pågående diskussionerna om budgetplanen måste vi fråga oss vilka resurser som måste anslås för investeringar för att få ny fart på den ekonomiska utvecklingen och skapa nya arbetstillfällen. Vi måste också fråga oss, herr kommissionsledamot, vilka kontroll- och bedömningsmekanismer som behöver införas för att kontrollera och säkerställa att industriprojekt som kräver offentlig finansiering kan och är skyldiga att skydda arbetstillfällena. 
Mina damer och herrar! Detta ger upphov till en mängd frågor. Terni-fallet är på många sätt bara toppen av ett isberg. Vi måste ta itu med detta problem, som är den verkliga utmaningen för industrin i Italien och i EU. 
Sacconi (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! De föregående talarna har förklarat situationen tydligt och angivit vad som måste göras för att lösa denna ytterst allvarliga situation. Jag måste bita mig i tungan för att inte hänvisa till några av de krav som ställts i fråga om REACH-förordningarna som kommer att träda i kraft om elva år och som kommer att undergräva konkurrenskraften hos den italienska och europeiska industrin, som nu verkar stå inför mycket annorlunda och mer omedelbara konkurrensutmaningar.
Precis som ni har jag en lång facklig erfarenhet, och utifrån den skulle jag vilja göra två anmärkningar. För det första diskuterade vi här i Europaparlamentet för exakt ett år sedan, den 10 februari 2004, Terni-fallet, stålindustrin och den mer övergripande krisen för ståltillverkningen i EU. Just den dagen fick vi veta att konflikten höll på att lösas på ministernivå och att förhandlingar skulle påbörjas. De utmynnade i det juniavtal som ThyssenKrupp återigen har rivit upp i dag.
Hur kunde ett sådant avtal vara möjligt vid den tidpunkten? Som jag ser det av ett enda skäl: för att ThyssenKrupp hade isolerats nationellt och på EU-nivå. Den exempellösa mobiliseringen av arbetstagare och invånare i Terni och Umbrien, som beskrivits tidigare, spelade en avgörande roll i den politiska processen. Terni-anläggningen är inte bara en fabrik, den är en integrerad del av staden. I dag utspelas samma situation igen. I dag, liksom förra gången, ser vi en attack inte bara på en yrkesgrupp, en produktionsförmåga, en tradition, utan på värdigheten hos invånarna i en hel stad. Detta måste vara utgångspunkten för att återskapa den starka enighet som än en gång kommer att isolera ThyssenKrupp.
Min andra kommentar bygger också på min fackliga bakgrund: Varför har ThyssenKrupp valt att i dag ta två uppenbart motstridiga initiativ? Företaget har skickat oss skrivelsen där de redogör för sina problem i detalj, samtidigt som det friställer, eller hotar att friställa ytterligare 600 arbetstagare, av mer eller mindre trovärdiga skäl. Enligt min mening fruktar företaget att det återigen skall isoleras av parlamentet. Det visar hur viktigt det program vi skall rösta om i morgon är.
Herr kommissionsledamot! Jag uppskattade ert tal och de påpekanden ni gjorde, trots att kommissionen har begränsade möjligheter, vilket vi är mycket väl medvetna om. Men kommissionen kanske kan göra något politiskt, eventuellt på högsta ledningsnivå, som den gjorde förra året, och därmed bidra kraftigt till att isolera ThyssenKrupp. 
Antoniozzi (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! ThyssenKrupp-affären i Terni är en mycket farlig signal för hela den europeiska stålindustrin och dess underleverantörer. Om vi enhälligt antar resolutionen visar detta att vår oro varken är isolerad eller retorisk utan ett allmänt och internationellt erkännande av situationens allvar.
Alla ledamöter fick en lugnande skrivelse i går, vilket redan har nämnts. I skrivelsen återupprepas att sysselsättningen inte kommer att ändras. Det övertygar oss förstås inte, tvärtom är det ännu mer oroande mot bakgrund av att 600 arbetstagare kommer att friställas. Skrivelsen verkar vara – jag vet inte om det latinska ordspråket går att översätta – ett fall av [en oombedd ursäkt är en uppenbar anklagelse].
De kraftfulla åtgärder som den italienska regeringen vidtog för att stödja stålverket i Terni och den uppmärksamhet det fått av alla institutioner har inte gjort mycket nytta. Misstanken om att ThyssenKrupp kan vara på väg att ge efter för asiatisk, främst kinesisk, konkurrens har nu bekräftats. Problemet handlar inte bara om förlusten av arbetstillfällen i Terni, även om den i sig är tillräcklig anledning till oro. Det är ännu allvarligare eftersom det är fråga om en fullt utvecklad förflyttningsstrategi, eller – för att tala klarspråk – det handlar om att sticka, efter flera år av bidrag som lett till enorma vinster.
Herr kommissionsledamot! Jag hade väntat mig lite mer av ert tal. Det var mera som en uppräkning av vad som hänt än en stark bekräftelse av EU:s industripolitik. Vi begär därför att den här frågan tas upp på strategisk nivå av Europeiska kommissionen som har styrkan och den politiska tyngden för att behandla den, för att visa att den är medveten om följderna av att vara tyst, vilket skulle kunna leda till ett katastrofalt misslyckande för den europeiska ekonomin. 
Talmannen.
   – Jag ber ledamöterna att låta mig för ett kort ögonblick stiga ur min formella roll för att uttrycka att jag helt och ovillkorligt håller med, på såväl personlig som politisk nivå, om innehållet och målen i den gemensamma resolution som parlamentet skall rösta om i morgon. 
Špidla,
   . – Jag har med intresse lyssnat på denna debatt som handlar om ett ovanligt känsligt ämne. Det är ganska uppenbart att den europeiska stålindustrin är en mycket viktig del i vår ekonomi och, på sitt sätt, i vår europeiska identitet. Det är också ganska uppenbart att Lissabonstrategin tar hänsyn till industripolitiken. Ett av de strategiska besluten i detta dokument är att stödja industrin i EU och att underlätta en stabilisering och utveckling av industrin, eftersom den är en grundläggande del av vårt europeiska samhälle.
Mina damer och herrar! Den europeiska stålindustrin har gått igenom betydande omstruktureringar och är konkurrenskraftig. Det är uppenbart att det naturligtvis till en viss del kommer att ske ytterligare omstruktureringar och att dessa måste följas upp av lämpliga samhällsåtgärder. När det gäller kommissionens roll måste jag säga att kommissionens makt är begränsad i detta fall, närmare bestämt har kommissionen inga befogenheter att vidta åtgärder mot ThyssenKrupps ledning och övertala eller tvinga den att ändra sitt beslut.
När det gäller flytten av fabriken, eller av delar av produktionen vid den fabriken, till Tyskland, sägs det i allmänhet att vi är fria att välja var produktionen av varor skall förläggas och var vi skall tillhandahålla tjänster inom Europeiska unionen. Detta följer av idén om den inre marknaden och stadfästs genom de fördrag som vi har godkänt. Det är förstås uppenbart att omstruktureringar av detta slag alltid åtföljs av sociala problem och svårigheter, och det är skälet till att vi behöver en offentlig politik som gör det möjligt för dessa sektorer, regioner och arbetstagare att göra de anpassningar som krävs och som ger ett tillräckligt gott skydd. Detta är också ett av syftena med det meddelande från kommissionen om omstruktureringar och sysselsättning som jag har för avsikt att lägga fram så snart som möjligt.
Jag skulle vilja bekräfta hur viktig den sociala dialogen är vid förberedelserna inför och styrningen av omstruktureringar. Det meddelande jag nämnde kommer därför att utgöra den andra fasen av samråd med arbetsmarknadens parter i EU i frågor som handlar om företagens omstruktureringar och de europeiska företagsråden. Det är min fulla övertygelse att arbetsmarknadens parter kommer att svara på denna utmaning och inleda förhandlingar för att skapa mekanismer för att genomföra och övervaka riktlinjer för omstruktureringar och att de också kommer att undersöka de europeiska företagsrådens möjligheter att fungera som förändringsförmedlare inom företagen.
När det gäller frågan om huruvida Thyssen beviljats något gemenskapsstöd i Italien har kommissionen kontaktat de berörda myndigheterna i Italien för att få svar på den frågan, och vi väntar nu på deras svar. Om det bekräftas att stöd beviljats och att villkoren för stödet inte har uppfyllts kommer kommissionen naturligtvis att kräva att de behöriga italienska myndigheterna vidtar lämpliga åtgärder.
Jag vill påpeka att enligt nuvarande regler får stöd inte fortsätta att beviljas inom ramen för strukturfonderna om det berörda företaget genomgår grundläggande förändringar, till exempel om det flyttas inom fem år efter beslutet om att bevilja medel. Jag vill också påpeka att kommissionen har föreslagit att denna tidsgräns skall förlängas till sju år för perioden 2007-2013 och att det skall föreskrivas att om denna regel överträds på något sätt skall beviljade bidrag krävas tillbaka och att ett företag som en gång har brutit mot detta villkor inte skall beviljas några som helst ytterligare bidrag i framtiden.
Mina damer och herrar! Det har väckts en rad frågor, bland annat när det gäller ett ramprogram. Det står klart att stålindustrin behöver innovativa åtgärder och att denna industri är en källa till enastående innovationer, eftersom metallurgiska processer alltid handlar om att använda högteknologi. Det råder därför inga tvivel om att stålindustrin kommer att få lämpligt utrymme i ramprogrammet. REACH-direktivet är mycket omdiskuterat, och även om jag inte tror att någon tvivlar på att detta direktiv bör beaktas står det klart att det måste vara balanserat och att det måste vara inriktat på sina mål. Genomförandet av Kyotoprotokollet kan i många fall betraktas som en framgångssaga för Europeiska unionen, och det är ingen tvekan om att det är en stor global framgång för stabiliteten i vår värld som helhet.
Vi började granska problemet med handel med utsläppsrätter för några dagar sedan, och det kommer helt klart att vara mycket viktigt att utvärdera alla slutsatser och att utarbeta en ståndpunkt i fråga om processer som i vissa fall kan vara paradoxala och ha oavsedda bieffekter.
Mina damer och herrar! Stålindustrin är värd vår uppmärksamhet, och omstruktureringarna, som är en del av det moderna livet, kräver en heltäckande europeisk politik, deltagande från arbetsmarknadens parter och en vilja att möta dessa utmaningar. Mina damer och herrar, jag vill återigen uttrycka min uppskattning av de italienska myndigheternas ansträngningar. Jag tror att det fortfarande är möjligt att påverka händelseutvecklingen till en viss del, och vi kommer att svara på den utvecklingen. 
Talmannen.
   – Jag vill avsluta debatten genom att meddela parlamentsledamöterna att jag har mottagit tre resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.(1)
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00. 

