Kommissionens lagstiftningsprogram och arbetsprogram för 2003
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens lagstiftningsprogram och arbetsprogram för år 2003.

Prodi
Herr talman, ärade ledamöter! Dagens sammanträde avslutar två mycket speciella dagar här i Strasbourg. I går diskuterade vi utvidgningen under en session som var mycket känslosam och fyllde mig med stolthet. I dag lägger jag tillsammans med kommissionskollegiet fram kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram för nästa år.
Årets program är frukten av en ny metod. Enligt de kriterier som vi kom överens om i januari förra året har Europeiska unionens främsta institutioner under de senaste månaderna gett liv åt en ny strukturerad politisk dialog. 
Under de gångna månaderna har bland annat varje medlem i kommissionskollegiet tagit ansvar för kommissionens prioriteringar inom sina respektive sektorer.
Jag vill understryka att kommissionen verkligen uppskattar Europaparlamentets bidrag till processen.
Som varje nytt system kan det naturligtvis förbättras redan från nästa år, och tillvarata erfarenheterna. Emellertid är det vi uppnått redan mycket positivt.
Jag vill påminna om nyheterna i den arbetsmetod vi har använt i år. 
För det första är detta arbetsprogram ett stort steg framåt i den process som skall göra planeringen för hela Europeiska unionen mer integrerad och sammanhållen. Enligt instruktionerna från Europeiska rådet i Sevilla innebär detta också att vi skall bidra till rådets första årliga operativa program. 
Därför innehåller programmet för första gången inte bara våra förslag utan också de viktigaste förslagen som kommissionen redan har antagit och som nu skall behandlas i rådet. Härigenom kan Europaparlamentet delta i planeringen också i denna viktiga del av lagstiftningen. Kommissionen hoppas att de tre största institutionerna före årets slut kan bli eniga om den interinstitutionella dimensionen i planeringsprocessen.
För det andra grundar sig vår nya arbetsmetod inte bara på den interinstitutionella dialogen utan också på ett ständigt informationsutbyte under den operativa fasen och på en total öppenhet gentemot medborgarna. 
Under 2003 kommer kommissionen att översända månatliga rapporter över den praktiska planeringen till Europaparlamentet och rådet. Dessa kommer att innehålla ett öppet kvartalsprogram och omfattande information om antagna förslag. 
Medborgarna kommer att kunna följa alla etapper i vår dialog eftersom översända handlingar kommer att offentliggöras på våra webbsidor. 
Herr talman!
En bättre samordning mellan institutionerna, en planering av lagstiftningsarbetet och information till allmänheten är påtagliga bevis på vår önskan att göra de europeiska institutionerna effektivare och ge dem en mer demokratisk grund. 
På detta sätt genomför vi riktlinjerna i vitboken om styrelseformerna som vi gav ut förra året. Det gäller inte bara tekniska nyheter utan är också ett ytterst viktigt steg i hur vårt integrationsprojekt utvecklas.

Ärade ledamöter!
Som jag sade i går är utvidgningen vår största utmaning inför det kommande året. Det är förstås naturligt att den står först bland våra prioriteringar för 2003.
Kommissionens arbetsprioriteringar är följande: 
? En utvidgad europeisk union
? Stabilitet och säkerhet
? En långsiktigt hållbar ekonomi för alla
Dessa prioriteringar har redan godkänts i rådet och i er församling. Jag vill nu visa på hur kommissionen avser att genomföra dem i praktiken under kommande år.

Vi talade länge om utvidgningen i går. I dag vill jag bara framhäva att kommissionens uppgift är att se till att alla parter som är inblandade i processen kan klara av sina egna ansvarsområden från anslutningens första dag. 
För kandidatländerna skall gemenskapens regelverk vara den nationella normen i lag och de facto. Processen har pågått i några år och har gett häpnadsväckande resultat, men vi måste följa de avslutande etapperna med särskild uppmärksamhet.
Från vår egen sida måste jag påminna om hur viktigt det är att omdefiniera uppbyggnaden av unionen för att klara av utmaningarna år 2004. Utvidgningen innehåller en kvalitativ dimension som inte kan eller får undervärderas. 
Jag har fullt förtroende för konventet som fortfarande arbetar och för den regeringskonferens som skall överföra anvisningarna till en verklig och egentlig konstitution för vår union.

Kommissionens två andra prioriteringar för 2003 är starkt kopplade till utvidgningen.
Målet att garantera stabilitet och säkerhet inom hela unionen är ytterst viktigt för kommissionen, eftersom det innebär att våra medborgare kan leva i harmoni och välstånd. 
Vi kan inte uppnå harmoni på annat sätt än genom en balans mellan kampen mot terrorism och brottslighet och ett beaktande av de friheter och rättigheter som är karakteristiska för vår politiska och sociala modell. Så kan vi skapa ett område av frihet, säkerhet och rättvisa för unionen. 
Dessutom skall vi integrera kontrollen vid våra yttre gränser. Detta innebär ett särskilt förberedelsearbete för de blivande unionsmedlemmarna som kommer att få ansvaret för största delen av unionens yttre gränser.
Vi måste också förstärka vår politik vad gäller migrationsströmmarna, asylrätten och integreringen av medborgare som lagligen kommer in i territoriet. Vi måste ställa behovet av att integrera de lagliga invandrarna i vårt samhälle i centrum, eftersom det är viktigt att komma ihåg att den lagliga invandringen ökar Europas kulturella och ekonomiska styrka.
Nu när vi håller på att utvidga unionen och beslutar om hur den skall se ut i framtiden, är det mycket viktigt att vi också ger ny kraft åt politiken som gäller unionens närmaste grannar. Varje dag blir jag alltmer övertygad om att vi måste bygga upp en global strategi för de länder som omger den utvidgade unionen; från Ryssland till Medelhavsområdet.
På sistone har diskussionen om Europas yttre gränser väckts. I detta sammanhang vill jag säga att vi bör sätta stopp för tanken som ställer de som står utanför i motsättning till de som är innanför. Jag inser att detta inte är någon lätt uppgift, men vi måste utforma och föreslå nya former av partnerskap där vi använder alla verktyg vi har till vårt förfogande. 
Vi skall inte se våra gränser som en mur. Men vi kan inte heller betrakta dem som en våg som kan sträcka sig hur långt som helst. 
Vår politik skall vara tydligare och ge ett positivt svar på våra grannars berättigade förväntningar; svaren skall bygga på samarbete. Samtidigt skall vi föra vårt politiska projekt för Europa framåt.
Slutligen har kommissionen för avsikt att delta fullt ut på den internationella scenen. Som vi gjort tidigare år kommer vi att arbeta för att förstärka stabiliteten inom Balkanområdet och vi kommer fortsätta vårt arbete för att finna nya villkor för att uppnå fred i Mellanöstern.

Den tredje stora prioriteringen nästa år gäller den ekonomiska politiken. 
Under den nuvarande ekonomiska konjunkturen frågar sig medborgarna med rätta vad unionen gör för att få fart på tillväxten och öka sysselsättningen.
Vi skall inte glömma att vi skall föra samman målen med ett hållbart ekonomiskt välstånd och en social integrering som vi har satt upp för oss själva. 
För några veckor sedan diskuterade vi här samordningen av den ekonomiska politiken och stabilitets- och tillväxtspakten. 
Inom de närmaste dagarna kommer vi att lägga fram våra förslag för att förbättra paktens tillämpning och för att förvalta budgetpolitiken inom den ekonomiska och monetära unionen på ett mer samordnat sätt.
Grundmålet är att göra de offentliga finanserna solidare och mer hållbara. Det gäller att tillämpa bestämmelserna på ett intelligent och fast sätt för att gynna tillväxt och sysselsättning. 
Dessa förslag ingår i en vidare strategi för att förstärka samordningen av den ekonomiska politiken och styrelsen. I detta syfte kommer vi att under 2003 förbättra kommissionens utvärdering och kontroll samt dess förslagsfunktion. 
Så börjar vi ett smidigare tillvägagångssätt som kommer att föra in alla våra förfaranden inom en stor samordningscirkel. På så sätt kommer vi att bättre integrera vårrapporten om hur Lissabonstrategin genomförs med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och riktlinjerna om sysselsättningen.
2003 fyller unionens inre marknad tio år och vi kommer att upprätta en rapport om hur den har framskridit och vilken nytta den har varit de europeiska medborgarna och konsumenterna. Men vi får inte glömma att, även om vi gjort enorma framsteg inom vissa områden, är arbetet ännu inte klart inom andra områden.
Jag tänker då på tjänstesektorn och särskilt de finansiella tjänsterna. 2003 har vi också satt som gräns för att integrera marknaderna för riskkapital och värdepapper.
Jag vill påminna om att dessa reformer kommer att underlätta tillgången till befintliga medel för innovation, som ligger till grund för tillväxt och sysselsättning inom vår ekonomi. Innovation och investeringar i humankapital och teknik kommer att vara centrala punkter i kommissionens nästa vårrapport. 
Vad gäller utrikespolitiken är målet att bemästra och leda globaliseringsprocessen så att de positiva effekterna kommer så många människor i världen till nytta som möjligt.
Vårt integrationsprojekt erkänns av alla som det enda exemplet på en demokratisk ledning av globaliseringsprocessen. Vi har alltså en unik erfarenhet som vi inte får undanhålla världen, och framförallt inte de fattigaste områdena.
Nästa år innebär också ett viktigt steg i Doha-utvecklingsagendan. I september kommer ett ministermöte att hållas inom WTO i Cancún. I detta sammanhang, och i andra, kommer kommissionen att vaka över att de åtaganden som gjorts i Kyoto, Monterrey och Johannesburg respekteras. 
Med andra ord skall vi ge konkreta svar på omvärldens stora förhoppningar att vi på ett intelligent sätt skall lösa miljö-, handels- och utvecklingsproblem.

Det framgår tydligt av vad jag har sagt att de ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekterna numera utgör en väv som vävs ihop när vi utformar och genomför vår politik. 
Denna utveckling av vår filosofi och vårt arbetssätt har bekräftats och fått impulser av Europeiska rådet i Sevilla i juni förra året. 
Det lagstiftnings- och arbetsprogram som jag lägger fram i dag är också ett steg mot bättre styrelseformer i Europa. 
Från nästa år kommer kommissionen att göra preliminära analyser av subsidiaritet och proportionalitet för ungefär 40 utvalda förslag och studera deras ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenser. Dessa analyser underlättar och ersätter de metoder kommissionen i dag har för konsekvensanalys. 
Vi skall börja med en ny pragmatisk arbetsmetod i flera steg. Från 2004 kommer detta system att vara operativt och hela den normgivande processen integrerad, från den årliga politiska strategin som vi kommer att lägga fram i februari och kommande lagstiftnings- och arbetsprogram. 

Ärade ledamöter! 
Detta arbetsprogram syftar till att göra vår politiska verksamhet ännu mer konsekvent och samstämmig genom ett allt starkare samarbete mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen. 
De diskussioner som har ägt rum bekräftar det kloka i gemenskapsmetoden som kan ge systemet de operativa incitament och den politiska planering som unionen har behov av för att samla alla sina ambitiösa mål.
Det europeiska integrationssamarbetet är nästan ett halvt sekel gammalt, men historiskt sett är det purungt. Precis som i alla andra organisationer som växer kan varje år vara en milstolpe för det enade Europa.
Vi är alla medvetna om detta, men ändå kommer 2003 att bli ett speciellt år. Jag tänker alltid på det året som en avgörande vändpunkt för den europeiska historien.
Vi är alla upptagna med att arbeta med och reflektera över unionens framtid. Det är mycket viktigt att ta hänsyn till systemets hela potential för att förstå vilka element som verkligen kommer att reformeras.
Avslutningsvis vill jag inbjuda er alla att ha denna tanke som utgångspunkt för jämförelse, harmoni och stort ansvar.
Tack.

Talmannen.
Jag skulle vilja tacka minister Haarder för att han är här. Det här är första gången som rådet verkligen varit närvarande när lagstiftningsprogrammet lagts fram.

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar kommissionärer, kära kolleger! Ni har sagt oss, ordförande Prodi, att vi skulle inviga ett nytt förfarande som inom ramen för utarbetandet av kommissionens lagstiftningsprogram och arbetsprogram för 2003 skulle göra det möjligt att samordna arbetet mellan de tre institutionerna bättre. Vi betonar hur viktigt detta nya förfarande är. För första gången har parlamentet, rådet och kommissionen inlett en konstruktiv dialog för att fastställa ett lagstiftningsprogram. Vi fäster stor betydelse vid detta samarbete och särskilt vid att diskussionerna mellan parlamentet och kommissionen på ett tidigt stadium utökats. Även om dialogen verkligen ägde rum förra våren, har det ändå varit svårt att skilja denna specifika lagstiftningsplanering från de s.k. vanliga möten som äger rum under hela året mellan parlamentsutskott och kommissionärer inom respektive behörighetsområde. I framtiden måste man sannolikt förbereda och strukturera denna dialog ytterligare, bl.a. genom att varje kommissionär preliminärt lägger fram riktlinjer för respektive lagstiftningsområde. Det särskilda dokumentet ?Årlig politisk strategi för 2003? som kommissionen lade fram i februari visade sig faktiskt otillräckligt, vilket skulle kunna vara skadligt eftersom 2003 är ett särskilt avgörande år på grund av utvidgningen. Jag har emellertid noterat, herr ordförande, er vilja att lägga fram månadsvisa rapporter för parlamentet.
Vi är positiva till de tre politiska prioriteringar som kommissionen fastställt och vi har följande kommentarer:
När det gäller den första punkten kallad ?Att se till att utvidgningen blir framgångsrik? är vi i första hand intresserade av att gemenskapens regelverk skall tillämpas korrekt i hela den utvidgade unionen. Det är därför nödvändigt att gemenskapsrätten är tillgänglig i kodifierad version på alla de nya medlemsstaternas språk. Att lyckas med utvidgningen innebär att införliva miljödimensionen och målsättningen med folkhälsa och konsumentskydd i all övrig politik, liksom att ta hänsyn - det sade ni själv - till humankapital, och det innebär även att tillhandahålla en innovationssatsning. Det innebär avslutningsvis att kontrollera tillämpningen av gemenskapslagstiftningen och det förefaller nödvändigt att hjälpa dessa framtida medlemsstater att så snart som möjligt inrätta lämpliga strukturer.
När det gäller den andra punkten kallad ?stabilitet och säkerhet? hänger terroristhotet över unionen. Vi gläds därför åt de åtgärder som föreslagits för att bekämpa denna farsot. Kampen är en beståndsdel i en större ambition, nämligen att garantera unionens trygghet och säkerhet. Vi är därför också positiva till kommissionens åtaganden för att göra framsteg när det gäller inrättandet av ett område för frihet, säkerhet och rättvisa, där personliga rättigheter skall kunna skyddas. Och detta oavsett om det handlar om civilt skydd, livsmedelssäkerhet, säkerhet inom industri, transport, energi eller lokaliseringspolitik, så att samtliga aspekter i anslutning till folkhälsan och miljön kan beaktas. När det gäller inrättandet av en europeisk åklagare anser vi det berättigat att invänta konventets slutsatser i frågan, innan några initiativ tas. Att säkerställa unionens trygghet och säkerhet innebär också att fastställa och införa ett integrerat system för förvaltning av gränserna samt vidta konkreta och samordnade åtgärder för att bekämpa den illegala invandringen. Vi ber också kommissionen att snabbt lägga fram förslag om invandrings- och asylpolitiken där man gör en tydlig skillnad mellan asylsökande, dem som söker internationellt skydd och migrerande arbetstagare. När det gäller denna fråga är vår grupp fortsatt oroad över den bristande vilja vi kunnat konstatera inom rådet. Det är lika viktigt att ha en regelbunden uppföljning av Europeiska unionens och medlemsstaternas verksamhet beträffande den internationella brottmålsdomstolen.
När det gäller den tredje punkten kallad ?en hållbar ekonomi för alla? vill jag säga att om vi vill undvika att den försämrade ekonomiska miljön ger negativa effekter för sysselsättningen skulle det vara önskvärt att kommissionen kan lämna oss förslag för en mer flexibel arbetsmarknad, vilket är en förutsättning för att öka möjligheterna till sysselsättning. Vi uppskattar kommissionens beslutsamhet när det gäller stabilitetspakten, men anser ändå att den innehåller olika brister. Det är beklagligt att skattepaketet inte alls nämns i kommissionens program och att inga framsteg skett på mervärdeskatteområdet när det gäller principen med ursprungsland. Och vi uppmanar framför allt kommissionen att gå längre i sin diskussion om harmonisering av skatteunderlaget överallt där det är nödvändigt för att den gemensamma marknaden skall fungera bra, och samtidigt inte föreslå något system som enbart syftar till att harmonisera skattesatserna. Europeiska unionens skattepolitik skall i samtliga fall inriktas på att sänka den allmänna beskattningen och de administrativa avgifterna. Den ekonomiska utvecklingen kräver också att infrastrukturen förstärks, bland annat när det gäller transporter. Till följd av domen från EG-domstolen den 5 november 2002 där man dömer åtta medlemsländer för att ha slutit avtal om ?open skies? med Förenta staterna, kräver vi att Europeiska kommissionen snarast lägger fram ett meddelande om det framtida utarbetandet av bilaterala avtal på lufttransportområdet. När det gäller unionens utrikespolitik uppmanar vi kommissionen att publicera en grönbok om de nya gränserna i den utvidgade Europeiska unionen, en grönbok som borde åtföljas av diskussionerna om de relationer som bör finnas med de nya grannländerna och de olika samarbetspartnerna. Det är beklagligt att det i detta lagstiftningsprogram från kommissionen inte finns vare sig någon hänvisning till inrättandet av ett Euromed-område för frihandel, eller till inrättandet av en Euromed-kammare. Inom ramen för diskussionerna om vad som skall ske efter Doha frågar vi kommissionen hur den hoppas kunna integrera engagemanget från ett Europa som inte längre består av femton stater, utan av tjugofem. Avslutningsvis måste den transatlantiska dialogen utökas i en anda av hållbar och solidarisk utveckling, och vi måste självfallet respektera åtagandena från Kyoto. Vi är nöjda med att förslaget innehåller sju tematiska strategier såsom anges i det sjätte miljöhandlingsprogrammet, liksom förslag rörande den integrerade produktpolitiken och en ny strategi när det gäller kemiska ämnen.
Sammanfattningsvis, herr talman, kära kolleger, förefaller det viktigt att inleda reformen av personalstadgan, förstärka Olafs oberoende och på Internet publicera kommissionärernas och generaldirektörernas deklarationer om finansiella intressen. Herr talman! Jag är övertygad om att vi på så sätt kan undvika att bestämmelserna ökar exponentiellt, att kriterierna staplas på varandra eller att vi överhopas med arbete för att införliva lagar som skall garantera en optimal framtid för den utvidgade unionen.
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! Vi kommer allt närmare det vi begärde i början av mandatperioden, det vill säga ett årligt politiskt program som läggs fram inför parlamentet med rådets deltagande - och jag hoppas att statsminister Haarder inte bara är här som gäst, utan att han kommer att delta i debatten och besvara våra inlägg i linje med vårt åtagande för synlighet, öppenhet och demokratisk kontroll. Herr talman, låt mig i det här sammanhanget nämna en mening i programmet - jag tror att det är ett slarvfel av författaren: arbetsprogrammet är kommissionens bidrag till rådets årliga operativa program. Skulle kommissionens ordförande kunna förklara innebörden i detta? Vi tolkar det som att parlamentet inte räknas och kommissionen reduceras till rollen som sekreterare åt rådet och vi ställer oss helt emot detta slags förslag.
Jag kommer att koncentrera mig på de tre stora prioriteringar som ordföranden nämnde och låter mina kolleger ta hand om de sektoriella frågorna.
När det gäller utvidgningen diskuterade vi den frågan i går. Stärkandet av den sociala dimensionen i kandidatländerna är ett viktigt inslag i gemenskapens regelverk. Vi anser dock att kommissionen bör satsa mer på vissa områden. Förutom att diskutera - den sista fasen av förhandlingarna har inte avslutats ännu - finns det några frågor som vi måste komma ihåg. Vi har till exempel med förvåning uppmärksammat att det i revisionsrättens rapport för i år står att endast en miljon euro har använts inom föranslutningsprogrammet Sapard, vilket är lika med 0,1 procent. Vi diskuterar hela dagarna om beloppen, men man måste även tänka hur de används och hur de investeras. Vi måste diskutera den här frågan, inte bara med kommissionen, utan även med våra vänner och grannar - vilket jag hoppas de blir inom kort - kandidatländerna.
För det andra, när det gäller den ekonomiska frågan som är absolut grundläggande, ser vi att andan från Lissabon och Göteborg fortfarande lever kvar hos kommissionen. Hur som helst måste det erkännas att de senaste händelserna har visat att vi inte spelar en central roll i den ekonomiska tillväxten och att det framför allt finns en oro över att det ekonomiska styret inte förstärks - och vi måste se vad som händer i konventets arbetsgrupp. Om den monetära unionen inte sammankopplas med en ekonomisk och politisk union är den inte genomförbar på lång sikt, det har historien lärt oss och det måste vi vara mycket medvetna om för att kunna gå vidare.
En sista punkt om de ekonomiska och sociala prioriteringarna. Förutom hållbar utveckling föreslår ni, i stället för ramdirektivet om tjänster av allmänt intresse som man enades om i Barcelona, en grönbok. Vi föredrar ett ramdirektiv.
När det gäller stabilitet och säkerhet - förutom prioriteringen terrorismen, som är en allmän prioritering - väckte det svenska ordförandeskapet frågan om Europas demografiska framtid. Det skulle vara lämpligt att denna fråga kopplas till invandringsfrågan. Vi välkomnar - och jag vänder mig framför allt till våra kolleger från högerpartierna - att ni försvarar den lagliga invandringens roll i förhållande till välståndssamhället och vår demografiska framtid, men hur som helst - och nu riktar jag mig till rådet - anser jag att det skulle vara mycket positivt om inställningen till den här frågan var mer aktiv.
När det gäller debatten om Europas gränser talade ni om själen och anden - men i världsliga termer - hos alla européer. Vår före detta kollega, Palacio, Spaniens utrikesminister, har redan sagt att Europa inte är en kristen klubb. Jag välkomnar detta uttalande, som jag anser vara mycket träffande. Hur som helst - detta gäller även konventet - är det viktigt att finna metoder för att anslutningen genomförs på ett kompetent sätt.
Låt mig ta upp det som saknas i programmet. Stadgan för de politiska partierna finns inte med som en prioritering i programmet. Nu när Nicefördraget har antagits är det absolut nödvändigt att göra snabba framsteg på det området för att kunna befästa en grundläggande faktor i den europeiska demokratin. Kommissionen lade redan tidigare fram ett övergångsförslag. För det andra skall vi rösta om en resolution - jag tror att den kommer att få en bred majoritet i kammaren - om yttrandefrihet och mediekoncentration. I det här sammanhanget skulle vi välkomna en mer dynamisk inställning från kommissionens sida.
Till sist, och jag avslutar med detta, herr talman, finns det en fråga som vi finner mycket oroande: de överenskommelser som träffades vid rådet (allmänna frågor) i måndags. Vi har fått reda på, genom det som har berättats för oss och vad som har läckt ut, att kommissionens ordförande tycker att det är viktigt att fastsälla ett slutligt datum för den nuvarande kommissionens mandat. Jag har alltid trott att kommissionens arbete inleddes direkt efter valdagen. Hur som helst är det en konstitutionell fråga. Vi motsätter oss att rådet (allmänna frågor), utan att ha diskuterat frågan med parlamentet och utan att ni har lagt fram den, fattar ett unilateralt beslut som innehåller många punkter som klart står strider mot fördragen. Vi begär därför - och jag vänder mig till er, herr ordförande, för att ni skall vidarebefordra det till parlamentets talman - att förslaget om ett interinstitutionellt avtal om denna viktiga fråga skall läggas fram av ordföranden i Köpenhamn och jag skulle vilja få en förklaring till det här agerandet av såväl kommissionens som rådets ordförande.
(Applåder)

Clegg (ELDR).
Herr talman! ELDR-gruppen har tidigare alltid varit ganska kritisk mot de tidigare ganska osammanhängande och nyckfulla årsprogrammen. Vi har alltid försökt hitta två saker i det här programmet: för det första en tydlig bild av den politiska inriktning som återspeglas i de strategiska val som Europeiska kommissionen gör, och för det andra, en politisk debatt mellan institutionerna själva. Det har visserligen gjorts vissa framsteg i de två fallen i år, jämfört med tidigare år. Vi vill tacka kommissionen för att den hållit sig till formen och tidtabellen för de nya ordningarna och särskilt tacka kollegiet för att så många av dem är närvarande här i dag. Det kan dock, som ordförande Prodi själv sade, fortfarande bli bättre.
ELDR-gruppen skulle vilja belysa tre områden där vi känner att det borde göras ytterligare förbättringar. Europeiska kommissionen har ambitionen att fungera som en sorts EU-regering. Bra regeringar fattar strategiska beslut. De fastställer politiska prioriteringar. Det betyder alltså att de förklarar både vad de inte skall göra och vad de verkligen skall göra. Vi är litet oroliga att, även i den här förbättrade akten, de tre prioriteringarna är så breda och opreciserade att de inte riktigt står för något meningsfullt politiskt ställningstagande. Det visar sig i bilagorna. Den bilaga som innehåller de åtgärder som vidtagits inom ramen för de tre prioriteringarna uppgår till cirka 40 sidor. Mer oroande är att den bilaga som innefattar de frågor som inte omfattas av prioriteringarna uppgår till 50 sidor. Vi står med andra ord inför utsikten att majoriteten av de initiativ som vidtagits på grundval av det här årsprogrammet nästa år helt och hållet kommer att hamna utanför den politiska inriktning som anges i årsprogrammet. Det är helt enkelt inte rätt sätt att gå tillväga. Än en gång liknar det här en sorts kataloginställning till lagstiftningsinitiativen och vi skulle som partigrupp vilja se en mycket bättre visning av ställningstaganden och politiska inriktningar med avseende på vad Europeiska kommissionen föreslår göra från det ena året till det andra.
Det andra är den detaljnivå som ges för varje föreslagen lagstiftningsåtgärd. Den har verkligen förbättrats jämfört med tidigare år, men det var inte så svårt. Den är fortfarande inte tillräckligt bra och jag skulle vilja påpeka för kommissionen att i konventet utarbetas förslag om att i framtiden engagera nationella parlament i den här debatten. Den här bilagan är nästan obegriplig för ledamöter i Europaparlamentet så den vore ännu obegripligare för ledamöter i nationella parlament. Den måste förklaras tydligt, övertygande och på ett enkelt språk så att den är begriplig för personer som lever i den värld som finns utanför institutionerna.
Avslutningsvis den tredje punkten, som är vårt starka stöd för kommissionens avsikt att låta utföra konsekvensbedömningar för ett antal pilotinitiativ. Vi tycker att konsekvensbedömningar är absolut oumbärliga för att förbättra kvaliteten på den europeiska lagstiftningen men vi skulle vilja gå ett steg längre i två viktiga avseenden. För det första anser vi inte att kommissionen på sikt kan vara både domare och jury i sina egna konsekvensbedömningar - när den bedömer sina egna förslagsutkast. Vi tycker att det borde göras oberoende. För det andra är det inte särskilt meningsfullt att kommissionen utför sina konsekvensbedömningar om parlamentets och rådets ändringar sedan undgår konsekvensbedömning helt och hållet. Därför skulle vi vilja ha ett interinstitutionellt handlingssätt där konsekvensbedömningar görs i alla skeden av lagstiftningsprocessen.

Boudjenah (GUE/NGL).
Herr talman, herr kommissionsordförande! De tre politiska prioriteringarna i ert program kan enbart bedömas mot bakgrund av de utmaningar som Europeiska unionen ställs inför. Men, och det säger jag redan från början, man måste konstatera att de ultraliberala kriterier som fortfarande kännetecknar den europeiska integrationen gör det omöjligt att höja sig till dessa utmaningars nivå.
Kommissionen erbjuder sig därför, jag citerar, ?att se till att medborgarna blir en verklig del av Europa?. Så modigt! Avgrunden ökar faktiskt mellan den nuvarande europeiska integrationen och folkets förhoppningar, vilka bl.a. uttrycktes vid det europeiska sociala forumet i Florens. I Florens samlades hundratusentals personer till en imponerande demonstration mot kriget och för freden. Och unionen fortsätter att bedriva en säkerhets- och försvarspolitik som bygger på en militär möjlighet och alliansen med Nato, i stället för att använda sina ansträngningar för att förebygga konflikter. I Florens förespråkades i många konferenser, debatter och demonstrationer att den offentliga servicen skulle försvaras, för att vatten, hälsa och utbildning skall vara gemensamma tillgångar. Ett upprop mot avregleringen av tjänster under överinseende av WTO och inom ramen för GATS har redan undertecknats av 127 europeiska och nationella parlamentsledamöter.
Genom att tillämpa resultatet från Europeiska rådet i Barcelona och Lissabon fortsätter och påskyndar kommissionen däremot liberaliserings- och avregleringsprocessen som leder till privatiseringar inom energi, transport, post, etc. Den upprätthåller stabilitetspakten, de offentliga utgifternas ok, en pakt man ändå på högsta nivå erkänt att den inte var så okränkbar.
Efter Florens kommer de franska järnvägsarbetarna att ge sitt svar den 26 november på gatorna. I Florens uttalade sig ungdomarna till förmån för ett broderligt och solidariskt Europa som är öppet mot världen. Kommissionens program gör fästning Europa än mer ogenomträngligt. Denna effektiva förvaltning av gränserna är ändå fullständigt illusorisk och fjärmar oss från ett solidaritetens Europa som ni talade om i går förmiddag, herr Prodi.
Den gemensamma invandrings- och asylpolitiken skall inte underordnas en kamp mot terrorismen som skulle jämställa allt som är främmande med en potentiell fara, och kriminalisera samtliga invandrare eller bara betrakta dem som en ekonomisk källa.
Vägen mot lika rättigheter kan i stället möjliggöra en solidarisk och säker europeisk union. Med lika rättigheter avser jag även ekonomiska, sociala och politiska rättigheter: att ge rösträtt till utländska medborgare redan vid nästa val till Europaparlamentet 2004, vilket kommissionär Vitorino önskade inför en arbetsgrupp i konventet, skulle vara en stark signal för ett Europa som är öppet mot världen, ett broderligt och generöst Europa.
Ja, vi måste snarast fastställa Europas framtid, men jag tror det måste ske på ett annat sätt än med kommissionens utformning och förslag. Skall vi nöja oss med konventets dämpade önskemål om institutionerna och besvärjelserna när det gäller den sociala dimensionen och fullständigt lita på konventet, som ni sade herr Prodi? Det räcker inte med att proklamera att medborgarna skall vara delaktiga, man måste också fullt ut erkänna deras rätt till arbete, hälsa, bostad, utbildning och kultur och för detta säkerligen omstrukturera och verkligen ge sig på Maastrichtfördraget, som är konkurrensens och den fria marknadens dogm, ifrågasätta stabilitetspakten genom att ta hänsyn till nya kriterier som tillväxt, sysselsättning och utbildning och se över Europeiska centralbankens uppgift. Liberalisering och avreglering måste kungöras och den offentliga servicen erkännas i fördraget, och inte bara som ett undantag för konkurrensen.
Avslutningsvis, herr Prodi, talade ni om de stora förhoppningar som finns i söder. Jag instämmer i denna strävan efter en ny roll för Europeiska unionen i världen: för att förebygga konflikter, för freden och för en verklig säkerhet. I de internationella förhandlingarna, särskilt inom WTO, borde unionen ta parti och engagera sig för att de fattigaste länderna skall utvecklas. Att då nöja sig med de magra åtagandena från Monterrey eller PPTE-initiativet är ganska svagt, när det snarare handlar om att avskriva hela skulden för länderna i söder.
Om kommissionen avslutningsvis har en uttalad ambition att delta i lösningen av konflikten i Mellanöstern, hoppas jag att fler politiska initiativ kan tas som inte bara är ord, utan i samma anda som Pattens regelbundna ståndpunkter.

Frassoni (Verts/ALE).
Herr talman! Ordförande Prodi påminde om tre huvudpunkter för programmet och jag instämmer i stort i den strategi som presenterades.
Som företrädare för de Gröna, anser jag emellertid att den viktigaste punkten om man skall bedöma detta lagstiftningsprogram borde vara agendan för hållbar utveckling, inte bara inom Europeiska unionen, utan även utanför unionen. Dessvärre, ordförande Prodi, är den här punkten fortfarande ganska vagt utformad i ert program, och kanske till och med en aning retorisk. Låt oss hoppas att kommissionens rapport om hållbar utveckling, som skall läggas fram under vårens toppmöte, inte kommer i sista sekunden den här gången. När det gäller uppföljningen av Johannesburg hoppas vi också att det skall bli möjligt att i god tid ta del av årsrapporten om partnerskapen för vatten och energi som, som ni säkert känner till, ingår som en del av de avtal av ?typ 2? som ingicks i Johannesburg.
I lagstiftningsprogrammet nämns betydelsen av att toppmötet i Cancún blir lyckat. Vi anser under alla omständigheter att Europaparlamentet måste engageras i diskussionen om vad kommissionen skall göra och säga i Cancún. Vi vill verkligen inte på nytt hamna i en så obehaglig situation som den i Johannesburg. Där ställdes vi inför fullbordat faktum när det gällde avtalet mellan kommissionen - eller kanske snarare den behörige kommissionären, för detta mysterium har fortfarande inte klarats upp - och Förenta staterna, ett avtal som bestämde att WTO:s regler skulle få försteg framför de internationella avtalen på miljöområdet. Detta försök stoppades delvis i Johannesburg, men vi är rädda för att man kan försöka upprepa denna kupp i Cancún, utan någon offentlig diskussion och i skarp kontrast mot kommissionens egna intentioner när det gäller miljöskydd.
När det gäller den hållbara utvecklingens externa dimension vill jag också påminna om att även om det är sant att en miljökonsekvensbedömning och en utvärdering av hållbarhetsaspekten numera krävs för alla internationella avtal - och detta är något positivt, innovativt, något som vi är mycket nöjda och tillfreds med - så är det också sant att detta löfte är svårt att förverkliga, bland annat på grund av en viss brist på resurser. Detta visades av arbetet i samband med avtalet med Chile, ett avtal som dessvärre blev oprecist och som tillkom under tidspress.
Herr talman! Vi avvaktar med stort intresse kommissionens grönbok om allmännyttiga tjänster, och vi hoppas verkligen att det skall bli möjligt att diskutera den även i detta parlament, ordförande Barón. Vi hoppas också det skall bli möjligt att lägga fram ett direktiv i denna fråga, bland annat därför att vi fruktar en viss brist på konsekvens - som jag redan sagt - mellan det som kommissionen gör och säger i unionen och det som den sedan förhandlar fram på internationell nivå, framför allt inom ramen för den numera så mäktiga WTO.
Detta år är det internationella bergsåret, ordförande Prodi, och med tanke på er stora kärlek till berg undrar vi vilka åtgärder kommissionen tänker vidta för att på ett konkret sätt förverkliga alpkonventionen, framför allt dess transportprotokoll.
Ett annat miljöproblem, som vi anser det vara nödvändigt att påminna om och som dessvärre har försvunnit från programmet, gäller PVC. Detta material erkänns som mycket farligt i minst fem fleråriga studier som genomförts av kommissionen. Vi väntade oss ett meddelande före sommaren men uppenbarligen har frågan gått i stå sedan kommissionär Liikanen redovisade sin ståndpunkt. Detta exempel gäller till synes en detalj. Men även om det stämmer att vi håller på att förhandla i positiv anda om att förbättra lagstiftningsprogrammet, så är det också sant att det är ganska fruktlöst att föra en dialog om vi sedan inte vet vad som händer med viktiga lagstiftningsförslag, som fått kraftigt stöd i parlamentet, som förekommer i flera år i olika program för att sedan helt oväntat försvinna.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag uttrycka vår starka oro över det stora inflytande som näringslivets lobbygrupper har på kommissionens beslut när det gäller att välja lagstiftande eller till och med bara delvis lagstiftande instrument, och jag vill även påminna om att det gäller ett mycket speciellt interinstitutionellt avtal som vi försöker få klart tillsammans med våra kolleger i parlamentet före Europeiska rådet i Köpenhamn.

Poli Bortone (UEN).
Herr talman, herr kommissionsordförande! Låt mig först av allt be ordförande Prodi om ursäkt för detta improviserade inlägg, som kommer att bestå av ett antal nedslag i olika frågeställningar som jag läst om eller lyssnat till.
Det är uppenbart att man inte kan begära av kommissionen att den skall göra allt, omedelbart och helst bra, på bara ett år, förutom de riktlinjer som angetts i planeringsdokumentet för 2003. Men det är rätt att ange riktlinjer - vilket också har skett - som det verkar vara möjligt att instämma i, åtminstone på en allmän nivå.
Jag lyssnade på ert inlägg, ordförande Prodi, och jag uppskattade mycket vissa av de markeringar som ni gjorde, med er vanliga entusiasm, framför allt när det gällde associationer av social karaktär. Detta är något som aldrig saknas när man diskuterar säkerhet och solidaritet eller ingripanden som - varför inte? - borde leda till en omställning, till exempel på arbetsmarknadens område.
Jag tillåter mig därför att uppmana kommissionen, och gemenskapens institutioner i allmänhet, att fundera över vissa politiska program som jag tror är av avgörande betydelse för Europas framtid, och framför allt när det gäller framtiden för ett utvidgat Europa som verkligen vilar på en gemensam grund. Jag vet inte om dessa diskussioner skall föras i ett formellt eller i ett informellt sammanhang.
I går talade vi länge, såväl formellt som informellt, med många kolleger som, låt oss säga så, aspirerar på att få en fast fot i Europa. Vi kunde gemensamt uttala en vilja att gå vidare mot ett Europa som reellt, konkret och helst även politiskt, är en enhet. Men för att vara politiskt enat och sammanhållet måste Europa utan hyckleri ta tag i problem av epokgörande betydelse.
Herr talman! Jag tror att vi måste diskutera frågan om invandringen på ett betydligt djupare plan. Att diskutera den legala invandringen innebär inte att man har uttömt ämnet, precis som man inte kan uttömma det genom att tala om integration. Jag funderar ofta - och jag kan fortfarande inte komma på ett bra svar - över frågan om integration av invandrare och ibland undrar jag om inte integration av invandrarna är ytterligare en form av förtryck när det gäller kulturer som, eftersom de är olika, måste respekteras fullt ut.
Vi påmindes nyss av en kollega om en intressant diskussion som ägt rum i Florens och i min egen stad, Lecce, en stad där vi inte behöver vara rädda för att konfronteras med dem som tänker på ett annat sätt än vi själva. Även i det här fallet måste vi diskutera globaliseringen, den nya fattigdom som verkligen existerar, nord och syd, öst och väst i världen. Och framför allt måste vi, som sagt, fundera över det eventuella förtryck som uppkommer när vi ställs inför folk som in- eller utvandrar och som, föreställer jag mig, önskar återvända till sitt eget land, återfå sin identitet och sin egen kulturella tillhörighet, men utan att återvända till ekonomisk fattigdom. Om vi därför skall ingripa på det ekonomiska planet, så får vi sannerligen inte göra det i termer av kulturförtryck.
Låt mig därför mot den bakgrunden rikta kommissionens uppmärksamhet på frågorna om invandring och arbete. Vi måste undvika att arbetet, mer än en faktor som förenar, blir en ny grogrund för konflikter mellan invandrarna i våra länder och dem som har behov av att omstrukturera sin verksamhet. Det kan räcka att påminna om den industriella krisen i vårt land, ordförande Prodi, och därmed behovet av att omstrukturera arbetet genom kraftfulla och omfattande utbildningsinsatser. Även utbildningen är en fråga som handlar om kulturella attityder, något som vi måste understryka om det är sant att Europa, som ni hävdar, vill fortsätta växa.

Blokland (EDD).
Herr talman! Jag företräder i mitt anförande den nederländska delegationen i EDD. Europeiska kommissionens tre huvudprioriteringar utgör ett logiskt val för 2003 års arbetsprogram. Förberedelserna inför utvidgningen har högsta prioritet och Europeiska kommissionen betraktar den med rätta som en uppgift att hantera mångfalden av kulturer, förvaltningsmässiga traditioner och ekonomiska strukturer. Även den andra prioriteringen, stabilitet och säkerhet, stödjer jag helhjärtat. Kampen mot terrorism, kontrollen vid de nya yttre gränserna och kampen mot illegal invandring är av stor betydelse både för den nuvarande och för den utvidgade unionen.
Nu skulle jag emellertid vilja gå in lite närmare på den tredje prioriteringen: hållbar utveckling. Även om jag naturligtvis är glad över att hållbar utveckling fortfarande prioriteras av Europeiska kommissionen, är det inte hela sanningen. Man lovar högtidligt att de miljömässiga konsekvenserna av ny lagstiftning skall ägnas särskild uppmärksamhet, men i bilaga 2 läser jag sedan att denna uppmärksamhet framför allt gäller fullbordandet av den inre marknaden. Jag är givetvis nyfiken på meddelandet om att införliva miljön i EU-lagstiftningen. Samtidigt är jag bekymrad över detta dokuments ställning. Risken är stor att det blir ännu ett diskussionsunderlag som mynnar ut i fagra ord och avsikter, men som saknar konkret betydelse i lagstiftningen. I synnerhet på områdena energi och transport finns det stort utrymme för förbättringar. Dessutom kan jag konstatera att det finns få initiativ på miljölagstiftningens område. Det kanske inte är så oförståndigt med tanke på de problem som finns med att genomföra, verkställa och upprätthålla den nuvarande miljölagstiftningen. Vidare är det tänkbart att vi under de kommande åren i en union med 25 länder inte längre lyckas utarbeta långtgående lagstiftning.
Jag har vid flera tillfällen efterlyst ett förslag till revidering av batteridirektivet. Jag är medveten om att ett sådant arbete pågår sedan flera år tillbaka, men att man inte lyckas komma överens internt. Det är nu hög tid att ändringsförslaget skickas till parlamentet och rådet. Jag ser gärna till att ni håller ert löfte från mars 2003.

Berthu (NI).
Herr talman! Kommissionens arbetsprogram för 2003 är bättre utformat än tidigare. Det är tydligt inriktat på de stora prioriteringarna, vilket är positivt. En stor tvetydighet återstår emellertid när det gäller formen. Man säger oss att detta program kommer att utgöra ett tillskott till rådets årliga operativa program för 2003 som rådet skall anta i december, dvs. så småningom. Men exakt vilken ställning har detta tillskott från kommissionen? Skall rådet ta det som det är, eller har rådet rätt att ändra det för att införa nya prioriteringar? Endast den andra hypotesen är förenlig med institutionernas hierarki. Vi ifrågasätter förvisso inte att dialogen inom den institutionella triangeln i praktiken gör det möjligt att minska denna svårighet. Den utgör ändå ett principiellt problem som inte är obetydligt.
I kommissionens program är förberedelsen av utvidgningen den viktigaste punkten. När man läser vilka åtgärder som skall genomföras i det hänseendet kan man inte annat än imponeras av det stora antalet, och det visar också hur omfattande gemenskapsrätten är som kandidatländerna skall införliva. Efter att i går ha lyssnat till dessa länders företrädare, efter att ha upplevt deras reaktioner, är det tydligt att dessa länder vill bli medlemmar i unionen. De vill ingå i den europeiska familjen och de är beredda till stora ansträngningar för att uppnå detta. Låt oss emellertid undvika att trötta ut dem med ett överskott av lagstiftning och auktoritet. Låt oss vara kloka nog att ibland låta dem gå i sin egen takt, och i större utsträckning tillåta olika nivåer.
En annan prioritering i programmet kallas ?Stabilitet och säkerhet? och innehåller bl. a. åtgärder om invandringen. Efter att vid flera tillfällen ha läst förteckningen över nyckelinitiativen kan jag meddela att jag hittat det som gäller införlivandet av de legala invandrarna, men att jag fortfarande letar efter det som borde gälla de illegala invandrarnas återvändande. Om det finns med är det väl dolt. Det visar helt enkelt att kommissionen fortfarande har lång väg att gå innan den kan bedöma omfattningen av de problem vi har i dag.
Vi vill däremot avslutningsvis snarare berömma avsnittet med titeln ?Se över förbindelserna med grannländer till den utvidgade unionen?, vilket ordförande Prodi för övrigt betonade nyss. Dessa förbindelser bör definitivt omdefinieras och i det hänseendet skulle Europa-Medelhavspartnerskapet kunna leda till att en ny gemenskap uppstår, som skiljer sig från den nuvarande, det måste verkligen sägas. Där skulle Turkiet naturligt hitta sin plats, snarare än i själva Europeiska unionen.

Talmannen.
Prodi måste gå tidigt för att återvända till Bryssel på grund av vädret. Därför tar vi Prodis svar på inläggen nu. Jag har förstått att Palacio kommer att ta hand om frågorna under frågestunden i enlighet med ?catch-the-eye?-förfarandet.

Prodi
Herr talman! Det handlar inte så mycket om tiden, som om det faktum att jag måste träffa Erdogan i Bryssel, något som jag tycker det verkar lämpligt att göra, just eftersom segraren i det turkiska valet befinner sig på besök i Bryssel. Jag skall träffa honom i dag på eftermiddagen, och det tycker jag är viktigt eftersom jag tror att vi måste få till stånd en kraftfull och direkt dialog om dessa frågor. Det är i själva verket de mest djupgående frågorna, de viktigaste frågorna som vi står inför och därför tror jag att vi måste fördjupa dem, vilket är precis vad jag tänker göra i Bryssel under eftermiddagen.
Nu tänker jag emellertid besvara de första invändningarna, och sedan överlämna till mina kolleger i kommissionen att fördjupa diskussionen och gå in mera på detaljer. Vissa frågor är av absolut avgörande betydelse för vår framtida verksamhet.
Grossetête talade om insatserna för Medelhavsområdet. Jag instämmer helt. Jag har själv flera gånger besvärats av den ståndpunkt, gemensam för många ledare från länderna runt Medelhavet, som innebär en direkt anklagelse mot kommissionen: ni har föredragit Östeuropa framför oss! Mitt svar har varit enkelt: den historiska nödvändigheten har lett oss i den riktningen, men det är vår avsikt att i första hand förstärka Barcelonapolitiken, som fortfarande bjuder på stora problem när det gäller genomförandet. För det andra måste vi utarbeta den nya politik som jag just kortfattat har beskrivit - ringen av vänner, som delar allt utom institutionerna med unionen - en politik som, detta är det viktiga, jag hoppas det grekiska ordförandeskapet och det italienska ordförandeskapet under nästa år skall kunna bidra till ett återuppliva, och detta just därför att vi under ett år kommer att ha två ordförandeskap från Medelhavsländerna. Jag har redan talat med grekerna om denna fråga och om kommissionens önskan att fylla denna funktion. Så småningom kommer jag även att diskutera detta med italienarna eftersom jag anser det vara mycket viktigt. Er uppmanar jag redan nu att förstärka denna er gemensamma ståndpunkt när det gäller Medelhavet. 
Låt oss återgå till vår arbetsmetod. Detta är en klassisk fråga när det gäller det interinstitutionella samarbetet. Det är en omfattande fråga, en fråga av stor politisk betydelse, där vi emellertid måste fatta en hel serie operativa beslut, eftersom vi inte bara kan göra principuttalanden. Medelhavspolitiken kommer att leda till val och beslut som rör budgeten och hela vårt sätt att arbeta. Jag tror därför att när det gäller dessa frågor måste den interinstitutionella planeringen absolut få företräde.
Grossetête nämnde dessutom problemet med en planeringsrapport inför de parlamentariska utskotten från var och en av kommissionärerna. Detta har jag inget emot, tvärtom, det skulle kunna vara nyttigt, just på grund av att denna process är ny och vi måste förbättra den. Vi kommer att utvärdera förslaget och jag tror att vi kommer att anta principen. Jag vill bara undvika risken för en fragmentering. Det finns vissa moment där vi, frånsett dessa fördjupningar, måste skapa synteser, till exempel i planeringsförslaget i processens början och i det definitiva beslutet, i slutet av processen. Jag skulle vilja att dessa båda synteser skulle skapas här. Sedan är det klart att diskussionen kommer att ha sina tekniska inslag, sina detaljaspekter - vi är beredda på detta - men inledningsmomentet och slutmomentet är för oss alla, inte bara för en del.
Herr Barón Crespo! Förslaget till kommissionens program är i regel ett resultat av relationerna mellan kommissionen och parlamentet, vilket är en mycket känslig funktion. Låt mig precisera att kommissionens program för 2003 gäller nya initiativ. Rådets program gäller till övervägande del initiativ som redan lagts fram av kommissionen, men som inte antagits. Därför måste denna rapport avse rådet, för vi har nu en rest av frågor som parlamentet redan har färdigbehandlat. Naturligtvis stöder kommissionen helt Europaparlamentet - det har vi gjort konsekvent - i kravet att rådet skall samarbeta med parlamentet när det gäller hela programmet. Kommissionen anger dessutom de politiska prioriteringarna för rådet, och har redan lagt fram dem i rådet (allmänna frågor) den 18 november. I den här frågan måste vi ha ett kraftfullt samarbete även med det grekiska ordförandeskapet.
När det gäller frågan som Barón Crespo tog upp om stadgan för de politiska partierna, så vill jag säga att vi kommer att lägga fram det nya förslaget så snart det träder i kraft. Vi är helt överens om dess stora betydelse. Vi avvaktar bara rätt tillfälle att lägga fram förslaget som vi skall diskutera tillsammans.
När det gäller frågan om de interinstitutionella resolutionerna under 2004 anser jag att Barón Crespos resonemang är mycket viktigt och jag instämmer helt. Kommissionen har hela tiden riktat ordförandeskapets uppmärksamhet på nödvändigheten av att hitta lösningar som respekterar kravet på en god funktion för institutionerna. En överenskommelse med parlamentet är uppenbart nödvändig. När denna legislativa trafikstockning uppkom påpekade kommissionen genast behovet av att samordna parlamentets och kommissionens tidsplaner. Vi påpekade genast att ett nytt parlament måste börja sitt arbete i samordning med den nya kommissionen. Dessa beslut är enligt min mening absolut nödvändiga, men tiden är kort, för vi måste hitta lösningar före Köpenhamn. Jag tror att vi skall kunna diskutera detta förslag under nästa interinstitutionella toppmöte, som kommer att äga rum i slutet av november och början av december, just för att försöka komma fram till en överenskommelse före Köpenhamn. Jag vill understryka att denna aspekt är av avgörande betydelse. Vi får inte stå där med ett nytt parlament, med en kommission som varar i tre månader, följd av en ny kommission, med ett utbyte av samtliga organ, vilket leder till att inget kommer att fungera. Detta är något som vi är extremt oroade över.
Jag instämmer helt i den oro som redovisades av Frassoni när det gällde den hållbara utvecklingen, en fråga som kommissionär Wallström kommer att ta upp senare. Kommissionär Nielson kommer att tala om Johannesburg och vice ordföranden de Palacio kommer att tala om transporter. Låt mig bara understryka att i Johannesburg höll vi fast vid en mycket radikal och även mycket obekväm ståndpunkt. Jag skäms inte för att säga att länderna i tredje världen, i detta fall framför allt de afrikanska länderna - Afrika är i själva verket det verkligt stora problemet - har en tendens att göra allt mindre åtskillnad mellan Europa, Förenta staterna och övriga länder. Detta är något som borde oroa oss alla. Trots detta har vi under de senaste åren verkligen genomfört ett mycket omfattande arbete - jag vill påminna om Kyoto, ?Allt utom vapen?-initiativet, kraftfulla beslut om att öppna våra marknader unilateralt, kraftfulla beslut när det gäller Kyotoprotokollet, kraftfulla beslut när det gäller många aspekter av utvecklingsstödet, liksom vi i Monterrey uppnådde ett minimum när det gällde stödet till utlandet, även om det rörde sig om ett absolut minimum - vi bör inte förundras över att det förekommer en reaktion från tredje världens sida som omfattar samtliga, utan åtskillnad. Detta är något mycket oroande som kräver att vi gör en grundlig analys. Detta är de ståndpunkter vi borde inta i denna fråga. 
Ett annat orosmoment, som beskrevs av Boudjenah, gäller hur vi tolkar problemen i samband med freden, utvecklingen som ett syntetiskt faktum, som ett absolut generellt problem. Som jag redan sagt håller jag med även i detta fall. När det gäller dessa frågor, som pluralismen i världen, multilateralismen, måste vi i ännu högre grad spela en absolut ledande roll, för det finns ingen annan som kan driva dessa frågor, och vi vet hur viktiga de är i detta ögonblick.
Med lika stor uppriktighet måste vi säga oss att detta är frågor som kan drivas på ett trovärdigt sätt om det även finns ett ekonomiskt engagemang, något som det för närvarande är mycket svårt att skapa. Jag tror med andra ord att detta är något som vi absolut måste inleda en grundlig politisk diskussion om, för det står klart att utan adekvata resurser kommer vi inför dessa länder att framstå mer som moralister än som några som kan förändra världssituationen. Jag upprepar: vi har gjort mycket, vi har visat vägen. Vi måste fortsätta, men det krävs ett kvalitativt och kvantitativt språng.
Detta leder över till sista delen av Poli Bortones anförande om invandringen. Det är sant att det inte bara finns illegal invandring, det är sant att problemet med integrationen är ett problem som måste diskuteras, men först av allt måste vi besvara den stora frågan om integration eller inte integration. Jag måste dock säga att den största delen av de invandrare som kommer till Europa är allt stabilare, har en allt starkare vilja att integreras i våra europeiska länder, oavsett varifrån de kommer. Integrationen sker med lätthet och blir omfattande i vissa fall, med större svårigheter i andra. Med tanke på våra samhällens framtida sammanhållning är jag emellertid fast övertygad om att vi borde prioritera en mycket kraftfull ansträngning för att främja denna integration.
Detta är en fråga, jag upprepar, som för Europa har nyanser och speciella inslag som skiljer sig mycket åt beroende på ursprungsland, beroende på värdland. Risken att våra samhällen skulle fragmenteras är emellertid en risk som vi inte får utsätta oss för.
För mig blev det en mycket stark personlig erfarenhet att under årens lopp besöka olika italienska invandrargrupper i Tyskland och Belgien. Alla de gånger som jag har bevittnat en fullständig integration har jag insett att detta är det enda sättet för att invandrarna skall bli lyckliga, harmoniska, få en möjlighet att spela med samma kort som övriga medborgare. Den totala integrationen är enligt mitt förmenande ett viktigt mål för det öppna samhället: och detta i absolut respekt för samtliga kulturer, i absolut respekt för de karakteristiska egenskaperna, i syfte att få samhällen som inte präglas av konflikter, som inte slits sönder av spänningar. Detta kräver naturligtvis en invandringspolitik som är mycket mera nyanserad och organisk än den vi hittills har utarbetat.

Talmannen.
Nu måste vi övergå till ?catch-the-eye?-förfarandet.

Karamanou (PSE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, värderade kommissionärer! Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, som jag har äran att vara ordförande för, välkomnar kommissionens initiativ till en fastare och mera heltäckande politisk planering.
Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har haft tillfälle att medverka i en välstrukturerad dialog med två kommissionsledamöter, Anna Diamantopoulou och Antonio Vitorino, med vilka vi har fört en mycket konstruktiv dialog och på många punkter uppnått samförstånd. Mot bakgrund av denna positiva erfarenhet blev jag förvånad och undrade varför jag inte kunnat finna ett enda ord om jämställdheten mellan könen i kommissionens program för 2003. Vid sitt möte med vårt utskott i början av oktober försäkrade fru Diamantopoulou oss att jämställdhetspolitiken är ett prioriterat område för kommissionen, och det har vi ingen anledning att betvivla, eftersom utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, som bekant, har förmånen att varje år inbjudas till ett halvdagsmöte med kommissionens ordförande Prodi och tio kommissionsledamöter, i syfte att diskutera den konkreta frågan om jämställdhet mellan könen.
År 2003 är ett viktigt år också för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. Den första prioriteten är konventet om Europas framtid. Vi har satsat mycket tid och energi för att garantera att det nya fördraget skall främja jämställdheten mellan könen. Den andra prioriteten är att de europeiska reglerna om kvinnans ställning inte bara skall antas utan också tillämpas av ansökarländerna. Den tredje prioriteten är integrering av ett jämställdhetsperspektiv, och det återstår naturligtvis mycket att göra för oss också på hemmaplan. Jag välkomnar dock initiativet att låta kommissionens årliga rapport om jämställdhetsarbetet komma med på dagordningen för toppmötet i vår, under grekiskt ordförandeskap.
En annan viktig prioritet är att verka för balans i fråga om könsfördelningen vid valen till Europaparlamentet år 2004. Europaparlamentet och kommissionen bör tjäna som förebilder också för de övriga institutionerna. Slutligen vill jag uttrycka min oro över att man flera gånger har skjutit upp förslaget till direktiv om bekämpning av könsdiskriminering, med stöd av artikel 13 i fördraget. Har det hänt någonting i den frågan?

De Palacio
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Jämställdhet mellan kvinnor och män är en konstant och permanent prioritering i gemenskapens agerande. Jag vet inte om ordföranden för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor anser att denna fråga inte tas upp tillräckligt i texterna. Det är möjligt, men jag vill säga henne att den här frågan är ständigt aktuell, det är vår skyldighet och vi vill alla att det skall vara så.
När det gäller några av utskottsordförandens förslag om att det skall råda matematisk jämställdhet i de olika organen vill jag tydligt påpeka att detta inte finns med i vårt program. I det här sammanhanget vill jag påminna ordföranden - som dessutom är grekiska - om den berömda myten om Prokrustes.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman! Först vill jag tacka kommissionär Bolkestein för att han för Basel II har skapat de rätta framtida ramvillkoren. Samtidigt vill jag emellertid fråga kommissionärerna Liikanen och Busquin vad de gör inom sina områden för att garantera att Basel II genomförs utan men för nationalekonomin. När det gäller Basel II handlar det ju om kreditvärdigheten för företag, för små och medelstora företag, om de säkerheter som krävs för detta och om öppenheten. Jag tror att om vi här inte i god tid sörjer för detta, så får vi mycket stora problem med ökande antal konkurser och stor arbetslöshet.
Den andra frågan vill jag gärna ställa till kommissionär Lamy, och det handlar om att kommissionens ordförande Prodi talade om att vi vill driva på den politiska demokratiseringen av WTO. I vilken mån har det i kommissionens arbetsprogram förutsetts att den parlamentariska församlingen skall främjas?

Talmannen.
Eftersom det är många som vill tala så kommer vi att få höra kommissionens reaktioner i slutet av hela förfarandet i stället för efter varje inlägg.

Goebbels (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar kommissionärer, kära kolleger! Under 2003 kommer kommissionens arbetsprogram, ja till och med hela unionens politiska arbete, att vara starkt beroende av den globala ekonomiska miljön. För närvarande finns inget som tyder på att man kan vara optimist. Enligt kommissionen fortsätter indikatorerna att visa på en viss ökande tillväxt för slutet av 2002. Denna ökning kommer emellertid inte att bli högre än 1 procent, vilket innebär, jag citerar, att en tillväxttakt i närheten av 3 procent under 2003 hädanefter verkar ouppnåeligt.
Risken för en krasch på finansmarknaden, terrorismens inverkan och krigshotet har lämnat djupa spår i världsekonomin. Inför denna situation kan man ha en dogmatisk inställning genom att mässa ?stabilitet, stabilitet? i alla tonarter. Man kan också satsa på en mer pragmatisk ekonomisk politik genom att hjälpa tillväxten på traven. Det är vad den amerikanska regeringen gör, som på ett år pumpat in över 100 miljarder dollar i det ekonomiska kretsloppet. Det är vad Federal Reserve (Förenta staternas centralbank) gör, genom sin politik för att sänka räntan.
För oss socialister är stabiliteten viktig. Vi måste bekämpa det offentliga underskottet, till förmån för budgetbalansen. Högern attackerar i det sammanhanget den tyska regeringen. Den låtsas som om den glömt att högerregeringarna i Portugal, Italien och framför allt Frankrike avlägsnar sig alltmer från stabilitetspolitiken. Men eftersom besvärjelser inom politiken aldrig givit något resultat förespråkar socialisterna en förebyggande politik till förmån för tillväxt och sysselsättning. Detta är rätta tillfället att på nytt lansera de transeuropeiska näten, och utnyttja alla tillgängliga anslag till förmån för produktiva investeringar, forskning och kunskapsekonomi. Det är fullständigt skandalöst att behöva konstatera att kommissionen inte kunnat utnyttja alla anslag som ställts till dess förfogande under 2001. Medan unionens budget bara motsvarar 1 procent av gemenskapens bruttonationalprodukt har 16 procent av de magra anslagen sparats in.
Herr talman! Jag skall avsluta med att säga att unionen vid toppmötet i Lissabon inrättade en ambitiös strategi, - ge oss därför medel för att kunna nå upp till den ambitionen!

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande! På utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågors vägnar vill jag ändå fälla några negativa kommentarer angående kommissionens arbetsprogram och lagstiftningsförslag. Mot bakgrund av Lissabonprocessen, mot bakgrund av de växande kraven på ökad sysselsättningsgrad, mot bakgrund av uppmaningar om flexibilitet på arbetsmarknaden och mot bakgrund av de europeiska arbetstagarnas mobilitet, tvingas vi konstatera att programmet, i synnerhet kommissionens lagstiftningsprogram, i våra ögon inte är särskilt anspråksfullt och det tycker vi är synd.
År 2003 riskerar att bli ett förlorat år i det avseendet, särskilt om man ser till lagstiftningen. Endast tre förslag går i rätt riktning. Dessa förslag gäller likabehandling, vilket redan har berörts, de sedvanliga riktlinjerna för sysselsättningen och förordning 1408/71 om social trygghet. I dessa fall rör det sig emellertid inte om nya lagförslag utan endast om förändringar. Dessutom kan vi konstatera att det på vissa områden råder förseningar eller till och med brister, till exempel när det gäller frågan om europeiska företagsråd, som inte kommer att tas upp till diskussion under nästa år eller kommer att tas upp först i slutet av året. Det saknas även initiativ när det gäller föräldraledighet, skydd av kvinnliga arbetstagare, handikappade och atypiskt arbete. Listan skulle kunna göras lång.
Vi inom utskottet måste konstatera att programmet ur lagstiftningssynpunkt egentligen inte uppfyller de krav som ställs från samhällets sida och som det finns ett socialt stöd för. Vi har redan talat om saken under en tid här i utskottet och med vår kommissionär. Vi menar att problemet inte bara beror på kommissionären, utan att det framför allt är kommissionen som sådan och rådet som bär skulden. Därför uppmanar vi särskilt rådet att vidta åtgärder i samband med den kommande halvtidsöversynen av den sociala dagordningen.
Detta arbete måste vi förbereda tillsammans med kommissionen och jag hoppas att vi kommer att uppnå resultat. För närvarande ser det inte särskilt ljust ut och vi är i viss mån besvikna. Men hoppet har vi kvar och därför ber vi att man vidtar dessa åtgärder.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jag önskar er ett långt liv, talman Martin, ett långt liv till alla kommissionärer, ett långt liv till alla oss parlamentsledamöter och även ett långt liv till rådets företrädare, även om jag vet att rådet, de femton regeringscheferna, är mycket oroade över att de europeiska medborgarnas liv blir allt längre. Detta läste jag i morse i flera tidningar: man har uppfunnit ett piller som gör det möjligt för oss att leva i 150 år.
Medan jag var på väg till parlamentet, så kom jag ihåg vad det var jag skulle fråga kommissionen. Medan jag alltid har vetat att pensionerna - som kommissionen just arbetade med förra året, med särskild entusiasm, måste jag säga, och med stöd från min sida när det gällde den behöriga kommissionären, Anna Diamantopoulou - är en fråga som vi börjar engagera oss i här i Europa, trots att detta är en sektor som hör till nationalstaternas behörighetsområde. Jag har sett att många regeringar - bland annat nu senast den regering som även regerar över mig, Carlo Fatuzzo - uttrycker sig på ett sätt som ger de europeiska medborgarna ett intryck av att Europa skulle skära ner på deras pensioner, att Europa skulle minska lönerna man får ut som pensionär, att det skulle vara Europa som tvingar dem att göra uppoffringar. Men det måste vara de nationella regeringarna som skall fatta dessa beslut, och om de tvingas att minska pensionerna, så skall de säga det öppet, uppriktigt och ärligt till sina medborgare.
Jag frågar er därför, fru vice kommissionsordförande: vad tänker kommissionen göra för att de europeiska medborgarna skall veta att kommissionär Diamantopoulou inte är en fe eller en trollkvinna som kan sprida välstånd över alla medborgare, utan snarare ett elakt troll som i stället gör det som de nationella regeringarna beslutar?

Procacci (ELDR).
Herr talman, kommissionens vice ordförande! Jag skulle i första hand vilja uppehålla mig vid det första avsnittet i kommissionens meddelande. En utgångspunkt är att de viktiga mål som angavs i början av mandatperioden, dvs. utvidgningen och reformerna, nu har uppnåtts. Jag hävdar emellertid att kommissionen inte bara kan nöja sig med att förvalta och följa upp det som redan åstadkommits under den senare delen av mandatperioden. Avsnitten som handlar om att definiera Europas framtid och att skapa nya relationer med den utvidgade unionens grannar låter oss förstå att det är lämpligt att redan nu lägga grunden till unionens politiska framtid.
Sedan Bulgarien och Rumänien äntligen blivit medlemmar 2007 måste vi beslutsamt blicka ut i tre riktningar: Östeuropa, västra Balkanområdet och Medelhavsområdet. Jag uppskattar verkligen formuleringen att ?stabiliserings- och associeringsprocessen öppnar möjligheter för nya medlemmar?. Jag instämmer därför i det som ordförande Prodi sagt: en ring av vänskapligt sinnade länder från Ryssland till Marocko, men utan att utesluta möjligheten för dem att bli medlemmar i unionen på samma villkor som gällde för de länder som redan blivit medlemmar.
Detta öppnar så småningom för möjligheten att vårt projekt skall kunna utsträckas även utanför de geografiska gränserna för vår kontinent. Samtidigt som vi förbereder oss på att genomföra den mest omfattande och kanske viktigaste utvidgningen av unionen, måste vi vara medvetna om detta framtidsperspektiv. När Ryssland för övrigt blir medlem av unionen - när det nu kan inträffa i framtiden - kan vi inte säga att bara området till Uralbergen kan bli medlem. Detta kommer att ändra mycket, framför allt när det gäller den uppfattning som unionen har om sig själv.
Vi måste med andra ord föreställa oss en union uppbyggd av koncentriska cirklar som inte får skiljas med vattentäta skott. Detta är den rätta vägen om Europa skall kunna behålla sin själ. Den dag Europa upphör att bry sig om länderna på andra sidan gränsen skulle hon förlora en viktig del av sitt existensberättigande.

van den Berg (PSE).
Herr talman! Jag vill ställa några konkreta frågor till kommissionen med anledning av biståndspolitiken. Ni har sagt: Vi vill få till stånd snabbare utbetalningar eftersom en allt för stor mängd medel inte utnyttjas i nuläget. I praktiken har ni emellertid inte lyckats med detta. En konkret fråga: Vilka nya åtgärder vidtar ni inom ramen för ert arbetsprogram för 2003 för att förverkliga detta mål? Vidare har ni sagt: Medlen måste utnyttjas bättre, vi vill satsa mer på sociala grundutgifter såsom utbildning. Ni har sagt att en nivå motsvarande 35 procent är godtagbar, och för närvarande ligger genomsnittet på 28 procent. Vilka konkreta åtgärder kommer ni att vidta inom ramen för ert program för 2003 för att uppnå denna nivå?
Tredje punkten: I Doha gick ni med på att före 2003 presentera förslag för att avveckla jordbruksstöden och göra om dem till landsbygdsstöd. När kommer ni, som ett komplement till Fischler-paketet, att presentera dessa konkreta förslag för jordbruksområdet?
Punkt fyra: Ni har utlovat ett komplement för att överbrygga klyftan mellan strukturstöd och stöd i krissituationer. Denna klyfta, den berömda gråzonen, leder i nuläget till förseningar på mellan ett och två år. När kan vi förvänta oss att ett sådant konkret förslag kommer till stånd?
Femte och sista punkten: Ni liksom Prodi har sagt att man inom ramen för invandringspolitiken måste utarbeta nya partnerskapsavtal med utvecklingsländerna. Min konkreta fråga är: Vilka initiativ kommer ni att ta vid sidan om Cotonou-avtalet, för att konkret arbeta för en reglerad invandringspolitik där även förbindelserna med utvecklingsländerna - till att börja med Nordafrika och några av leverantörerna från de olika regionerna - faktiskt tas i beaktande?

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! Vi har Medelhavet och Östeuropa, men jag skulle vilja påminna såväl Prodi som kommissionen och mina kolleger om att vi även har Nordeuropa och den nordliga dimensionen, vilket jag ber om att man även beaktar.
Det verkar som om all uppmärksamhet för tillfället är riktad på utvidgningen, men vi måste hålla fast vid målsättningarna från Lissabon med näbbar och klor. Utvidgningen anstränger EU:s ekonomi, varvid konkurrensstrategin blir allt viktigare. Därför måste man även kunna genomföra svåra reformer samtidigt med utvidgningen. Man måste fästa uppmärksamheten vid kandidatländernas förmåga att uppnå målsättningarna från Lissabon. Också i de äldre medlemsstaterna måste man fästa vikt vid verkställandet av EU:s lagstiftning. I samband med utvidgningen måste man särskilt undvika konkurrenssnedvridningar som beror på att direktiven verkställts i olika takt till exempel inom miljö- och konkurrenspolitiken. Liberaliseringsprocesserna inom el-, gas-, telekommunikations- och trafiksektorerna måste påskyndas märkbart.
Situationen är för närvarande den, att konsumenterna saknar tron på en ekonomisk tillväxt. Investeringar skjuts upp och marknaderna är fortfarande tröga. Arbetskraftskostnaderna är höga, samtidigt som arbetslösheten i Europa är stor. Tron på stabilitets- och tillväxtpakten vacklar.
Jag vill fråga kommissionen hur man tänker förena den ambitiösa utvidgningstidtabellen och förbättrandet av den ekonomiska konkurrensen i Europa.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Herr talman! Jag har en fråga till kommissionär Diamantopoulou som handlar om den europeiska sysselsättningsprocessen och dess mest praktiska svårighet, nämligen problemet med att genomföra politiken ute i medlemsländerna. De flesta aktörerna på arbetsmarknaderna runtom i Europa vet nämligen inte ett enda dugg om den europeiska sysselsättningsstrategin. Det är kommissionen medveten om och har börjat betona vikten av genomförande, vilket jag starkt välkomnar. När jag senast hörde Diamantopoulou tala i vårt utskott sade hon att man dessutom skulle fundera ytterligare på hur man skulle kunna inkludera både Europaparlamentet och de nationella parlamenten i den europeiska sysselsättningsprocessen. Det tycker jag låter utmärkt.
Min fråga är nu om kommissionen har kommit längre på den vägen och har klarare föreställningar om detta. Om man tittar på varje enskilt medlemsland har de alla ett slags nationell handlingsplan för sysselsättning i den meningen att deras parlament antar en budget av vilken det framgår vilka åtgärder som det finns medel för inom arbetsmarknadspolitiken under det kommande året. Eftersom man inte kan ha två olika nationella handlingsplaner, måste därför den nationella handlingsplan som utgör ett led i och bygger på riktlinjerna i den europeiska sysselsättningsprocessen samordnas med respektive parlamentets politisk-ekonomiska arbete med att skapa en nationell sysselsättningspolitik. Jag undrar därför varför kommissionen inte är tydligare på denna punkt. Jag vet att man inte kan tala om för medlemsstaterna hur de skall sköta sitt beslutsförfarande, men självklart kan man komma med rekommendationer, inte minst inom ramen för den öppna sysselsättningsprocessen.
När detta nu skall införas i kandidatländerna, där det råder en svag administrativ kapacitet, blir det ännu viktigare att lägga det politiska ansvaret för sysselsättningsprocessen klart och tydligt i den politiska processen och att understryka att de nationella parlamenten har ett avgörande ansvar och inflytande i denna fråga.

Terrón i Cusí (PSE).
Herr talman! Kampen mot terrorismen har varit och måste fortsätta att vara en av våra viktigaste prioriteringar, om inte den främsta. Framstegen på det här området och inom samarbetet om straffrättsliga frågor har varit många och det har visat sig att vi kan vara effektiva när det finns politisk vilja.
Jag skulle vilja fråga om ni inte anser att det nu, efter framgångarna med samarbetet med de straffrättsliga frågorna, är dags att ta itu med den nödvändiga förbättringen av Europeiska unionens juridiska standarder och försvaret av de individuella rättigheterna. Jag talar både om den nuvarande unionen och den utvidgade.
Jag anser även - och jag skulle vilja veta vad kommissionen anser om den saken - att det är nödvändigt att ta initiativ till samordning på det polisiära området för att reda upp frågor som orsakar förvirring och som är så svåra att förklara för medborgarna. Jag talar om Europol och andra organ.
Jag är däremot mindre optimistisk när det gäller invandringspolitiken. Det finns några ord i arbetsprogrammet som jag verkligen tycker är fantastiska: att befästa invandrings- och asylpolitiken. Ser ni, det är inte Europeiska kommissionens fel, jag är mer än övertygad om det, men jag skulle ärligt talat tycka att det vore mycket positivt om vi nu började genomföra invandrings- och asylpolitiken. Grossetête begärde fler initiativ från kommissionen. Jag ber kommissionen att lägga fram färre initiativ. Vi har ett paket med åtgärder som tillsammans utgör en sammanhängande och förnuftig invandringspolitik. Kommissionen har lagt fram alla initiativ som den skulle göra. Vad vi måste göra är att börja fatta beslut på det här området. Jag anser inte att vi skall öka antalet förslag i skyltfönstret för att rådet skall kunna välja bitar ur dessa, vi bör i stället visa politisk vilja till att utveckla den här frågan på ett övergripande sätt.
Slutligen välkomnar jag förslaget om integrationspolitik, framför allt förslaget om att samordna denna politik med socialpolitiken. Om vi anser att invandrarna skall komma in i Europa av sysselsättningsskäl, måste vi vara effektiva på båda områdena: Vi behöver en invandringspolitik som fungerar, men även en fungerande arbetsmarknad, en socialpolitik som inkluderar invandrarna för att bemöta de lokala problem som invandringen ger upphov till.
(Applåder)

Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE).
Herr talman! Sjösäkerheten är en av utmaningarna i kommissionens arbetsprogram för år 2003. Tyvärr är den fruktansvärda olyckan med fartyget Prestige vid de galiciska kusterna aktuell för närvarande, vilket gör denna principfråga ännu mer uppenbar.
Jag utnyttjar tillfället för att genom vice ordföranden gratulera kommissionen till den snabba reaktionen och till samarbetet med de spanska och galiciska myndigheterna i den här dramatiska frågan. Jag vill även ge ett erkännande till ordföranden för utskottet för regionalpolitik, transport och turism för att utskottet har antagit paketen Erika I och Erika II, som, om de hade tillämpats, kanske skulle ha lett till att vi kunnat undvika en olycka av det här slaget.
I det här sammanhanget vill jag påpeka att definitionen på nödhamnar och skyddsområden fastställs i artikel 20 i direktivet om ett system för trafikövervakning till sjöss (?monitoring?) - som fortfarande inte har införlivats - och även om dessa områden är vaga, kan fartyg med problem söka sig till dessa nödhamnar eller områden för att försöka lösa problemen.
Vi har exemplet Erika, som inte fick tillstånd av de franska myndigheterna att anlöpa hamnen Saint Nazaire, eller nu fartyget Prestige, som inte hade tillstånd att gå in i galiciska hamnar beroende på det höga ekologiska värdet av denna kust. Det är lämpligt att ompröva förslaget om inrättande av skyddsområden på öppet hav, som ligger tillräckligt nära för att fartyg med problem kan ta sin tillflykt dit och tillräckligt långt bort från kusterna för att undvika de allvarliga miljöproblemen, men som ger möjlighet till omedelbara sjöräddningsinsatser med tekniska medel, såväl flyg- som sjövägen. Fru vice ordförande! Om denna åtgärd tas med i parlamentets arbetsprogram skulle den kunna tillämpas på en gång, utan att man skulle behöva vänta på att direktivet införlivas.

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman! Mina frågor gäller också miljöpolitiken. Jag vill upprepa frågan från Frassoni, som handlade om PVC och vad som har hänt med ambitionerna i fråga om PVC i detta arbetsprogram. De har nämligen funnits med i både förra årets program och året dessförinnan, men nu är de försvunna. Detta är synnerligen oroande, eftersom vi talar om ett oerhört farligt ämne som vi vet finns i stora mängder runtomkring oss. När det gäller avfall produceras inte mindre än 4 miljoner ton PVC-avfall varje år. Kanske är det kommissionär Liikanen eller kommissionär Wallström som borde svara på frågan om vad som har hänt med kommissionens ambitioner i fråga om PVC.
Min andra fråga gäller strukturfonderna, jordbrukspolitiken och EU-finansierade program och planer i största allmänhet. Under 2003-2004 träder den strategiska miljökonsekvensbedömningen, SEA, i kraft i medlemsländerna. Tyvärr omfattas inte SEA ännu av EU-finansierade planer och program, men kommissionen har lovat att så måste ske, vilket parlamentet har uttalat sitt stöd för. Nu vill jag veta om det är så att kommissionen har börjat forma en intern organisation, för att se till att det finns tillräcklig kapacitet för att genomföra denna typ av konsekvensbedömningar på EU-finansierade planer och program.
Min sista fråga gäller Natura 2000. Vi väntar fortfarande på ett meddelande från kommissionen, vilket har blivit försenat ett antal gånger. Nu finns det med i programmet, och jag vill därför bara påpeka hur viktigt det är att detta meddelande verkligen kommer under nästa år, helst så snart som möjligt.

Rovsing (PPE-DE).
Herr talman! Stängningen av Strasbourgs flygplats i måndags kväll, som innebar märkbara förseningar för oss alla, föranleder mig att rikta en fråga till kommissionen angående följande: Det vore önskvärt att man centralt, exempelvis via Eurocontrol, skulle kunna överblicka samtliga flyg i det europeiska luftrummet, även om de olika länderna givetvis är ansvariga för de nationella Air Traffic Control-systemen. Men skulle det inte vara lämpligt att centralt kunna överblicka alla pågående och planerade flygningar, oavsett om det rör sig om civila eller militära sådana, för att därmed bättre kunna utnyttja luftrummet, minska antalet förseningar och åstadkomma en minskad belastning av miljön?

De Rossa (PSE).
Herr talman! Samtidigt som jag välkomnar det program som lagts fram för oss i dag så måste jag uttrycka viss bestörtning angående sidan 12, där man under ?Viktiga initiativ - En långsiktigt hållbar ekonomi för alla? har arbetat och fött fram ett löfte om att utarbeta en grönbok om offentliga tjänster eller tjänster av ekonomiskt intresse. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Europaparlamentet har vid flera tillfällen under många år påpekat för kommissionen och rådet att det finns ett akut behov av ett ramdirektiv om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
Jag har förstått det så att kommissionen efter vårens toppmöte uppmanades att lägga fram ett förslag till ram för tjänster av allmänt intresse före årets slut. Det vi ser i det här arbetsprogrammet för nästa år är ändå bara ett löfte om en grönbok för att diskutera de principer som skulle kunna - skulle kunna - ligga till grund för tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse. Samtidigt har vi ett löfte på sidan 12 om att åtgärder för att fullfölja den inre marknaden, genom att ta bort hinder för leverans och mottagande av tjänster för företag och konsumenter, kommer att fortsätta nästa år. Det tycker jag inte är acceptabelt. Den här kammaren och vårens toppmöte har ignorerats. Alla uppmaningar från den här kammaren om att garantera universella tjänster av allmänt intresse för Europas medborgare som en brådskande fråga har ignorerats fastän det är en viktig del av det europeiska medborgarskapet och av den sociala modell som vi är så stolta över i Europa.
Jag skulle vilja få ett tydligt svar från kommissionen angående varför den inte gjort det som parlamentet uppmanat den att göra och det den uppmanades att göra av rådet vid vårens toppmöte. Det här är nämligen oacceptabelt.

Pirker (PPE-DE)
Herr talman! Jag har två frågor. Den första gäller säkrandet av de yttre gränserna. Jag är mycket positiv till programmet och förslagen, just med tanke på en utvidgning, och särskilt till att ni vill ha enhetliga arbetsuppgifter. Frågan är: När tror ni att den nya Schengenhandboken kommer att vara tillgänglig? Vi kommer att ha gemensamma utbildningsplaner. När tror ni att detta gemensamma utbildningssystem kommer att kunna fungera?
Det jag också skulle vilja kräva är att vi funderar över förenligheten i den teknik som används, och att vi så snart som möjligt låter Europol förverkliga den föreslagna riskanalysen. När tror ni att systemet kommer att fungera?
Min andra fråga gäller migrationen. Det måste vara vårt mål - och här är vi ense - att legala mekanismer för invandring måste utformas så de är funktionsdugliga, och att all illegal invandring måste förhindras. Problemen uppträder här främst inom asylområdet, där kommissionen visserligen lagt fram förslag, men där det saknas slutgiltiga beslut på alla områden. Här krävs det emellertid snabba beslut, så att de verkliga flyktingarna - det är ungefär 10 procent av de sökande - snabbt får verklig hjälp och så att man ser till att återföra de övriga 90 procenten, som måste avvisas. Kommissionär Vitorino, hur vill ni se till att ett sådant system äntligen kan göras funktionsdugligt och att vi kan få rådets godkännande?

Roth-Behrendt (PSE)
Herr talman! Jag tackar kollegerna från kommissionen, som av respekt för parlamentet och debatten om arbetsprogrammet en gång om året kunnat stanna kvar här i två timmar. Jag beundrar de Palacio för att hon kommer att lämna svar som rör alla områden, också de som hör till de politikområden som ligger under hennes kolleger, vilka fick lov att göra andra prioriteringar. Jag märker att jag har berömt de kolleger som är här.
Fru de Palacio, kolleger från kommissionen! Jag har uppmärksamt läst igenom arbetsprogrammet. Det är bättre än det som ni annars har lämnat ifrån er. När det gäller mina områden är det i varje fall mer lättsmält. Ni har integrerat ?hållbarheten? överallt, vilket vi alltid har krävt. Man får verkligen det intrycket att ni har gjort era läxor, ni har förstått det, och i varje fall är den yttre beskrivningen mycket ordentligt gjord.
?Yttre beskrivning? och ?inre förhållningssätt ? är dock två skilda saker. Mina frågor rör särskilt det inre förhållningssättet. När vi tittar på de s.k. left-overs, dvs. det som ni räddar över från år 2002 - då finns det till exempel vissa delar som Schörling, Frassoni och andra har tagit upp, beträffande mitt arbetsområde är det just miljöpolitiken - här kan nämnas kemikaliepolitiken, PVC, batteridirektivet, men även annat. 
När jag då undersöker varför det är på det viset är en av de huvudsakliga konfliktpunkterna att ni inte kan enas internt. Ni har en konflikt mellan miljö-, industri- och handelspolitiken, och ofta även mellan konsumentskydds- och handelspolitiken.
Om ni inte löser dessa konflikter internt, om ni inte klarar av att ta ledningen och säga: ?OK, den ansvariga kollegan har också så att säga makten över förfarandet för den interna servicen?, då kommer vi alltid att ha dessa s.k. left-overs.
Därför frågar jag er, fru de Palacio, hur ni tänker er att i framtiden lösa konflikter inom kommissionen, och är ni beredd att också medge mer insyn i dessa konflikter? Vi kan alltid bara gissa varför vi inte får några förslag. Vi får nog höra det genom djungeltelegrafen. Oftast kan vi söka inom Liikanens ansvarsområden, ibland, tillräckligt ofta, kan vi också söka inom Lamys områden; ibland också hos Bolkestein. Dem placerar jag på de dåliga pojkarnas sida. Den stackars Wallström samt Byrne, som alltid gör sitt bästa, men ibland snarast undertrycks, gör jag undantag för. Jag förväntar mig att ni också internt gör det som ni skildrar utåt. Det betyder att ni även i framtiden mycket snabbt presenterar de förslag som ni har lagt fram.

Brunetta (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja rikta mina frågor till kommissionär Solbes, som jag emellertid inte ser här i kammaren. Därför kan vice ordföranden Palacio eller kommissionär Diamantopoulou svara i stället.
Jag skulle först av allt vilja rikta en uppmaning till er: missbruka inte adjektivet ?hållbar?, är ni snälla. Det är lite som i dåliga restauranger där de använder grädde och persilja överallt och i slutänden bara förstör samtliga rätter. ?En hållbar ekonomi? betyder över huvud taget ingenting, vice ordförande Palacio och kommissionär Diamantopoulou! Det är bara en liten blinkning åt miljövännerna i gruppen de Gröna, till vänstern med ?solidarisk?, till höger med ?ekonomi?. Lite semantisk precision skulle med andra ord inte vara helt fel.
Låt mig så ta upp frågor som är något allvarligare och där jag kan instämma. Ordförande Prodi talade om en enda samordningscykel vad gällde den ekonomiska politiken - jag tänker på punkt 2.3, b4) - och det är faktiskt nödvändigt med bara en cykel om målen som angetts i stabilitetspakten och i de övergripande ekonomiska riktlinjerna skall kunna förenas med de realekonomiska målen, dvs. arbetsmarknadspolitikens mål och framför allt välfärdsmålen. Som ni vet är arbetsmarknaden och välfärden två sidor av samma mynt. Om det redan finns en implicit samordningsprocess för arbetsmarknaden - Luxemburgprocessen - som drivs framåt i positiv anda sedan sex-sju år, så är det inte samma sak med den nyare - låt oss kalla den det - Laekenprocessen, som avser en samordning av verksamheten på välfärdsområdet, något som fortfarande skall förverkligas.
De båda systemen går i otakt: mycket har gjorts när det gäller den öppna samordningen på arbetsmarknaden, allt återstår när det gäller välfärden. Mitt krav är därför att man synkroniserar de båda samordningsprocesserna i så hög grad som möjligt, så att dessa båda processer så småningom även skall kunna förverkliga stabilitetspakten och inte bara Lissabon.

Titley (PSE).
Herr talman! När det gäller kommissionens arbetsprogram om utvidgningen så har vi, som väntat, ett mycket ingående och verkligen ett mycket fantastiskt program att uppfylla under de kommande tolv månaderna, under vilka kommissionen måste behandla ett stort antal områden, särskilt inbegripet att övervaka kandidatländernas framsteg.
Kan vi bli garanterade att GD Utvidgning inte kommer att avvecklas efter att fördragen har undertecknats? På det sättet är vi säkra på att ha tillräckligt med personal för att genomföra övervakningsprocessen, vilket fortfarande är viktigt ända fram till anslutningen.
För det andra kommer inriktningen oundvikligen att förflyttas till stabiliteten av våra gränser, som kommissionen säger i sitt program, men det sägs inget om vilka nya steg vi verkligen kommer att ta. Vi pratar till exempel om förbindelser med Moldavien. Moldavien är mycket nära att definieras som en misslyckad stat. Hur skall vi egentligen göra med den och med Ukraina som vi fortfarande försökt ha förbindelser med? Skall vi, när det gäller Bosnien och Kosovo, helt enkelt fortsätta som förut eller skall vi öka vårt arbete där för att skydda våra gränser bättre?
Slutligen så har vi betonat den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken vid förberedandet av kommissionens roll i det området. Det är dock viktigt med försvarsupphandlingar och ett säkerställande av den europeiska försvarsindustrins framtid. I det avseendet har vi tidigare haft handlingsplaner från kommissionen om hur vi kan använda dess instrument för att stödja den processen. Kommissionär Liikanen fortsätter lova mig att han skall lägga fram en annan handlingsplan men jag ser ingen hänvisning till det i årsprogrammet. Kommer vi att få se en handlingsplan om framtida försvarsindustrier och om försvarsupphandling och kommer vi att få se kommissionen använda de instrument som den har till sitt förfogande?

Talmannen.
Jag förklarar därmed förfarandet ?catch-the-eye? avslutat.

Daul (PPE-DE).
Herr kommissionsordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, herr talman, kära kolleger! Presentationen av kommissionens lagstiftningsprogram och arbetsprogram för år 2003 utgör ett viktigt steg för arbetsförbindelserna mellan våra två institutioner. Framläggandet av detta program i dag innebär faktiskt slutet på en interinstitutionell tidsplan som våra två institutioner kom överens om i januari 2002.
När det gäller den första övningen av det här slaget är det självklart att ett antal punkter kan förbättras nästa gång, och jag kommer att återkomma till frågan i slutet av mitt inlägg.
I februari 2002 lade kommissionen för parlamentet fram en årlig politisk strategi för år 2003. På grundval av denna handling ägde en verklig interinstitutionell dialog rum mellan april och juli, mellan parlamentsutskotten och de berörda kommissionärerna om omfattningen och genomförandet av de politiska prioriteringarna inom respektive behörighetsområde. I juli genomförde vi, inom utskottsordförandekonferensen och tillsammans med kommissionens vice ordförande Loyola de Palacio, en utvärdering av det innevarande årets program. Avslutningsvis upprättade utskottsordförandekonferensen, fortfarande i närvaro av de Palacio, en förteckning över de olika lagstiftningsförslag som kommissionen hade för avsikt att införa i sitt lagstiftnings- och arbetsprogram för nästa år. Den handling som lagts fram av ordförande Prodi är därför i stor utsträckning resultatet av den dialog som ägt rum under hela året.
För att avsluta det hela är det för närvarande planerat att parlamentet skall uttala sig om ett förslag till resolution den 5 december. I det sammanhanget vill jag informera er om att parlamentsutskotten beslutat, vid det möte som ägde rum i förrgår, att var och en på sitt behörighetsområde skall utarbeta ett bidrag som kan tas med i lagstiftningsförslaget.
Tillåt mig, herr talman, att till Europeiska kommissionen och till hela parlamentet framföra min positiva bedömning av den interinstitutionella tidsplanen som för första gången genomförts. För ungefär ett år sedan var kommissionens ståndpunkt i stort sett den motsatta, det minns nog alla. Att upprätta denna tidsplan krävde stor ansträngning, bland annat från parlamentet. I det sammanhanget vill jag erinra om det anmärkningsvärda arbete som vår kollega Malmström utfört under förhandlingarna med kommissionen. Det blev möjligt att upprätta tidsplanen tack vare det ömsesidiga förtroende som uppstod mellan våra två institutioner när det gäller lagstiftningsprogrammet. På grundval av den erfarenhet som förvärvats i år kommer självfallet de olika stegen att uppfattas bättre och de kommer att kunna genomföras redan nästa år. En verklig kultur av planering och interinstitutionell programplanering är på väg att utvecklas mellan de europeiska institutionerna, vilket säkerligen är i linje med unionsmedborgarnas förväntningar.
Tillåt mig i det sammanhanget att avsluta mitt inlägg genom att erinra om att i samband med toppmötet i Sevilla den 21 och 22 juli beslutade Europeiska rådet att upprätta ett arbetsprogram. Jag hoppas därför att den resolution, som parlamentet skall rösta om den 5 december, också vänder sig till rådet inför upprättandet av dess program för året.
Jag skulle vilja avsluta med att betona betydelsen av dialogen med rådet. Jag vill bl. a. tacka Haarder, som alltid varit närvarande när man bett honom. Jag tycker att det bör betonas, herr Haarder, för det är bra att ibland också få höra något positivt.
En effektiv lagstiftningsplanering innebär huvudsakligen två saker. För det första öppenhet, när det gäller kunskap och medborgarnas tillträde till det lagstiftningsarbete som Europeiska unionen räknar med att inleda under det kommande året. För det andra ökad effektivitet när det gäller att genomföra lagstiftningsarbetet, utan att glömma att tack vare en bättre programplanering kan parlamentet, rådet och kommissionen informera de nationella parlamenten och medborgarna om lagstiftningsarbetet och ta det fulla ansvaret för det.
(Applåder)

Swoboda (PSE)
Herr talman, herr rådsordförande, kära kommissionsledamöter, fru vice ordförande! Får jag först göra några påpekanden om de centrala punkterna i innehållet: Ett utvidgat Europa är den första punkten. Nu har det redan flera gånger talats om att signalerna som visar i vilken riktning kommissionen vill gå är alltför svaga. Låt oss till exempel tänka på Balkan. I just denna region känner man sig i dag aningen övergiven; det ekonomiska stödet minskar. Det kan vara befogat, men då bör man förstärka de politiska signalerna om att dessa länder verkligen kan välja att antingen gå i riktning mot ett senare medlemskap, eller att gå en annan väg.
Vi kommer att ha ett toppmöte i Zagreb. Jag vet inte vilka rådets avsikter är, men jag skulle gärna vilja veta, fru vice ordförande, vad kommissionen föreslår skall hända med Balkanområdet vid toppmötet i Zagreb, alltså Zagreb II? Är det nu uttryckligen en utvidgningsregion, efter att den första rundan har avslutats, ja eller nej?
För det andra gäller det frågan om stabilitet och säkerhet. Just när det gäller vår säkerhet - och det påpekas också, men jag anser att man skulle kunna betona det lite starkare - hänger den mycket starkt samman med att vi betraktar andra, närbelägna regioner, från Balkan till Kaukasus, som partnerregioner, med vilka vi har lämpliga avtal och där vi på lämpligt sätt bygger ut samarbetet mot gränsöverskridande brottslighet och mot illegal massmigration.
Men det gäller även i positiv bemärkelse; låt oss tänka på energin. Då har jag kommit rätt när jag hamnar hos er, fru kommissionär. Ni har lagt fram en rad energipolitiska förslag, senast också om energipolitisk säkerhet när det gäller kärnkraftsanläggningar. Nu kan man diskutera detaljer, och vi kommer också att tvista om dem. Men jag anser att det vore på tiden att få en sammanhållen energipolitisk strategi också i samband med utrikespolitiken.
Vilka regioner vill vi - just med tanke på energipolitisk säkerhet - knyta fastare till Europeiska unionen? Låt oss tänka på den kaukasiska regionen - eller skall vi överlåta på amerikanerna att göra det? Här handlar det också om Balkan; vi kan tänka på olika pipelines, som man även där måste utveckla och säkra. Denna kombination av utrikespolitisk och säkerhetspolitisk strategi och fram till en energisäkerhet borde utvecklas i mycket högre grad.
För det tredje: Den hållbara och integrerande ekonomin. Här saknar jag lite grand ett uttalande om det handelspolitiska samarbetet, särskilt med Europeiska centralbanken. Vi är ännu inte nöjda med hur detta samarbete fungerar i praktiken. Jag noterar dock att ordförande Prodis funderingar om ökad flexibilitet för stabilitetspakten åtminstone inte kommit till något direkt uttryck i programmet. Jag vet visserligen inte varför han då har tagit upp det, men det må vara hänt. Just frågan om att gemensamt med centralbanken ta på sig ett handelspolitiskt och därmed naturligtvis också ett arbetsmarknadspolitiskt ansvar, måste dock understrykas i högre grad.
På sidan 14 finns ett stycke om tjänster i allmänhetens intresse. Där är jag förvånad över att kommissionen än en gång säger att man vill påbörja en diskussion. Diskussionen äger rum - tyvärr inte särskilt animerat från kommissionens sida - och det är verkligen dags för den. Man bör också ta de ord som sagts av ordförande Prodi på verkligt allvar, för att man skall kunna göra några framsteg på detta område, ty tjänsterna i allmänhetens intresse är en viktig aspekt, inte bara i Frankrike, utan i många stater i Europa, och vi bör här ha en klar linje.
Slutligen vill jag rent allmänt säga något om lagstiftningsförslagen. Fru vice ordförande, ni vet ju att ni är vår partner i debatten om alternativa former för regleringen. Här i parlamentet har vi ett stort intresse av att det fattas snabbare beslut om lagarna, och att lagstiftningsförfarandet blir flexibelt, men där behöver vi naturligtvis ha ett samarbete med kommissionen och rådet. Jag skall strax säga något om det.
Kommissionen är tjänstvillig i många frågor. Man är lite för rädd för att man skall fråntas initiativrätten. Det varken kan eller vill vi göra. Även om vi ville det, så kunde vi inte ta ifrån er den. Men det betyder inte att ni går in i en stärkt dialog med oss. Det betyder inte att vi också har en call back-ståndpunkt, framför allt där vi delegerar lagstiftningskompetens, dvs. en rätt till återkallande, ty vi lämnar ju ifrån oss något av vår befogenhet, och därför vill vi också ha något i gengäld.
Det är helt oförståeligt - det måste jag tyvärr säga, kollega Haarder, jag berömmer er för att ni sitter här i flera timmar och lyssnar, det är verkligen suveränt, men jag är mycket besviken på rådets, Corepers, yttrande till frågorna om andra former av lagstiftning. Något så restriktivt, något så bakvänt har jag sällan sett. Ni kan ändå inte förvänta er av parlamentet att vi skall lämna från oss lagstiftningsbefogenheter, medan ni inte är beredda att flytta er ett enda steg! Kommittésystemet har ni verkligen heligförklarat! Det är det högsta målet! Och så får det ju inte vara. Vi måste ändå komma fram till att parlamentet och rådet behandlas på någotsånär jämlikt sätt. Vi vill inte ingripa i era rättigheter, men ni bör respektera våra rättigheter!
(Applåder)

Wallis (ELDR).
Herr talman! Det här har utan tvekan varit en bra debatt mellan institutionerna och 2003 kommer att bli ett bra år mot bakgrund av utvidgningen. Vi måste se till att unionen fungerar bra för våra medborgare i dag och i framtiden. Det gäller i hög grad för processen hur vi stiftar lagar, hur vi genomför dem och hur vi upprätthåller dem. Debatten har varit mycket vittomfattande när det gäller hur vi stiftar lagar i den här processen. Medan jag lyssnade till de många detaljerade frågor vi hört kunde jag inte låta bli att tänka på att mer av det som jag och mina kolleger tagit upp kanske hade kunnat behandlas i ett tidigare skede i utskotten så att vi fått en mer strategisk debatt här i dag.
För min partigrupps räkning välkomnar jag betonandet av konsekvensbedömningar och betonandet av våra medborgares engagemang och öppenheten. Det måste vara den rätta vägen framåt. När vi nu närmar oss en utvidgning skulle jag vilja ta upp några oroande saker angående kommissionens verkställande befogenheter när det gäller överträdelser. Vi måste se till att vi har tillgång till tillräckliga medel och åtgärder i det avseendet.
Samma sak gäller för domstolen. Domstolen måste ha fullständiga resurser för att utföra sina uppgifter i de svåra tider som väntar oss. Vi har haft en bra debatt, ett bra utbyte, men jag undrar fortfarande om det verkligen var den strategiska debatt som skulle ha engagerat hela den här kammaren och våra medborgare där ute. Vi har gjort bra ifrån oss men vi kunde ha gjort det mycket bättre.

Caudron (GUE/NGL).
Herr talman, mina damer och herrar kommissionärer, kära kolleger! Inte heller jag vet hur man skulle kunna vara emot kommissionens prioriteringar. Lyckas med utvidgningen, säkerställa stabilitet och säkerhet, bestämt stödja satsningen på ekonomi och sysselsättning, kontrollera globaliseringen och garantera att de vinster den leder till kommer att fördelas så brett som möjligt, samtidigt som hänsyn tas till Kyoto, Monterrey och Johannesburg, utan att glömma ett kunskapssamhälle, en utveckling av forskningen och ytterligare anslag och bättre samverkan mellan vetenskap och samhälle; vem kan opponera sig emot dessa målsättningar? Jag måste emellertid erkänna att jag är oroad inför den klyfta som fortsätter att vidgas mellan de aviserade målsättningarna å ena sidan, och de medel som använts för att uppnå dem och de resultat de leder till, å andra sidan. Det är för övrigt ofta det som hos den europeiska allmänna opinionen förstör själva den europeiska idén.
Hur skall utvidgningen kunna lyckas om vi inte tar hänsyn till kandidatländernas mångfald - och därmed bättre erkänner de nuvarande medlemsstaternas mångfald - utan att ta tillräcklig hänsyn till deras svårigheter och behov, samtidigt som man kräver av dem att de genast skall göra det som vissa av de nuvarande femton medlemsstaterna fortfarande inte klarar av i dag? Hur kan man garantera säkerheten och kampen mot brottsligheten genom att nöja sig med en strategi av typen ?Kinesiska muren? eller ?Berlinmuren?, dvs. utan att på djupet överföra reglerna för mottagande och invandring till gemenskapsnivå på ett realistiskt men mänskligt sätt i hela unionen? Hur kan man på nytt satsa på sysselsättningen när den fria konkurrensen och den fria marknaden skadar hela den offentliga servicen, och när sysselsättningen fortfarande betraktas som en anpassningsvariabel till förmån för företagen och man fäster större betydelse vid de ekonomiska, bokföringsmässiga och monetära aspekterna, på bekostnad av ekonomi och sysselsättning? Hur kan man avslutningsvis kontrollera globaliseringen när Förenta staterna dominerar världen på det politiska och militära planet och när de stora industri- och finanskoncernerna tar hand om resten - mycket ofta - för övrigt under Förenta staternas och de stora börsernas kontroll? Jag vet inte vad framtiden bär med sig för slutsatserna från Johannesburg, men jag är väl medveten om hur vissa behandlade slutsatserna från Kyoto.
Innan jag avslutar skall jag ställa frågan som jag skulle ha velat ställa när man tog upp forskningen: rådet har påtvingat oss ett moratorium beträffande fosterceller. Vad kommer att hända i slutet av 2003 om rådet inte lyckas komma överens när det gäller de etiska frågorna om hundratals miljoner i anslag?
Jag instämmer i kommissionens målsättningar, jag upprepar det. Men jag kan inte tro att de kommer att uppnås bättre under 2003 än under 2002 eller 2001, om man inte avsätter de ekonomiska och politiska medel som krävs. Det är inte kommissionens eller kommissionärernas egenskaper som ifrågasätts, problemet är djupare än så. Det är hela problematiken med den europeiska och internationella ramen, de sociala och mänskliga frågornas plats, liksom medborgarnas. På den punkten finns det faktiskt flera områden där vi inte är överens.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, herr rådsordförande, kolleger! Caudron räknade just upp en hel lista med goda avsikter och dessa tänker jag inte upprepa. Jag vill bara säga att det gläder mig, samtidigt som jag hade föredragit en mer strategisk debatt. Jag menar, liksom Wallis, att vi måste göra vissa prioriteringar och att vi i Europa måste staka ut den ställning och den roll som vår kontinent skall ha i världen och i framtiden. För mig och för oss är det den huvudsakliga prioriteringen. Till att börja med måste vi anpassa våra egna institutioner därefter och ställa oss frågan om vårt hus är redo för en sådan uppgift. Jag vill än en gång fästa uppmärksamheten på regionernas ställning. Det blir en pregnant fråga nu när så många mindre stater kommer att tillträda unionen, med allt vad det innebär, till exempel egna språk, en egen plats i rådet, parlamentet och kommissionen. De konstitutionella regionerna och övriga regioner, regioner med ett eget språk och en egen kultur, med till och med egna lagstiftande och verkställande institutioner, berövas allt detta och står med två tomma händer. Jag vill fråga dig om dessa regioner måste ombildas till stater för att få en värdig plats inom Europeiska unionen? Det är att uppmana till separatism.
För det andra: Vi vill att de länder som tillsammans med oss kommer att utgöra Europeiska unionen skall integreras fullt ut. Men borde vi i så fall inte anstränga oss mer för att verkligen involvera befolkningen i dessa länder? Jag får ta emot klagomål från väldigt många människor om att Europeiska unionens dokument inte finns tillgängliga på deras språk. Med anledning av gårdagens debatt vill jag framför allt uppmärksamma de grupper av partnerländer som vi måste utöka till antalet. Jag menar att denna diskussion om att utöka den andra gruppen är av yttersta vikt om vi vill kunna föra en positiv diskussion om unionens gränser. Personligen anser jag inte att Europa skall utsträckas till gränsen mot Irak, Iran och Syrien, men då krävs det att vi kan erbjuda Turkiet ett attraktivt partnerskap. För närvarande talar vi egentligen för lite om den saken.
Så till vår roll i världen. Fred och utveckling omfattar för närvarande mer än bara uppföljningen av Johannesburg. Så länge Europa bidrar till fattigdomsproblematiken snarare än bidrar till dess lösning, kan man, herr Nielsen, sätta ett stort frågetecken för alla de positiva saker som vi utan tvekan faktiskt åstadkommer. För så länge vi bedriver jordbruk och handel på det sätt vi nu gör, kan vi vara säkra på att vi snarast utgör en del av problemet.

Bonde (EDD).
Herr talman! Om man läser kommissionens lagstiftningsprogram noggrant dyker plötsligt en europeisk armé upp, den snabba insatsstyrkan. Denna skall upprättas enligt den så kallade gummiparagrafen i den berömda artikel 235, numera artikel 308, som står oförändrad i Nicefördraget. Detta visar att det inte finns några gränser för Europeiska unionens inblandning när det gäller medlemsstaterna. Med så många nya länder på väg in i Europeiska unionen under nästa år så vore det bättre för oss alla att fokusera på en konsolidering och förenkling av den befintliga lagstiftningen i stället för att vi skall fortsätta med att bygga Brysselpyramiden större och större. Detta skulle kunna ske på följande sätt: Kommissionen bör endast tillåtas att komma med nya förslag under förutsättning att man då slopar motsvarande gammal lagstiftning. Alla nya förslag bör presenteras i sitt lagstiftningsmässiga sammanhang så att det blir möjligt att jämföra nya lagförslag med den befintliga lagstiftningen. Inget nytt förslag får läggas fram utan att det presenteras tillsammans med förslag om hur konsolideringen av den hittillsvarande lagstiftningen på området skall genomföras. Ett sådant tillvägagångssätt skulle göra det möjligt att reducera den gällande EU-rätten från de nuvarande över 85 000 sidorna till kanske 25 000 sidor.
När detta är avklarat bör vi sträva efter att förenkla den bindande lagstiftningen till icke förpliktande rekommendationer, byta ut förordningar mot ramlagstiftning, ändra direktiv för totalharmonisering till sådana för en miniminivå av harmonisering och byta ut enhetliga regler mot frivilliga regler. Försök att skapa en förbundsstat med en ständigt ökande lagstiftningsmängd skulle kunna ersättas med ett decentraliserat statsförbund som ger medlemsstaterna mer frihet. Detta är vår vision om hur kommissionens lagstiftningsprogram bör utformas. Vi vill ha ett Europa bestående av demokratier där hänsyn tas till olikheter, eftersom vi tror att människor blir lyckligare om de själva får bestämma så mycket som möjligt utan inblandning och oberoende av detaljerade regler som utarbetats av byråkrater och lobbyister i Bryssel.

Gollnisch (NI).
Herr talman, kära kolleger! Liksom tidigare år ger läsningen av kommissionens lagstiftningsprogram för 2003 yrsel, till att börja med för att man där bedömer omfattningen av Europeiska unionens områden för ingripande. Man bekräftar där att när det gäller allt ifrån översyn till reform av fördragen har medlemsstaterna överlåtit sina mest berättigade företrädesrätter för att bara bli lokala myndigheter åt den framtida europeiska superstaten. Det teoretiska införandet av subsidiaritetsprincipen, som ni förklarar att ni äntligen vill ta hänsyn till efter tio år, begränsar inte på något sätt unionens lagstiftningsaptit. För övrigt kan man inte annat än godkänna de berättigade målsättningarna, såsom den aviserade strävan efter att genomföra analyser om gemenskapslagstiftningens effekt, eller viljan att kodifiera den befintliga lagstiftningen. Man skulle till och med kunna säga: varför har man inte gjort det tidigare?
Av rapporten framgår också underförstått bekännelsen att förbereda Europeiska unionen för utvidgningen, inte bara ur den institutionella synvinkeln. Bortom förlikningar på jordbruks- och finansområdet, som är långtifrån avslutade, återstår ett mycket stort antal förment tekniska anpassningar samt en allmän översyn av en mängd politikområden, och den kommer att äga rum först efter att anslutningsförhandlingarna avslutats.
Hur kan man, när det gäller målsättningen att bidra till freden i Mellanöstern, annat än tvivla efter att ha fått veta att Storbritannien i förrgår ensidigt, vid sidan av Amerikas Förenta stater, deltog i ett flyganfall - ytterligare ett - mot Irak, samma dag som denna stat tog emot inspektörerna i enlighet med resolution nr 1441? Jag vidgår gärna att kommissionen inte är ansvarig för den situationen.
Dokumentet inger slutligen i sin helhet ett diffust obehag. Programmet för 2003 visar på betydelsen av Europeiska unionens internationella tvång, och till denna betydelse kommer en vilja att öppna hela unionen för den föreskrivna invandringen - jag citerar - ?en källa till kulturell rikedom och ekonomisk styrka?, vilket tyvärr inte på något sätt bekräftas av fakta. Europa har inget berättigande om dess union inte stärker sina medlemmar. Den union man i dag bygger upp på det konstitutionella och lagstiftande planet bidrar tyvärr inte på något sätt till detta.

De Palacio
Herr talman! Jag kommer att göra ett kort inlägg för att andra kolleger skall kunna besvara de frågor som hör till deras konkreta ansvarsområden.
För det första vill jag säga att jag är glad över att vi kan genomföra den här debatten, som har föregåtts av alla kommissionärers arbete i utskotten och som till slut har gett ett positivt resultat. I det här sammanhanget vill jag å alla kommissionärers vägnar tacka för bidragen, den insats som de debatter och diskussioner som har hållits i de olika utskotten för att precisera vårt program utgör. När vi lade fram våra första förslag fick vi de första reaktionerna från parlamentsutskotten. Jag tackar för det arbete som har genomförts. Detta har varit ett första prov och resultatet har inte varit enhetligt i alla utskott. Jag hoppas att arbetet kommer att fungera perfekt i utskotten nästa år.
För det andra och när det gäller utvidgningen anser jag att ordförande Prodi har uttryckt sig mycket tydligt. År 2003 är utan tvivel fortfarande vår främsta prioritering. Vi måste fortsätta förhandlingarna med de länder som kommer att ingå i den andra vågen, och bekräfta att alla ändringar, alla anpassningar som de kandidatländer som kommer att ansluta sig år 2004 har åtagit sig att göra, utvecklas och genomförs. Detta kräver naturligtvis en mycket stor ansträngning från kandidatländerna. Även kommissionen måste anstränga sig och samarbeta med kandidatländerna för att underlätta detta arbete och strikt kontrollera att alla ändringar genomförs. Om de inte gör det måste mekanismer för att rätta till denna brist på utveckling sättas igång.
Vad kommer att hända efter utvidgningen enligt våra framtidsperspektiv? Ordföranden har mycket tydligt sagt att det är nödvändigt att fatta beslut i frågor som gäller före detta Jugoslavien och även den rad länder som vi har särskilda förbindelser med. Jag anser att det är den utmaningen som vi bör diskutera, utveckla och fundera på. Men för närvarande är prioriteringen - det måste vi säga mycket tydligt - de förslag som ligger på bordet: såväl länderna för år 2004 som dem som - till en början Bulgarien och Rumänien - bör ansluta sig år 2007. När det gäller Turkiet har vi en situation med stand-by, väntan, helt enkelt för att Turkiet fortfarande inte har uppfyllt de politiska krav som krävs för en anslutning till unionen.
På det ekonomiska området kommer kommissionen - och detta är den tredje prioritering som ordföranden betonade - att fortsätta utveckla de strukturella förändringar som är nödvändiga för att ge ny drivkraft åt Lissabonprojektet. Europeiska unionen som världens mest utvecklade kunskapsbaserade samhälle, som satsar på full sysselsättning, kommer år 2010 att vara världens mest konkurrenskraftiga samhälle. Det är så vi kommer att fortsätta arbeta och i det här sammanhanget vill jag påpeka att ramarna för stabilitetspakten anges mycket tydligt i fördragen, däribland protokollet, där exakta siffror nämns - som 3 procent av underskottet och 60 procent av skulden - och det stämmer att man vid rådet i Barcelona begärde att kommissionen skall arbeta för en större ekonomisk samordning - en fråga som till exempel Barón tog upp.
Den ansvariga kommissionären, Solbes, har gjort en första presentation av förslagens utformning och tidsplan och härnäst kommer de konkreta förslagen om den här frågan att läggas fram.
När det gäller de övriga aspekterna kommer jag bara att nämna ett par detaljer om frågor som hör till mitt eget ansvarsområde. Det har talats om problemen med lagstiftningen och med kommittéförfarandet, ärade ledamöter. Som ni vet förhandlar högnivågruppen för institutionellt samarbete om avtal med rådet för närvarande. När det gäller just det här problemet har vi inte ett reellt avtal, och vi försöker nå några gemensamma nämnare.
Jag anser dock att vi även har gjort framsteg på det här området och att detta har skett nu under det senaste året. Vi måste fortsätta på den vägen. Jag anser att utsikterna till förbättringar är goda. I det här sammanhanget vill jag säga att kommissionen kommer att fortsätta att samarbeta med parlamentet och naturligtvis även med rådet. På så vis kommer vi att lyckas lösa den här frågan.
När det gäller resurser och ambitioner, ärade ledamöter, anser jag trots allt att resultaten av utvecklingen och byggandet av Europeiska unionen klart och tydligt visar på att våra ambitioner är mycket höga, men att vi är på väg att nå dem. Kommissionen kan naturligtvis alltid begära mer personal och har också gjort det, närmare bestämt inför utvidgningen. En överenskommelse har nåtts om minsta nödvändiga antal personer. Jag kan bara säga er att vi skulle ha velat få ännu fler. Om någon insisterar på den här frågan kan jag säga att vi trots allt når goda resultat, trots personalbristen.
Jag avslutar med att ta upp de frågor som särskilt hör till mitt ansvarsområde. Det har talats om ett inre luftrum och om Eurocontrols ansvar. Ärade ledamöter, det inre luftrummet betyder inte att flygstyrningen kommer att beslutas av kommissionen. Styrningen av flygtrafiken kommer även i fortsättningen att samordnas av Eurocontrol på det europeiska området, inte bara för de femton, utan för alla medlemmar i Eurocontrol, som nu är över trettio. Det är två olika saker. Initiativet om ett inre luftrum har att göra med andra områden och syftet är att harmonisera bestämmelserna för flygstyrning inom Europeiska unionen och att se till att de interoperativa systemen och styrningssystemen är enhetliga och integrera dem i ett nät. Det konkreta genomförandet är fortfarande medlemsstaternas ansvar och den övergripande samordningen är Eurocontrols ansvar.
På det andra området, det område som Ripoll tog upp, vill jag med tanke på tragedin med Prestige säga att vi alla beklagar den, men kommissionen kanske beklagar den allra mest. Det har tyvärr visat sig är att vi hade rätt när vi krävde att åtgärderna skulle antas snabbare och att de föreslagna åtgärderna skulle tillämpas snabbare. Tyvärr nådde inte rådet och parlamentet så långt med de slutliga avtalen, det uppstod fler svårigheter än väntat och förslagen försenades. Och de försenades på ett sådant sätt att olyckan med Prestige tyvärr han inträffa. Vi hoppas att vi genom det tidigarelagda genomförandet av paketet Erika I - jag har begärt av ministrarna att det skall träda i kraft före juni nästa år - och genomförandet av paketet Erika II i februari 2004, kan undvika ytterligare katastrofer som den med Prestige eller Erika för tre år sedan.
När det gäller nödhamnar finns det några förslag i paketet Erika I och Erika II om att medlemsstaterna skall fastställa och utse lämpliga hamnar för att hantera nödsituationer.
Galicien ingår mycket riktigt i Natura 2002. När vi talar om saker och ting bör vi ha alla uppgifter i huvudet och det finns svårigheter med några av hamnarna på denna kust. Jag känner mycket väl till dessa hamnar, kanske bättre än andra.
Herr talman! Jag begär att Diamantopoulou, Nielson och Vitorino som har fått flera frågor skall tala härnäst.
(Applåder)

Diamantopoulou
Herr talman! Först av allt vill jag säga att eftersom det hänvisats mycket till kommissionens närvaro i den här mycket intressanta debatten så vill jag i min tur tacka de parlamentsledamöter som hade tålamodet att stanna kvar, och ge definitiva svar på specifika frågor.

Vitorino
Herr talman! Utöver de svar som ordförande Prodi redan givit så skulle jag vilja göra er uppmärksamma på att när det gäller återvändningspolitiken så är mycket intensivt arbete på gång angående programmet för återvändande till Afghanistan, tack vare det danska ordförandeskapets insatser. År 2003 kommer kommissionen att lägga fram ett direktiv om minimiregler för återvändningspolitiken, främst för att kunna garantera ett ömsesidigt godkännande av återvändningsbeslut som fattats av en medlemsstat. Sådana beslut skall automatiskt godkännas och utföras av de andra medlemsstaterna. 
Kommissionen lade nyligen fram ett förslag till ett europeiskt återvändningsprogram. Det diskuteras redan i rådets särskilda arbetsgrupper.
När det gäller integrationspolitiken så har vi lagt fram ett förslag om att skapa vissa pilotprojekt mellan år 2003 och 2005 för att främja utbytet av bästa praxis med avseende på integrationspolitik. Det finns emellertid ingen klar rättslig grund i fördraget för hantering av integrationspolitik på EU-nivå. Därför behöver vi diskutera mervärdet av att ta upp integrationspolitiken på europeisk nivå.
För det tredje så kan jag, med avseende på invandring och asyl, upprepa att kommissionen lagt fram alla förslag som den uppmanats att göra av Europeiska rådet i Tammerfors och av Europeiska rådet i Laeken. Nu är det dags för rådet att fatta beslut.
De enda två nya aspekter av asylpolitiken som vi överväger är två förslag som ingår i vårt program för år 2003. Det första gäller omflyttningspolitik och det andra skydd inom området - möjligheten att begära asyl utanför Europeiska unionens geografiska område. De här två förslagen kommer mycket nära att följa yttrandena från Förenta nationernas flyktingkommissarie.
För det tredje, angående slutsatserna från Sevilla, vill jag göra er uppmärksamma på att kommissionen till rådet redan lagt fram ett förslag om mandat för nya återtagandeavtal med Folkrepubliken Kina, Albanien, Algeriet och Turkiet. I juni 2003 förväntas vi, i enlighet med vårt program, lägga fram rapporten om delad belastning med avseende på kontrollen av de yttre gränserna. Vi håller nu på att utarbeta en rapport om de ekonomiska anslagen för partnerskap med tredje länder i syfte att motverka illegal invandring. Rapporten syftar till att ange effektiva anslag av finansiella verktyg, möjliga brister och svaga punkter som måste övervinnas i framtiden.
När det gäller yttre gränser så kan jag bekräfta att kommissionen har för avsikt att lägga fram en reform av de gemensamma anvisningarna för yttre gränser i mars 2003. Alla övriga åtgärder som man begärde av oss i Sevilla, såsom gemensam utbildning och gemensamma åtgärder för kontroll av yttre gränser, har redan utarbetats av lämplig arbetsgrupp i rådet och kommer att finansieras genom kommissionens program Argo.
Avslutningsvis så ser vi kampen mot terrorism som en prioritet för år 2003. Vad gäller lagstiftningsåtgärder så skall bekämpandet av terrorismens finansieringskällor prioriteras och flera av de förslag som ingår i vårt program gäller just den utmaningen.
Som Terrón i Cusí sade så avser vi att lägga fram förslag rörande gemensamma garantier för brottmålsförfaranden. Vi har inlett ett samrådsförfarande och avser att låta resultatet av det förfarandet ligga till grund för en grönbok. Därför skall vi lägga fram ett förslag om gemensamma minimiregler om garantier för brottmålsförfaranden i de femton medlemsstaterna i slutet av nästa år.
(Applåder)

Nielson
Herr talman! Jag skulle vilja svara på de mer specifika frågor som ställdes av Frassoni och van den Burg. Till Frassoni, som talade om resultatet av toppmötet i Johannesburg, vill jag börja med att säga att kommissionen på flera sätt delar oron angående svagheten i vissa av de beslut som fattades där men vederbörliga kommentarer har gjorts angående detta.
När det gäller frågan om sambandet mellan internationella avtal om miljön och WTO-ramen så hände ingenting nytt i den frågan i Johannesburg: ingenting tillades till WTO, ingenting drogs ifrån. Johannesburg var ett försök för de två sidorna att se om jämvikten kunde ändras - och det gjorde den inte. Av det skälet var inte alla särskilt lyckliga men det finns en gräns för den bedrövelsen.
Den andra frågan från Frassoni gällde de kategori II-initiativ som är för svaga och otydliga. Jag håller med om att risken är att dessa svaga initiativ inte ger något avgörande resultat. Den hårda kärnan i Europeiska unionens uppföljningsåtgärder till Johannesburg kommer att vara våra vatten- och energiinitiativ. De kommer inte att vara svaga eller otydliga. De står redan på dagordningen för Europeiska rådets vårmöte och vi är redan tillsammans med medlemsstaterna engagerade i förtydligandet av dessa initiativ, vilket vi ser som något stort och viktigt.
Jag håller med van den Burg om att vi behöver snabbare utbetalning, särskilt när det gäller verksamheter som omfattas av Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Saker och ting går framåt och ser litet bättre ut än vad de har gjort men vi har fortfarande olösta problem angående personal och struktur. Det här är en ständig kamp.
Vi förbereder större saker inom HPIC, global hälsovårdsfond, framför allt utbildning. Allt det här är beroende av att den nionde utvecklingsfonden startas och jag vill uppmana van den Burg att han, när han återvänder till Nederländerna, ser till att det sista återstående landet i konvojen vidtar nödvändiga åtgärder så att medlen i den nionde EUF kan göras åtkomliga.
När det gäller Europas jordbruksprofil i dessa globala förhandlingar så är den tillbaka på rätt spår. I det avseendet lyckades vi i Johannesburg och vi lyckas fortfarande hålla de formuleringar vid liv som ingår i Dohaspråket. Vi ser fortfarande de externa åtgärderna som en del av den nödvändiga anpassningsprocess som vi i Europa måste ta på allvar. Det här språket bekräftas kontinuerligt vid alla möten. Det var också fallet under gårdagen i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser). Vi är på rätt spår.

Liikanen
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Titley för hans intresse och för att konsekvent följa utvecklingen inom den europeiska försvarsindustrin. Kommissionen har satsat mycket på den här frågan. Vi hade ett möte med den utvidgade gruppen av kommissionärer för yttre förbindelser i juli, då några av alternativen för kommissionens meddelande diskuterades. Sedan dess har Pattens och min egen avdelning fortsatt sitt arbete med detta. Vi kommer att ha ytterligare ett sådant möte med kommissionärerna för yttre förbindelser i december, i syfte att definiera en ståndpunkt för kommissionen med avseende på en optimal vapenpolitik för Europeiska unionen, se till att den försvarsrelaterade industrin är konkurrenskraftig och befinner sig i ett läge där den kan stärka den kapacitet som krävs för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Jag hoppas att nästa gång den här frågan tas upp till diskussion så skall vi kunna lägga fram specifika handlingar.

Talmannen.
Som siste talare har vi nu rådets ordförande. Han har varit personligen närvarande under hela sammanträdet och har därigenom visat respekt för parlamentet. Kära kolleger, när nu minister Haarder, vår tidigare kollega, talar i slutet av debatten, ge honom då den uppmärksamhet som krävs. Jag ber om tystnad!
(Applåder)

Haarder
. (DA) Herr talman, kommissionärer och parlamentsledamöter! Jag är glad över att ha fått delta i denna dialog, som är den första i sitt slag. Det vet jag, eftersom jag fanns på plats som ledamot av Europaparlamentet förra året då kommissionen lade fram sitt lagstiftningsprogram, och den gången var arbetssättet helt annorlunda. Då förekom för övrigt också en kritik från Europaparlamentets sida som vi inte upplevt i dag. Det vittnar om de stora framsteg som skett i dialogen mellan rådet och Europaparlamentet och jag är glad över att jag även nu har varit med och kan bidra med ett par minuter till den här dialogen så att omröstningarna kan starta exakt kl. 12.00.
Ordförandeskapet uppskattar verkligen kommissionens strategi. Vi har uppmärksammat prioriteringen av lagstiftnings- och arbetsprogrammet. Jag kan å rådets vägnar säga att vi ställer oss positiva till kommissionens avsikt att tillämpa konsekvensbedömningar avseende de viktigaste lagstiftningsinitiativen. Detta är någonting som Clegg var inne på och som jag tror att även Frassoni tog upp. I detta sammanhang vill jag säga både till Frassoni och Swoboda att även jag hade önskat att vi skulle ha kommit längre avseende det interinstitutionella avtalet om en bättre lagstiftning. Vi hade ett fantastiskt möte den 1 oktober i Bryssel, där både Frassoni och Swoboda deltog, och jag kände att vi var mycket nära en konkret enighet avseende en hel del punkter. Nu håller tiden ju på att rinna ut, så om vi skall nå ett resultat före årets utgång föreslår jag att vi sätter upp en del realistiska mål. Det krävs en redogörelse för vad vi kan tänkas bli eniga om och dessutom måste vi visa lite flexibilitet. Rådet kan lämna medgivanden avseende en del punkter. Det gäller exempelvis de alternativa eller mjuka regleringsmetoder som Frassoni nämnde. Jag tror att vi kan komma överens om detta. Det finns andra frågor som är besvärligare, exempelvis kommittéförfarandet, där det som bekant finns olika traditioner i olika länder. Men låt oss nu enas i så stor utsträckning som möjligt. Jag är redo att fortsätta den dialog som tyvärr blev både förlängd och avbruten. Låt oss ta upp den på nytt och låt oss be våra ämbetsmän om en strategi som vi kan diskutera inom den närmaste framtiden.
Det är nu det grekiska och italienska ordförandeskapets uppgift att utarbeta ett gemensamt arbetsprogram för rådet för det kommande året. Det nya arbetsprogrammet kommer att läggas fram för rådet i december, förmodligen den 9-10 december. Efter vad jag förstår kommer omröstningen om kommissionens program att äga rum här i Europaparlamentet redan den 5 december. Jag är övertygad om att de kommande ordförandeskapen i vederbörlig ordning kommer att ta hänsyn inte bara till kommissionens arbetsprogram utan också till de synpunkter på arbetsprogrammet som Europaparlamentet har framfört och kommer att framföra under de närmaste dagarna.
Jag skulle vilja tacka Vitorino för det han sade om asyl och invandring. Eftersom jag händelsevis råkar vara ordförande i rådet, som behandlar dessa ärenden, vill jag bekräfta allt vad Vitorino framförde. Vi har för avsikt att färdigställa nya regelverk för asylmottagande, flyktingdefinition och beträffande frågan om vilken stat som skall behandla en asylansökan.
Till Titley, som efterlyste en politik gentemot våra nya grannar efter utvidgningen, vill jag säga att rådet (allmänna frågor) i förrgår i Bryssel fastställde en mer långtgående strategi som skall genomföras i samarbete med kandidatländerna. Det är en strategi som skall garantera att dessa nya gränser mot öst blir samarbetsgränser och inte nya järnridåer.
Till Barón Crespo, som ställde frågan hur det kommer att gå med den kommission som skall omfatta kommissionärer från de nya medlemsstaterna och hur övergången skall ske, vill jag till sist säga följande: Som jag talade om i går rekommenderade rådet (allmänna frågor) i förrgår på mötet i Bryssel att anslutningen skulle ske den 1 maj och att den helt nya kommissionen med kommissionärer från de nya medlemsstaterna skulle tillträda den 1 november, så att det nya parlamentet får god tid på sig att godkänna de nya kommissionärerna. Detta innebär att det under perioden 1 maj-1 november kommer att finnas kommissionärer från de nya medlemsstaterna som inte får någon portfölj och som därför inte nödvändigtvis måste godkännas av Europaparlamentet. Men det ovanstående är endast en rekommendation. Jag nämnde det i går, eftersom det endast kan genomföras i samarbete med Europaparlamentet. Det var som ett led i det goda samarbetet som jag framförde rådets synpunkter, och vi är helt öppna för Europaparlamentets synpunkter i detta avseende.
(Applåder)

Talmannen.
Tack så mycket, minister Haarder!
Omröstning om resolutionsförslagen gällande dessa punkter kommer att ske i Bryssel den 5 december 2002.

Barón Crespo (PSE).
Herr talman! Vad jag har sagt till rådet och statsminister Haarder är att de har fattat ett unilateralt beslut om en konstitutionell fråga för unionen, utan att rådfråga parlamentet och utan att uttala sig om detta. Ordförande Prodi höll med mig och har sagt att han ställer sig positiv till att frågan behandlas under det interinstitutionella mötet i slutet av månaden. Jag har skrivit till parlamentets talman och jag skulle vilja veta om rådets ordförandeskap är berett att tala med parlamentet om detta unilaterala beslut som - vilket han har erkänt - leder till absurda konsekvenser.

Talmannen.
Haarder säger ?ja? till detta genom att nicka.
Debatten är avslutad.
Posselt (PPE-DE)
Herr talman! I går förmiddag hade vi ett sammanträde med kollegerna från kandidatländerna, vilket visserligen inte var något officiellt sammanträde, men ett av de intressantaste sammanträden som någon gång ägt rum här i kammaren. Därför beklagar jag att det finns ett utförligt förhandlingsreferat från i går eftermiddag, men inte för det historiska förmiddagssammanträdet, och jag vill fråga om det kommer att ordnas senare.

Talmannen.
Jag kommer att vidarebefordra denna fråga till förvaltningen, herr kollega.

Talmannen.
Kolleger! I går morse här i kammaren påpekade jag att nästa år, med avseende på den europeiska utvidgningsprocessen, kommer att bli ett parlamentens och parlamentsledamöternas år. Jag tänker på det arbete vi måste göra och det arbete som måste göras i medlemsstaternas och kandidatländernas parlament. Samtidigt som vi ger högsta prioritet åt en framgångsrik utvidgning så får vi inte glömma våra parlamentariska förbindelser med resten av världen. Tvärtom, vi behöver fortsätta att utveckla våra förbindelser med folkvalda representanter från andra stater och inte minst med Förenta staternas kongress.
Därför är jag i dag mycket glad att kunna välkomna fyra kongressledamöter på vår åhörarläktare: Herr Capuano, herr Dooley, herr Kind och herr Moran, vi önskar er varmt välkomna till Strasbourg och önskar er ett framgångsrikt besök.
(Applåder)
Jag skulle också vilja påpeka att vissa av parlamentsledamöterna från anslutningsländerna i dag sitter på åhörarläktarna inför vår viktiga omröstning.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Betänkande (A5-0371/2002) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om de enskilda kandidatländernas framsteg på vägen mot anslutning (KOM(2002) 700 - C5-0474/2002 - 2002/2160(INI)) 
Före omröstningen:

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill bara säga att en rad allvarliga fel har smugit sig in i den spanska språkversionen och jag skulle vara tacksam om jag kan få ordet innan omröstningen om punkterna 9, 30 och 146, för att rätta till dessa fel.

Talmannen.
Jag kan försäkra er att vi kommer att göra en systematisk kontroll av alla språkversioner efter omröstningen, för att se till att vi lämnar in överensstämmande texter men om ni behöver komma med ett inlägg vid ett visst tillfälle så ange det.
Före omröstningen om punkt 3:

Brok (PPE-DE)
Herr talman, kolleger! Rådet beslutade i måndags att fastslå anslutningsdatumet till senast den 1 maj. Jag anser att vi inte bör tvista om den ena eller andra månaden, och föreslår att vi anpassar oss och noterar datumet den 1 maj. För att detta inte skall leda till nackdelar för parlamentet när den nya kommissionen sedan skall nomineras, bör vi i parlamentets intresse redan nu infoga följande efter datumet: ?... och uppmanar rådet att tillsammans med parlamentet genomföra nomineringen och bekräftelsen av den nya kommissionen först efter Europavalet, samt att dessförinnan finna en provisorisk lösning för de länder som ansluts.? Jag tror att vi bör undvika att begränsa parlamentets rättigheter genom att låta nomineringarna äga rum före valet.

Napolitano (PSE).
Herr talman! Jag vill bara informera er om att samordnarna för alla de politiska grupperna i utskottet för konstitutionella frågor har fattat ett beslut som kommer att ratificeras av utskottet. Beslutet gäller att utarbeta en muntlig fråga under nästa sammanträdesperiod om de beslut som antagits av rådet (utrikes frågor) i frågor som är institutionellt mycket känsliga, utan att Europaparlamentet först har konsulterats.

Talmannen.
Jag har noterat era kommentarer.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Skulle ni förfarandemässigt kunna förklara vad som hände med punkt 3?

Talmannen.
Den ursprungliga texten kommer att ingå i omröstningen om punkt 3.

Swoboda (PSE)
Herr talman! Jag tror att vi i samförstånd med föredraganden åtminstone bör ändra datumet, eftersom vi här också har den 1 mars, och tillsättningen bör sedan diskuteras i utskottet för konstitutionella frågor. Men datumet måste anpassas.

Brok (PPE-DE)
Herr talman! Jag anser att Swobodas förslag är ett klokt förslag!

Talmannen.
Låt mig återkomma till punkt 3 med det som nu är ett nytt muntligt ändringsförslag.
Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig det muntliga ändringsförslaget.
Före omröstningen om punkt 9:

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! I punkt 9 i den spanska språkversionen står det ?att lösa detta problem? med avseende på införlivandet av gemenskapens regelverk. Jag tror att man menar att detta problem måste lösas så snabbt som möjligt. Det är ett tydligt språkfel och jag vill påpeka detta och även de två andra felen, som är allvarligare.

Talmannen.
Som jag försäkrade er så kommer vi att kontrollera språkversionerna.
Före omröstningen om ändringsförslag 51:

Brok (PPE-DE)
Herr talman! Under förutsättning att förslagsställaren godkänner det skulle jag vilja lägga fram ett förslag, nämligen att man ersätter ordet ?välkomnat? med ?tar del av?. Detta har en mycket enkel förklaring: de litauiska myndigheterna och det litauiska parlamentet har ännu inte godkänt detta. Men jag anser att det för Europaparlamentet är ett viktigt villkor att litauerna också godkänner avtalet, varför vi bör använda begreppet ?tar del av?. Jag hoppas att förslagsställaren kan godta detta. För övrigt skulle jag vilja föreslå att man tar upp den första meningen i ändringsförslag 52 från socialdemokraterna, som ursprungligen drogs tillbaka, och infogar den i punkt 18. Då har de tekniska detaljerna klarats av, och det väsentliga budskapet har tagits med. Kanske kan vi enas om detta, kolleger från socialdemokratiska gruppen.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! I punkt 30 i den spanska språkversionen står det ?att allmänhetens bifall för utvidgningen inte kan tas för givet i kandidatländerna?. Detta är naturligtvis nonsens med tanke på vad våra kolleger sade oss i går och vad man menar här är följaktligen att ?allmänhetens bifall för utvidgningen inte kan tas för givet på förhand?.
Jag anser att det är en viktig nyansskillnad och att det är värt att rätta till det.

Talmannen.
Som jag försäkrade er tidigare så kommer vi att rätta samtliga språkversioner efter omröstningen.
Före omröstningen om ändringsförslag 42:

Poos (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja föreslå ett muntligt ändringsförslag till punkt 34. I realiteten kommer jag inte att föreslå någon grundläggande ändring, det handlar bara om att förbinda ett antal ändringsförslag med varandra vilka tar hänsyn till den nya uppgift som framkommit sedan förslaget till betänkande lades fram, nämligen fredsförslagen från FN:s generalsekreterare.
Jag vill föreslå att punkt 34 behålls såsom den återges i förslaget, och att ändringsförslag 42 fogas till punkt 34, helt enkelt genom att orden ?noterar med tillfredsställelse i detta sammanhang? läggs till. När det gäller återstoden av ändringsförslag 42 skulle den vara oförändrad; man skulle bara lägga till orden ?i detta sammanhang?, dvs. en enkel bindning. Sedan skulle man kunna ta den andra delen av ändringsförslag 9 från PPE och betrakta det som ett tillägg, liksom den andra delen av ändringsförslag 12 från De gröna, även det som ett tillägg. Dessa ändringsförslag passar nämligen ihop.

Poos (PSE).
Herr talman! Jag måste konstatera att de som uttalat sig emot inte har förstått någonting ...

... för det enda de lyckats att göra är att förhindra att orden ?i detta sammanhang? förs in, eftersom vi skall rösta om alla andra delar.

Talmannen.
Jag tillåter för en gångs skull en kort kommentar angående detta men det följer ingen debatt om det här nu.

Duff (ELDR).
Herr talman! Jag kan försäkra Poos att vi perfekt förstår vad det är han föreslår, och det vi invänder mot är att den andra delen av ändringsförslag 9 tas med.

Talmannen.
Det är därför vi röstar. Vi har chansen att få våra åsikter registrerade.
Före omröstningen om ändringsförslag 10:

Swoboda (PSE)
Herr talman! För att göra en lång historia kort har vi tillsammans med företrädare från Europeiska folkpartiet uppnått en rad kompromisser, bland annat punkt 1 om Bene?dekreten. Nu kommer det nya ändringar genom ändringsförslag 6. För att få en så bred basis som möjligt för detta kommer vi att rösta för ändringsförslag 6. Framför allt med erkännande av kollegan Schröders framgångsrika ansträngningar för att hålla en förnuftig kurs när det gäller Bene?dekreten, kommer vi att rösta för ändringsförslag 6.

Talmannen.
Tack så mycket för den tidiga röstförklaringen.
Före omröstningen om punkt 71:

Schroedter (Verts/ALE)
Herr talman! Jag är föredragande för denna del. Jag vill påpeka att originalet är skrivet på engelska. Den tyska översättningen stämmer överhuvud taget inte med den engelska texten. Det är säkert också anledningen till varför man nu försökt att åstadkomma en separat omröstning. Jag vill bara än en gång påpeka att den engelska versionen är den enda rätta.

Talmannen.
Jag noterar att den engelska versionen är den giltiga versionen och, som jag sade tidigare, vi kommer efter omröstningen att se till att alla språkversioner är riktiga.
Före omröstningen om punkt 102:

Gawronski (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja lägga till en mening som tar hänsyn till den senaste utvecklingen inom mediesektorn, en sektor som regeringarna försöker kontrollera och där de försöker utöva påtryckningar gentemot pressen. Meningen skall se ut så här: ?Europaparlamentet konstaterar emellertid att det gjorts vissa framsteg på de två förstnämnda områdena vad gäller behovet av att övervaka läget inom mediesektorn så att oberoende och pluralism bibehålls, vilket gör det möjligt för Polen att till fullo uppfylla de kriterier som gäller i EU-länderna?.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Denna gång gäller det inte en fråga om tolkning av texten eller översättningen, utan jag vill påpeka att orden ?i överensstämmelse med de aktuella resolutionerna från Förenta nationernas säkerhetsråd? på ett mystiskt sätt har försvunnit ur den spanska språkversionen. Denna viktiga hänvisning måste följaktligen läggas till i den spanska språkversionen.
Herr talman, nu när jag har ordet passar jag på att säga att mitt röstkort lika mystiskt försvann i början på omröstningen och jag har inte kunnat delta i de tre första nominella omröstningarna. Detta kommer inte att påverka röstresultatet, men eftersom jag var närvarande i salen vill jag informera kammarens tjänster om detta.

Talmannen.
Tack för att ni tillförde en aning mysterium till en annars intressant omröstning.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Betänkande (A5-0372/2002) av MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om upphävande av Karl-Heinz Florenz immunitet (2002/2200(IMM))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0335/2002) av Caveri för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till rådets förordning om finansiellt bidrag från gemenskapen till Internationella fonden för Irland (2003-2004) (KOM(2002) 472 - C5-0426/2002 - 2002/0210(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0376/2002) av Caveri för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om förbud mot tennorganiska föreningar på fartyg (KOM(2002) 396 - C5-0347/2002 - 2002/0149(COD))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0377/2002) av Sudre för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till rådets beslut om ändring av rådets beslut 89/688/EEG av den 22 december 1989 om sjötullsystemet i de franska utomeuropeiska departementen (KOM(2002) 473 - C5-0416/2002 - 2002/0209(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0382/2002) av Rutelli för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Konungariket Danmarks initiativ inför antagandet av rådets rambeslut om kampen mot korruption inom den privata sektorn (10689/2002 - C5-0376/2002 - 2002/0817(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0374/2002) av Ribeiro e Castro för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Konungariket Danmarks initiativ inför antagandet av rådets beslut om gemensamt utnyttjande av sambandsmän som är utsända av medlemsstaternas brottsbekämpande organ (10507/02 - C5-0357/2002 - 2002/0815(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0385/2002) av Banotti för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets förordning om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 och om ändring av förordning (EG) nr 44/2001 vad avser mål om underhållsskyldighet (KOM(2002) 222 - C5-0234/2002 - 2002/0110(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0366/2002) av Randzio-Plath för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG i syfte att förlänga möjligheten att tillåta medlemsstaterna att tillämpa reducerade mervärdesskattesatser på vissa arbetsintensiva tjänster (KOM(2002) 525 - C5-0470/2002 - 2002/0230(CNS)) 
Före omröstningen:

Randzio-Plath (PSE)
Herr talman! Jag vill bara understryka att Europaparlamentet samtycker till kommissionens förslag att tillämpa detta experiment med reducerad mervärdesskatt för arbetsintensiva tjänster. Icke desto mindre är vi mycket besvikna över att de nio medlemsstater som har använt sig av detta inte sett sig i stånd att, som överenskommet, lägga fram en rapport om detta experiment, och kommissionen har därför inte någon grundval för att sedan utarbeta ett eget lagförslag.
Jag vädjar eftertryckligen till dessa medlemsstater att lägga fram rapporten nästa år, så att vi redan före slutet av denna mandatperiod kan komma fram till ett europeiskt lagstiftningsförfarande om reducerad mervärdesskatt för arbetsintensiva tjänster.
(Applåder)

Lulling (PPE-DE)
Herr talman! Jag vet att statistik är torr och tråkig, och somliga anser rentav att den utgör det mest spetsfundiga sättet att ljuga. Men hur det än förhåller sig är statistik viktig, så att beslutsfattarna förhoppningsvis är välinformerade och därigenom kan fatta rätt beslut. Den rekommendation för andra behandlingen som vi har framför oss gäller gemenskapens statistiska program för de närmaste fem åren, 2003-2007.
I första behandlingen krävde Europaparlamentet särskilt en rejäl ökning av anslagen, vilket med tanke på det arbete som skall utföras, och kraven med tanke på utvidgningen, är något som regelrätt tränger sig på. Kommissionen och rådet har antagit alla våra ändringsförslag, utom detta. Jag kan bara djupt beklaga denna kortsynthet. Europeisk statistik ökar i betydelse i en värld som blir alltmer komplex, liksom inom den alltmer sammanväxande inre marknaden, och särskilt kommissionen och rådet måste vara medvetna om detta. Om vi inte fattar beslut i dag skulle Eurostat inte ha några pengar för att påbörja detta program den 1 januari 2003, och därför rekommenderar jag kammaren att trots allt anta den gemensamma ståndpunkten. Det sker naturligtvis i förhoppningen att rådet inom kort blir mer insiktsfullt och har ett öppet öra för våra kloka beslut!
(Livliga applåder och tillrop)

Talmannen. -
Tack för den livliga förklaringen. Jag måste påminna kammaren om att, i enlighet med punkt 110a (4) i arbetsordningen har föredraganden rätt att tala i två minuter. Hon talade kortare än så och vi måste respektera den rätten.
(Skratt och högljudda applåder)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)

Corbett (PSE).
Herr talman! En ordningsfråga. Det här omfattas inte av punkt 110a. Det här är en andrabehandling.
Talmannen.
Förfarandet omfattades av punkt 4, herr Corbett! Ni kan konsultera sessionstjänsten för att förstå den regel som ni så glatt försåg oss med för några månader sedan.


Betänkande (A5-0344/2002) av Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror (KOM(2001) 283 - C5-0274/2001 - 2001/0119(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0357/2002) av McNally för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ett flerårigt program för åtgärder på energiområdet: intelligent energi för Europa (2003-2006) (KOM(2002) 162 - C5-0179/2002 - 2002/0082(COD)) 
Före omröstningen om ändringsförslag 32:

McNally (PSE)
Herr talman! Jag skulle vilja lägga till orden ?det finansiella referensbeloppet skall vara förenligt med taken i rubrik 3 i budgetplanen?.

McNally (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja lägga till en femte fotnot, nedanför tabellen, med texten: ?Det finansiella referensbeloppet skall vara förenligt med taken i rubrik 3 i budgetplanen?.

Costa, Paolo (ELDR).
Herr talman! Jag vill påpeka behovet av en språklig ändring i den italienska texten. Som ni vet har denna resolution arbetats fram på engelska. Vid punkt 5 har den engelska frasen ?notably a directive? översatts till italienska med ?ad esempio una direttiva? (till exempel ett direktiv). Jag anser inte detta vara korrekt och anser att det bör ändras.

Talmannen.
Vi kommer att göra språkliga rättningar efter omröstningen.
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)

Gemensamt resolutionsförslag

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! För att reda ut den här saken skulle jag vilja att orden ?och deras konstitutionella regioner? infördes efter ?Medlemsstater?. Det är en verkligt viktig fråga i flera delar av Europa, inbegripet Skottland.

Stevenson (PPE-DE)
Herr talman! Som ett förtydligande skulle jag vilja be kammaren att anta ett tillägg med orden ?om detta är juridiskt möjligt? till det här ändringsförslaget. Det skall nu lyda: ?Zonen inom 6-12 sjömil från kusten bör fastställas som ett permanent inslag i den gemensamma fiskeripolitiken om detta är juridiskt möjligt.?
Stevenson (PPE-DE)
Herr talman! I linje med det föregående muntliga ändringsförslaget, skulle vi kunna ta tillbaka strykningen av det här ändringsförslaget och för förtydligande tillägga orden ?om detta är juridiskt möjligt?? Det är då i enlighet med det beslut som vi tidigare fattade med avseende på det föregående ändringsförslaget.

Martin, David (PSE).
Herr talman! Mediakoncentration är en viktig fråga, inte bara på europeisk och nationell nivå utan även på lägre nivå inom medlemsstater. I Skottland är det ett påtagligt problem. I det centrala området i Skottland finns det två seriösa dagstidningar, The Herald och The Scotsman. The Scottish Media Group har nyligen lagt ut The Herald till försäljning. Rykten gör gällande att de nuvarande ägarna av The Scotsman - the Barclay Brothers - försöker köpa The Herald. Det skulle leda till ett monopol av den seriösa mediebevakningen i den centrala delen av Skottland. Så när vi undersöker mediakoncentrationen så borde vi reda ut dess effekter på alla nivåer. Jag hoppas att de brittiska myndigheterna kommer att lyssna på Europaparlamentets yttrande och se till så att the Barclay Brothers inte får tillstånd att överta ägarskapet till tidningen The Scotsman.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Situationen framför allt för de elektroniska massmedierna förvärras ständigt. De flesta av dagens massmedia präglas av ensidig information, utestängning och förvrängningar av åsikter och nyheter som inte behagar de dominerande intressenterna, främjande av subkulturen, kränkning av arbetstagarnas rättigheter.
Huvudorsaken är koncentrationen av informationen till en liten grupp storägare, som samtidigt är mäktiga företagare. Deras mål är att kontrollera informationsflödet och att diktera ideologi, livsstil och konsumtionsvanor. Vi märker också hur kapitalet aggressivt tar sig in på områden som tidigare varit statens, och naturligtvis med statens välsignelse.
Man kan därför bara föreslå vissa åtgärder för förbättring, såsom:
Att äga (låt vara bara med en enda aktie) ett massmedieföretag är oförenligt med aktieägande i ett företag som åtar sig offentliga anläggningsarbeten eller leveranser till staten. Det måste bli känt vilka som har aktier i ovannämnda verksamheter. Det måste finnas garantier för att ingen skall kunna äga mer än ett massmedieföretag av samma typ. Man måste återuppta diskussionen om en offentlig radio och television, som är föremål för ständig och effektiv folklig kontroll.
Den resolution vi diskuterar blundar för den farliga verkligheten, den innehåller mycket allmänt hållna åsikter om mångfald och yttrandefrihet och obegripliga (uppenbarligen resultatet av en kompromiss) förslag om hur och om EU bör lagstifta om massmedia. Därför har Europaparlamentarikerna från det grekiska kommunistpartiet röstat emot resolutionen.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Resolutionernas upphovsmän utgår från det faktum att mediekoncentrationen ökat avsevärt. På jakt efter de vises sten, som skulle göra det möjligt att bevara pluralismen, kommer alla med sin begäran till Europeiska kommissionen.
Vissa anser att man borde arrangera ett ?omfattande samråd med yrkesorganisationer?. Andra tycker att man skulle behöva ?titta närmare på de politiska, ekonomiska och juridiska effekterna av en europeisk rättslig ram eller andra rättsliga alternativ som gör det möjligt att rädda yttrandefriheten och medias pluralism?. Ytterligare andra anser att man skulle behöva ?utarbeta ett direktiv som fastställer gränserna för mediernas ägande? eller ?föreslå begränsningar för lämpligt utnyttjande av reklamresurser för att garantera fri konkurrens?. Så många futtiga förslag vars enda uppgift är att få oss att tro att parlamentet skulle vara ett skydd för demokratin.
De flesta tidningar och vissa TV-kanaler tillhör presskoncerner som i sin tur tillhör ägandetruster av företag inom en rad andra områden: Vivendi, Lagardère, Bouygues och ett tiotal andra spelar en avgörande ekonomisk och social roll, och är mäktigare än staten och betydligt mer inflytelserika än väljarna.
Inför denna makt kan regeringarna och de europeiska myndigheterna bara knäfalla, bara respektera de spekulativa vinsterna på börsen och styrelsernas hemlighet.
Figueiredo (GUE/NGL)
Det bästa sättet att bekämpa koncentrationerna av europeisk massmedia på är att inte skapa en europeisk inre marknad. Den växande koncentrationen och dominansen från stora rika massmedieföretag är också ett resultat av de statliga organens oansvariga hållning på senare tid till massmedieområdet genom avregleringar och privatiseringar. Detta ser vi exempel på i Portugal just nu.
Jag beklagar att resolutionen inte innehåller ett specifikt försvar för den offentliga sektorns roll och behovet av att garantera de statliga televisionskanalerna, vilket föreslogs i min grupps förslag till resolution.
Det bästa sättet att bidra till att garantera demokratin och pluralismen är genom att försvara en stark, mångfaldig och modern offentlig sektor, det vill säga, en prioritering av den statliga sidan på massmedieområdet, genom mekanismer och instrument för en effektiv demokratisk kontroll. Det handlar faktiskt om en strategiskt viktig sektor för att försvara ett lands självständighet.

MacCormick (Verts/ALE)
Jag lade fram ett muntligt ändringsförslag till den här resolutionen. Jag ville klargöra att i länder som Skottland och andra så kallade ?konstitutionella regioner? måste det finnas ett skydd mot koncentrerat ägande av medierna som äventyrar en rättvis och pluralistisk offentlig debatt. I Skottland finns det i dag en överhängande risk att ägarna till tidningen The Scotsman kommer att köpa upp dess huvudrival The Herald. I andra liknande regioner finns en liknande oro, till exempel i Katalonien, Baskien och Wales. De slutna leden av brittisk konservatism blockerade, tillsammans med sina allierade inom PPE, det muntliga ändringsförslag som skulle ha givit en hög profil åt den här aspekten av mediefrihet. Det ligger nu på deras samvete. Även utan det muntliga ändringsförslaget tar resolutionen upp förhållandet mellan fria medier och verklig demokrati som en levande punkt. Därför röstade jag för den.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I min egenskap av ledamot av den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Bulgarien, har jag nöjet att uttrycka min tillfredsställelse över att Broks betänkande antagits.
Framför allt skulle jag vilja understryka betydelsen av punkterna 121 och 122, där föredraganden nämner kommissionens avsikt att föreslå en höjning av bidragen och de finansiella föranslutningsbidragen för de länder som fortfarande kommer att vara kandidatländer efter 2004, dvs. Bulgarien och Rumänien.
Jag hoppas att höjningarna av de bidragen blir betydande, dvs. att det inte handlar om en blygsam ökning av dessa resurser. Även om det stämmer att båda dessa stater - Bulgarien och Rumänien - ännu inte åtnjuter det ekonomiska välstånd som gjort att de andra staterna redan har kunnat bli medlemmar, så är det också sant att just de båda länderna av samma skäl har större behov av hjälp om deras ekonomier, som föröddes framför allt under åren när Sovjetunionen styrde, åter skall komma på fötter.

Raschhofer (NI)
Herr talman! Fastän ändringsförslag 6 innehållsmässigt utgör en förbättring av den ursprungliga Bene?kompromissen, saknas det där ett handlingsuppdrag med tanke på lagen om straffrihet före anslutningen av Tjeckien. I en europeisk värdegemenskap, som ägnar sig åt att skydda de grundläggande rättigheterna, finns det ingen plats för denna lag. Vi har därför avvisat detta förslag.
I ett nytt återförenat Europa får inte en kollektiv fördrivning legitimeras. Som en viktig signal i den andan stöder vi fullständigt skäl O i betänkandet. Även om punkterna 46 och 47 principiellt kan välkomnas, saknas det i betänkandet konkreta krav som gäller de graverande säkerhetsbristerna vid Temelins kärnkraftverk och en eventuell nollvariant. Alla förslag och punkter, där man stöder nedläggning av icke upprustningsbara kärnkraftsanläggningar och största möjliga kärnkraftssäkerhet, kan vi godkänna. Hur mycket det i betänkandet än saknas bindande krav när det gäller Bene? och Temelin, så uttalar man sig ändå där på flera ställen mot bedrägerier, korruption och diskriminering. Uttryckliga krav om att fram till anslutningen lösa de problem som nämns i detta betänkande, bedömer vi som principiellt positiva.
När det gäller Turkiet har vår delegation följt den rekommendation som återfinns i ändringsförslag 7 om att skapa ett särskilt partnerskap mellan EU och Turkiet. Vi anser att det inte kan ligga i det sameuropeiska intresset att ta med Turkiet i EU. Å andra sidan bör man å det skarpaste avvisa den förhalningstaktik där man ställer anslutningsförhandlingar i utsikt.
Avslutningsvis vill jag säga att vi bekänner oss till det gemensamma fredsprojektet Europa och till den historiska nödvändigheten av den kommande utvidgningen. Eftersom emellertid kvaliteten på utvidgningsprocessen är och kommer att vara av stor betydelse, har vår delegation avstått från att delta i den slutliga omröstningen.

Alavanos (GUE/NGL)
Jag har röstat för Broks betänkande om utvidgningen, för jag anser att Europaparlamentet bör ge en positiv signal till de tio länder som vill bli medlemmar i EU. Trots det har jag en del allvarliga reservationer i fråga om vissa aspekter av resolutionen. Jag anser att Europaparlamentet borde gå utanför de nuvarande budgetramarna och begära en rejäl ökning av gemenskapsbudgeten, så att sammanhållningsländerna även i fortsättningen kan få strukturstöd och så att de nytillkommande länderna inte behandlas som andra klassens medlemmar i fråga om finansiering. Jag anser också att man i högsta grad borde prioritera stödet till de stora samhällsgrupper i de europeiska länderna som drabbas på ett förödande sätt av den nyliberala politiken, utförsäljningen av allmän egendom och nedrustningen av trygghetssystemen.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Som jag sade i går, har vi parlamentsledamöter från det grekiska kommunistpartiet inte kunnat göra annat än att rösta emot Broks betänkande. I all synnerhet som man vid dagens omröstning med förkrossande majoritet har avvisat:
1. Våra ändringsförslag om Cypern, bl.a. tillägget om att den politiska lösningen ?måste syfta till skapandet av en federal stat med två zoner och två befolkningsgrupper, men med enhetlig nationell suveränitet, enhetlig internationell status och enhetligt medborgarskap?, det ändringsförslag som uttryckligen krävde att flyktingarna skall få återvända till sina hem och även förslaget om att uttrycket ?nordcypriotisk ledning? skall ersättas av ?turkcypriotisk ledning?. Dessutom har Europaparlamentet antagit ett ändringsförslag, som uppmanar de båda parterna att underteckna en ramöverenskommelse före Köpenhamnsmötet, vilket lägger hård press på Cyperns folk. Det är uppenbart att Europaparlamentet, sedan Annan presenterat sin plan, öppet tar avstånd från FN:s beslut och t.o.m. förvägrar flyktingarna rätten att återvända hem.
2. Våra ändringsförslag med krav om att man skall upphäva det förbud mot kommunistiska partier som gäller i många kandidatländer och att man skall garantera den ryska minoriteten i Lettland fullständiga politiska rättigheter. Detta resultat visar ännu en gång hyckleriet i Europaparlamentets och EU:s pompösa deklarationer om respekt för och försvar av mänskliga rättigheter liksom över huvud taget utvidgningens antifolkliga, antidemokratiska karaktär.

Berthu (NI)
Alltsedan Europeiska rådet i Helsingfors låtsas Europeiska unionen betrakta Turkiet som ett ?normalt? kandidatland, av samma slag som de övriga, och blundar för de grundläggande problem som denna ansökan innebär. Betänkandet från Brok tillför några tvetydigheter eftersom man där, efter att ha avvisat ett ändringsförslag som skulle ha bekräftat Turkiet som fullvärdigt kandidatland, ändå ber Europeiska rådet att ?se till att anslutningsförfarandet gör framsteg?.
Vi anser att det skulle vara alltför tidigt om Europeiska rådet i Köpenhamn fastställer ett datum för när anslutningsförhandlingarna med Turkiet skall inledas. Vi anser att det skulle vara lika förhastat att redan nu fastställa ett datum för ett framtida möte där man skulle fastställa dagen för inledande av förhandlingar. Vi får inte fastna i fällan med tidsplaner som upprättas i förväg, vilket eurokraterna fingerfärdigt använder sig av, eftersom de räknar med medlemsstaternas svaghet.
Europeiska rådet i Helsingfors begick ett allvarligt misstag 1999 genom att erkänna Turkiet som en ?europeisk? stat som kan ansluta sig till unionen. I realiteten omfattas inte Turkiet av de regler för anslutningarna som föreskrivs i artikel 49 i Fördraget om Europeiska unionen. Däremot skulle landet passa perfekt inom ramen för ett stort och förnyat Europa-Medelhavspartnerskap.

Cederschiöld (PPE-DE)
. Europeiska unionen bygger på de fyra friheterna. När vi genomförde den svenska folkomröstningen om medlemskap, vanns den av ja-sidan på grund av den optimism som medborgarna kände inför de fyra friheterna. Vid denna utvidgning kommer de nya kandidatländerna att påtvingas en karantänstid för personers frihet att söka arbete i de olika medlemsländerna.
Genom att låta befintliga medlemsländer avgöra tillgången till denna frihet har man decentraliserat en av unionens mest grundläggande rättigheter till medlemsstaterna. Generositeten kommer att variera. Nationaliseringar av grundläggande befintliga unionsrättigheter strider mot fördragets anda och borde inte genomföras. Ingen vill införa ett inre gränsskydd i unionen. Artfrämmande konstruktioner som denna riskerar att urvattna de grundläggande friheterna.

Ducarme (ELDR)
Antagandet av Europaparlamentets resolution om Europeiska kommissionens rapport rörande utvidgningen - lägesrapporten - ger ett starkt och positivt stöd till Europa och innebär en aktiv uppföljning av slutsatserna från Europeiska rådet i Laeken i december 2001.
Resolutionen ger en rättvis bild av utvidgningens effekter på jordbruket och de små och medelstora företagen och industrierna.
Omröstningarna gjorde det också möjligt att avvisa ändringsförslag som syftade till att utesluta Turkiet från det normala anslutningsförfarandet. Vi bör glädjas åt detta resultat som bevarar Turkiets möjligheter att ansluta sig till Europeiska unionen.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid och Sjöstedt (GUE/NGL)
Broks betänkande innehåller en lång rad anvisningar för de blivande medlemsstaterna. När det gäller en del punkter kan man fråga sig om det verkligen handlar om sådant som Europeiska unionen bör lägga sig i. Betänkandet ger också stöd till Natos planer på att ansluta nya länder, vilket är en utveckling vi inte samtycker till.
Betänkandet innehåller en del mycket positiva saker. Först och främst ges ett oreserverat stöd åt hela projektet och man betonar att även Turkiet bör tas på allvar som kandidatland. Landet måste givetvis leva upp till kraven om mänskliga rättigheter och demokrati innan det kan bli tal om verkliga anslutningsförhandlingar, men vi är motståndare till den reaktionära strömning som förespråkar en utveckling av Europeiska unionen till en vit, kristen - man frestas att skriva arisk - klubb.
Även om betänkandet i fråga om en del punkter är federalistiskt, får vi stödja dess slutliga antagande.

Figueiredo (GUE/NGL)
Även om betänkandet följer samma linje som tidigare betänkanden är det i detta ögonblick en ny situation beroende på de diskriminerande och oacceptabla villkoren för kandidatländerna som det extra toppmötet i Bryssel antog den 25 oktober, i enlighet med det tysk-franska avtalet. Därigenom ökade man de ekonomiska medlen i Agenda 2000 för bara sex kandidatländer, trots att man har accepterat en anslutning av tio länder, men dessutom minskades kommissionens förslag på 25 miljarder euro till bara 23 miljarder för strukturpolitiken, med den förvärrande omständigheten att man inom den gemensamma jordbrukspolitiken försöker fördela på 25 medlemsstater det som nu är till för 15, utan att ens förändra de nuvarande orättvisorna i fördelningen, och man fastställer för det första året bara 25 procent av de direkta stöden, och man utesluter småbrukarna, vilket vi förkastar.
Rådets förslag har inte motsvarat de skapade förväntningarna och kan till och med öka avståndet alltmer mellan befolkningarna och Europeiska unionens projekt. Men först nästa år kommer folkomröstningar att genomföras i kandidatländerna. Bara då kommer vi verkligen att få reda på folkens vilja och önskemål.
Vi kommer att fortsätta att kämpa för en effektiv ekonomisk och social sammanhållning vilket de nuvarande villkoren inte garanterar, mot de diskriminerande förslagen och för Portugals rättigheter och intressen, vilka allvarligt kan påverkas om inte de aktuella förslagen ses över.

Grossetête (PPE-DE)
I betänkandet framhålls det utomordentliga arbete som utförs av de demokratiska cypriotiska myndigheterna för att gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas i detta land, och för att de skall respektera sina åtaganden.
Om återföreningen av ön inte betraktas som ett kriterium för att inte ansluta sig till Europeiska unionen, vilket jag gläds åt, förblir den politiska och fredliga lösningen ändå en prioritet.
Turkiet måste också ge sitt stöd till ansträngningarna för att uppnå en total lösning så snart som möjligt, enligt de resolutioner som antagits av FN:s säkerhetsråd. Europeiska unionen bör utnyttja hela sitt inflytande i det sammanhanget.
När det gäller närmare bestämt Turkiets möjlighet att ansluta sig till Europeiska unionen bör det erinras om att den verkliga frågan med Europas gränser fortfarande står öppen.
Europeiska unionen borde därför inrätta ett område för särskilda relationer med våra närmaste vänner: Turkiet, Ryssland och Maghrebländerna.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
Beaktandena döljer ett resultat som totalt sett är katastrofalt och som för alla berörda länder kännetecknas av att de sociala och regionala skillnaderna fördjupas, att fattigdom och arbetslöshet ökar massivt - men bara den sista punkten tas upp. Dessa tillbakagångar och deras orsaker döljs fullständigt, eftersom man vill ge intryck av att de få problem man stöter på beror på den gamla regimen eller dålig tillämpning av liberala recept. Men det är den slags politik som EU vill införa som står på spel. Vi avvisar också den positiva bedömningen som gjorts om Natos utvidgning. EU:s utvidgning framstår alltså som ett hycklande ?institutionellt framsteg? utan sociala rättigheter, utan utveckling av gemensamma offentliga tillgångar och utan verkliga demokratiska val. Uttalandet om den ?historiska? karaktären av omarbetningen av kontinenten åtföljs inte på något sätt av budgetmedel och demokratiska förfaranden, som effektivt skulle göra det möjligt att höja levnadsstandarden och förbättra rättigheterna på vår kontinent.
Vi anser att det är folket i Östeuropa som skall avgöra om deras försämrade situation kan bekämpas ytterligare genom att de stannar utanför unionen eller ansluter sig till den.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
När järnridån försvann för 13 år sedan, trodde alla i väst att de stora omvälvningarna i öst framför allt skulle bestå av ökad yttrandefrihet och ökad frihet för väljarna att utse sina egna politiker. Dessa förändringar har emellertid överskuggats av andra förändringar. Vi kan nu konstatera ökade skillnader mellan fattiga och rika, kraftigt minskad sysselsättning, försämringar av allmännyttiga tjänster, en okontrollerbar mängd bilar, utbyggnadsprojekt som krockar med skyddet av miljön och ett växande beroende av dyr import och utländska företag. Befolkningen i dessa länder har funnit sig i uppoffringar, försämringar och kaos i hopp om att de skulle belönas med stora penningflöden från EU från och med det ögonblick då de blir medlemmar. Därför menar de att år 2004 är alltför sent och stödet för jordbruk och regionalutveckling alltför lågt. Politiker i Västeuropa som fortfarande avvisar nykomlingarna eller som försöker genomföra besparingar i samband med deras anslutning, skapar ett intryck av att endast vara ute efter fördelar för det egna landet eller de företag som har sitt säte där. Vore jag östeuropé skulle jag kanske avvisa en EU-anslutning, men som västeuropé känner jag det som min skyldighet att vara solidarisk med dessa folk om de själva önskar bli medlemmar.

Queiró (UEN)
Jag röstade för Broks betänkande, men röstade mot stycke 31 av två skäl:
1. Portugal var inte indraget i andra världskriget varför ett undertecknande av den gemensamma ?Europadeklarationen? i betänkandet för mitt hemland är meningslöst. Vi kan inte erkänna brott och ohyggligheter begångna mot mänskligheten som vi inte begick eller tillät.
2. Inget omnämnande har gjorts av de brott och ohyggligheter som begåtts av sovjetkommunismen i många kandidatländer efter andra världskriget, vilket den aktuella utvidgningen är en definitiv frigörelse ifrån. Historien kan inte bruka två olika vågskålar eller två måttstockar angående saker som vi etiskt och moraliskt bör förkasta på samma sätt.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för Broks betänkande, inte utan att några speciella meningsskiljaktigheter påverkade det, i enlighet med det stöd CDS/PP (de portugisiska socialdemokraterna) alltid har gett den nuvarande Europeiska unionens utvidgningsprocess. För övrigt är vår inställning, vilket vi har sagt upprepade gånger, att i dispyten om utvidgningen och den så kallade fördjupningen av EU, måste prioriteringen hela tiden ligga på utvidgningen. Vi anser nämligen att Maastrichtavtalet var ett historiskt misstag och att de europeiska ledarna då, med tanke på Berlinmurens fall som hade inträffat några år tidigare, borde ha haft den politiska visionen att prioritera utvidgningen i stället för att inleda EMU och den politiska unionen. Många av de extra svårigheter som utvidgningen i dag tyvärr innebär beror i själva verket på det dåliga valet av tidpunkt. Jag beklagar även att Broks betänkande inte slår fast och rekommenderar ett seriöst grundåtagande för dessa nya framtida medlemsstater: I Nice gjordes den senaste revisionen av fördragen före anslutningen, och ingen ny fördragsrevision kommer att göras innan åtminstone den första gruppen nya medlemsstater kan delta i den med fullständiga rättigheter och tillräckligt med tid för diskussion och mognad.

Souchet (NI)
Trots tvetydigheterna i Turkietfrågan röstade jag för Broks betänkande efter ändringarna, för att tydligt visa hur historiskt viktig återföreningen av den europeiska kontinenten är, även om den, under namnet utvidgning, inletts alltför sent och under mycket ofullständiga förhållanden.
När det gäller Turkiet ber Brok att Europeiska unionen skall visa prov på större konsekvens. Vi måste snarast erkänna att det olyckliga beslutet vid toppmötet i Helsingfors, då Turkiet gavs samma status som kandidatland som exempelvis Polen eller Ungern, inte har någon som helst geografisk, historisk, kulturell eller rättslig grund.
Toppmötet i Köpenhamn gör det möjligt att komma bort från en tvetydighet som, om den inte undanröjs, under lång tid allvarligt kommer att förgifta förbindelserna mellan medlemsstaterna och Turkiet.
I stället för att direkt eller indirekt fastställa ett datum när förhandlingarna om anslutning skall inledas, vilket inte skulle betyda något, borde vi tydligt upprätta våra förbindelser med Turkiet inom ramen för ett Europa-Medelhavspartnerskap, som skulle få ett verkligt politiskt innehåll, i stället för att förpassa det till en enkel plattform som främjar frihandel.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
I betänkandets motivering påstås att förlängningen av sjötullsystemet är en nödvändighet för de fyra franska avlägset belägna regioner som redan drabbats av särskilt svår arbetslöshet. Men med tanke på att sjötullsystemet funnits i över ett och ett halvt sekel kan man anta att det inte precis skyddar arbetstagarna mot arbetslösheten.
Det är i verkligheten en extra konsumtionsskatt. Den drabbar därför de allra fattigaste.
Man tar inte heller upp det faktum att intäkterna från sjötullsystemet framför allt används för att finansiera olika former av socialt stöd. Det är faktiskt statens uppgift att garantera korrekt social trygghet. I stället för att tvinga de fattigaste att genom sina skatter finansiera de medel som är tänkta att hjälpa dem, och betala avsevärda belopp för att subventionera arbetsgivarna i regionen, och även för att bygga yachter för de rika, borde de använda pengarna till att skapa användbar sysselsättning inom den offentliga servicen.
Vi har röstat emot betänkandet.

Marques (PPE-DE)
Jag vill gratulera Margie Sudre till det betänkande hon har lagt fram, som behandlar förlängningen av befrielse från sjötullsbeskattning, vilket medger en total eller delvis befrielse från skatten på lokal produktion i de utomeuropeiska departementen.
Så som jag har sagt, både i inlägg i kammaren och i röstförklaringar, varken får eller bör det råda några tvivel om det lämpliga i att bevara stödinstrumenten för gemenskapens yttersta randområden inom ramen för den nyligen införda artikel 299.2 i EG-fördraget.
Jag ger alltså hela mitt stöd till förslaget om att förlänga giltigheten i det instrument vi diskuterar, till den 31 december 2003, en förlängning motiverad av de fortsatta nackdelar som dessa områden lider av och av deras påföljande behov av åtgärder för att kompensera dessa omständigheter.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Detta betänkande, där man erbjuder sig att bekämpa korruptionen, gör inte annat än illustrerar er oförmåga att göra just det. Men hur skulle det kunna vara på något annat sätt? Ni har upphöjt industri- och banksekretessen till högsta lag, liksom affärssekretessen, just för att med en anständig slöja täcka de tusen och en förskingringar, mutor, bedrägerier och andra knep som gör det möjligt att maximera vinsten och till och med att dölja det slöseri som ert ekonomiska system innebär för samhället.
Att påstå sig förena affärssekretess med kampen mot korruptionen är detsamma som att ge sig på det omöjliga.
Och hur kan man bekämpa korruptionen i en ekonomi som omvandlar allt till varor och där allt kan köpas och säljas, såväl muskler som hjärnor och samveten?
Genom att avstå från att rösta om betänkandet vill vi betona hur innehållslöst det är.

Coelho (PPE-DE)
Det finns flera faktorer som har gjort korruption till ett gränsöverskridande problem. Det är angeläget med en gemensam, integrerad och flexibel strategi som gör det möjligt att införa större öppenhet, mindre byråkrati och en förenkling av bestämmelser, effektiva kontrollmekanismer för att försöka hindra att de ideala villkoren för korruption uppstår, samt att öka möjligheterna att upptäcka den och utdöma sanktioner. Det är viktigt att bekämpa korruptionen, dels inom den offentliga sektorn där den äventyrar det demokratiska systemet och medborgarnas förtroende för hela den demokratiska rättsstaten, dels inom den privata sektorn där konkurrensreglerna kan snedvridas och hindra en sund ekonomisk utveckling.
Därför beklagar jag att detta förslag till rambeslut syftar till att endast reglera den privata sektorn och inte den offentliga, särskilt med tanke på att de nationella lagstiftningarna ännu inte är harmoniserade - fyra medlemsstater har ännu inte ratificerat EU-konventionen om korruption inom den offentliga sektorn, vilket kan leda till situationer av objektiv rättslig osäkerhet. 
Det kan också skapa svårigheter i tillämpningen av rambeslutet om den europeiska arresteringsordern då vi skapar annorlunda bestämmelser för korruption i den privata sektorn, vilket är syftet med detta rambeslut, och korruptionen inom den offentliga sektorn, som tas upp i EU-konventionen från 1997.
Jag vädjar därför till kommissionen att man lägger fram ett förslag som reglerar dessa två typer av brott.

Kirkhope (PPE-DE)
Omröstningen om det här betänkandet skedde i enlighet med punkt 110a i arbetsordningen, vilket inte ger något utrymme för en debatt kring eller ändringsförslag till betänkandet. Den brittiska delegationen i PPE-DE-gruppen har tidigare försökt ändra betänkanden som den inte kunde stå bakom. Den nya regeln ger dock inget annat alternativ än att rösta mot vissa betänkanden. 
Även om konservativa Europaparlamentariker vill bekämpa korruptionen så tror vi att det här ärendet inte borde lagstiftas på europeisk nivå, utan borde regleras internt av medlemsstaterna. Vi är beredda att samarbeta med myndigheterna i andra medlemsstater men vi vill inte slå in på den väg som innebär harmoniserade maximistraff.

Queiró (UEN)
I denna fråga avgjordes vår röst av den ståndpunkt som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden intog, vilken vi ansåg vara välgrundad. Vi anser dock att det är nödvändigt med en rättsakt som brottskategoriserar dessa brott; offentlig och privat korruption. Ämnet saknar en djupare analys för att undvika antagandet av vaga och obestämda begrepp, bristande respekt för subsidiaritetsprincipen, risken för hinder för grundläggande friheter, snedvridning av konkurrensen, samt skillnader i hur bestämmelserna skall hantera de två brottstyperna.
Detta är kort sagt de skäl som har avgjort att jag röstar mot betänkandet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Trots att jag på praktiskt taget alla punkter i grunden är överens med de saker föredraganden tar upp röstade jag emot betänkandet, eftersom jag i linje med utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden anser att den föreslagna texten bryter mot subsidiaritetsprincipen och att alla gemenskapsinstanser, och särskilt vårt parlament, bör visa en omsorgsfull respekt för den grundprincipen, framför allt nu då konventionen debatterar denna fråga om Europeiska unionens framtid och fördjupar klargörandet av en tydlig fördelning av behörighet mellan unionen och dess medlemsstater. Jag anser också - precis som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - att det är nödvändigt med en rättsakt som reglerar de två brottstyperna, korruption i den offentliga och i den privata sektorn, vilket ger ett mer konsekvent och effektivt regelverk. Europeiska kommissionen förbereder också presentationen av ett initiativ (meddelande) med denna inriktning. Jag tror att detta betänkande kommer att få vissa positiva element för diskussion, framför allt när det gäller behovet av en samordnad åtgärd för europeiska strukturer som kan uppmuntra samarbetet mellan medlemsstaterna i bekämpandet av korruptionsbrotten (till exempel Eurojust, Europol, Olaf och det europeiska rättsliga nätverket) inom både det offentliga och det privata. En samordnad åtgärd av dessa strukturer skulle faktiskt stärka den nationella politikens arbete och underlätta den transnationella forskningen på området och göra att medlemsstaterna delade på sin informationsförmåga.

Rutelli (ELDR)
. (IT) Herr talman! Som företrädare för min grupp gläder det mig särskilt att parlamentet i dag har gett en kraftfull signal om samarbete i en fråga som är så viktig som kampen mot korruption. Parlamentet har gett medborgarna som stod inför en allvarlig förtroendekris när det gällde marknadernas och många institutioners öppenhet ett tydligt svar.
Det europeiska ramverket när det gäller kampen mot korruption är fortfarande fragmentariskt, det är inte bindande och det kräver att vi tar ett modigt steg framåt. Det danska initiativet när det gäller korruptionen inom den privata sektorn är en första åtgärd i rätt riktning, men vi måste gå vidare, bland annat med tanke på utvidgningen. Parlamentet har uppmanat de medlemsstater som ännu inte gjort detta att ratificera den europeiska konventionen och Europarådets konvention om korruption i den allmänna sektorn. Om detta inte skulle ske har parlamentet uppmanat rådet att anta ett nytt rambeslut om korruptionen inom den allmänna sektorn. Och detta är den centrala punkten i betänkandet. Vissa medlemsstater har föregripit tillämpningen av det europeiska mandatet, till exempel Förenade kungariket som var det första land som upptog mandatet i den nationella lagstiftningen genom sin extradition bill.
(Texten kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Coelho (PPE-DE)
Vi har ännu en gång ett initiativ från en medlemsstat framför oss som saknar djärvhet och ambition, och som inte leder till en förändring av bestämmelserna, vilket är önskvärt och nödvändigt på detta område. De förändringar från Ribeiro e Castro som har införts har förändrat ursprungsförslaget.
En effektiv kamp mot den gränsöverskridande brottsligheten kräver speciell uppmärksamhet, förstärkt samarbete, utsända sambandsmän till tredje land och internationella organisationer. Även om det finns ett samarbete för att förebygga, lokalisera och undersöka brott, är det viktigt att stärka vissa delar av samarbetet mellan sambandsmän för att optimera medlemsstaternas resurser, så att en större del av världen kan täckas.
Kampen mot den internationella brottsligheten måste vara en gemensam åtgärd som utgår ifrån ett så stort samarbete som möjligt och gemensamt förtroende mellan medlemsstaterna. Det är viktigt att det finns bindande instrument på gemenskapsnivå som slår fast gemensamma regler avseende sambandsmännens behörigheter och uppgiftsskydd och att informationsutbytet följer lagen och står under rättslig kontroll. De stora skillnaderna i bestämmelser skapar enorma svårigheter för ett effektivt samarbete mellan de nationella sambandsmännen och Europol, förutom att det också försvårar den rättsliga kontrollen.
Härav detta förslag till beslut, som syftar till att förnya och förbättra samarbetet på detta område och göra det juridiskt bindande för medlemsstaterna till skillnad från 1996 års gemensamma åtgärd.

Figueiredo (GUE/NGL)
Om vi redan var emot Europeiska kommissionens förslag är vi i ännu högre grad emot Ribeiro e Castros betänkande på grund av att de negativa aspekterna i ursprungsförslaget förstärkts. Vi vill betona följande exempel:
Det allvarliga i tanken på att det skall finnas ?sambandsmän i medlemsstaterna? utan att polismyndigheterna har någon kontroll.
Begreppet ?samarbete? begränsas inte till informationsutbyte, främst om brottslighet, utan omfattar förebyggande verksamhet och utredning av brottsliga handlingar, vilket är oacceptabelt.
Det är nödvändigt med ett polisiärt samarbete i Europeiska unionen för att stoppa de multinationella brotten, och detta samarbete kan ske på institutionell, juridisk eller straffrättslig väg utan att medlemsstaternas suveränitet äventyras.
Det är givetvis ännu viktigare att de europeiska institutionerna tar itu med de myriader av politiska organisationer som finns och som skapats under Maastrichts och Schengens beskydd, vilka verkar utan någon som helst demokratisk kontroll och granskning och som utgör allvarliga angrepp på medborgarnas rättigheter och friheter och medlemsstaternas suveränitet.
Queiró (UEN)
Vi konstaterade att betänkandet i allmänhet mottogs väl av medlemmarna av alla politiska grupper, att alla ändringsförslag ingivna av föredraganden godkändes och att han godtog de ändringsförslag som ingivits av andra ledamöter. Endast ett nytt skäl, föreslaget av Buitenweg, som föreslår inrättandet av ett bindande instrument för EU för att nå en harmonisering i denna fråga, godkändes utan hans stöd. Betänkandet respekterar försiktigheten i det danska initiativet, vilket respekterar den befintliga rättsliga ramen, och vi anser därför att vi bör stödja det, och vi vill samtidigt gratulera föredraganden, min kollega José Ribeiro e Castro.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade naturligtvis för mitt eget betänkande. Detta danska initiativ är oerhört positivt och lägligt, och dessutom ganska balanserat, och respekterar helt unionens status quo i den institutionella utvecklingen och medlemsstaternas egna behörigheter. Genom detta antas nu ett normativt bindande instrument. Det handlar faktiskt om att genom de planerade gemensamma arbetsmetoderna stärka den allmänna kapaciteten för sambandsmännen som utsänts till tredje land av medlemsstaternas polismyndigheter, vilket givetvis är av gemensam fördel för dem alla. Denna specifika intensifiering av det polisiära samarbetet är av särskild betydelse när det gäller information, och utan tvivel används det i allt högre grad i kampen mot den organiserade brottsligheten, främst mot den ökade internationella brottsligheten. De ändringsförslag som jag rekommenderade, med stöd av parlamentets specialiserade utskott, är alla inriktade på att förstärka effektiviteten i samarbetsmekanismerna och för en gemensam användning på detta område av polisens sambandsmän, samtidigt som de är ett försök att täcka vissa luckor, nämligen på följande områden: garantier för de grundläggande rättigheterna när det gäller skydd för personuppgifter, regelbunden uppföljning av systemet med sambandsmän genom årliga rapporter och respektive bedömningar, lika behandling av Europols sambandsmän, samt finansiering.

Kirkhope (PPE-DE)
Omröstningen om det här betänkandet skedde i enlighet med punkt 110a i arbetsordningen, vilket inte ger något utrymme för en debatt kring eller ändringsförslag till betänkandet. Den brittiska delegationen i PPE-DE-gruppen har tidigare försökt ändra betänkanden som den inte kunde stå bakom. Den nya regeln ger dock inget annat alternativ än att rösta mot vissa betänkanden.
Det här är ett mycket känsligt politikområde. Den brittiska delegationen av PPE-DE-gruppen är särskilt ivrig att skydda barnen och deras rättigheter, och de standarder som tillämpas i Förenade kungariket är i allmänhet väldigt höga. Därför anser vi att förbättring av standarder och skydd av barn är ett område inom vilket ett utbyte av bästa praxis borde ske, men att en reglering av det här slaget måhända skulle kunna sakta ner den allmänna förbättringsprocessen när det gäller tillvägagångssätt.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
En reducering av vissa mervärdessatser kan innebära en fördel för konsumenterna. Men bakom beskrivningen ?arbetsintensiva tjänster? döljer sig i verkligheten ett illa förklätt anslag till arbetsgivarna inom vissa sektorer, utan att konsumenterna ens alltid får en, om än aldrig så liten, fördel vilket man skulle vilja få oss att tro.
Vi är för att mervärdesskatten skall avskaffas helt och fullt, denna orättvisa skatt på konsumtion som till och med drabbar dem vars löner och pensioner är så låga att de inte ens är beskattningsbara. Det är en i högsta grad orättvis skatt eftersom samma skattesats tillämpas för de rika, som bara använder en mycket liten del av sin inkomst till konsumtion, och för de fattiga vars magra resurser knappt räcker till deras konsumtion.
Vi har avstått från att rösta om betänkandet.

Ducarme (ELDR)
När rådet 1999 antog ett direktiv som innebar att reducerade mervärdesskatter kunde tillämpas på vissa arbetsintensiva tjänster, var det underförstått att denna åtgärd var ett experiment som skulle avslutas den 31 december 2002.
Med tanke på omständigheterna är beslutet att förlänga denna åtgärd ända till slutet av 2003 en avgörande beståndsdel, vilket föredraganden också betonade. Vi bör undvika ett rättsligt tomrum efter den 31 december 2002, vilket skulle vara skadligt för de berörda företagen, särskilt för egenföretagare, mycket små företag samt små och medelstora företag.
Hotell- och restaurangbranschen bör åtnjuta en förmånlig mervärdesskattesats med tanke på den mycket höga nivå på sociala avgifter och skatteavgifter som den i allmänhet betalar. Restaurangbranschen är en arbetsintensiv verksamhet och restaurangägarna har svårigheter, inte bara när det gäller att finansiera sina investeringar, utan framför allt när det gäller att anställa personal.
De verksamma i branschen anser med rätta att en reducering av mervärdesskatten skulle göra det möjligt att anställa ett betydande antal personer. En reducering av mervärdesskatten skulle också göra det möjligt för ett antal inrättningar att anpassa arbetstiden. Avslutningsvis skulle åtgärden möjliggöra ett mer rättvist skatteuttag.

Piscarreta (PPE-DE)
Den gemensamma fiskeripolitiken är av högsta prioritet för Portugal. Den pågående reformen leder till mycket allvarliga följder för mitt hemland och för Algarveregionen.
En tillämpning av denna reform, som den ser ut nu, skulle allvarligt skada de portugisiska fiskarna, såväl på ekonomisk och industriell som på social nivå. Men trots konsekvenserna anser jag ändå att en förstärkt kamp mot det illegala fisket är en prioritering som alla accepterar. En sådan verksamhet omöjliggör en effektiv och hållbar förvaltning av fiskbeståndet. Därför stöder jag utan tvekan Busks betänkande, liksom alla åtgärder för att stoppa det illegala fisket.
I detta sammanhang håller jag med om att de europeiska hamnarna skall stängas för fartyg med bekvämlighetsflagg eller som utför illegalt fiske. På det sättet förhindrar vi att dessa produkter kommer ut på den europeiska marknaden. Vi kan inte införa stränga fiskekvoter för våra fiskare och samtidigt förhålla oss passiva inför en okontrollerad och olaglig fiskeverksamhet. 
Jag är därför positiv till de nya kontrollåtgärderna på gemenskapsnivå, främst genom:
En bättre märkning och identifiering av fartygen
Uppfyllandet av regler som kontrolleras av regionala organisationer
Avskräckande och enhetliga sanktioner
Kommissionen måste därför tillhandahålla adekvata ekonomiska resurser till denna kamp.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Störtandet av socialismen i Central- och Östeuropa fick katastrofala följder för forskningen och för övrigt för alla sociala framsteg under den socialistiska perioden. Bidragen till forskningen sjönk till ett minimum, forskningsinstitutioner stängdes, forskare övergav forskningen, det fanns inga incitament för unga forskare och, värst av allt, de mest erfarna forskarna utvandrade i stort antal till Väst. De tidigare socialistiska länderna, som hade utvecklat forskningen till en mycket hög nivå, tvingades leva på de ytterst knapphändiga bidragen från utlandet och från EU.
Det betänkande vi diskuterar framhåller som ett nästan universellt botemedel att kandidatländerna skall medverka i EU:s ramprogram om forskning. Men samtidigt vill man i betänkandet att forskningen skall vara underställd industrin, man vill skapa ett gynnsamt företagsklimat, m.a.o. man trycker på för att kandidatländerna skall anamma EU:s modell, som går ut på att även forskningen skall fungera enligt marknadens regler. Även om ingen kan motsätta sig det internationella vetenskapliga samarbetet på likvärdiga villkor, kan vi under inga omständigheter acceptera att forskningen kontrolleras av och är underställd de stora ekonomiska intressena.
Av ovanstående skäl har vi parlamentsledamöter från det grekiska kommunistpartiet röstat emot betänkandet.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
I betänkandet betonas i vilken utsträckning situationen för kandidatländerna i Central- och Östeuropa (CÖE) försämrats under ?CÖE-ländernas smärtsamma anpassningsprocess?. Även om detta påstående bara gäller forskningen är det betecknande för ett mer allmänt tillstånd. Sammanbrott i forskningen, offentlig finansiering som den tidigare erhöll, futtiga löner till forskare som leder till en ?forskarflykt? såväl utanför som inom unionen (mot verksamhet för att överleva): det är några riktmärken för denna ?övergång till marknadsekonomi? som de europeiska myndigheterna stoltserar med.
Man säger oss att de europeiska program som är tänkta att stödja forskningen i dessa länder skulle kunna vara ett botemedel mot denna tillbakagång. Men föredraganden tror inte riktigt på det själv, eftersom han bara ser stabiliseringen som en långsiktig process.
Under tiden gör de västeuropeiska företagen ?sina inköp?. De utnyttjar kvalificerade forskare som är ännu sämre betalda än i väst och som knappast har något annat val. Redan det säger en del om arten och det verkliga sociala innehållet i ?utvidgningen?. Att vi inte röstar emot detta betänkande beror enbart på att vissa program och finansieringar som det handlar om, även om de i första hand är avsedda att stödja de västeuropeiska industrierna, kanske kan hjälpa vissa östeuropeiska forskare lite grann.

Dehousse (PSE).
Jag beklagar att behöva konstatera att de europeiska institutionerna, kommissionen, rådet och tyvärr också parlamentet, ter sig löjliga genom att å ena sidan rösta för restriktioner när det gäller tobaksreklam och, å andra sidan, fortsätta att betala anslag till dem som producerar tobaken. Så länge denna schizofreni fortsätter är det hyckleri att rösta för moraliserande resolutioner, och jag kommer inte att instämma i den.

Konrad (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! De principiella ansträngningarna för att förbättra hälsoskyddsnivån i Europeiska unionen kan tillstyrkas.
Direktivet om tobaksreklam avvisar jag av principiella skäl, för det första därför att det saknas en rättslig grund, och för det andra därför att tobak hur som helst fortfarande är ett legalt njutningsmedel. Om vi följer denna logik från kommissionen, skulle vi i morgon behöva fundera över sötsaker, snabba bilar och alkohol i reklamen. För det tredje: En politik där tobak subventioneras och det samtidigt uttalas ett reklamförbud, är i sig ologisk och osammanhängande, och kan därför i grund och botten inte heller tas på allvar. Detta anser jag vara en principiell fråga, som också måste besvaras principiellt.

Beysen (ELDR).
Herr talman! Är det verkligen inte naivt att tro att detta direktiv är den mirakelmedicin som kan råda bot på rökningens negativa konsekvenser? Tror verkligen kommissionen att ett totalförbud mot reklam för tobaksprodukter kan få bukt med rökningen?
Jag är av uppfattningen att det är fråga om önsketänkande. Dessutom måste man enligt mitt förmenande ha rätt att sprida information om produkter, förutsatt att det inte rör sig om förbjudna produkter. Vidare anser jag att det finns andra sätt som är bättre lämpade för att angripa detta problem, till exempel utarbetandet av europeiska riktlinjer med regler för tobaksvaror.
Slutligen vill jag uppmärksamma er på att det här föreligger en självmotsägelse. Nu skall vi införa ett förbud mot tobaksreklam, men samtidigt betalar Europa årligen ut miljoner i form av stöd till tobaksodlare. Förstå det den som kan.

Alavanos (GUE/NGL)
Jag röstade för det modifierade förslaget om förbud mot reklam för tobaksprodukter, därför att alla ändringsförslagen från utskottet för rättsliga frågor avvisats. Dessa ändringsförslag innebär  för det första att förbuden i förslaget blir mindre kännbara, för det andra ger de reklamföretagen möjligheter att kringgå förbuden och för det tredje skapar de frågetecken om den rättsliga grunden, speciellt sedan det första förslaget avvisats av EG-domstolen. Frågetecknen kvarstår emellertid även beträffande kommissionens andra förslag, som bygger på den ?inre marknaden? och inte ?skyddande av folkhälsan?.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson, Theorin (PSE)
. Vi svenska socialdemokrater bakom denna röstförklaring vill redovisa våra motiv för att rösta mot ändringsförslag 17, avseende artikel 2 b, eftersom definitionen av reklam inte är genomförbar i svensk lagstiftning.
Definitionen av reklam såsom kommersiellt meddelande går inte att förena med svensk grundlag/yttrandefrihetslagen. Vi ser hellre att man använder sig av definitionen ?kommersiell annons? som skulle ge oss möjlighet att fortsätta undanta tobaksreklam från yttrandefriheten utan att göra ändringar i grundlagen. Eftersom begreppet kommersiellt meddelande är ett vidare begrepp som även omfattar produktplacering, står det i strid med svensk grundlag.
Utanför begreppet kommersiell annons faller redaktionell text, åsiktsannonsering, produktplacering, konstnärligt yttrande och alla andra marknadsföringsformer som inte ingår i en annons. Det är därmed inte möjligt att i svensk lag förbjuda tobaksreklam i ?kommersiellt meddelande? eller ?kommersiell framställning? utan att först ändra grundlagen.
I övrigt anser vi att folkhälsoperspektiven måste få en tydligare och starkare roll gentemot reglerna om den inre marknaden. När det gäller att väga konkurrens mot folkhälsa anser vi att hälsa skall prioriteras framför ekonomiska intressen.

Bernié (EDD)
. (FR) Tobaksreklam orsakar alltid lidelsefulla debatter med mycket polemik - precis som skyddet av naturen och djurens välbefinnande. Jag lyckönskar föredraganden till kvaliteten i ändringsförslagen och till hans försök att lugna ned situationen. Vi stöder hans betänkande som syftar till att förena förebyggande av nikotinism, en prioriterad åtgärd för folkhälsan vilket också förespråkas av WHO, möjligheten för medlemsstaterna att behålla sina bestämmelser när det gäller reklam, utan att motarbeta den inre marknaden, och samtidigt bevara några framtidsutsikter för tobaksodlingen som har en osäker framtid, vilket gör det möjligt att bibehålla ett stort antal små anläggningar med känslig balans.
Femhundra europeiska producenter träffades här i Strasbourg den 5-7 november för att uttrycka sin oro över framtiden för organisationen av den gemensamma marknad som inrättades 1999, men också för att visa på de framsteg som gjorts.
De har gjort stora ansträngningar för att förbättra kvaliteten på en produktion som bara utgör 6 procent av världsproduktionen genom att minska tjäran i växten (observera att tobak från Virginia, som odlas alltmer, praktiskt taget inte längre släpper ut något nitrat). Låt oss stödja tobaksodlarnas ansträngningar!

Grossetête (PPE-DE)
Varje dag dödar tobaken fler, och varje år avlider över 500 000 européer efter att ha rökt eller varit utsatta för passiv rökning.
Inför denna farsot måste nödvändiga åtgärder vidtas, bland annat genom att i stor utsträckning minska varje form av reklam eller sponsring när det gäller dessa produkter. Vi vet att dessa kommunikationsåtgärder bidrar till att öka tobakskonsumtionen, bland annat bland de yngsta.
Harmoniserade regler i frågan, genom lämplig och ansvarig samordning mellan medlemsstaterna, kan vara en effektiv broms mot den ökade försäljningen av cigaretter, liksom mot att ytterligare liv förstörs av rökningen.
De ändringsförslag som parlamentet lämnar är emellertid mycket tvetydiga, och man tar där inte ställning för folkhälsan, tvärtom. Under täckmantel av argument som inte hör hit, bland annat framhåller man yttrandefriheten, gör man i parlamentets förslag en alltför fri tolkning och lämnar inga avgörande bestämmelser för att skydda européerna. Låt oss sluta upp med hyckleriet.
Meddelandet om tobak borde i större utsträckning bygga på de faror som konsumtion av denna produkt leder till, en produkt som är mycket skadlig för människan och mycket kostsam för hela samhället.

Inglewood (PPE-DE)
Ingen tvekan om att det här är första steget i nästa uppsättning förfaranden i EGT.

Lang (NI)
Tobaken dödar: fem miljoner offer per år, varav 550 000 i Europa, det räcker! De femton medlemsländerna är på väg att skaffa sig en lagstiftning som förbjuder all tobaksreklam. Vi är positiva till detta initiativ vars viktigaste uppgift är att skydda folkhälsan. Reklamhjärntvätten och den aggressiva försäljningen av tobak vänder sig i första hand till våra barn. Enligt WHO började 80 procent av världens 1,2 miljarder rökare att röka före 18 års ålder. Vi måste därför stoppa dessa direkta eller indirekta stimulanser som leder till beroende, sjukdom och död. Utöver två förbiseenden går detta förslag till direktiv i rätt riktning.
För det första avvisar det inte indirekt reklam, dvs. den som inte gäller tobaksprodukterna utan märket. Att främja ett märke, symbolen för tobaksindustrin, ger självfallet samma effekter på konsumtionen som direktreklam för ett paket cigaretter. För det andra skapar detta förslag till direktiv ett ?tak? för förbud mot reklam, och inte ett ?golv? som vi skulle önska. Den nationella lagstiftningen bör kunna vara mer restriktiv än direktivet på detta område. Att införa en skyddsklausul är därför nödvändigt.
Vi kommer bara att rösta för detta betänkande om dessa två brister åtgärdas.

Meijer (GUE/NGL)
Man tjänar pengar på att producera och sälja tobak, men det förkortar många människors liv och ger dem sämre hälsa. Reklam i syfte att få människor att börja konsumera tobaksprodukter eller öka sin konsumtion av dessa produkter är ytterst skadlig. I direktiv 98/43/EG försökte man med rätta att förhindra reklam och sponsring på europeisk nivå. Enligt EG-domstolen är detta inte tillåtet eftersom artikel 152.4 i fördraget förbjuder harmonisering av medlemsstaternas rättsliga och förvaltningsrättsliga bestämmelser i syfte att skydda och förbättra folkhälsan. Det bevisar än en gång att EU handlar om fri konkurrens och ekonomisk tillväxt, men inte om skyddet av människors hälsa. Samtidigt fortsätter EU att betala ut bidrag till grekiska tobaksodlare. Den lösning som nu har föreslagits med ett selektivt förbud mot tobaksreklam, kommer att leda till att de berörda företagen utnyttjar kryphålen i lagstiftningen för att kunna fortsätta att göra reklam. Advokater och domare kommer att tvingas lägga ned mycket arbete på att fastställa var gränserna för dessa kryphål går, framför allt för att avgöra vad som skall betraktas som gränsöverskridande reklam och inte. Av den anledningen delar jag de invändningar som har anförts av de organisationer vilka har yttrat sitt missnöje mot detta starkt urvattnade förslag.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Även om jag förstår många av föredragandens mål om att ge direktivet en fastare rättslig stabilitet, och på detta sätt undvika att domstolarna förhindrar dess tillämpning, anser jag att föredraganden därigenom äventyrar direktivets folkhälsomål. Detta tycker jag är oacceptabelt. Därför föredrar jag Europeiska kommissionens ursprungliga ståndpunkt framför resultatet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Ändringsförslag 26, som jag stöder, är ett försök att undvika denna överdrivna försvagning av folkhälsoskyddet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som bekant upphävde EG-domstolen direktiv 98/43/EG, för att det hade antagits med grund i en fördragsbestämmelse som förhindrar harmonisering när det gäller folkhälsan, och åtgärden bör snarare komplettera den som beslutats av EU:s medlemsstater. I själva verket överskred det allmänna förbudet av reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror behörigheten enligt fördraget och det bröt också mot bestämmelserna om fri rörlighet som kännetecknar den inre marknaden. Det nya förslaget till direktiv fastställer nu, i termer som är förenliga med EG-fördraget, en mindre restriktiv ram som syftar till nya mål för folkhälsoskyddet, i övertygelse om att tobaken är en hälsofarlig produkt och att det är viktigt att avråda från konsumtion, särskilt bland yngre personer. Genom förslaget söker man också, med respekt för konkurrensregler och den inre marknaden, förhindra ett allmänt främjande av tobakskonsumtion i medierna. Det är skälen till att jag stödde detta betänkande.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Jag har röstat ja till betänkandet i slutomröstningen och nej till samtliga 25 ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Som svensk kristdemokrat har det varit självklart för mig att stödja den restriktiva och vinnande linjen (311 ja-röster, 202 nej-röster och 39 nedlagda röster) i Europaparlamentet.
Direktivet innebär ett förbud mot reklam för tobaksvaror i tidningar, radiosändningar och på Internet samt att tobaksrelaterad sponsring görs olaglig. Medlemsstaterna kommer att behålla rätten att vidta sådana åtgärder som de anser vara nödvändiga för att skydda människors hälsa när det gäller sådan reklam som inte omfattas av direktivet. Jag ser det som en styrka att samtliga europeiska läkarorganisationer stod eniga bakom denna linje.

Caudron (GUE/NGL)
Kommissionens förslag som syftar till att genomföra ett flerårigt program för åtgärder på energiområdet under åren 2003-2006 är avsett att förstärka gemenskapens stöd på de energiområden som bidrar till en hållbar utveckling. Programmet skall ersätta programmen Altener, Save och delvis Synergi, och samtidigt överta deras verksamhet. De kommer därför att organiseras kring fyra frågor: förbättrad energieffektivitet och hantering av efterfrågan, bland annat inom byggnads- och industrisektorn (Save); främjande av ny och förnybar energi för centraliserad och decentraliserad produktion samt dess införlivande i stadsmiljön (Altener); stöd till initiativ rörande transporters energiaspekter, diversifiering av bränsle och främjande av förnybara bränslen, men också energieffektivitet vid transporter (Steer); och slutligen stöd till initiativ för att främja ländernas energieffektivitet genom att utveckla området (Coopener).
Eftersom energin är en viktig fråga inom unionen är jag glad att se att man samlar alla åtgärder i ett enda program. Man kan på så sätt förvänta sig större effektivitet i förvaltningen och i genomförandet.
I likhet med föredraganden anser jag att det krävs en ökad budget om man vill ha medel som motsvarar ambitionerna!

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Föredraganden noterar att sedan mer än tjugo år pratar de europeiska institutionerna om att straffa organiserad brottslighet (tvättning av pengar, handel med narkotika, vapen och människor ...), de åtgärder som vidtagits - när det vidtagits några - bromsas av medlemsstaternas brist på - samarbete, de får inga praktiska konsekvenser eller blir till och med helt betydelselösa. Och det finns all anledning att tro att det danska initiativet inte är något undantag från den regeln.
Och det är inte för inte. Det kapitalistiska systemet är nära förknippat med den organiserade brottsligheten, till och med i den betydelse som den borgerliga rättvisan ger begreppet. Talar ni om pengarna från narkotikan? Men hur många s.k. respektabla förmögenheter i Frankrike och i Storbritannien härrör inte från den tid då dessa länder tvingade Kina att öppna sig för de engelska och franska koloniernas opium!
Och fortfarande i dag gör de europeiska bankerna kolossala vinster på grund av handeln med narkotika, vapen och människor.
Inför detta är de obetydliga åtgärder det är fråga om här, och som vi tar avstånd ifrån, futtiga i sina försök att tillrättavisa ett djupt omoraliskt och omänskligt system.

Coelho (PPE-DE)
Jag gratulerar Di Lello till kvaliteten i hans arbete.
Medborgarna i Europeiska unionen har rätt att kräva att unionen på ett effektivt sätt tar itu med det växande problemet med hoten från brottsligheten, som angriper deras frihet och rättigheter, som tvingar oss att agera snabbt, gemensamt och på ett bra sätt, genom att effektivt samordna alla krafter för att bekämpa och förebygga brottsligheten på hela området i medlemsstaterna.
Ett av de mest effektiva instrumenten för att bekämpa den organiserade brottsligheten är att beslagta och förverka vinning av brott. Det finns dock vissa svårigheter på grund av de existerande skillnaderna mellan medlemsstaternas lagstiftning. Unionen måste uppbåda krafter för en tillnärmning av straffrätten och processrätten om penningtvätt och konfiskering av vinning.
Godkännandet av rambeslutet om penningtvätt gjorde det möjligt att avancera, men visade sig otillräckligt eftersom det fortfarande finns kvar en betydande strafflöshetsmarginal (sanktioner är bara fastställda för allvarliga brott). Detta ämne har reglerats genom två akter med olika juridiskt värde (gemensam åtgärd 98 har ej upphävts). Detta förslag till rambeslut utgör ett positivt steg då det garanterar att medlemsstaterna har en effektiv lagstiftning, och rekommenderar konfiskering när brottet straffas med frihetsberövande brott som överstiger ett år.
Jag instämmer i föredragandens ståndpunkt angående det danska ordförandeskapets förslag om möjligheten till ?förlängd? konfiskering och omvänd bevisföring. Alla lagstiftningsinitiativ skall respektera medborgarnas individuella grundläggande fri- och rättigheter.

Kirkhope (PPE-DE)
De konservativa ledamöterna i Europaparlamentet stöder allt som ökar samarbetet mellan medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter men vi kan inte stödja några föreskrivande europeiska åtgärder likt dem som föreslås i det här betänkandet. Sådana ärenden borde hellre hanteras internt av de enskilda medlemsstaterna.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som föredraganden säger består ett av de mest effektiva instrumenten i kampen mot den organiserade brottsligheten i beslag och förverkande av vinning från illegal verksamhet, framför allt när målet är penningtvätten. Avsaknaden av förbindelser mellan de brottsbekämpande strukturerna tjänar bara brottslingarnas intressen, och därför är det viktigt att förbättra en ömsesidig hjälp i kampen mot de vinster som den brottsliga verksamheten genererar. Jag anser att det såväl i dessa initiativ, som från föredragandens sida, har funnits en vilja att skapa en begränsad handlingsram i enlighet med rambesluten, för att skydda de nationella myndigheternas nödvändiga oberoende i den specifika behandlingen av de händelser som inträffat på deras eget territorium, samtidigt som man planerar mekanismer för gemensamma bestämmelser för att fortsätta med det gemensamma åtagandet att bekämpa all slags organiserad brottslighet i enlighet med Tammerforsrådets slutsatser. Föredraganden var också omsorgsfull nog att garantera att, i bedömningen av egendoms illegala ursprung, tillämpas den omvända bevisbördan bara när den anklagande visar på det oproportionerliga mellan den beslagtagna egendomen och den misstänktes deklarerade inkomst eller den verksamhet som denne bedriver. I detta fall blir det den anklagade som måste bevisa det lagliga förvärvandet av egendomen. Därför röstade jag för betänkandet.
Sacrédeus (PPE-DE)
. Det saknas tillräckliga garantier för rättssäkerheten i det förslag som Danmark presenterat. Det är oacceptabelt att medlemsstater skall kunna konfiskera egendom ägd av den anklagade eller dennes familjemedlemmar, som inte har med den brottsliga handlingen att göra, så länge den dömde inte kan bevisa att denna egendom tillkommit på laglig väg. Detta innebär något så omvälvande som en omvänd bevisbörda.
Utskottets ändringsförslag är visserligen bra, eftersom de syftar till att tillbakavisa den omvända bevisbördan. Ändå är detta inte tillräckligt klargörande. En tillfredsställande lagtext borde tydligt slå fast att endast den egendom som härrör från bevisade brottsliga handlingar, eller har motsvarande värde, kan förverkas. Vi svenska kristdemokrater anser att utformningen av rambeslutet bör diskuteras vidare, så att ingen förhastad inskränkning av rättssäkerheten sker.
Trots att jag anser att harmoniserad EU-lagstiftning spelar en viktig roll för att underlätta kampen mot brottslighet, har jag utifrån rättssäkerhetsaspekten tvingats lägga ned min röst i detta ärende.

Stihler (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja stödja er i ert anförande angående The Scotsman och The Herald.
Innan jag tar upp betänkandena av Stevenson och Souchet, tycker jag att det är mycket ovärdigt att kolleger i denna kammare inte erkänner att en halv miljon EU-medborgare dör varje år på grund av tobaksbruk. Ett förbud mot tobaksreklam vore en utomordentligt bra åtgärd för att försöka hjälpa folkhälsan och rädda liv.
När det gäller Stevensonbetänkandet så skulle jag vilja påpeka att vi röstade för att behålla en zon på 6-12 sjömil för att bevara historiska fiskerätter och avsteg med avseende på boxar i Nordsjön. Vi anser också att fördelar genom fiskeavtal borde beaktas vid angivandet av kvoter och att bekämpning av fattigdomen är ett viktigt mål för fiskeavtal. Vi är mycket skeptiska mot ett ändringsförslag där man strukit det skäl i vilket det angavs att samriskföretag kan användas för att lindra siffrorna för fiskeflottornas minskning.
Vad gäller Souchetbetänkandet så röstade vi mot ändringsförslagen 10 och 11 och mot skälen H och I av hållbarhetsskäl, och vi avstod från slutomröstningen av liknande skäl, dvs. miljöeffekterna och för att se till att en hållbar utveckling utgör själva kärnan i politiken.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Som ni känner till var jag ursprungligen föredragande till detta betänkande. Dokumentet förstördes verkligen i fiskeriutskottet och jag såg mig tvungen att avsäga mig utformandet av betänkandet, vilket gick till utskottsordföranden, Struan Stevenson. Jag är i minoritet men jag måste säga att det främsta skälet till min inställning är att man i betänkandet som vi nyss har godkänt bortser från det viktigaste. Det vill säga, reformen av den gemensamma fiskeripolitiken för i år, 2002, är uteslutande ett resultat av att den övergångsperiod på 16 år som Spanien och Portugal beviljades är över, så att man upphör att betrakta dessa som inkräktare på gemenskapens hav och de har nu samma rättigheter som övriga medlemsstater.
Jag kan givetvis inte acceptera denna situation. Jag är naturligtvis för att bevara resurserna, jag har ingenting emot det, tvärtom, men betänkandet och utskottet tar inte på ett adekvat sätt upp de ekonomiska och sociala konsekvenserna av reformen och inte heller diskuteras en budget för en så viktig reform. Man bibehåller också principen om relativ stabilitet, som i dag är diskriminerande och beviljar privilegier, eftersom den fastslogs när Europeiska unionen hade enbart sex eller nio medlemsstater. Dessutom nedvärderar föredraganden det internationella fisket. Därför djärvs jag att säga att inom kort bör en ny verklig reform genomföras av den gemensamma fiskeripolitiken, för att den verkligen skall bli gemensam. I dag är den mindre gemensam än den var i går!

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
 I betänkandet påstår man sig ta hand om fisket i Europeiska unionen ur tre olika aspekter, nämligen miljömässigt, socialt och ekonomiskt, men också när det gäller unionens förbindelser med andra länder, särskilt tredje land. För att lösa de problem fisket för närvarande upplever föreslår föredraganden tekniska lösningar som syftar till, säger han, att dämpa den politiska effekten av ?avregleringen? på detta område.
Vi har röstat för de punkter i betänkandet som vi tyckte verkade överensstämma med de små yrkesfiskarnas eller konsumenternas intressen, eller som bidrar till att skydda havsmiljön, men vi avstod från att rösta om betänkandet som helhet. Även om man i betänkandet sätter fingret på vissa aspekter som hotar balansen mellan människan och naturen, men även de befolkningar som lever av havet och inte har några andra resurser, ifrågasätts ändå på intet sätt tanken med en social organisation där producenter och arbetstagare, liksom naturen för övrigt, fortfarande offras på den kapitalistiska vinstens altare.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson och Theorin (PSE)
. Vi svenska socialdemokrater beslutade att lägga ned våra röster vid slutomröstningen om detta betänkande. Vi gör denna bedömning, eftersom vi menar att även om betänkandet betonar vikten av en hållbar utveckling av fisket, av att miljöfrågorna integreras i reformen av den gemensamma fiskepolitiken, och av det ytterligare behovet av att klarlägga industrifiskets miljöpåverkan, innehåller det samtidigt en rad signaler och påståenden som vi inte kan ställa upp på.
Vi motsätter oss t.ex. statligt stöd till en fiskeflotta som redan i dag är överdimensionerad i förhållande till fiskebeståndet, även om det sannolikt förekommer brister vad gäller säkerhet på somliga fiskefartyg. Sådana fartyg bör dock snarare skrotas än rustas upp och på så sätt bidra till fortsatt utfiskning. Fiskerinäringens långsiktiga mål måste vara en hållbar utveckling. Därför måste fiskekapaciteten minska, så att den kommer i balans med befintliga fiskeresurser. Detta kan det inte råda något tvivel om. Ett hållbart fiske är inte fiskesamhällenas fiende utan dess störste vän.
Vidare ställer vi oss mycket starkt tvivlande till påståendet i betänkandet att ingen konsekvensanalys hittills skulle ha kunnat bevisa att ytterligare minskningar av kapaciteten skulle gynna miljön, i synnerhet eftersom vi i dag vet mycket lite om hur ekosystemens olika delar påverkar varandra. Även om det säkert är så att ökade insatser för ökad marin forskning i framtiden, kan möjliggöra tydligare slutsatser på detta område, säger oss i vilket fall som helst försiktighetsprincipen att en kapacitetsminskning är en nödvändig - men inte tillräcklig - åtgärd.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Under förevändning att man vill skydda miljön erbjuder sig kommissionen att minska fiskeflottan och främja de mäktigaste besättningarna på bekostnad av andra, och därmed minska antalet småfiskare.
För att bevara den marina faunan skulle man behöva begränsa uttaget, alltså fisket? Men det är inte det industriella rovfisket som blir offer för de föreslagna åtgärderna. Inget skulle hindra - vilket föredraganden inte för en sekund planerar för - att man upprätthåller, eller till och med förbättrar inkomsten för små fiskare, för dem som inte har något annat att leva på. Det skulle vara det enda sättet att verkligen respektera såväl miljön som dem som arbetar på havet. I stället föreslår föredraganden dem bl. a. att omskola sig till sopåkare på havet, genom att använda sina båtar för att ta upp oljebälten. Och det värsta är att det tyvärr handlar om en verksamhet med goda framtidsutsikter med tanke på hur de stora oljekoncernerna, redarna och deras aktieägare beter sig, och även med tanke på de europeiska och nationella myndigheternas oförmåga att låta det kollektiva intresset få företräde framför kapitalisternas destruktiva egoism. Samtidigt som vi röstar för vissa av punkterna i betänkandet, som skulle gynna yrkesfiskarna och miljön, avstår vi alltså från att rösta om texten i sin helhet.
Figueiredo (GUE/NGL)
Souchets betänkande är ganska positivt och vi stöder det. Å ena sidan på grund av den roll det ger fiskarnas och deras yrkesorganisationers deltagande på forsknings- och informationsområdet när det gäller fiskebeståndens tillstånd, med tanke på att fiskarna samtycker till förslaget om att skydda miljön, då de är bland de första offren för dess försämring. Å andra sidan håller jag med föredraganden när hon säger att det tryck som utövas på fisket i fråga om resurser inte bör ske på ett enhetligt och allmänt sätt, utan ta hänsyn till varje områdes egna kännetecken och särdragen i de olika fiskebestånden.
I betänkandet förkastas användandet av rigorösa instrument såsom skrotning av fartyg med oåterkalleliga konsekvenser och starka socioekonomiska effekter, och man föredrar andra mer flexibla instrument för att förvalta resurserna. Jag stöder bibehållandet av offentliga stöd till att modernisera fiskeflottan, vilket direkt påverkar arbetsvillkoren, produktsäkerheten och kvaliteten, och med detta förkastas en filosofi som med miljön som täckmantel försöker ifrågasätta stöden, i något som vi kan kalla en liberalgrön tanke.
Korakas (GUE/NGL)
 Jag är i princip positiv till och stöder förslaget till resolution om miljöskyddet i den gemensamma fiskeripolitiken.
Det påpekas med rätta att Europaparlamentet motsätter sig en horisontell tillämpning av restriktionerna, dvs. utan någon hänsyn till vilket område och vilken typ av fiske det gäller. Indirekt motsätter sig alltså Europaparlamentet ett viktigt inslag i reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, dvs. att man skall upphöra med att bevilja bidrag för modernisering av fiskefartygen. Man påpekar också med rätta riskerna för ekonomin i de kustnära områden som kommer att drabbas av dessa åtgärder.
Det är också ett riktigt påpekande att kommissionens argument för tillämpandet av en restriktiv politik inte bygger på vetenskapliga data och att det krävs konkreta undersökningar för att klart visa den faktiska situationen för fiskbestånden.
Men även om kommissionen vill ha sådana undersökningar, kräver den samtidigt att man skall behålla de nuvarande restriktionerna i fråga om största tillåtna volym eller kvoter. Jag anser att man inte bör föreslå sådana åtgärder, innan man har genomfört de undersökningar jag nämnde. Jag har också reservationer mot och motsätter mig ett ytterligare stärkande av kommissionens roll, vilket leder till ökad kontroll.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för detta betänkande då jag anser att dess inriktning på problemet med havsmiljöskyddet är korrekt. Besluten om förvaltningen av fisket måste, såsom föredraganden påpekade, tas i strikt överenskommelse med fiskarna, som är de huvudsakliga intressenterna och de som är mest medvetna om problemet. De är naturligtvis också motiverade av det tvingande behovet att försäkra sig om att deras verksamhet är hållbar, och att de är de främsta offren för skador på havsmiljön. Tvärtemot kommissionens inställning som inriktas på en allmän och enhetlig minskning av fiskeriansträngningarna, utan hänsyn till särdragen hos olika arter och i olika områden, bör vi i stället anta den ståndpunkt som Europeiska rådet i Santa Maria de Feira antog, där man rekommenderade en hållbar balans mellan resurser och exploatering. Tänk på att fiskerisektorn dessutom påverkas direkt av havsföroreningarnas effekter, som ofta får omåttligt mer förödande skador, främst genom olyckor med farliga produkter som den senaste olyckan med fartyget Prestige, på Galiciens västkust, en dramatisk fortsättning på Erika.
Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.37 och återupptogs kl. 15.03.)
Talmannen.
Vid sitt sammanträde den 24 oktober 2002 uttalade sig parlamentet om utkastet till ändringsförslag 654 till budgetpost B3/300, som benämns ?Allmänna informationsåtgärder om Europeiska unionen?. Omröstningen genomfördes på följande sätt.
Delad omröstning om utkastet till ändringsförslag 654:
1. Hela texten med undantag av förhandstilldelning till Euronews och reserverna: denna del antogs.
2. Förhandstilldelning på tre miljoner till Euronews genom namnupprop: denna del antogs också.
3. Reserver för förhandstilldelning till Euronews: denna del avvisades.
4. Allmänna reserver: denna del antogs.
Resultatet av omröstningen blev alltså: förhandstilldelningen på tre miljoner euro till Euronews bibehålls, reserven för Euronews avskaffas, anslagen skrivs in i posten och den totala reserven behålls. I ändringsförslag 736 som publicerats i bilagan till protokollet från sammanträdet den 24 oktober 2002 återgavs inte resultatet av omröstningen vid kammarens sammanträde, eftersom de två sista delarna av omröstningen kastats om. De behöriga myndigheterna har därför gjort den ändring som krävdes.

Wynn (PSE).
Herr talman! Jag betvivlar inte att det är vad som står i talmannens anteckningar men ett av problemen med att acceptera det är att det står något annat i mina, andra ledamöters och föredragandens anteckningar. Problemet är att mina anteckningar ligger i Bryssel, inte här i Strasbourg, så när jag såg det här i protokollet så bad jag att det skulle tas upp. Skulle jag kunna be om att vi kontrollerar ljud- eller videoinspelningen av den omröstningen så att vi kan fastställa det verkliga läget? Jag är naturligtvis övertygad om att det jag säger är rätt men om jag blir överbevisad så är jag mer än glad att acceptera det.

Talmannen.
Utmärkt, herr Wynn. Vi skall självfallet kontrollera bandet som ni ber om. På så sätt kan vi vara fullständigt säkra på resultatet.

Talmannen.
Nästa punkt på fördragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om resultatet från toppmötet EU/Ryssland.
Jag ger genast ordet till Haarder för rådets räkning.
Haarder
. (DA) Herr talman! Det tionde toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland hölls i Bryssel den 11 november och gav ett tillfredsställande resultat.
Mötet återspeglade intensiteten och djupet i samarbetet mellan Europeiska unionen och Ryssland och visade att detta samarbete nu är på väg in i en ny fas. Ramarna för det strategiska partnerskapet har fastställts och skall nu kompletteras av konkreta handlingar.
Som alla känner till fanns det ett stort problem, nämligen Kaliningrad, som Europaparlamentet har diskuterat vid ett flertal tillfällen. Man lyckades enas om en gemensam förklaring rörande transittrafiken mellan Kaliningrad och övriga Ryssland. Avtalet innebär en avvägning mellan kandidatländernas, Rysslands och Europeiska unionens intressen. Det faktum att problemet kunde lösas visar på styrkan i samarbetet mellan Europeiska unionen och Ryssland, samtidigt som Europeiska unionen har deklarerat att man tillmäter hänsynen till kandidatländernas suveränitet och en effektiv gränskontroll vid Europeiska unionens yttre gränser en avgörande betydelse. Vi höll fast vid att Litauen är ett suveränt land och att Litauen har samma rätt som alla andra kandidatländer att ingå i Schengensamarbetet. Detta respekterades även av president Putin. Enighet uppnåddes och jag kan för övrigt tillägga att även Litauens president Adamkus har accepterat det ingångna avtalet.
Man enades också om en gemensam förklaring om kampen mot terrorismen. Detta var viktigt för båda parter. Man fördömde under toppmötet all form av terrorism. Förklaringen och den tillhörande samarbetsplanen visar att Europeiska unionens och Rysslands samarbete i detta avseende utvecklas från utbyte av information till konkret samarbete.
Slutligen enades man om en förklaring beträffande situationen i Mellanöstern, vilken bekräftar den enighet som hittills rått mellan Europeiska unionen och Ryssland i denna fråga.
En öppenhjärtig diskussion ägde rum beträffande situationen i Tjetjenien. Det rådde enighet om att konflikten inte bara kan uppfattas och behandlas som ett problem knutet till terrorism, och om att en politisk lösning är den enda vägen till en varaktig fred och till stabilitet och utveckling i området. Jag känner till att kommissionsledamot Chris Patten vid ett tidigare tillfälle har informerat om den särdeles öppenhjärtiga diskussion som ägt rum.
Europeiska unionen kommer att följa utvecklingen noga. Båda parter måste respektera de mänskliga rättigheterna och Europeiska unionen måste kräva att de som inte uppfyller dessa krav på respekt skall ställas inför rätta. Europeiska unionen kommer vidare att kräva att det internationella samfundet skall få möjlighet att ge Tjetjenien det humanitära bistånd som landet så väl behöver.
Även regionala konflikter diskuterades, och då speciellt Moldavien. Det är viktigt att hålla fast vid att den politiska dialogen mellan Europeiska unionen och Ryssland inte är begränsad geografiskt sett.
Europeiska unionen underströk behovet av framsteg när det gäller ekonomiska och rättsliga reformer i Ryssland, i syftet att garantera ett ryskt medlemskap i Världshandelsorganisationen. Vidare poängterades behovet av en rysk ratificering av Kyotoprotokollet och av energistadgan.
Avslutningsvis kan jag konstatera att det var ett vällyckat toppmöte med en konstruktiv dialog på alla områden. Samarbetet mellan Europeiska unionen och Ryssland har kommit in i en ny fas där vi kan tala om allting, och det kommer att innebära fördelar för båda parter.

Nielson
Vid det toppmöte mellan Europeiska unionen och Ryska federationen som ägde rum den 11 november i Bryssel lyckades man komma fram till en överenskommelse, som ni redan vet, angående frågan om transittrafik mellan Kaliningrad och resten av Ryssland.
Som ni också vet hade EU, till följd av de diskussioner som hölls vid toppmötet i Moskva i maj, gått med på att granska frågan och ta mer hänsyn till Rysslands oro angående obehindrade resor för ryska medborgare över hela den ryska federationens territorium, inbegripet Kaliningrad.
Under den relativt korta tiden mellan de två toppmötena, utförde EU en omfattande granskning av situationen. Efter ett meddelande från kommissionen i september, låg den här granskningen till grund för en ny ståndpunkt angående transitfrågan i Kaliningrad, vilken antogs av Europeiska rådet i Bryssel i oktober.
I parallella diskussioner med både Ryssland och Litauen, lyckades ordförandeskapet och kommissionen utarbeta metoder och medel för att se till så att alla parters viktigaste intressen skulle respekteras. Förutom Rysslands berättigade intressen, var EU mycket väl medveten om att varje arrangemang som krävde ytterligare definition inte fick undergräva Litauens - en framtida medlem i EU - suveränitet eller innebära negativa effekter för Litauens framtida fullständiga anslutning till Schengensystemet.
Sist men inte minst så måste Europeiska unionen alltid vakta sina gränser på lämpligt sätt, en uppgift för vilken det var viktigt att respektera Schengens regelverk.
Europeiska kommissionen är säker på att den överenskommelse som uppnåddes vid toppmötet i Bryssel har rätt jämvikt mellan dessa parametrar och gör det möjligt att lösa Kaliningradfrågan på ett sätt som kan godtas av alla berörda parter.
Kommissionen har redan börjat arbeta på att förbereda genomförandet av den överenskommelse som uppnåddes på toppmötet. Tiden är knapp och vi är fullt medvetna om behovet av att utan dröjsmål starta förberedelserna för att hinna före tidsfristens utgång den 1 juli 2003, då Litauen kommer att införa det nya systemet för ryska järnvägsresenärer som åker igenom deras land. Vi är övertygade att det då kommer att finnas ordnade villkor för att tillåta ett införande av förenklade resehandlingar.
Jag skulle vilja tillägga att när Kaliningradfrågan lösts så ger det oss möjlighet att avsevärt fördjupa och påskynda vårt samarbete med Ryska federationen inom flera viktiga områden. Bland annat anser Europeiska kommissionen att rätts- och inrikesfrågorna är särskilt viktiga. Samarbete med Ryssland är av avgörande betydelse i frågor som till exempel bekämpandet av organiserad brottslighet, illegal invandring, narkotikasmuggling, kvinnohandel och barnporr.
I den här frågan bekräftade Ryssland vid toppmötet att avtalet mellan Europol och Ryssland snabbt kommer att slutföras.
Dessutom kommer Ryssland och Europeiska unionen omedelbart att inleda förhandlingar i syfte att sluta ett återvändandeavtal så snart som möjligt.
I det här sammanhanget resulterade toppmötet även i ett gemensamt uttalande där man angav ytterligare samarbetsområden i kampen mot terrorism, vilket är en tydlig prioritering för båda sidor. Vi har för avsikt att utbyta information inom ett flertal relevanta områden såväl som att fördjupa samarbetet mot terrorism på multilaterala arenor och i syfte att bistå tredje länder inom det här området.
Andra viktiga frågor diskuterades också vid toppmötet. Den pågående konflikten i Tjetjenien var en av de främsta av dessa. I det avseendet tog Europeiska unionen upp sin allvarliga oro angående Tjetjenien. Jag skulle vilja försäkra er om att unionens välgrundade ståndpunkt i frågan lades fram för president Putin i mycket tydliga ordalag. Unionen uttryckte sitt stöd till Ryssland mot terrorism av alla slag men sade även uttryckligen att kampen mot terrorismen inte kan genomföras på bekostnad av grundläggande mänskliga rätigheter. Det gäller även för Tjetjenien.
EU tog återigen upp problemet med humanitära biståndsarbetares ohindrade och säkra tillträde till tjetjensk mark.
Dessutom anmodade EU ryssarna att utan dröjsmål arbeta för en politisk lösning som ger en ram för varaktig fred, stabilitet och återuppbyggnad i Tjetjenien.
Vid toppmötet hade vi även en bra diskussion om ett antal internationella frågor, inbegripet Mellanöstern, där vi kom överens om ett gemensamt uttalande.
Vi granskade situationen i Afghanistan samt det nödvändiga i att Irak fullständigt uppfyller resolution 1441 från FN:s säkerhetsråd. Vi utbytte även bedömningar angående hotet om kärnvapenspridning på den koreanska halvön.
Slutligen så granskade vi även situationen i Moldavien och Vitryssland. Ryssland har redan gått med på att dra tillbaka och förstöra ammunition i utbrytarregionen Transnistrien.
EU angav att det är av största vikt att det här sker snabbt för att skynda på en lösning på den konflikt som fortsätter att hindra utvecklingen i Moldavien som nu är det fattigaste landet i Europa.
Vi klargjorde även att vi förväntar oss av Ryssland att landet använder sitt inflytande på Vitrysslands regering för att inta en mer positiv hållning med avseende på demokratisering och respekt för de mänskliga rättigheterna.
På den ekonomiska sidan gjordes mindre tydliga framsteg, förutom när det gäller ändringen i EU:s anti-dumpningsregler, vilka nu ger Ryssland status som marknadsekonomi. Dessutom godkände toppmötet framstegsrapporter om energidiskussionerna och om konceptet med ett gemensamt europeiskt ekonomiskt samarbetsområde.
EU tog även upp ett antal kommersiella frågor, inbegripet de diskriminerande avgifter som Ryssland tar ut för europeiska flygplan som flyger över Sibirien.
EU pressade Ryssland att bekräfta förväntningarna på ett snabbt ryskt undertecknande av Kyotoprotokollet och att landet skall lova att ingå ett mycket försenat avtal om upprensning av kärnavfall i nordvästra Ryssland, det multilaterala miljöprogrammet för kärnenergisektorn i Ryska federationen (MNEPR).
Jag antar att de flesta av er redan vet om att det elfte toppmötet EU/Ryssland kommer att äga rum i Sankt Petersburg, för att högtidlighålla stadens 300-årsjubileum. Med beaktande av detta har Ryssland inbjudit EU:s samtliga stats- och regeringschefer till detta särskilda toppmöte som ytterligare skall fördjupa vårt bilaterala samarbete med Ryssland.

Poettering (PPE-DE)
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, kolleger! Vår grupp arbetar för ett starkt strategiskt partnerskap mellan Europeiska unionen och Ryssland, eftersom vi är övertygade om att freden på vår kontinent i stor utsträckning är beroende av att vi har en handlingskraftig stark europeisk union och ett handlingskraftigt demokratiskt Ryssland. Vi erkänner också de framsteg som gjorts i Ryssland under de senaste åren, för att övervinna kvarlåtenskapen från kommunismens dagar. Men vi är ändå förvånade över vissa omständigheter som framkom vid toppmötet i Bryssel. Denna negativa bedömning bör också uttryckas någon gång. Det gäller både Tjetjenien och Kaliningradfrågan.
Beträffande Tjetjenien vill jag säga att vi är rättsstater, och även Danmark är en rättsstat. Om tjetjenerna på fredligt vis vill genomföra en kongress i Köpenhamn, är det deras obestridliga rätt att arrangera kongressen där. Jag vill inte kritisera ordförandeskapet i rådet för att toppmötet slutligen ägde rum i Bryssel. Men jag vädjar om att vi också skall vara modiga och inte alltid genast ge efter för varje påtryckning, när våra samtalspartner kräver något av oss. Vi måste i stället uppträda resolut.
Vi är för att man beslutsamt bekämpar terrorn, för terrorism betyder att den fredliga samlevnaden mellan folken förhindras, och att människorna inte får leva i fred. Vi för en beslutsam kamp mot varje form av terrorism. Men vi säger också att bekämpningen av terrorn inte får legitimeras genom att vi prisger de mänskliga rättigheterna. Därför kräver vi att bekämpningen av terrorn skall åtföljas av en global etik, som vilar på de mänskliga rättigheterna. Konkret betyder detta att det tjetjenska folkets mänskliga rättigheter inte får offras för den nödvändiga terrorbekämpningen.
Jag var mycket förvånad över det som jag läste i Frankfurter Allgemeine Zeitung den 13 november, nämligen att den ryske presidenten Putin som svar på ett påpekande från en journalist sade: ?Om de emellertid vill bli islamiska radikaler och därför är beredda att genomgå en omskärelse, då inbjuder jag dem till Moskva. Vi är ett land med många trostillhörigheter, och vi har bra läkare. Vi rekommenderar att man gör denna operation så att det inte växer fram något nytt hos dem.? Det är genom denna hållning som de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien kränks. Det skulle glädja mig, herr rådsordförande, om frågan om Tjetjenien i framtiden, även i kommunikéerna från detta toppmöte, också än en gång skulle konstateras skriftligt. Jag har inte hittat ett enda ord om det, även om föredraganden också sade till mig - även kommissionär Patten sade det inför utskottet för utveckling och samarbete - att ordförande Rasmussen har varit intensivt engagerad. Men det hör då också till uttalandet från ett sådant toppmöte.
Beträffande Kaliningradfrågan. Jag har i dag i min egen lokala tidning, Neue Osnabrücker Zeitung, hittat en bra artikel med rubriken ?Inget förlorat i Ryssland. Kaliningradborna hoppas mycket på EU, men lite på Moskva.? Naturligtvis kan det välkomnas att den obehagliga visumfrågan lösts. Men människorna i Kaliningradregionen - och det är kärnproblemet - orienterar sig mycket mer mot väst än mot Ryssland. Chefredaktören för den modiga tidningen Novije Koljosa - alltså ?Nya hjul? - Igor Rudnikov har sagt att retoriken och oväsendet från den federala makten när det gäller Kaliningradfrågan bara har skadat dem. De blickar mot de europeiska huvudstäderna, de blickar mot Paris, de blickar mot Warszawa, de blickar mot Berlin. Det som är viktigt är att denna Kaliningradregion skall utvecklas, så att den inte blir till ett ingenmansland i Europa, utan integreras i en utvecklingsaxel via Polen in i de baltiska staterna. Att ta upp denna fråga skulle lända Ryssland till ära, så att dessa problem kan lösas i människornas anda.
Jag vill uppmuntra er, herr rådsordförande, och kommissionen att agera i den andan. Då får ni också vårt stöd.
(Applåder)

Paasilinna (PSE).
Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Min egen grupp anser det viktigt att vi har ett utvidgat och omfattande samarbete med Ryssland. Nu börjar vi skörda frukterna av järnridåns fall. Nu börjar även förhållandena i Ryssland stabiliseras, bortsett från vissa drag som jag återkommer till. Därför understöder vi bildandet av ett europeiskt ekonomiskt område. Det utgör en viktig del i utvecklingen av normala relationer till Ryssland. Unionen har konstaterat att Ryssland är en normal marknadsekonomi. Det är kanske väl mycket sagt, men Ryssland är åtminstone på rätt väg, och därmed är detta även ett steg mot Rysslands medlemskap i WTO. 
Man måste komma ihåg att gränsen mellan Ryssland och unionen förlängs som en följd av utvidgningen, vilket har stor betydelse. Ryssland förlorar i någon mån marknad i de länder som ansluter sig till EU, vilket även är en fråga som måste beaktas. 
Jag är belåten över att man vid toppmötet lyckades lösa den heta Kaliningradfrågan. Jag anser inte att detta var ett så stort problem som det emellanåt föreföll av diskussionerna att döma. Också vi har ansvar för utvecklingen i Kaliningrad och jag håller med Poettering om att vi måste kunna stöda, hjälpa och samarbeta så att förhållandena för Kaliningrads invånare blir bättre. 
Vi är av den åsikten att kriget i Tjetjenien är ett problem för såväl Ryssland och oss som tjetjenerna själva, som är offer för kriget. Vi anser att man i skuggan av kampen mot terrorism inte får kränka de mänskliga rättigheterna. Detta gäller Ryssland och det gäller även andra länder som vi här har berömt eller som kanske är våra tidigare bundsförvanter. Kampen mot terrorism har blivit en täckmantel också för sådana våldshandlingar som staterna utövar på sina egna eller andra medborgare. Så får inte ske. 
Tjetjenienfrågan tas upp till diskussion, eftersom vi skall skicka en delegation till Tjetjenien för vilken jag är ordförande. Här har såtillvida skett framsteg, att jag efter långa förhandlingar i dag har fått ett brev av Dimitri Ragozin från Duman med en inbjudan till oss att träffas där den 20 januari. Vi blev föreslagna slutet av december, men eftersom det är jultider bad vi att besöket skulle förflyttas till en bättre tidpunkt. Sålunda känns januari - om delegationsledamöterna går med på det, detta är så nytt - som en bra tidpunkt. 
Ryssland är en stor partner för oss. Handeln oss emellan uppgår till ca 25 miljarder dollar om året, när den endast är 3 miljarder med Förenta staterna och drygt 10 miljarder med länder från det forna Sovjetunionen. Vi är alltså en mycket stor handelspartner till Ryssland. 
Därför frågar jag kommissionärerna hur det förhåller sig med energidialogen, när plötsligt Gazprom helt kallt beslutar att bygga en gasledning. I det här arbetet har vår gemensamma energidialog inte varit särskilt synlig. Vi är världens största energiområde och därför är energifrågan mycket viktig. 
Jag skulle vidare vilja lyfta fram pressens situation i bland annat Karelen och även på andra håll i Ryssland där det utövas påtryckningar, vilket inte är godtagbart.

Väyrynen (ELDR).
Herr talman! Ryssland är en intressant och utmanande samarbetspartner för oss. Av någon anledning framhäver vi ofta i våra egna ställningstaganden en mängd olika problem i Ryssland i stället för att koncentrera oss på att ta upp positiva resultat och möjligheter i ett framtida samarbete. Det är förstås mycket som är bättre inom unionen, men vi har också sådana problem som de ryska parlamentarikerna skulle kunna ta fasta på om de så ville. Det gör de inte och det uppskattar vi dem för. Jag menar inte att vi skulle vara tvungna att tiga om miljöproblemen, bristen på demokrati eller kränkningarna av mänskliga rättigheter i Ryssland: frågan gäller hur man prioriterar saker och ting och det sätt på vilket vi behandlar olika frågor.
Just nu är det viktigt att vi diskuterar på vilket sätt utvidgningen av EU påverkar samarbetet mellan EU och Ryssland. Man har lyckats lösa vissa problem som hänför sig till Kaliningrads situation, men det återstår ännu mycket arbete. I det här avseendet ligger initiativet framför allt i Moskva, där det behövs fördomsfrihet för att man skall kunna förbättra situationen i Kaliningrad så att övriga delar av Ryssland och övriga länder kan investera där. Nu när gränsen mellan EU och Ryssland förlängs behöver man ny energi för utvecklingen av nordvästra Ryssland och samarbetet i gränsområdena. Unionen måste satsa ännu mera än tidigare på samarbetet i Barents hav och Östersjön och även rikta betydande ekonomiska resurser till dessa områden.
En annan viktig aktuell fråga är utvecklingen av energisamarbetet. I och med det kan vi å ena sidan stöda Ryssland att utveckla sin energihushållning och skydda sin miljö, samt å andra sidan trygga vår egen energihushållning. I dessa tecken måste man driva samarbetet vidare.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Min grupp noterar med tillfredsställelse att man åstadkommit ett avtal om tryggandet av trafikförbindelserna till Kaliningrad när Litauen och Polen ansluter sig till unionen. Inom EU måste man speciellt fästa vikt vid att förbättra tågbanan i Litauen. För det ändamålet måste man reservera tillräckligt ekonomiskt stöd.
Inom Europeiska unionen beräknar man att energibehovet ökar med en procent per år. Det ökade behovet skall man tillfredsställa med en ökad användning av naturgas. Ryssland är en viktig samarbetspartner för EU, eftersom gastillgångarna i Nordsjön och Nordafrika sinar inom ett par årtionden. EU:s gasbehov måste tillfredsställas med import österifrån.
Energisamarbetet utvecklas inte på ett tillfredsställande sätt. Det bästa samarbetet skulle vara att man byggde gemensamma gasledningar från Ryssland till EU-länderna. Om ledningarna går genom Polen, Vitryssland och Ukraina uppstår onödigt svinn.
Gazprom meddelade i början av veckan - såsom Paasilinna konstaterade - att man ensam bygger en gasledning från Shtokmanovskoj i Barents hav till Mellaneuropa. Det är en god nyhet, eftersom man på så sätt tryggar EU-ländernas ökade energibehov. Det är en dålig nyhet om man ser på saken ur samarbetssynpunkt. Nu är EU inte part i frågan och det kommer att kosta i framtiden. 
Det att man inom EU fungerar på marknadens villkor löser inte problemen på energimarknaden. Liberaliseringen av marknaden gör att det i praktiken blir omöjligt att finansiera nya energiinvesteringar med långsiktiga leveransavtal. Om de som är i behov av gas skulle ta del av de kostnader som uppstår när den levereras till marknaden skulle det förbättra leveransgarantin och inom en tidsperiod som omspänner tjugo år är detta en synnerligen viktig fråga. 
Vi måste diskutera förenande faktorer med Ryssland. En splittrande faktor är inbördeskriget i Tjetjenien. Vi hoppas alla att kriget skall få en fredlig lösning. Samtidigt noterar vi att man vid toppmötet mellan ledare från EU och Ryssland från EU:s sida inte krävde politisk självständighet för Tjetjenien. Området anses alltså vara en del av ryska federationen. I terrorismens namn får man inte trampa på de mänskliga rättigheterna i Ryssland och inte heller i Förenta staterna.

Staes (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger! Jag har fyra kommentarer. Den första gäller Kaliningrad. Under de gångna månaderna har man verkligen arbetat hårt med den frågan. Kommissionen och rådet har hållit möten med Rogosin, presidentens sändebud, och minister Rasov. På initiativ av vår talman, Pat Cox, åtföljdes dessa händelser av sammankomster i parlamentet i form av sammanträden med våra polska, litauiska och ryska kolleger. Jag tycker att vi har anledning att vara nöjda med detta och min grupp är även nöjd med det resultat som uppnåddes.
För det andra, Tjetjenien. Händelserna i Dubrovska-teatern måste naturligtvis fördömas, därom råder inget tvivel. Det har jag i egenskap av ordförande i Ryssland-delegationen också framfört direkt till min kollega Lukin. Det kan vi fördöma och vi vill naturligtvis även få en redogörelse för vilken gas som användes, de omständigheter under vilka man agerade och hur insatsstyrkorna uppträdde. Jag tror att det trots allt finns en del att klargöra på den punkten. Vi konstaterar också att Ryssland nu intagit ett strängare förhållningssätt gentemot Tjetjenien. Icke desto mindre har Europaparlamentet gått i bräschen för denna fråga under de senaste månaderna. Vi har sagt: Vi är för förhandlingar, vi är för samtal, ty med militära medel åstadkommer man inga resultat. Jag konstaterar att våra ryska vänner, inte minst president Putin, har intagit en stram hållning och betraktar efter den 11 september stridigheterna i Tjetjenien som ett led i kampen mot den internationella terrorismen. Jag menar att det är en villfarelse. Endast genom förhandlingar, endast genom att föra samtal, även med kretsen kring Maschadov, kan man finna en verklig lösning.
För det tredje vill jag i detta sammanhang uttrycka min oro över det allmänna läget vad gäller mänskliga rättigheter i Tjetjenien. Amnesty International publicerade nyligen en rapport om pressfriheten, religionsfriheten och människorättssituationen i Ryssland. Detta anser jag att vi måste uppmärksamma.
Slutligen, kolleger, vill jag fästa er uppmärksamhet på ett miljöproblem. Min delegation var i början av oktober på besök i Murmansk. Där studerade vi det nukleära arvet efter Sovjetunionen. Alla människor och myndigheter på platsen efterlyser ett multilateralt nukleärt livsmiljöprogram. Jag vill rättframt fråga kommissionen och rådet hur läget ser ut vad gäller förhandlingarna om detta fördrag? Det är helt nödvändigt att ett sådant fördrag kommer till stånd, för annars kan ingen ta på sig ansvaret för att på ett ordentligt sätt städa upp det nukleära arvet efter Sovjetunionen. Jag vidarebefordrar frågan med varm hand till er, herr kommissionär, och till er, herr rådsordförande, och tackar hjärtligt för detta.

Marchiani (UEN).
Herr talman, kära kolleger! Det var en mycket dålig idé av de tjetjenska terroristerna att attackera teatern i Moskva. Till att börja med för att så många människor drabbades, och min grupp bugar sig självfallet för alla offer vilka de än må vara. Men detta tagande av gisslan skymde också sikten lite för vårt parlaments riktmärken. Före den 11 september var situationen enkel: å ena sidan fanns ett folk som kämpade för sin frihet, för sin rätt till självbestämmande; tjetjenerna, och å andra sidan den tyranniska ryska regimen. Sedan hade vi amerikanerna som hade intresse av att också försvara de muslimska tjetjenernas sak.
I dag visar undersökningen som gjordes efter attentatet och dess bekämpande att det finns närmare förbindelser mellan den tjetjenska rörelsen och den internationella islamistiska terrorismen. Tjetjenien har blivit en av baserna bakom den internationella terrorismen, vapenhandeln och narkotikahandeln.
Kära kolleger! Jag ber er att inte upprepa det misstag som gjordes i samband med kriget i Kosovo, när vi instämde med medierna och den amerikanska informationen och applåderade bombningarna mot de kristna serberna som hotade de modiga muslimerna i Kosovo. Sedan dess har vi upptäckt, särskilt vi fransmän, att Kosovo blivit inte bara ett genomgångsland utan också en bas för de islamistiska terrorister som opererar i Västeuropa och underligt nog i Frankrike och Tyskland. De senaste arresteringarna som ägde rum i Frankrike, Tyskland och nyligen i Belgien vittnar om det. Jag ber er därför att inte göra samma misstag med den tjetjenska rörelsen och förbli solidariska mot den islamistiska terrorismen. Min grupp är självfallet positiv till att Ryssland, som är ett land med kristen tradition och kultur, ansluter sig till Europeiska unionen. Landets historia, geografi, vanor och traditioner gör att det definitivt har en plats i unionen, och det skulle tillföra mycket rikedom och förnyelse. Jag tycker att vi borde hjälpa dem att gå ännu längre när det gäller respekt för demokrati och mänskliga rättigheter.

Belder (EDD).
Partnerskapet med Ryska federationen ålägger EU ett tungt ansvar. Hur skall vi handskas med tvetydigheten i Moskvas politik? Denna tvetydighet tar sig uttryck i form av öppenhet utåt och tilltagande slutenhet inom landet.
Putins paradox låter sig, upprörande nog, illustreras på ett träffande sätt med den tjetjenska tragedin. Den berättigade kampen mot terrorister går här hand i hand med det fruktansvärda upplösandet av en hel befolkningsgrupp och det faktum att man sätter munkavle på egna medier beträffande denna händelse.
Vilka åtgärder kan EU vidta mot dessa oavbrutna och ömsesidiga blodutgjutelser på ryskt territorium? Inte mycket mer, men heller inte mindre, än att vi ständigt tar upp Tjetjenienfrågan i samband med överläggningarna med Ryssland. Därför ställer jag mig bakom och välkomnar kommissionär Pattens deklaration av den 12 november. Det danska ordförandeskapet tog enligt egen utsago upp situationen i Tjetjenien på ett både ingående och kraftfullt sätt i samband med toppmötet med Ryssland. Jag vill i detta sammanhang be rådet och kommissionen att ge politiskt stöd åt OSSE-delegationen i Tjetjenien.
Jag hoppas att rådet och kommissionen är uthålliga i sin strävan att åstadkomma en nära nog omöjlig politisk uppgörelse mellan ryssar och tjetjener. Samtidigt bör EU med Kreml öppet ta upp andra obehagliga uttryck för Putins politiska system med s.k. demokrati under vägledning. Listan över ryska tabufrågor från parlamentsledamot Jawlinsk kan komma väl till pass i sammanhanget. Jag tänker närmast på de försök som gjorts från högre ort att tysta hågade politiker och andra medborgare, eller korruptionen i de högsta maktsfärerna.
Slutligen, herr talman, vill jag plädera för att EU helt och fullt skall respektera Litauens självbestämmanderätt i fråga om transitavtalet för Kaliningrad och Ryska federationen. Från litauisk sida har man uttalat starka tvivel i frågan. Förra veckan befann jag mig tillsammans med en Europaparlamentsdelegation i Förenta staterna. De upplysningar jag fick genom pressen var att man från Litauens sida var mycket bekymrad över detta avtal. Rådet och kommissionen, är dessa starka tvivel från litauiskt håll befogade?

Dupuis (NI).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Det talas mycket om stabilitet, men vilket slags stabilitet vill vi ha? Vill vi ha 1956 års stabilitet som i Budapest eller 1968 års stabilitet som i Prag? Vi hörde tal om dimma från Marchiani, som höll ett litet kristet fundamentalistiskt tal som definitivt var rasistiskt, definitivt motsatsen till det vi bör göra. Problemet i Ryssland i dag är ett demokratiproblem, och den tjetjenska frågan utnyttjas i dag av anhängare i Ryssland för att stödja deras makt och för att just förhindra att denna demokrati blir en del av verkligheten i Ryssland.
Det är detta problem vi inte vill ta tag i, det är detta problem som vi inte ville ta tag i när det gällde Kaliningrad, eftersom man, när allt kommer omkring, skulle ha kunnat hitta smartare lösningar. Man skulle ha kunnat svara Putin positivt när han föreslog en gemensam marknad, inte bara för finanser och varor, utan även en gemensam marknad för personer, man skulle ha kunnat svara honom: Ja, herr Putin, under förutsättning att ni löser den tjetjenska frågan, under förutsättning att ni löser kärnkraftsfrågan, under förutsättning att ni löser frågan med pressfriheten i Ryssland. Det var fullt möjligt, men vi föredrar att bli besatta av pipelines och av ett tal med teknokrater, trots att problemet består i att rädda Tjetjenien för att rädda den ryska själen. I dag går vi i fullständigt motsatt riktning.
Jag skulle vilja fråga herr Paasilinna - eftersom vi nu faktiskt i ungefär två år tillsammans med min vän Posselt och andra bett kommissionär Nielson att resa till Tjetjenien - om han, eftersom han reser dit den 20 januari, skulle kunna hitta ytterligare en liten plats i planet för att ta med sig kommissionär Poul Nielson. Jag skulle också vilja fråga rådets ordförande, eftersom vi nu lär ha ett förbättrat informationsutbyte om terrorismen, hur långt man kommit när det gäller den tjetjenske vice premiärministern, som fortfarande sitter i fängelse i Danmark, trots att de ryska åtalspunkterna förefaller fullständigt löjliga och fullständigt ogrundade.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Vi blir allt mer medvetna om, och uppträder därefter, att det skett fundamentala förändringar i Ryssland. Lyckligtvis rör det sig om ett konstruktivt samarbete. I detta sammanhang kan nämnas den nordliga dimensionen och många andra frågor som är av ömsesidigt intresse. I synnerhet våra finska kolleger har talat om detta. Och med rätta. Det talas även om strävandet efter att åstadkomma ett gemensamt europeiskt ekonomiskt område. Det tycker jag är alldeles utmärkt med tanke på att vi i samband med att unionen nu utvidgas med många centraleuropeiska länder, även måste vara uppmärksamma på vad som sker vid våra gränser. Finns det en konkret politik vad gäller de angränsande områdena, framför allt Ryssland, Ukraina och Moldavien? Denna fråga förtjänar ett visst mått av uppmärksamhet om det även i framtiden skall finnas ett regelbundet samarbete.
Vi har för det mesta goda insikter om Rysslands problem. Vi gjorde vårt yttersta för att hjälpa till att finna en lösning på problemet Kaliningrad. Framför allt Litauens regering var i högsta grad intresserad av detta. Därför gläder det mig också att rådets ordförande Haarder i enlighet med våra förväntningar har betonat Litauens självbestämmanderätt. Trots detta skulle jag gärna vilja veta vad som kommer att ske härnäst i ansträngningarna för att finna en lösning på problemet Kaliningrad? Om jag har förstått saken rätt är enormt många tekniska spörsmål förknippade med denna fråga. En dag kommer Schengenbestämmelserna att vara tillämpliga och vi måste ständigt vara på det klara med om avtalet med Ryssland utgör ett hinder för Litauen eller inte. Jag menar att vi bör ge företräde åt denna aspekt. Ryssland är stort nog och klarar av att värna sina intressen. Ett litet land måste man ta i försvar, särskilt om landet har ett sådant tragiskt förflutet med Ryssland som är fallet med Litauen. Jag skulle önska att de direktiv som gäller även fortsättningsvis, i första hand syftar till att slå vakt om Litauens självbestämmanderätt och intressen - inom rimlighetens gränser.
Vidare skulle jag vilja ta upp gränsproblemet, gränsen mellan Ryssland och till exempel Litauen. I denna fråga låter ratificeringen tills vidare vänta på sig. Skälen till varför det är på det viset är inte känt och under delegationssammanträdena i Moskva får vi höra att det inte är en prioriterad fråga. Enligt mitt förmenande är det ytterligare ett exempel på stora länders strategi att låta de små länderna vackert vänta. Vi inom Europeiska gemenskapen har för länge sedan gjort oss av med den sortens resonemang och jag anser att vi måste göra klart för Ryssland att denna auktoritära hållning även gentemot omvärlden - inom landet finns den i överflöd - absolut inte faller oss i smaken. Om vi hjälper Ryssland att lösa olika typer av problem, måste även Ryssland uppträda konstruktivt och säga: Visst, om det finns ett problem beträffande detta kandidatland skall vi se till att genast lösa det och ratificera avtalet. I praktiken behöver det sedan inte ens ske något konkret.
Så problemet med Tjetjenien. Det är uppenbart att man även inom rysk politik är mycket bekymrade över denna fråga. Det har som sagt i första hand blivit en kamp mot terrorismen, men skadorna för civilbefolkningen är så oproportionerliga att vi omöjligt kan godta situationen. Jag menar att det är viktigt att man talar om saken även militärer emellan, eventuellt mellan Nato och Ryssland, att ställa frågor om varför man agerar på ett visst sätt och om det inte kan göras annorlunda, och att ständigt framhålla att en politisk lösning i slutändan är det enda som kan leda till varaktig fred.

Lalumière (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Jag gläds, liksom alla som uttalat sig, över det senaste toppmötet EU/Ryssland och dess resultat.
När det gäller Kaliningrad är det mycket tillfredsställande att en lösning kunnat uppnås, som kunde accepteras av Europeiska unionen och Ryssland. Jag hoppas att detsamma kommer att kunna ske när det gäller Litauen, annars är självfallet inget avtal giltigt.
Jag skulle för min del vilja betona Kaliningrads ekonomiska, sociala och politiska framtid. Avtalet innehåller ett åtagande från unionens sida att tekniskt och ekonomiskt hjälpa ryssarna att främja ekonomisk utvecklig av enklaven. Det är ett mycket viktigt åtagande. Man bör faktiskt frukta den destabiliserande effekt som en underutveckling av enklaven kan ha på hela regionen. I dag står Kaliningrads skeppsvarv, och all verksamhet i anslutning till flottan, inför en mycket allvarlig kris. Resultatet är att enklaven är, och riskerar att förbli, en gynnsam plats för all slags illegal handel och att ett revoltklimat uppstår bland folket. Herr kommissionär! Jag ber att unionen skall göra allt som står i dess makt för att ta regionen ur denna stagnation, som riskerar att svämma över utanför Kaliningrad och även drabba Polen och de baltiska staterna. 
För övrigt stöder jag i min tur mycket bestämt vårt partnerskap med Ryssland. Detta åtagande skall självfallet inte göra oss blinda eller stumma när det gäller den tjetjenska frågan. Uppriktighet är också ett tecken på vänskap, och Europa är starkt när vi talar om Sacharov i Kreml.
Vid sidan av denna svåra och smärtsamma fråga finns självfallet enormt mycket att göra när det gäller Ryssland, även när det handlar om utrikespolitiken och den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Jag kan inte tänka mig, som Marchiani, att Ryssland kommer att ansluta sig till Europeiska unionen. Det är inte det som är problemet. Men när det gäller säkerhet och försvar, och om vi arbetar mycket med förbindelserna mellan Ryssland och Nato, måste vi också börja fundera över kopplingen mellan vår europeiska säkerhets- och försvarspolitik och Ryssland. Men det kan vi tala om senare.

Thors (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Ryssland vägrar att underteckna MNEPR-avtalet, Multilateral Nuclear Environmental Programme in the Russian Federation, som skulle öppna vägen för betydande bidrag från väst att städa upp atomsopor i Ryssland, vilket även Nielson nämnde.
Ryssland vägrar också att underteckna avtalet om 190 miljoner euro, till största delen gåvopengar, till byggande av sydvästra reningsverket i S:t Petersburg, som skulle förbättra vattenkvaliteten i Finska viken.
Inga tecken har givits på att Ryssland har för avsikt att ratificera Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar. Det rör sig om föroreningar som hotar människor och djur i norra Ryssland.
Vad gäller Esbokonventionen om miljökonsekvensbedömningar av anläggningar som verkar över gränserna finns inte heller några nyheter. Vi har all anledning att anta att ryska intressen har varit inblandade i Prestige-olyckan. Är Crown Resources ett ryskt bolag? Vilket ryskt bolag stod för 50 000 ton av oljan på båten som hade lastats i S:t Petersburg?
Bästa vänner! Jag vill ställa följande fråga till rådet och kommissionen: Är vår taktik i dag riktig, dvs. att vi garanterar Rysslands ställning som marknadsekonomi och att vi stödjer landet vad gäller WTO? Det har visat sig att den moroten inte har varit tillräcklig, utan vi behöver något kraftfullare. Det är dags att ta till käppen. Jag hoppas verkligen att man i frågan om samarbete på det ekonomiska området tar upp miljödimensionen. Vi gör allt vad vi kan, men miljödimensionen får inte glömmas bort. Jag hoppas att de exempel som jag har tagit upp övertygar er om att vi inte har varit framgångsrika i vårt arbete.

Gahrton (Verts/ALE).
Herr talman! President Putins vulgära utbrott i samband med EU-toppmötet var inte särskilt förvånande. Han är desperat, eftersom Rysslands läge är desperat. Stater i kris söker gärna syndabockar - i Rysslands fall tjetjenerna. Naturligtvis måste vi fördöma de ryska massakerna i Tjetjenien, men vi får inte glömma vårt eget medansvar för Rysslands tragedi.
Efter Sovjetunionens fall strömmade västliga experter till Moskva, däribland svensken Anders Åslund, och rekommenderade chockterapi. På 500 dagar skulle Ryssland göra det som Kina har hållit på med i 25 år. Resultatet blev naturligtvis massfattigdom, produktionsbortfall, sänkt medellivslängd och maffiavälde.
Vi bör erkänna vårt medansvar för Rysslands kris och Rysslands kaos. Därför bör vi också behandla Ryssland på samma sätt som vi behandlar andra europeiska länder, t.ex. Turkiet, och tala om att landet, på samma villkor som andra europeiska länder, har rätt till fullt EU-medlemskap om så önskas och om alla villkor uppfylls.

Souchet (NI).
Herr talman! Det är en underligt inskränkande bild av de många och mångsidiga förbindelser vi mycket aktivt bör utveckla med Ryssland inom en rad strategiska områden, alltifrån kampen mot terrorismen till situationen i Mellanöstern, från energi till rymd, när man vill indexreglera kursen utifrån hur den ryska regeringen behandlar den svåra tjetjenska frågan.
Vi har anledning att kritisera den uppenbart oproportionerliga brutaliteten i de metoder som de ryska myndigheterna använder, men man skulle sannolikt lyssna till oss bättre om vi inte samtidigt dolde den verkliga grunden till reaktionen från Moskva, som inte enbart handlar om rysk oro. Ryssland åberopar inom sin egen federation, jag erinrar om det, rätt till berättigat försvar inför de krafter som, efter att ha underblåst den tjetjenska separatismen, avser att fånga den eller styra den till förmån för en radikal islamism som leder terrorismen ända till hjärtat av Moskva. Och vem vågar neka till att Tjetjenien, efter talibanernas Afghanistan, blivit ett särskilt område för träning och övning för en islamistisk internationell terrorism som hotar oss alla? De som fortsätter att förneka eller relativisera denna verklighet leder oss in i en återvändsgränd. Herr talman! Låt oss kunna stå emot dem och uppträda ansvarsfullt.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Som kristen skäms jag för det som Marchiani här sade när han missbrukade ordet kristendom. Jag anser inte att mordet på muslimer är någon kristen plikt. Jag anser att det finns terrorism, vapenhandel och narkotikahandel också i andra stater, även i medlemsstaterna. Trots detta skulle ingen komma på idén att helt enkelt bomba dessa medlemsstater eller Marchianis hembygd. Man måste mycket klart konstatera att det här arbetas med emotioner. Det handlar nämligen överhuvud taget inte om en kamp mot terrorismen, utan det handlar om att skapa terrorism.
Tjetjenierna har förföljts i kolonial anda i 150 år. Tjetjenierna deporterades av Stalin. De har under den nuvarande epoken två gånger utsatts för ett brutalt krig, som tjänar oljeintressena. Det andra kriget, som fortfarande pågår, forcerades också kraftigt på grund av Putins valkampanj.
Därför måste man någon gång säga att det inte är någon kamp mot terrorismen, utan så skapar man terrorister! Här har vi också ett medansvar! För hur reagerar vi? Den vackra staden Köpenhamn bojkottas av Putin, eftersom danskarna inte har gjort något annat än att uppfylla sin demokratiska skyldighet, nämligen att respektera åsiktsfrihet och församlingsfrihet.
Men varför utvandrar rådet då till Bryssel? Kommissionär Nielson, som ansvarar för humanitära frågor hos oss, tillkännager inte någon Tjetjenienresa, utan en bankett för stats- och regeringschefer i St. Petersburg. Här vill jag helt klart säga att jag mår illa inför en europeisk union, där man sitter tillsammans i St. Petersburg och dricker sekt från Krim, medan människor förblöder på gatorna i Tjetjenien.
Jag anser att det är européernas främsta uppgift att arbeta för frihet och mänskliga rättigheter. I går firade vi att vi för första gången hade våra baltiska kolleger bland oss. Dessa baltiska kolleger kan också tacka en tjetjenier, nämligen general Dudajev, för sin frihet, eftersom han på den tiden vägrade att blodigt undertrycka den baltiska frihetsrörelsen, vilket man hade gett honom i uppdrag som sovjetisk officer!
(Applåder)

Poos (PSE).
Herr talman! Resultatet av toppmötet EU/Ryssland är mycket magert när det gäller mänskliga rättigheter. Den danske premiärministern Rasmussen hade förvisso modet att erinra Putin om att den tjetjenska konflikten inte kan sammanfattas i ett terroristproblem och att det krävs en politisk lösning. Svaret från Putin var iskallt och det stannade där. Efter de europeiska lyckönskningarna, lika förtida som malplacerade, till att man använt kemiska vapen mot gisslan och förövarna i Moskva var det inte rätt tidpunkt att komma med tillrättavisningar. Europeiska rådets ordförande hade sannolikt för övrigt händerna bundna av sina jämlikar.
Det är alltså slut med diskussionerna om eventuella sanktioner, som ändå stod på dagordningen vid toppmötet 1999 med Jeltsin. Sedan dess har situationen i Tjetjenien dramatiskt förvärrats, och civilbefolkningen är fattigare än någonsin på grund av specialstyrkornas övergrepp. Tortyr, våldtäkt, utomrättsliga avrättningar och försvinnanden sker dagligen. Straffriheten för dem som bryter mot de mänskliga rättigheterna och begår krigsbrott är total. Varför har ni inte, herr rådsordförande, tillsammans med vår höge representant för GUSP och kommissionen, åtminstone följt upp den uttryckliga begäran från Amnesty International att, under hot om sanktioner, kräva att de humanitära organisationerna skall få rätt att komma in i Tjetjenien? Varför har ni inte insisterat på att Röda korset skall få fritt tillträde till fångarna som sitter fast i fängelserna eller i filtreringsläger, den moderna tidens Gulag? När nu alla partnerskap innehåller en klausul om mänskliga rättigheter varför har då den internationella humanitära rätten, ännu en gång, på ett spektakulärt sätt givit efter för styrkan och för statsskäl.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Herr talman! Detta avtal förefaller mig ändå mycket problematiskt, med tanke på konflikten i Tjetjenien.
Hurdan är situationen i Tjetjenien? Där finns å ena sidan ett folk som kämpar för sin frihet och å andra sidan en kolonialmakt som, på alla sätt, hela tiden utövar förtryck och repression. Den artikel som nyss lästes vittnar om de ryska ledarnas sinnesstämning. När rådet eller kommissionen påstår att man talat om mänskliga rättigheter i Tjetjenien tror jag vi är långt ifrån verkligheten. Låt oss kalla saker och ting vid dess rätta namn: det som för närvarande sker i Tjetjenien är ett folkmord. Att förhandla med ryssarna vid ett tillfälle när detta folkmord äger rum framkallar frågor, även om berättigade intressen bör skyddas i de baltiska staterna och annorstädes. Man kan också ställa sig undrande när man säger att vi kommit överens om att bekämpa terrorismen. De tjetjenska kämparnas förtvivlade terrorism är inte på något sätt jämförbar med den statsterrorism som Ryssland bedriver. Det är anledningen till att detta avtal verkligen orsakar problem.

Kronberger (NI)
Herr talman, herr kommissionär! Jag tror att hela Europeiska unionens öde hänger betydligt närmare samman med Ryssland än vad vi nu överhuvud taget kan föreställa oss.
Det är naturligtvis ett problem för Ryssland att efter 70 år av sovjetiskt system utvecklas mellan inkörda strukturer och ett nytt system. Det Europeiska unionen kan göra är enligt min åsikt bara att ge aktiv assistans vid den väldiga omstruktureringsprocessen. Ryssland kommer under de närmaste årtiondena att vara Europeiska unionens viktigaste partner när det gäller energiförsörjningen.
Ryssland har alltid varit, även under den sovjetiska tiden, en avgörande stabilitetsfaktor för världsfreden. Det får inte dölja problemen i Tjetjenien, och problemen skall inte heller förnekas, men man måste också se hela bilden. Europeiska unionen har dessutom inte någon rätt att behandla Ryssland på annat sätt än vi behandlar andra stater, som också bryter mot de mänskliga rättigheterna. Jag vill än en gång betona - för att inte bli missförstådd - att detta inte är något rättfärdigande av det som händer i Tjetjenien, men vi behöver nog en exakt analys av denna fråga.
Europeiska unionen måste utgå från att det på sikt bara genom ett rättvist och öppet partnerskap bland jämlikar kan skapas någon mer långsiktig framgång. De viktigaste stegen är systematiska åtgärder för att skapa förtroende, rättvisa handelsförbindelser, ett stärkande av Rysslands ekonomiska utveckling och alla former av bidrag för att utveckla den demokrati som ännu inte fullbordats under de senaste tolv, tretton åren. Vi måste vara på det klara med att utan ett stabilt, demokratiskt och starkt Ryssland är världsfreden ännu mer hotad än den för närvarande hur som helst redan är.

Gahler (PPE-DE)
Herr talman! I den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Litauen diskuterade vi förra veckan utförligt och kritiskt den lösning man kommit överens om för Kaliningrads del. Minister Haarder kallade lösningen ?balanserad? - jag anser att den i första hand är balanserad för att Ryssland skall få behålla ansiktet och även för våra egna Schengen-purister.
Kommissionären sade att Europeiska unionen alltid och överallt måste säkra sina gränser. Dessa ord skulle också Erich Honecker ha skrivit under på, för transiten genom Litauen kommer att vara svårare för de resande än vad transiten genom DDR från Västtyskland till Västberlin var. Jag anser att Europeiska unionen bör skämmas över detta, 13 år efter murens fall.
De praktiska olägenheterna kommer nämligen att vältras över på de litauiska gränsmyndigheterna och på de resande. På grund av den stora möjligheten till tekniska problem och de förutsägbara besvärligheterna för berörda parter kan Ryssland när som helst utnyttja situationen även för andra ändamål.
Har ni egentligen någon gång funderat över att det inte är Ryssland som ligger på östra sidan av denna transit, utan Vitryssland? Detta land finns inte över huvud taget med i funderingarna. Hur blir det då om förbindelserna mellan Ryssland och Lukasjenko fortsätter att utvecklas lika illa, så att Lukasjenko utnyttjar detta faktum? Då blir alla bestämmelser egentligen inte mer värda än papperet som de står på.
Även i praktiken kan vi föreställa oss hur det skulle se ut om någon skulle begära ett facilitated rail travel document. I extremfallet måste man då när man köper biljetten i Chabarovsk, i östra Ryssland, ange sin adress, i förhoppning om att den vidarebefordras till en central rysk myndighet, och sedan vidarebefordras till de litauiska myndigheterna, och att de bearbetar allt detta i god tid, så att sedan, när tåget med den resande kommer fram till gränsen, den litauiska gränstjänstemannen förhoppningsvis har passersedeln för den resande till hands. Då kan jag livligt föreställa mig, med tanke på de ryska myndigheternas administrativa förmåga, hur bra det kommer att fungera i praktiken. Jag ber därför innerligt om att man inte glömmer bort denna problematik och inte tror att man redan nu skulle kunna stryka detta från föredragningslistan.

Haarder
Det har varit en livlig diskussion. Jag såg nästan mig själv i rollen som en av de parlamentsledamöter som krävde att ordförandeskapet skulle göra både ditt och datt och som påpekade att rådet hade missat både det ena och det andra. Men det är så det skall vara och jag uppmanar Europaparlamentet att även i fortsättningen se till att rådet håller fast vid de demokratiska ideal som Europaparlamentet är uppbyggt kring.
Jag fortsätter nu inte med ett ?men? utan med ett ?och?, eftersom jag alltid har uppfattat vår gemensamma ståndpunkt på så sätt att vi också skall ha en god grannsämja, att vi skall kunna lösa gemensamma problem, att vi skall ha så bra kontakt med varandra att vi kan föra en dialog så att vi kan få sagt det som behöver sägas. Till Posselt vill jag säga att om vi skall få Ryssland att utvecklas i rätt riktning när det gäller mänskliga rättigheter, så förutsätter det att det finns ett forum där vi kan föra en dialog med Ryssland. För en vecka sedan hade vi detta forum i Bryssel, och om det är i Köpenhamn eller i Bryssel har ju ingen betydelse. Vi har fört en dialog och fått sagt det vi ville. Chris Patten var vittne till det och Poul Nielsen har bekräftat det i dag. Allt det som skulle sägas blev också sagt, från rådets sida till Ryssland, även i fråga om Tjetjenien.
Angående Zakajev, som nu befinner sig i ett danskt häkte, vill jag säga till Dupuis, att ärendet behandlas helt i överensstämmelse med rättsstatliga principer, i överensstämmelse med de europeiska utlämningsbestämmelserna och i överensstämmelse med den politik mot terrorism som vi har fastställt. Det har inte fattats ett enda politiskt beslut rörande Zakajev. Allt har skett enligt regelverket. Vi har följt demokratins lärobok i alla avseenden, även i fråga om den konferens som var orsak till konflikten mellan Danmark och Ryssland. Konferensen ägde rum eftersom det är en demokratisk rättighet att ha möjlighet att hålla konferenser. Detta kan vi inte förhindra och det håller vi fast vid precis som vi i alla andra avseenden håller fast vid våra demokratiska ideal. Jag instämmer i vad Poettering tillsammans med många andra poängterat, att vi inte får offra de mänskliga rättigheterna på terroristbekämpningens altare. Givetvis inte! Det var just detta som diskuterades i dialogen med Ryssland på toppmötet. Vi är överens om bekämpningen av terrorismen, men vi är inte överens när det gäller bedömningen av det som har hänt och händer i Tjetjenien och detta uttrycktes på ett utomordentligt tydligt sätt.
Vi lyckades komma fram till en lösning på Kaliningradproblemet, som innebar en respekt såväl för Litauens suveränitet som för Litauens rättighet att ansluta sig till Schengen. Det är mycket viktigt för utvidgningen att vi på detta sätt lyckats lösa ett problem i vårt närområde. För övrigt kan jag beträffande det ännu inte ratificerade gränsavtalet mellan Ryssland och Litauen upplysa om att ordförandeskapet under toppmötets förhandlingar i klara ordalag tillkännagav för Ryssland att vi utgår ifrån att gränsavtalet mellan Ryssland och Litauen nu kommer att undertecknas. Det fanns ingenting som förbisågs i detta sammanhang och det inträffade inte heller någonting som vi har anledning att skämmas över. Allt försiggick i enlighet med demokratins regelbok. Lyckligtvis pågick dialogen tills de problem som skulle lösas på toppmötet också blev lösta.
Jag vill avsluta med att säga att det är viktigt att Europaparlamentet håller fast vid idealen och ser till att rådet också gör det. Fortsätt bara med det! Jag tycker dock inte att det finns anledning att i något avseende kritisera rådet eller ordförandeskapet när det gäller det sätt på vilket de har hanterat detta mycket svåra toppmöte, som vi just har avslutat.
Nielson
Herr talman! Jag skall börja med att tala om mycket klart och tydligt att jag till 100 procent kan instämma med det uttalande som Haarder just gjorde. Det är en bra och tydlig beskrivning av verkligheten. Det är också en påminnelse om vad EU behöver göra och hur den skall göra det.
Jag har lyssnat mycket noga till alla era inlägg. Jag skall upprepa det jag sagt tidigare i parlamentet när vi diskuterat Tjetjenienproblemet. Uppdelningen av ansvaret inom kommissionen är mycket meningsfullt. Om vi inte vore noggranna med att definiera arbetsuppgifter och ansvar för den kommissionär som ansvarar för humanitärt bistånd så skulle vi göra hela frågan suddig, särskilt när det gäller att se till att möjligheten att ge humanitärt bistånd respekteras.
Det är därför som jag är mycket noggrann med att ge en tydlig definition av mina ansvarsområden som kommissionär med ansvar för humanitärt bistånd. Om jag skulle falla för frestelsen att inleda en politisk diskussion i den här frågan så skulle jag minska berättigandet för och effektiviteten i mina insatser att skydda biståndsarbetares tillträde till platser som Tjetjenien. Det är därför som jag undviker att bli inblandad i politiska manövrer eller politiska projekt, även om jag skulle sympatisera med dem. Det är upp till kommissionären för utrikesfrågor att göra det och det är viktigt att vi, särskilt i det här fallet, är försiktiga i användandet av de instrument och kommissionärer som finns tillgängliga. Om jag, med mina uppgifter, skulle falla för frestelsen att politisera det hela så skulle vi minska betydelsen av våra ansträngningar och försök att insistera på tillträde. Å andra sidan har jag offentligt kritiserat ryssarna i den frågan och gör det rätt ofta. Jag tar upp den här typen av frågor under varje toppmöte som vi har med Ryssland.
Tyvärr har det inte skett några framsteg. Vi har de välbekanta frågorna om arbetstillstånd för biståndsarbetare, möjligheten att använda FN:s VHF-radiosystem, vilket är viktigt för säkerheten för personer som rör sig i de områdena samt situationen för flyktingar och internt förflyttade personer i lägren. Alla dessa frågor tas upp om och om igen och jag skulle vilja upprepa min uppmaning till parlamentet att betrakta den kommissionär som har ansvaret för humanitärt bistånd som en som håller en relativt snävt definierad arbetsuppgift, vilket är vad jag gör.
Vi har andra som hanterar den politiska sidan av diskussionen. Det är inte bara viktigt med avseende på Tjetjenien utan även för många andra platser. Ni kommer att se samma hållning när vi talar om att få tillträde till offer i den palestinsk-israeliska konflikten. Jag är själv ett politiskt djur men jag kommer inte att engagera mig i en väsentligare politisk diskussion om typen av konflikt och andra sådana frågor, hur frestande det än må vara.
Paasilinna och några andra tog upp frågan om en energidialog med Ryssland och särskilt samarbete inom området naturgas. Det är ganska svårt att dra snabba slutsatser inom ett område där förhandlingsverkligheten även måste återspegla vem som engagerar sig kommersiellt och vem som inte gör det. Frågan om förhandlingarna angående gasledningen är en långsiktig fråga. Det finns risk för motsättningar mellan att inrätta en mycket långsiktig grund av det slaget av överenskommelser och avregleringen av gasmarknaden inom unionen, vilket vi skulle ge företräde. Mot den bakgrunden är det inte så enkelt att uppfylla de önskemål som den andra sidan har om att ha ett mycket långsiktigt, stabilt avtal som grund.
Att upprätta ett sådant avtal vore i varje fall inte upp till oss utan upp till företagen på marknaden, vilket är ett annat skäl till varför det inte är så enkelt. Vidare finns det andra intressanta strategiska frågor rörande det geopolitiska i Europas energiförsörjning under de kommande åren, inbegripet frågor rörande naturgas, och det är inte så överraskande att det är en komplicerad och krävande fråga. Av taktiska skäl skulle jag vilja uppmana till viss försiktighet när det gäller hur parlamentets ledamöter hanterar den här frågan. Det kan vara mödan värt att ordna långsiktigt samarbete och långsiktiga leveranser från Ryssland, men det är också viktigt att inte kasta sig in i förhandlingar som när allt kommer omkring inte leder till ett så bra avtal som alla hade trott att det skulle göra. Därför skulle jag vilja mana till försiktighet.
Slutligen när det gäller Oostlanders tydliga fråga om huruvida Litauen kan gå med i Schengenavtalet efter överenskommelsen om Kaliningrad så har det varit en av definitionspunkterna i vår hållning i förhandlingarna. Det är därför vi anser att en lösning som inte innebär några komplikationer av det slaget är en bra lösning.
Jag skall avsluta med att lovorda samarbetet mellan rådet och kommissionen i den här frågan. Det här är ett av de områden där vi varit ganska framgångsrika. Det är även något som Litauen vederbörligen erkänt och som verkligen visat de övriga kandidatländerna att vi tar deras situation på allvar.

Bethell (PPE-DE).
Fru talman! Det finns en politisk dimension i det här, vilket Haarder påpekat. Jag tänker på arresteringen av Zakajev, den tjetjenske representanten. Varför har han suttit fängslad så länge utan några bevis mot honom? Det är en mycket oroande situation.

Dupuis (NI).
Herr talman! Jag ville säga att den här historien pågått i flera år. Tjetjenien lever sedan tre år i en tragedi medan Poul Nielson, som utsetts till kommissionär med ansvar för humanitär hjälp, måste ha någon att anmäla som hindrar honom från att utföra sitt arbete, eller också måste han avgå, för det finns inte femtielva olika lösningar. Det har pågått i tre år, i tre år har vi bett honom att resa dit och han svarar oss aldrig. Det är omöjligt! Antingen avgår han eller också säger han vem som hindrar honom från att utföra sitt arbete.

Nielson
Jag var där för två år sedan. Mitt ansvarsområde försummas inte. Vi arbetar kontinuerligt på det här och även med avseende på FN-initiativet och som den största givaren av humanitärt bistånd till Tjetjenien. Vi är faktiskt de enda som håller finansieringsverksamheterna vid liv och i funktion inne i Tjetjenien.
Jag vill inte diskutera min resplan här. Av de skäl som jag angav tidigare så håller jag fast vid att inte blanda ihop min huvuduppgift med allmänt politiskt arbete i det här avseendet.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru talman! Efter att ha lyssnat till debatten vill jag fästa uppmärksamheten på en händelse: under de tjetjenska rebellernas terroristattack dog 120 personer ur gisslan, men även 50 terrorister. Jag vill fästa uppmärksamheten på att de ryska trupperna, även om det handlar om terrorister, genomförde en mycket summarisk avrättning medan dessa personer antagligen sov, ett agerande som aldrig kan rättfärdigas.
Jag vill fästa uppmärksamheten på att medierna inte har tagit upp den här frågan, vilket är mycket allvarligt, eftersom händelsen utgör en kränkning av den demokratiska och mänskliga samlevnaden - trots att det handlar om terrorister - och även att denna händelse, som är en oerhörd grymhet, inte heller har nämnts i kammaren.

Haarder
. (DA) Jag vill bara upprepa för Lord Bethell att det inte har fattats ett enda politiskt beslut i Danmark angående Zakajevs häktning. Det har kommit in en del anklagelser, som undersökts av den danska polisen. En domare har beslutat att Zakajev skall stanna kvar i häktet ännu en tid, men om det visar sig att det inte finns tillräckliga skäl för anklagelserna, kommer han naturligtvis att friges igen. Rättsväsendet arbetar och Lord Bethell kan vara förvissad om att det danska rättsväsendet fungerar i överensstämmelse med alla de principer som vi är anhängare av i denna union.

Talmannen.
Tack så mycket för det upplysande svaret.
I anslutning till denna debatt har jag mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om följderna av parlamentsvalet i Pakistan för slutandet av ett handels- och samarbetsavtal.

Haarder
. (DA) Fru talman, ärade kommissionär och ärade parlamentsledamöter! För lite mer än tre år sedan övertog general Musharraf makten i Pakistan genom en militärkupp. Detta väckte stor oro i den demokratiska världen och resulterade i många fördömanden. Maktövertagandet godkändes senare av Pakistans högsta domstol under förutsättning att Pakistan återupprättade demokratin inom tre år efter militärkuppen, det vill säga före den 12 oktober i år.
Den 14 augusti förra året offentliggjorde Musharraf sin så kallade ?Road Map to Democracy?, som innehöll en beskrivning av på vilket sätt han ämnade uppfylla beslutet från Pakistans högsta domstol om ett återinförande av demokratin i Pakistan. Denna plan bestod av fyra delar: 1) tillsättande av folkvalda lokalråd (det skedde i augusti 2001), 2) förberedelse av provinsval och federala val genom tillsättande av en valkommission, förberedelse av röstlängder, identitetskort osv., samt genomförande av en rad författningsenliga ändringar, 3) genomförande av själva valet, och 4) överförande av regeringsmakten till folkvalda civila provinsförsamlingar och federala församlingar samt val av ordföranden i församlingarna osv. Detta skulle äga rum i oktober/november i år. 
Valet den 10 oktober i år övervakades av valobservatörer, inte minst från Europeiska unionen. Jag vill utnyttja tillfället att tacka Europaparlamentsledamoten Cushnahan för den stora insats han och de övriga som deltog i uppdraget gjorde i samband med valet. Inte minst av säkerhetsmässiga skäl var genomförandet av valövervakningen mycket besvärligt, men trots detta utförde Cushnahan och hans team det uppdrag de hade ålagts.
(Applåder)
Som Cushnahan har konstaterat i sin rapport avseende valövervakningen finns det en hel del saker i samband med valet i Pakistan som man skulle ha önskat vore annorlunda. Vi har speciellt uppmärksammat rapportens kritik avseende vad som hände före det egentliga valet och då inte minst de författningsändringar som president Musharraf genomförde denna sommar. Alla gavs inte möjlighet att föra valkampanjer på lika villkor, man hade inte lika tillgång till resurser och medier. Man har också rapporterat om manipulation i samband med valen. Allt detta har givit anledning till oro.
Inte desto mindre har rådet gjort bedömningen att genomförandet av valet är ett viktigt steg på vägen mot återupprättandet av demokratin i Pakistan. Europeiska unionen har under hela processen haft en kontinuerlig dialog med Pakistan angående återupprättandet av demokratin och har därmed hela tiden haft möjlighet att kritisera de förhållanden man ansåg otillfredsställande.
Valresultatet den 10 oktober innebar att en koalitionsregering skall bildas. Förhandlingarna har inte avslutats ännu. Överförandet av den verkställande makten till den blivande premiärministern förväntas ske under innevarande månad.
I samband med undertecknandet av samarbetsavtalet mellan Europeiska unionen och Pakistan den 24 november förra året i Islamabad lade Europeiska unionen och Pakistan fram en gemensam förklaring. Med anledning av det aktuella läget betonade Europeiska unionen och Pakistan betydelsen av en internationell insats mot terrorismen. I samma förklaring bekräftade Pakistan även sina förpliktelser att återupprätta demokratin enligt tidigare nämnda ?Road Map?, vilket välkomnades av Europeiska unionen.
Vi kan konstatera att Musharraf har hållit sitt löfte om att genomföra den utlovade ?Road Map?. De villkor som krävs för att fullfölja avtalet är således uppfyllda. På plussidan kan vi också notera att presidenten har genomfört en rad reformer, som syftar till att återupprätta ekonomin och bekämpa korruptionen.
Det är viktigt att slå fast att genomförandet av samarbetsavtalet inte innebär ett godkännande av den pakistanska demokratin. Som sagt finns det mycket som vi önskar vore annorlunda. Det framgår också av Cushnahans rapport. I avtalets första paragraf bekräftar avtalsparterna sin respekt för de mänskliga rättigheterna. Jag anser att vi i och med detta avtal har bättre förutsättningar än tidigare att diskutera demokrati och mänskliga rättigheter med Pakistan. Rådet kommer att fortsätta att utveckla dialogen med Pakistan i syfte att medverka till en förstärkning av den pakistanska demokratin.
Med dessa ord tackar jag ännu en gång Cushnahan för hans berömvärda arbetsinsats och för det underlag han har givit oss för en bedömning av demokratin i Pakistan.

Nielson
Fru talman! Kommissionen håller med ordförandeskapet om att de nationella och provinsiella val som hölls i Pakistan den 10 oktober skall ses som ett första steg i den gradvisa övergången från militärt till civilt styre med permanenta och väl fungerande demokratiska institutioner.
Valet resulterade i ett splittrat parlament, vilket i sin tur försenade den nationella församlingens konstituerande sammanträde. Det ägde slutligen rum den 16 november. De omfattande politiska förhandlingarna mellan de politiska partierna visar att en återupplivad demokratisk process har inletts efter valet. Vi förväntar oss att den nya regeringen kommer att ha fullständiga verkställande befogenheter. Kommissionen kommer att fortsätta engagera sig i Pakistan under hela övergångsprocessen.
Kommissionen skulle vilja gratulera EU:s grupp av observatörer, under ledning av Cushnahan, till det utmärkta arbete som gjordes under mycket svåra förhållanden, framför allt utmanande säkerhetsförhållanden. Hans engagemang gick mycket längre än vad som normalt förväntas av en valobservatör.
Kommissionen uppskattar att gruppen kunde utföra sitt uppdrag i fullständig överenskommelse med internationellt accepterade kriterier för valobservation.
Låt mig också ta det här tillfället i akt att uttrycka kommissionens tillfredsställelse med samarbetet med Europaparlamentet i observationen av valet i Pakistan. Jag skulle särskilt vilja tacka dem som deltog i Europaparlamentets delegation, under ledning av Grönfeldt Bergman, för deras ovärderliga arbete.
Dessutom är det här inte en enstaka företeelse. Kommissionen och parlamentet har byggt upp mycket goda arbetsförbindelser när det gäller valobservation i allmänhet.
Kommissionen tror att närvaron av EU:s valobservatörer har haft en positiv inverkan på den demokratiska processen i Pakistan. Dessutom kommer dess rekommendationer om hur den här processen skall stärkas ytterligare och valsystemet förbättras att tas upp i dialogen med de pakistanska myndigheterna. Kommissionen är även beredd att fundera över eventuella uppföljningsåtgärder på grundval av rapporten. Kommissionen håller med EU:s valobservatörer om att allmänna val i sig inte är en garanti för demokrati och att de som stöder återupprättandet av demokratin borde samarbeta för att uppnå det målet.
Med avseende på de metoder som vi använt för observationerna av valet i Pakistan, skulle kommissionen vilja betona att vi följde vårt standardförfarande. Ett val är ingen endagshändelse och hela processen, inbegripet perioden före valet, måste utvärderas. Den kritik som yttrats i Pakistan om att delegationen överskred sina befogenheter eftersom den anlände för tidigt och lade sig i landets inre angelägenheter genom att analysera det övergripande valsystemet saknar därför grund.
Vad beträffar det nya samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Pakistan så skulle kommissionen vilja påminna om att de exceptionella förhållandena i regionen krävde en insats som stod i proportion till möjligheten att president Musharraf ställde sig på den internationella gemenskapens sida angående Afghanistan. Syftet med avtalet är att på ett avgörande och påtagligt sätt engagera sig i Pakistan, både politiskt och ekonomiskt, och att uppmuntra Pakistan att hålla sig till införandet av en vägledande tidsplan för en återgång till demokrati.
Skälen till varför det är viktigt för EU och kommissionen att engagera Pakistan i en förbättrad politisk dialog är välkända. De omfattar kampen mot terrorism, Pakistans svåra förbindelser till Indien, behovet av stabilitet i grannlandet Afghanistan, Pakistans djupt rotade ekonomiska och sociala problem samt, sist men inte minst, den pågående övergången till demokrati.
Relevanta ämnen som skall tas upp i den dialogen är bland annat grundläggande utbildning, där vårt mål är att förstärka det sekulära skolsystemet, befordra handels- och affärskontakter och frågor rörande mänskliga rättigheter, vilket är en avgörande del i det nya avtalet. I det sammanhanget har Pakistan utsetts till ett fokuseringsland inom ramen för den europeiska initiativet för mänskliga rättigheter och demokrati.
Kommissionen är medveten om att fortsatt osäkerhet angående de politiska institutionernas roll och funktion i Pakistan innebär att vi mycket nära behöver övervaka att det verkligen sker riktiga framsteg i överföringen av befogenheter till det folkvalda parlamentet under de kommande veckorna och månaderna. En ratificering av det nya samarbetsavtalet skulle ge oss möjlighet att återupprätta en fullständig samarbetsdialog med den nya regeringen.
(Applåder)

Cushnahan (PPE-DE).
Herr talman! Först av allt skulle jag vilja hylla alla dem som deltog i EU:s senaste valobservationsuppdrag till Pakistan, särskilt medlemmarna i min kärngrupp och även Europaparlamentets delegation under ledning av Grönfeldt Bergman.
För det andra skulle jag vilja tacka den personal vid Europeiska kommissionen som var inblandad i valobservationen.
För det tredje så skulle jag vilja uttrycka min uppskattning för det moraliska stödet och den politiska solidariteten från kommissionär Pattens sida.
Tyvärr kan jag inte lägga till rådets och ordförandeskapets namn på listan över dem som jag vill tacka. Skälet till det är att jag är mycket arg på ordförandeskapets uttalande om valet och jag beklagar att samma känslor uttrycktes i dag. Jag skulle vilja få klarhet i vissa aspekter av det uttalandet. Hur kan ordförandeskapet berömma de pakistanska myndigheterna för deras samarbete med observatörsgruppen när det var fullt medvetet om att vi aldrig fick någon formell inbjudan från myndigheterna och att de även vägrade underteckna ett samförståndsavtal, inbegripet ett avtal om att skydda vår säkerhet.
Den här informationen bekräftades officiellt på nytt i en démarche till det danska ordförandeskapet sex veckor efter att vi anlände till Pakistan. Ordförandeskapet borde även ha känt till de offentliga attackerna mot observatörsdelegationen av flera ministrar, under användande av sådant provocerande språk som ?de här västerländska vita har inget intresse av fred i Pakistan; de här personerna kommer från ovänligt inställda nationer och har fientliga syften; den här gruppen blandar sig i Pakistans inre angelägenheter?. Hur kan ni betrakta det som samarbete?
Säkerhetsskyddet kom till slut för den andra hälften av vårt uppdrag men det kom från provinsiella guvernörer och inte från de federala myndigheterna.
I sitt uttalande uttrycker ordförandeskapet vidare ?oro? för rapporter om manipulation - verkligen mycket milt sagt - och ni ber valkommittén att följa upp sådana klagomål.
Läste ni verkligen vår rapport? Då vet ni säkert att vi uttryckte allvarlig kritik mot valkommittén och dess brist på oberoende? Att be valkommittén utreda oegentligheter vid valet är som att be Saddam Hussein leda FN:s vapeninspektioner i Irak.
Jag skulle vilja påminna om att den observationsgrupp som jag ledde inte var en parlamentsdelegation, det var en EU-delegation bestående av 88 entusiastiska personer som utförde sitt arbete på ett professionellt sätt i enlighet med internationellt accepterade kriterier för valobservation. Som ni och kommissionären sagt så arbetade de under mycket känsliga politiska och säkerhetsmässiga förhållanden och stora personliga risker för dem själva. Inom fyra dagar efter att vår delrapport offentliggjordes i Islamabad distanserade ni er ändå effektivt från våra slutsatser att det var en mycket bristfällig process.
Ni gjorde det trots att medlemsstaterna fick veckorapporter om våra observationer. Jag och medlemmar i vår kärngrupp informerade även varje vecka delegationsledare i Islamabad.
Ändå så var det ingen som någon gång bestred vår pågående bedömning. Inte ens vid vår sista information till delegationsledarna i Islamabad uttrycktes någon eller mycket litet invändningar mot vår analys.
Ironiskt nog kritiserade, som jämförelse, ordförandeskapet kraftigt valen i Togo den 27 oktober, där det inte fanns några EU-observatörer, ändå väljer ni att strunta i slutsatserna från delegationen i Pakistan som hade jobbat där i två och en halv månad.
Varför tonade man ned ursprungliga utkastet till reaktion på valet? Vem påverkade er? Vem satte er under press?
Eftersom ert uttalande används av Pakistans ambassader över hela världen för att undergräva vår rapport så har ni även svikit den EU-delegation som ni sänt ut, och jag tycker att ni borde skämmas.
Jag skulle också vilja ta tillfället i akt att vederlägga det osanna påståendet av den pakistanska ambassadören i Washington att EU:s observatörsdelegation läckte en delrapport. Den läckte egentligen ut genom en Islamabad-baserad diplomat för en medlemsstats regering, som var i Europa vid den tiden, och som var avsedd att undergräva delegationens arbete.
För att återgå till er reaktion så var ert svar inte endast ett svek mot EU:s observatörsgrupp, det är även ett svek mot den pakistanska befolkningens intressen, särskilt de som idogt arbetar på att återuppbygga demokratin.
Att ni inte godkände slutsatserna av EU:s observatörsdelegation och andra observationsgrupper såsom ANFREL, NDI och samväldet, förvärrar er föregångares misstag att inte kritisera det farsartade presidentvalet och det är den direkta orsaken till att Pakistans regering beter sig som den gör.
Likväl som ni sviker EU:s observatörer och vanliga pakistanier, sviker ni även ert eget ordförandeskaps ideal.
Låt mig påminna er om att ni, i ert eget program för ordförandeskapet, ställer upp de två uppgifterna ?ökad effektivitet och större öppenhet inom området mänskliga rättigheter?. Uttalandet om valet i Pakistan visade inte mycket av det.
Värst av allt är att specialanpassningen av ert svar av geopolitiska skäl var ett totalt svek mot de principer som ligger till grund för valobservationer, vilka är avsedda att stärka demokratisering och mänskliga rättigheter.
Carrilho (PSE).
Fru talman! Låt mig gå direkt in på ämnet: även om dagens diskussion bör fokuseras på valet i Pakistan nyligen är det uppenbart att den utgör en nulägesutvärdering av själva övergångsprocessen till demokrati i detta viktiga sydasiatiska land.
Det är också uppenbart att de internationella förbindelserna på olika nivåer, inberäknat de ekonomiska och handelsmässiga, nu mer än någonsin måste ske i respekt för de åtaganden som har gjorts och för en omsorgsfull hantering av förväntningarna. Vi är alla glada över det stöd Pakistans president gav i kampen mot terrorismen, vilket hjälpte till att lösa upp den starkt negativa bilden av militärkuppen som avlägsnade den valda regeringen som leddes av Nawaz Sharif. Vi vet också att det inte går att tala om en befäst demokrati, eftersom den militära institutionen spelar en viktig roll på det politiska fältet, men vi vet också genom flera exempel i södra Europa och i Latinamerika, att det är möjligt att inleda en övergångsprocess till demokratin genom pakter med de civila politiska företrädarna, så länge de olika stegen och formerna man kommer överens om efterlevs. Det är just respekten för dessa villkor under övergångsperioden till demokratin som ger den nödvändiga legitimiteten, även om det inte är tillräckligt, för att förlänga en viss politisk roll för militärerna.
Det är precis här som våra stora orosmoment kommer in. Pakistans president aviserade i augusti 2001 vägen till demokratin via valen den 10 oktober. Det var ett historiskt ögonblick. Tyvärr måste vi konstatera att detta tillfälle till stor del förlorades. Vi vill inte göra någon slags bedömning av övergångsprocessen till demokrati i Pakistan, men vi kan säga att detta var ett dåligt sätt att främja den och vi väntar på att de valda medlemmarna inser, och har de politiska villkoren och det nödvändiga modet för att ta ledningen för en verklig övergång till en politisk demokrati.

Lynne (ELDR).
Fru talman! Jag skulle vilja förtydliga att jag inte talar för ELDR:s räkning och inte till förmån för den här resolutionen.
Även om jag förstår en del av oron hos de personer som skrev den här resolutionen, särskilt i ansatsen till valet i Pakistan, särskilt att varje valbar person måste ha en universitetsexamen, så håller jag inte med dem.
Jag håller med om att president Musharraf tog över makten i en kupp. Låt mig dock för protokollet klargöra att det rörde sig om en kupp utan blodspillan; politiska partier förbjöds inte och inga restriktioner infördes för medierna. Jo, presidenten återinförde den rättsliga ram som gav honom befogenhet att avskeda parlamentet. Jag har dock förstått att sådana befogenheter även finns i vissa EU-länder. Den franska presidenten kan till exempel upplösa parlamentet. Jag tror att vi ser det hela litet för mycket ur europeiskt perspektiv. Det har förekommit påståenden om korruption i Pakistan i flera sekler.
Det här valet var ett steg i rätt riktning. Det faktum att många motståndare till president Musharraf valdes talar absolut för sig själv. Alla parter i Pakistan välkomnade det här valet. De hade just valt en talman. De skall nu välja en premiärminister. President Musharraf uppfyllde egentligen sitt löfte - som rådet sade - att hålla det här valet. Låt oss nu blicka framåt i stället för bakåt.

Morgantini (GUE/NGL).
Fru talman! Vi måste alltid vara mycket uppmärksamma när det gäller hur vi uppträder och när det gäller den politik vi bedriver gentemot de länder med vilka vi har förbindelser och samarbets- och bidragsavtal.
Det finns ögonblick när vår övertygelse eller vår demokratiska modell avlägsnar sig från de historiska och politiska sammanhang där vi befinner oss, och detta kan uppfattas som gammal kolonialism i ny skepnad, vilket skapar misstro och känslor av kränkt värdighet och suveränitet.
Vi vet att demokratin inte bara bedöms på valdagen, utan av det faktiska folkliga deltagandet, de medborgerliga fri- och rättigheterna, lika möjligheter, rättvisa och utveckling. Trots detta tänker jag inte på något vis göra avsteg från den gemensamma visionen - gemensam även på ett internationellt plan - att de mänskliga rättigheterna är universella, vilket är ett skäl till att inget specifikt sammanhang skulle kunna rättfärdiga dödsstraffet, vare sig i Pakistan eller i Förenta staterna.
Jag deltog i valövervakningsuppdraget i Pakistan som leddes av Cushnahan, som vi alla måste tacka - åtminstone är jag tacksam - för noggrannheten och seriositeten i hans arbete. Jag instämmer i EU:s rapport och den kritik som framförs där och som inte så mycket gäller själva valet, som såvitt jag kunde se genomfördes korrekt. Vi är också tacksamma för mottagandet vi fick från vissa delar av befolkningen och valfunktionärerna. Jag tänker bland annat på Peshawar, ett område där det religiösa islamistiska partiet vann. Kritiken i EU:s rapport gällde snarare valprocessen som helhet med dess begränsningar och den felaktiga bestämmelsen att enbart personer med universitetsexamen fick ställa upp i valet.
Det är naturligtvis svårt att övergå från ett militärstyre till en demokratiskt vald politisk representation. Demokratins väg i Pakistan är svår och hindras, utan tvekan, av just militären. Det är dessutom mycket svårt att utrota korruption och fattigdom, eftersom korruptionen håller jämna steg med fattigdomsbekämpningen. Detta säger jag för att jag själv kommer från ett land som inte är fattigt, men där korruptionen i verkligheten är stark.
Vi har ett viktigt arbete som måste genomföras när det gäller samarbete och handelsförbindelser, och när det gäller politisk analys av utveckling och utbildning. Försvaret av de mänskliga rätigheterna gäller oss alla, inklusive den som anklagas för terrorism. Därför måste vi kräva av Pakistans regering att den uppfyller kraven i internationella fördrag.
Messner (Verts/ALE)
Fru talman! Jag vill redan från början säga att jag kan samtycka till det som här har sagts från kommissionens och rådets sida. Men jag vill också understryka ett par viktiga punkter. Pakistan är i dag en kärnvapenmakt, som rentav - om man inkluderar Nordkorea - bedriver handel med kärnteknik.
Kriget i Afghanistan var för Pakistan faktiskt ett eldprov, och jag anser att endast denna regim, Musharrafs regim, över huvud taget möjliggjorde denna antiterror-koalition i Pakistan. Vi har fortfarande problemet med Kashmir, en av de stora konflikthärdarna i Asien. Tyvärr har denna antiterror-strategi inneburit vändpunkter för de mänskliga rättigheterna och för demokratiseringsfasen i Pakistan, vilket beklagligtvis också skett i många andra länder. 
Musharrafs regim å sin sida - och det säger jag bara som en beskrivning och inte som ett fördömande - är till väsentlig del en följd av de korrumperade regeringar man tidigare alltid haft.
Jag delar den åsikt som tidigare yttrats här, nämligen att Pakistan i flera generationer har förvaltats av korrumperade regeringar, där det saknats en ansvarsfull statsledning. Därigenom har alltid militärregeringar kommit till makten. För alla dessa regeringar handlade det hela tiden om att inbilla väst att det pågick en demokratisering, och samtidigt tillfredsställa extremisterna där hemma. Detta ledde alltid till spänningar. Nu ett par ord om valet: Vi vet att bara cirka 30 procent av pakistanierna deltog, vad det än berodde på. I Beluchistan och i nordvästra delen av landet vanns valet av religiösa fundamentalister. Detta är ett problem, eftersom landet därigenom återigen blir mer instabilt. MMA, detta fundamentalistiska samlingsparti, kommer att innebära problem för Musharraf och den regering som skall bildas.

Collins (UEN).
Fru talman! Vi har nu på eftermiddagen hört tre mycket viktiga uttalanden om kärnfrågan i den här debatten - ett av rådet, ett av kommissionen och ett av chefsobservatören i Europeiska unionens delegation, vilken officiellt representerade de tre institutionerna under själva valet.
Jag är särskilt glad åt kommissionens uttalande. Jag noterar mycket försiktigt resultatet och innehållet och jag säger till kommissionen här i dag att det är ett uttalande som är ovanligt relevant för den situation som utvecklats.
Jag säger till rådet att jag hade förväntat mer. Jag förväntade mig ärlighet och jag förväntade mig fakta. Jag säger till rådets ordförande att hans uttalande gör mig generad och om det gör mig det så måste det vara ännu mer generande för vår kollega, Haarder, som vi alla känt och respekterat som en principernas och integritetens man under hans tid här i kammaren. Hans uttalande är totalt irrelevant till den verkliga situation som uppstod. Vi har hört vår kollega, Cushnahan, som reste dit under stora personliga risker för att fullfölja sitt uppdrag, som rapporterade ärligt och principfast om den situation han bevittnade. Innan hans uttalande kunde tas för vad det var värt så undergrävdes det totalt av rådet.
Herr Haarder talade inte, för sina kollegers räkning i rådet, om för oss vad rådets bedömning baserades på. Han sade: ?rådets bedömning var? och det uttalande som gjordes var ?rådets bedömning?. Det är mycket beklagansvärt att rådet beskrev situationen på det här sättet. Vi vill alla se demokratin återställd i Pakistan.
Generalen tog makten med en kupp. Utan blodspillan eller inte, en kupp är en kupp. Vi i det här parlamentet beslutade att avbryta våra parlamentariska förbindelser med Pakistan. Nu har vi en chefsobservatör för Europeiska unionens räkning som blir smutskastad genom ett uttalande av rådet, vilket var utmärkt i sitt skickliga slingrande och utan hänvisning till de allvarliga bristerna i valprocessen, bara en mild hänvisning till rapporter om manipulation. På annat håll berömmer ordförandeskapet de pakistanska myndigheterna för deras samarbete med observatörsgruppen för att säkerställa en säker och fri valdag.
Avslutningsvis så välkomnar jag kommissionens och Cushnahans uttalanden men tyvärr gör rådets uttalande den här kammaren orätt genom att det är en förolämpning mot vår intelligens och mot vad vi står för.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Fru talman! Precis som kommissionens företrädare sade, anser jag att vi bör skilja på två saker i den här debatten.
För det första har vi de exceptionella omständigheter som mycket riktigt råder i Pakistan och den strategiska roll som tillkommer landet när det gäller stabiliteten i Afghanistan, i den internationella koalitionen mot terrorism och i fråga om stabiliteten i alla länder i Centralasien. Men jag anser dock att detta faktum inte har något att göra med den interna situationen i Pakistan där den islamiska fundamentalismen ökar. Det har inte heller något att göra med att intressen och personer kränks i Afghanistan och i de länder vi samarbetar med, eller med situationen för de mänskliga rättigheterna i landet. Det finns fruktansvärda fall, som kidnappning, utpressning och de så kallade ?jockeybarnen? som hålls i fångenskap och jag talar naturligtvis även om resultatet av utvärderingen av valen.
Herr Haarder, ni vet att jag hyser tillgivenhet och personlig respekt för er sedan vi arbetade tillsammans i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, men jag vill fråga er vad det tjänar till att sända en observatörsgrupp från Europeiska unionen till valet för att bedöma situationen, vars medlemmar uppför sig exemplariskt och utsätter sig för mycket höga personliga risker och som dessutom samarbetar med andra internationella observatörsgrupper som den från samväldet och den från Asian Network for Free Elections (Anfrel), om rådets tjänstgörande företrädare sedan tar avstånd från den. Har vi inte redan tillräckligt med meningsskiljaktigheter i Förenta nationernas säkerhetsråd, i rådet (allmänna frågor) eller vid Europeiska rådet för att fortfarande ge prov på oenighet och splittring?
Fru talman! Jag anser att vi måste överväga vår inställning och gemensamt arbeta för att undvika att dessa slags situationer upprepas. De ger intrycket av en total splittring som naturligtvis skadar bilden av Europeiska unionen och unionens prestige i omvärlden.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Fru talman! Pakistan, världens sjunde största land med 140 miljoner invånare, har sedan den 12 oktober 1999 styrts av en militärregim under general Musharraf. Självfallet har världens ögon riktats mot Pakistan sedan generalen lovade att inom tre år efter militärkuppen genomföra val för att återinföra demokrati och civilt styre i landet. En liten, liten del av detta löfte hölls: val genomfördes. Men blott och bart genomförande av val är ingen garanti för demokrati. Lika viktiga är omständigheterna kring valet. För det första före valet i form av lagändringar för att öka militärregimens makt och möjlighet att upplösa parlament och avsätta regeringen, regeländringar som begränsade valbarheten för 4 procent av befolkningen, begränsningar av möjligheter att genomföra valkampanjer.
För det andra under valet i form av påtryckningar på enskilda politiker, olika regler för olika kandidater från olika partier, oegentligheter under valproceduren och begränsningar av människors möjligheter att rösta.
För det tredje efter valet i form av uppenbar motvilja att överlåta makt till de valda. Sammantaget leder detta till att vi i dag tyvärr måste konstatera att det blev ett förlorat tillfälle att återupprätta demokrati i Pakistan.
Konsekvenserna för Pakistans befolkning kan inte nog betonas. Arbetslösheten, fattigdomen och analfabetismen ökar. Den enda väg som kan ge Pakistans befolkning bättre levnadsvillkor går genom demokrati, överförande av militär makt till civil makt och möjligheter för en civil och demokratiskt vald regering att genomföra reformer för utbildning och arbete.
Jag ser det som vår plikt och skyldighet här i Europaparlamentet att klart och sanningsenligt redogöra för omständigheterna kring valen, som vi också kunde observera genom en delegation härifrån som fanns på plats. Vi måste också betona vikten av att arbetet med att återinföra demokrati i Pakistan fortgår. Jag stöder därför Cushnahans uttalanden här i dag. Regeringen i Pakistan måste uppmanas att arbeta i en demokratisk riktning, och EU måste fortsätta att noga kritiskt följa utvecklingen i Pakistan.

Haarder
. (DA) Fru talman! När jag hör Cushnahans och Collins uttalanden, så måste jag titta i manuskriptet för att se om det verkligen stämmer att det var så förfärligt det jag sade. Är det möjligt att jag över huvud taget inte nämnde Cushnahans kritik. Nu ser jag i manuskriptet att jag faktiskt både nämnde och berömde Cushnahan och dessutom hänvisade till fem starka kritikpunkter, nämligen, 1) de författningsändringar som föregick valet, 2) de olika förutsättningarna att föra valkampanj, 3) den orättvisa fördelningen av resurser till de politiska partierna, 4) den ojämlika tillgången till medierna samt 5) rapporterna om manipulation i samband med valen.
Jag upprepar mitt tack till Cushnahan för att han så tydligt har blottlagt dessa grundläggande brister i den demokratiska processen. Men det är ju möjligt att det som gjorde honom och även Collins så arg var den efterföljande meningen, där jag sade, och jag citerar nu: ?Inte desto mindre har rådet gjort bedömningen att genomförandet av valet är ett viktigt steg på vägen mot återupprättandet av demokratin i Pakistan.? Det handlar ju inte om en tillbakagång, utan rör sig trots allt om ett steg framåt från ren diktatur till ett mindre diktatoriskt styre, till något som innehåller en demokratisk komponent trots alla kritiska synpunkter man för övrigt kan ha att anföra.
Man kan naturligtvis, som Cushnahan gör, fråga sig varför rådet över huvud taget skulle lägga fram en förklaring? Men jag tycker att det är viktigt, även med tanke på framtida valobservatörer, att hålla fast vid att Europeiska unionens observatörer kan agera helt oberoende av rådet. Därmed är en förklaring från dem också helt fristående. Det ligger i sakens natur och det betyder att även om rådet gjort ett uttalande, så kan valobservatörerna säga någonting helt annat. Rådet kan välja att återge antingen mycket eller litet av valobservatörernas uttalanden och dessutom välja att se antingen bakåt eller framåt oavsett vad valobservatörerna sagt. Dessa två parter är oberoende av varandra och så tycker jag vi skall låta det förbli.
Att rådet tyckte det fanns anledning att komma med en förklaring i detta ärende skall naturligtvis ses mot följande bakgrund. Sedan årsskiftet hade situationen när det gällde säkerheten i regionen i hög grad förvärrats med omfattande truppförstärkningar både i Indien och Pakistan. Det rörde sig om en så pass tillspetsad situation att risken för krig hade ökat. Båda länderna förfogar över kärnvapen. Rådet hade i hög grad engagerat sig i det internationella arbetet för att främja en nedtrappning. I detta sammanhang såg rådet genomförandet av valet i Pakistan och delstatsvalen i indiska Jahmur och Kashmir som viktiga steg mot en förbättring av situationen. I rådets förklaring ingår ju en uppmaning till både Indien och Pakistan att efter valet utnyttja möjligheterna att förbättra det bilaterala förhållandet.
Rådet har avgivit sin förklaring med förhoppningen om en ljusare framtid. Rådets förklaring minskar inte Cushnahans kritik, absolut inte, det ber jag Cushnahan att tro och förlita sig på. Jag kan försäkra att Cushnahans kritik inte framstår som svagare på grund av rådets uttalande. Rådet hänvisade ju till kritiken och det gjorde även jag. Skall vi inte medge att vi behöver valobservatörer och oavhängiga rapporter för att fästa uppmärksamheten på allt det som inte är som det skall vara? Jag har här hänvisat till fem starka kritikpunkter, men samtidigt har rådet anledning att när det gäller en så krisdrabbad region i världen försöka finna hållpunkter för små framsteg som kan inge hopp om fred eller i varje fall en förhoppning om att vi kan undvika krig.
Jag tycker faktiskt att man kan arbeta både för verklig demokrati och för pragmatiska försök att förbättra möjligheterna till fred.

Nielson
Jag skulle vilja börja med några ord om valobservationer i allmänhet och upprepa en mening i mitt uttalande: kommissionen skulle vilja betona att vi följde vårt standardförfarande i de metoder som vi använde för att observera valet i Pakistan. Det är viktigt. Det illustrerar också professionalismen i det sätt på vilket vi gör det här och även i det sätt på vilket vi samarbetar med Europaparlamentet. Rent allmänt har vi, under årens lopp, lyckats bygga upp en global ställning som en valobservatör av hög kvalitet. Det som uppnåtts och bidragits med i det här fallet är verkligen något att tillföra vår meritförteckning.
Det är dock viktigt att inte blanda ihop observationsuppgiften med hantering av förbindelsen i allmänhet, den övergripande agendan angående det aktuella landet.
Jag gillade det som Lynne sade om processen. Mycket kort efter att samarbetsavtalet undertecknades i november förra året, då Verhofstadt och ordförande Prodi besökte president Musharraf, besökte jag honom på väg tillbaka från Afghanistan den första veckan i december förra året och jag hade ett mycket långt och uppriktigt samtal med honom. Jag delar åsikten att han i slutändan mer verkar vara en del av lösningen än en del av problemet för Pakistan i dag.
Vi måste undvika överförenklingar. Vi pratar mer om demokratisering än om demokrati. Att arbeta konstruktivt och konsekvent på situationen som helhet är ett bättre sätt att hantera problemen än att dröja för mycket vid demokratins rena och perfekta principer. Det är så vi försöker åstadkomma något i Afrika och på andra håll.
Låt mig kommentera en sak om samarbetsavtalet. Det vi försöker uppnå genom det avtalet är ett bidrag till demokratiseringsprocessen, till främjandet av ekonomisk utveckling och framgång. Jag uppmanar parlamentet verkligen att se det här samarbetsavtalet som ett positivt europeiskt bidrag till stabiliteten i regionen och att befordra dialogen med president Musharraf och de uppkommande pakistanska ledarna för att skynda på framstegen. Det är tanken bakom samarbetsavtalet och jag hoppas parlamentet kommer att se det ur den synvinkeln.

Talmannen.
Utan att göra en vana av det, eftersom vi inte kommer att fortsätta debatten, kommer jag att ge ordet till Cushnahan för ett förtydligande.

Cushnahan (PPE-DE).
Fru talman! Som svar till Haarder så vill jag be honom att han mycket noga läser förklaringen av den tolfte och då kanske han förstår varför jag är arg. Blir han inte övertygad av det faktum att pakistanska ambassader utnyttjar det här över hela världen för att smutskasta vår rapport och säga att det är något fel med den?
Accepterar han inte heller - och jag håller med honom om Pakistans strategiska betydelse i regionen, speciellt i det här kritiska läget - att misslyckade stater, kränkningar av mänskliga rättigheter och kränkning av demokratin är just det som ger upphov till terrorism? Det bästa sättet att få bukt med terrorismen är att återinrätta demokratin, hellre än att se genom fingrarna med en militär regim som kränker demokratin, vill behålla makten och inte återlämna den till en civil förvaltning.

Haarder
. (EN) Herr talman! Jag håller med, men jag håller också med om den sista meningen i din rapport, det så kallade preliminära uttalandet av den 12 oktober. Ni slutar med att säga att ?EU:s observatörsdelegation hoppas att när valet är över kommer alla parter att samarbeta för att få till stånd en bra förvaltning i Pakistan?. Det tror jag är vår gemensamma förhoppning. Jag tror att vi behöver båda sätten att se på situationen i Pakistan: er kritik och min betoning av Pakistans strategiska betydelse.

Talmannen.
Jag har mottagit fem resolutionsförslag

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets uttalande om den sociala dialogen: det sociala trepartstoppmötet.

Haarder
. (DA) Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Man har bett rådet att avge en förklaring rörande ämnet social dialog och socialt trepartstoppmöte. Rådet instämmer helt i Europaparlamentets positiva bedömning av den sociala europeiska dialogens betydelse och konstaterar att goda framsteg och uppmuntrande resultat uppnåtts i samband med de informella toppmöten som hittills hållits, trots bristen på en formaliserad institutionell ram för dessa möten.
Nära kontakter baserade på ett ömsesidigt förtroende mellan de offentliga myndigheterna och arbetsmarknadens parter på såväl europeisk som nationell och lokal nivå är av avgörande betydelse för att man skall kunna stärka ekonomiska framsteg, välstånd och social integrering i Europa. I förklaringen till Europeiska rådet i Laeken anförde parterna att ständiga kommittén för sysselsättningen inte levde upp till sin målsättning och att parterna helst ville att kommittén skulle ersättas av en fast praxis för genomförande av sociala trepartstoppmöten. Vid såväl Europeiska rådet i Laeken som vid Europeiska rådet i Barcelona kom man fram till att ett sådant socialt toppmöte skall avhållas före varje toppmöte som hålls på våren. Kommissionen lade den 26 juni i år fram ett förslag till rådets beslut rörande etablering av ett socialt trepartstoppmöte samtidigt som man lägger ned ständiga kommittén för sysselsättningen. Det danska ordförandeskapet gav förslaget högsta prioritet och siktade på ett snabbt antagande. I samband med det inledande arbetet i rådet visade det sig emellertid att förslaget gav upphov till en rad frågor, samt en del rättsliga och institutionella problemställningar som man inte omedelbart kunde lösa. Ordförandeskapet kommer att arbeta för att man vid rådets möte den 3 december skall ta ställning till hur vi skall fortsätta våra ansträngningar för att uppnå en etablering av det sociala toppmötet. Om man skulle besluta sig för att arbeta vidare med ett förslag till ett formellt beslut, kommer den mer detaljerade utformningen först att kunna ske under det grekiska ordförandeskapet. Det finns dock inga hinder för att de sociala toppmötena liksom hittills skall kunna avhållas på informell basis utan att det finns underlag för detta i ett beslut. 
Jag hoppas att jag med denna redogörelse har besvarat frågan om hur rådet avser att gå tillväga för att uppnå en etablering av det sociala toppmötet. Man har ännu inte diskuterat i rådet om Europaparlamentet skall rådfrågas i ärendet. När rådet har fattat mer ingående beslut beträffande hur etableringen av det sociala toppmötet skall gå till, kommer det att finnas underlag för att diskutera huruvida Europaparlamentet skall involveras.
Jag vill avsluta med att tacka Europaparlamentet för att man tagit upp frågan om en social dialog och ett socialt trepartstoppmöte. Det ger ju en bra anledning att diskutera olika aspekter av denna viktiga fråga. Jag hoppas att vi får en bra diskussion och jag kan garantera att det danska ordförandeskapet vid sina fortsatta överväganden noga kommer att beakta de synpunkter som kommer fram i dag.

Diamantopoulou
Herr talman! Som rådets ordförande redan sagt så har kommissionen lagt fram ett förslag för det här sociala toppmötet mellan tre parter för tillväxt och sysselsättning genom ett rådsbeslut. Det här förslaget var ingen isolerad företeelse; det ingick i ramen för behovet att förändra och modernisera den europeiska dialogen mellan arbetsmarknadens parter.
Syftet med det här förslaget är att formalisera de sociala toppmöten som hölls i Stockholm i mars 2001 och i Barcelona i mars 2002. Inget kan hindra oss från att anordna ytterligare ett informellt möte men, som rådets ordförande redan sagt, det är mycket viktigt att formalisera det här sociala trepartsmötet eftersom arbetsmarknadens parter kom överens om det vid det europeiska toppmötet i Laeken. I varje fall så kommer det att bli ett toppmöte om tillväxt och sysselsättning och det kommer att ersätta den befintliga ständiga kommittén om sysselsättning.
Detta forum kommer att spela en mycket viktig roll när det gäller genomförandet av Lissabonprocessen eftersom det är rätt forum för arbetsmarknadens parter att lägga fram sina förslag och deras gemensamma plan för genomförande av Lissabonstrategin.
Kommissionen valde artikel 202 som rättslig grund för inrättandet av det sociala trepartsmötet, eftersom det var den rättsliga grunden för den ständiga kommittén om sysselsättning.
Fastän det inte finns några bestämmelser för samråd med Europaparlamentet i den artikeln så planerade kommissionen i sitt förslag att samråd skulle ske med Europaparlamentet angående inrättandet av ett socialt trepartsmöte eftersom det är en mycket känslig och viktig fråga.
Det är upp till rådet att följa det här förslaget eller inte. Kommissionen anser det vara av största vikt att förslaget snabbt blir antaget. Som jag redan sagt så understryks den synpunkten av den europeiska arbetsmarknadens parter. Det kommer att garantera en större konsekvens mellan de olika dialoger som arbetsmarknadens parter är inblandade i.
Vi höll informella diskussioner i rådet och en stor majoritet av medlemsstaterna gick med på den här frågan. Vi tror att vi kommer att lösa en del av de problem - juridiska eller inte - som förekommer i vissa medlemsstater. Jag hoppas att det här förslaget kommer att få politiskt stöd i rådet (sociala frågor) den 3 december, vilket skulle göra det möjligt att få det antaget vid rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 9 och 10 december, så att vi kan få ett formellt socialt trepartsmöte under det grekiska ordförandeskapet.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Vi har här att göra med en ganska besvärlig diskussion. Jag är mycket glad över att svaret löd som det gjorde, men samtidigt måste jag säga att svaret är ganska otillfredsställande. Det föreligger ett förslag som alla förmodligen egentligen är överens om, åtminstone vad gäller målsättningen. Målet är ju att få till stånd en trepartskonferens. Men sedan börjar problemen.
Kommissionen åberopar artikel 202 och rådet instämmer uppenbarligen i detta, eftersom man nu håller på att överlägga om saken. I avvaktan på resultatet från dessa överläggningar har man valt att avstå från att begära ett yttrande från Europaparlamentet. I synnerhet det yttrande som utarbetas av Ettl. Denna situation är helt oacceptabel. Vi har diskuterat saken i egenskap av samordnare för utskottet för sysselsättning och socialfrågor och enligt vår mening måste vi, om det inte sker någon förändring, allvarligt överväga att vända oss till EG-domstolen, eftersom Europaparlamentets rättigheter i nuläget kränks. Jag anser vidare, fru kommissionär, att ni, även om man utgår från artikel 202, tillämpar denna artikel på ett felaktigt sätt. Ni måste läsa den andra delen av artikeln där det står att man i vissa fall visserligen inte behöver inhämta ett yttrande från Europaparlamentet, men att fakta i ärendet då skall ha fastställts på förhand och genom ett yttrande från Europaparlamentet, eller att det skall ha utfärdats någon form av mandat. Såvitt vi vet har det i detta fall inte givits något mandat. Hur som helst måste den här saken kontrolleras noggrant.
Jag måste säga att man skulle ha besparat sig mycken möda om man, och det gäller även rådet, hade begärt ett yttrande från Europaparlamentet. Gör man det inte, medför det vissa olyckliga bieffekter som påverkar hela yttrandet. För närvarande håller vi på att rådfråga parlamentets rättstjänst angående detta ärende. Det är naturligtvis svårt att använda sig av en annan rättslig grund, men jag är övertygad om att det kommer att bli synnerligen svårt för rådet och kommissionen att finna en rättslig grund där det inte krävs något yttrande från Europaparlamentet. Det är ju det saken gäller i det här fallet och vi tänker försvara våra rättigheter. Parlamentets rättigheter är hur som helst ganska begränsade så snart det gäller ärenden av den här typen. Till viss del är det kanske befogat och till viss del är det en konsekvens av själva fördraget, men vi kan under inga omständigheter godta att parlamentets redan begränsade rättigheter på detta sätt urholkas ytterligare. Det tycker jag att rådet och kommissionen skall ha i åtanke under de fortsatta överläggningarna.
Till sist, herr talman, har jag en fråga. Om ni har för avsikt att agera på grundval av artikel 202, borde då inte kostnaderna för operationen finansieras ur rådets budget i stället för, som hittills har varit fallet, ur kommissionens budget? Det kanske är möjligt att besvara även den frågan.

Ettl (PSE)
Herr talman! Först ett tack till Bartho för att ni påpekade att artikel 202 absolut är juridiskt svag, och varken rådet eller kommissionen kommer att ha någon glädje av den. Jag vill också tacka kommissionären för hennes klara ställningstagande för att arrangera ett socialt trepartstoppmöte, men även det danska ordförandeskapet har kommit oss till mötes.
Men det som jag som föredragande inte förstår är att vi i en tid där vi vill behandla aktiv sysselsättningspolitik och tillväxt, bara låter tiden gå. Avsikten var att detta permanenta sociala trepartstoppmöte skulle starta nu, redan före toppmötet i vår, så att arbetsmarknadens parter genast skulle kunna börja arbeta. Med detta sätt att agera förlorar vi återigen tid, eventuellt ett år, under en period då vi vill aktivera sysselsättningsfrågorna. Det ständiga utskottet för sysselsättning och arbetsmarknad har praktiskt taget avsatts - vi har inte något lämpligt instrument. Därigenom blir ju den sociala dialogen, som är ett grundinstrument för arbetsmarknadens parter, inte särskilt aktiverad så att de i praktiken skall kunna, ja, tvingas göra något.
I en tid när vi nöter ut begreppet ?social dimension?, och därigenom alla instrument för denna - den sociala dialogen - och också talar om en fördjupning av den sociala frågan i Europa, låter vi tiden rinna iväg. Det är ett problem som jag inte förstår.
Ytterligare ett påpekande: I dag står vi inför utvidgningen av Europeiska unionen. Jag har talat med många partnerstater. De vill alla ha ett fungerande instrument inom denna sektor, som även skall hjälpa de nya staterna. Men om det inte fungerar under det grekiska ordförandeskapet tror jag inte att det blir lättare att skapa detta instrument ännu senare, när partnerstaterna, de nya kandidatländerna, är med. Då kan det snarare bli ännu svårare, eftersom arbetsmarknadernas parter, de arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer som finns, ännu inte är helt intakta. Det är detta problem vi har.
Jag behöver inte utnyttja mer av min tid; jag har redan uttryckt min indignation över att man alltid hänvisar till denna svaga artikel 202. Europaparlamentets rättstjänst kommer nästa vecka att avge sitt yttrande. Jag hoppas att vi får lite hjälp där!
Tack än en gång för stödet från det danska ordförandeskapet och från kommissionären. Jag hoppas att den 3 december blir en dag som ger något resultat för detta område!
Attwooll (ELDR).
Herr talman! ELDR-gruppen står helt bakom argumentet att parlamentet har rätt att höras. Just den här veckan håller jag emellertid med Ettl om att det är lämpligt att lägga till något om behovet av tidigt engagerande av de presumtiva nya medlemsstaterna i det sociala trepartsmötet och dialogens situation i de länderna. Det sätt på vilket fackföreningar och arbetsgivarorganisationer är organiserade skiljer sig avsevärt från ett land till ett annat och det gäller även arbetssättet vid kollektiva förhandlingar och deras omfattning. Utvecklingen av arbetsgivarorganisationer är ny och sporadisk och deras verksamheter är inte alltid samordnade. I de fall det finns sammanslutningar av fackföreningar och arbetsgivarorganisationer så deltar de i varierande omfattning i sina motsvarigheter på europeisk nivå. Därför måste mycket fortfarande göras för att skapa en grund för social dialog. Jag vet att den här frågan är något som kommissionen redan börjat hantera genom flera olika åtgärder. Dess arbete är av stor betydelse eftersom samarbetet mellan myndigheter, fackförbund och arbetsgivarorganisationer är avgörande för den ekonomiska och sociala utvecklingen och alltså för ökad sysselsättning.
Som det danska ordförandeskapet nyligen sade så behöver trepartssamarbetet och den sociala dialogen förstärkas om de nya medlemsstaterna skall kunna delta i arbetet på lika villkor med alla övriga medlemsstater.
Vi måste se till att deras röster, liksom våra egna, blir ordentligt hörda.
Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp följande: denna rådets ståndpunkt om den sociala dialogen är motsägelsefull. Å ena sidan säger man sig vara intresserad, men å andra sidan fortsätter man att försvåra dess förverkligande, vilket är notoriskt i detta fall av fördröjning av det formella inrättandet av det sociala trepartstoppmötet. Och kommissionären har redan här gett oss information, vilket jag uppskattar, och det är viktigt, för att dra dessa slutsatser. Tyvärr läggs ganska liten vikt på de sociala frågorna från de flesta medlemsstaternas sida. Och jag vill framhålla Portugal här, det land jag bäst känner till eftersom jag är portugisiska.
Förutom de frågor som mina kolleger redan har ställt angående parlamentets deltagande, men också om betydelsen av att det sociala trepartstoppmötet fördröjs, skulle jag vilja fråga rådsordföranden: Vilka åtgärder tänker man vidta för att åtminstone förbättra kvinnors deltagande i den sociala dialogen, både på de beslutsfattande organens nivå och på basnivå, samt när det gäller vad som skall tas upp i detta arbete? Vilka åtgärder tänker man vidta för att garantera prioriteringen av de sociala målen, framför allt när det gäller sysselsättning, social integrering och lika rättigheter och möjligheter samt ett allmänt uppfyllande av den sociala agendan? Vilka åtgärder tänker man vidta för att på ett effektivt sätt skydda sociala rättigheter och arbetslivsrättigheter och se till att de uppfylls i praktiken?
Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Rådets svar på våra frågor nu på eftermiddagen har varit tydliga, låt vara inte fullt lika fullständiga som många av oss hade hoppats. Vi är väl medvetna om den betydelse som Danmark självt fäster vid arbetsmarknadsparternas arbete då 80 procent av Danmarks arbetstagare omfattas av kollektivavtal men vi är också medvetna om att, som vi hört, flera medlemsstater inte delar den uppfattningen.
Parlamentet börjar få en känsla av brådska angående behovet av att ge större sammanhang till arbetsmarknadsparternas arbete. Det blir, som redan sagts, avgörande när vi ser framåt mot utvidgningen. Det vore intressant att höra vilket engagemang som planerats, och när, för arbetsmarknadens parter från kandidatländerna.
Vi är också medvetna om att det finns många områden där sådant samråd redan förespråkas, till exempel i direktivet om tillfälliga arbetsförmedlingar, och inom flera andra områden med avseende på familjevänligt arbete, arbetskvalitet, arbetsmodernisering, organisation, strategin för aktivt åldrande och så vidare. Så vi hoppas också att det här nya handlingssättet kommer att innebära att hänsyn tas till de kvalitativa aspekterna av tillväxt och sysselsättning, vilka allt för ofta glöms bort, och de sociala effekterna i stort. Jag skulle vilja instämma i mycket av det som Figueiredo redan sagt.
När det gäller finansiering så håller jag med Pronk med avseende på finansieringskällan och återigen måste särskild hänsyn tas till utvidgningsprocessen.
Vad Europaparlamentet beträffar så börjar vi se allt fler former och områden för samarbete där parlamentet inte är inblandat. Öppen samordning är ett område där vi fortfarande inte får något klart svar om var parlamentet egentligen passar in i hela processen.
Vi är också medvetna om att vissa regeringar inte vill ha någon utökning av parlamentets befogenheter i konventsprocessen. Vissa av dem verkar tidigt börja granska frågor som trepartsmötet och parlamentets roll i det. Vi funderar över frågor rörande den rättsliga grunden men det är inte det enda område där frågan om parlamentets roll tas upp. Jag tänker på samordningen av den sociala tryggheten för medborgare från tredje länder. Vi ser fram emot det rättsliga yttrandet och vi ser fram emot större engagemang för parlamentet så att det här inte behöver ifrågasättas i framtiden.

Haarder
. (DA) Herr talman! Vi skall inte dölja att det råder en viss oenighet beträffande det rättsliga underlaget för denna verksamhet. Men först vill jag understryka att ingen haft någonting emot idén att hålla trepartstoppmöten. Alla samtyckte till idén både i Laeken och Barcelona, så det har inte funnits någon oenighet. Det finns dock en del juridiska problemställningar, som är ganska invecklade. Helt kort kan jag nämna att kommissionen föreslår att man skall tillämpa artikel 202 som rättsligt underlag. Rådets rättstjänst anser emellertid inte att man kan tillämpa denna bestämmelse, eftersom den inte ger rådet obegränsad befogenhet att fatta beslut. Den hänvisar endast till de artiklar i fördraget som preciserar vilka åtgärder rådet kan vidta. Enligt Rådets rättstjänst ger detta inte någon rättslig grund.
Kommissionen föreslår att toppmötet skall omfatta rådets ordförandeskap på stats- och regeringschefsnivå, men rådets rättstjänst anser inte att rådet (sysselsättning, socialpolitik och hälsa och konsumentskydd) har möjlighet att fatta beslut om införande av ett toppmöte på stats- och regeringschefsnivå. Detta skulle kanske kunna lösas på något sätt, om den goda viljan fanns. Rådets rättstjänst instämmer inte heller i kommissionens förslag om att resultatet av mötet, som skall äga rum dagen före Europeiska rådets möte, skall läggas fram för Europeiska rådet i form av en rapport. Rättstjänsten påpekar att det skulle strida mot de regler för planering av Europeiska rådets arbete som rådet själv antog i Sevilla i juni, och att det dessutom skulle strida mot artikel 2 i rådets arbetsordning, som ålägger rådet att förbereda Europeiska rådets möten, vilket innefattar den nödvändiga samordningen av hela det förberedande arbetet. Dessutom finns i artikel 2 fastställda frister för utarbetandet av den preliminära dagordningen för Europeiska rådet och för översändande av bidrag till diskussionerna. Dessa frister respekteras inte i förslaget. Jag vill gärna tillägga att denna punkt troligtvis kan lösas, med lite god vilja. Det enda som krävs är lite mer ingående diskussioner.
Jag tror att det största problemet är det som jag nämnde först, nämligen tillämpningen av artikel 202 som rättsligt underlag. Men låt oss nu se om vi kan komma vidare. Nu har jag lämnat en öppen och ärlig redogörelse för vad vi är oeniga om. Ibland har man lust att säga till juristerna att det vore bra om de kunde var eniga innan de informerar oss politiker, men det är nog lättare sagt än gjort. Kanske är fördragsunderlaget inte alltid lika tydligt och då får vi ju finna en politisk lösning som ger oss möjlighet att göra det vi vill, utan att vi beskylls för att bryta mot de bestämmelser som utgör underlaget för vårt arbete.
Så har vi då några frågor. Jag kan försäkra Ettl om att vi inte förspiller någon tid. Men tills vi kommer fram till en formell och korrekt lösning, skulle vi kanske kunna fortsätta med informella möten, alltså följa den informella linjen.
Jag vill säga till Figueiredo att jag är mycket observant i fråga om det hon nämnde angående parternas representativitet, men vi har inte diskuterat detaljerna ännu.
Jag vill inte inbjuda till en omfattande juridisk diskussion här i Europaparlamentet. Jag ansåg bara att det var min skyldighet att tala om orsakerna till att rådet ännu inte är redo att inleda den önskvärda, formella dialogen. Men tills vi finner en lösning, är vi i gengäld beredda att fortsätta den mer informella dialogen.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Rådet var ganska övertygande. Frågan är varför kommissionen föreslog det här. Jag skulle vilja fråga kommissionären om det är möjligt för kommissionen att föreslå en annan rättslig grund. I enlighet med artikel 308, vilken ju ofta används i sådana här situationer, har parlamentet till exempel direkt rätt att avge ett yttrande. Var det därför som kommissionen inte angav artikel 308?
Diamantopoulou
Herr talman! Skälet till att kommissionen valde artikel 202 är att det är den grund som användes för den ständiga kommittén för sysselsättning och det har fungerat i flera år. Vissa av de juridiska aspekterna av förslaget har redan tagits upp. Vi tror att dessa kan lösas med samarbete mellan råden, om vi går från rådet för sysselsättning till rådet för allmänna frågor och en sista punkt införs i slutsatserna från rådet för allmänna frågor. Jag håller helt med om att vi kan lösa de här problemen med politisk vilja.
Rådet ansvarar för budgeten men det är en mycket liten sådan. Det är därför den endast tillåter att åtta eller tio representanter för arbetsmarknadens parter bjuds in. Nu när jag har tillfälle så skulle jag vilja säga några ord om kandidatländernas deltagande. De länderna kommer, naturligtvis, att bli medlemmar i de europeiska parterna, EFS och UNICE, och de kommer att delta i det sociala toppmötet genom sina europeiska institutioner och organisationer. I varje fall så har vi ett nära samarbete med regeringar och arbetsmarknadens parter i alla ansökarländer eftersom vissa av dem måste börja från noll och det finns stora problem med den sociala dialogens funktion.

Talmannen.
Debatten är avslutad.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt
om uttalanden av rådet och kommissionen - Utvidgning av Lamfalussyförfarandet till att omfatta hela finanssektorn (inför Europeiska rådets möte i Köpenhamn)
om betänkandet (A5-0370/2002) av van den Burg för utskottet för ekonomi och valutafrågor om tillsynsregler i Europeiska unionen (2002/2061(INI))
Pedersen
. (DA) Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Jag är glad för denna möjlighet att få diskutera utvidgningen av Lamfalussyförfarandet till hela den finansiella sektorn. Jag sätter stort värde på att få tillfälle att redogöra för rådets förslag inför Europaparlamentet så att vi kan få till stånd en konstruktiv och öppen dialog mellan rådet och Europaparlamentet angående denna viktiga fråga.
Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor har lyft fram en del frågeställningar kring den omstrukturerade policygruppen för finansiella tjänster (FSPG) och kring Europaparlamentets deltagande i diskussionerna om politiken på det finansiella området. Jag hoppas att dessa frågor skall kunna lösas innan rådet (Ekofin) antar rapporten den 3 december.
De finansiella marknaderna spelar en ständigt växande roll för Europas ekonomi. De utgör en viktig faktor för skapandet av tillväxt och sysselsättning och den finansiella integrationen inom Europeiska unionen, och förverkligandet av en gemensam marknad för finansiella tjänster kommer att bidra väsentligt till ett ökat välstånd. Således visar en rapport som kommissionen offentliggjorde i förra veckan att en fullständig finansiell integration inom Europeiska unionen på lång sikt kommer att öka Europeiska unionens bruttonationalprodukt med 1,1 procent.
Den ökade finansiella integrationen skapar emellertid också behov av ett förbättrat samarbete om finansiell kontroll inom Europeiska unionen och större uppmärksamhet kring finansiell stabilitet. Utvecklingen på de finansiella marknaderna under det senaste året har inneburit att dessa behov har understrukits.
Rådet (Ekofin) vill därför utvidga den struktur för finansiell lagstiftning, tillsyn och stabilitet för värdepappersmarknaden som Europaparlamentet, rådet och kommissionen blev eniga om i februari i år, till att omfatta hela den finansiella sektorn. De interinstitutionella avtal som ingicks när det gäller värdepappersmarknaderna kommer naturligtvis också att gälla i den utvidgade strukturen. Likaså kommer övervakningen av den finansiella stabiliteten inom Europeiska unionen att stärkas.
Det är av flera skäl viktigt och brådskande att man börjar använda denna nya struktur också för bank- och försäkringssektorerna:
För det första kommer den nya strukturen att bidra till finansiell stabilitet och en effektiv harmonisering av ekonomisk reglering genom att skapa en ram för effektivt samarbete och konvergens mellan de finansiella tillsynsmyndigheterna. Den ökade integrationen och inbördes påverkan mellan finansiella marknader inom Europeiska unionen gör detta nödvändigt och det får inte skjutas upp.
För det andra är de förhållanden som gav upphov till införandet av Lamfalussyförfarandet för värdepapperssektorn också rådande inom bank- och försäkringssektorerna. Vi har i dag en osmidig, och långsam och tung lagstiftning, och jag är helt på det klara med att rådet också kan utgöra en sinkande faktor i den nuvarande processen. Vi har också ett olikartat genomförande av de gemensamma bestämmelserna i medlemsstaterna. Den finansiella sektorn utvecklas som helhet snabbt och ett snabbt och effektivt samarbete när det gäller lagstiftning och tillsyn är lika nödvändigt för de andra sektorerna som för värdepappersmarknaderna. Det finns ett behov av att kunna reagera snabbare än vad den nuvarande strukturen tillåter.
Initiativ till nya direktiv, som t.ex. genomförande av kapitalkrav på bankområdet och solvens II-bestämmelser på försäkringsområdet, kommer att kräva en del teknisk detaljreglering och det är därför ändamålsenligt att använda ett mer effektivt lagstiftningsförfarande på detta område i likhet med det för värdepappersmarknaden. Den nya strukturen gör att det är lättare att särskilja vad som utgör själva kärnan, dvs. det politiskt centrala, och vad som kan hänskjutas till tillämpningsföreskrifter som löpande kan justeras i takt med att marknadsförhållandena ändras.
Även om kommissionen först förväntas komma med sitt förslag om Basel II till våren 2004 är det i alla fall nyttigt om den nya strukturen är på plats tidigt.
För det tredje är den nya strukturen nödvändig för att man skall kunna garantera effektiviteten i samband med den kommande utvidgningen av Europeiska unionen. Den nya strukturen är mer operationell och effektiv i en Europeisk union med 25 medlemsstater. Den rådgivande bankkommittén som för närvarande utför både nivå två- och nivå tre-uppgifter har tre medlemmar från varje land (dvs. en från ministeriet, en från tillsynsmyndigheten och en från centralbanken). Efter utvidgningen kommer den att bestå av 75 medlemmar, samt ett antal observatörer.
Samordning och konvergens av europeisk tillsynspraxis kan bäst främjas genom att man etablerar en enhetlig struktur för alla sektorer. Strukturen från värdepappersmarknaden är här en lämplig modell. Genom den nya tillsynsstrukturen garanteras att organisationen av tillsynsutövningen förblir en nationell fråga och en mer tydlig kommittéstruktur skapas utan blandade mandat, som är fallet på bank- och försäkringsområdet i dag. En stabil och tydlig struktur upprättas för samarbete mellan de olika tillsynskommittéerna samt för förhållandet mellan tillsynskommittéerna och ?nivå2?-kommittéerna. På så sätt etableras också ett bra tillsynssamarbete tvärs över sektorerna, och en tydlig och bra ansvarsfördelning.
Sammanfattningsvis kan man därför säga följande om betydelsen av den nya strukturen:
Man fokuserar i högre grad på de politiska frågorna, och därmed på de överordnade principerna i bestämmelserna.
De politiska och de tekniska diskussionerna sker i regel i skilda forum och processen går snabbare, eftersom man kan arbeta parallellt på det tekniska planet.
Det skapas större öppenhet och engagemang när det gäller de finansiella branscherna i många länder och genomförandet i de enskilda länderna av bestämmelserna i direktiven blir mer likartat, vilket skapar underlag för en mer enhetlig tillsyn.
Slutligen skapas härigenom en starkare koppling mellan bestämmelserna i de olika delarna av den finansiella sektorn.
Det är nödvändigt att hitta en bra struktur för Europaparlamentets roll i samband med utformningen av de allmänna riktlinjerna för politiken på det finansiella området, och jag är övertygad om att det också kommer att vara möjligt. Jag tänker mig i första hand regelbundna möten mellan ordföranden för den omstrukturerade policygruppen för finansiella tjänster (FSPG), och kommissionen och Europaparlamentet för att stärka dialogen om de huvudsakliga riktlinjerna för politiken på de finansiella områdena. Man skulle dock också kunna tänka sig en återupplivning av 2005-gruppen, om det är att föredra, och detta nämns ju i Europaparlamentets beslut i denna fråga.
När det gäller den omstrukturerade policygruppen för finansiella tjänster (FSPG) och dess roll i utformningen av politiken på det finansiella området kommer vi att ta hänsyn till Europaparlamentets oro. Den omstrukturerade FSPG:s funktion skall inte beskrivas som en ?utformning av politiken på det finansiella området (?policy-shaping?)?, som det lyder i texten. Den omstrukturerade FSPG skall i stället ge en överblick och agera rådgivare åt rådet och kommissionen. Detta kommer att framgå av den slutliga rapport som antas den 3 december.
Rådet konstaterar att Europaparlamentet anser att det för att den nya strukturen skall kunna träda i kraft är väsentligt att lagstiftningssystemet inom Europeiska unionen ändras så att man tydligt kan skilja mellan primära och sekundära rättsakter och att det finns erforderliga återkallelseklausuler.
Rådet känner till att kommissionen har för avsikt att föreslå konventet att artikel 202 i fördraget ändras på så sätt att hänsyn tas till de lagstiftande institutionernas - Europaparlamentets och rådets - befogenheter.
Som ni känner till kan rådet inte som institution fatta beslut som innebär förpliktelser för konventet eller för den kommande regeringskonferensen. Det är en angelägenhet förbehållen medlemsstaterna, vilka kommer att definiera sina egna ställningstaganden i konventet och vid regeringskonferensen. Som ordförande i rådet (Ekofin) kan jag garantera att jag både kan och kommer att uppmuntra mina kolleger att göra sina stats- och regeringschefer uppmärksamma på denna frågas betydelse och samtidigt uppmana dem att tänka igenom och diskutera frågan under förberedelserna inför regeringskonferensen. Vi i rådet är fullt medvetna om att Europaparlamentets roll måste respekteras.
Det är mycket viktigt att man inom konventet och regeringskonferensen överväger ett lagstiftningssystem som ger möjlighet till större effektivitet i lagstiftningsprocessen och som innefattar en respekt för subsidiaritetsprincipen och de berörda institutionernas befogenheter.
Detta är nödvändigt om man skall kunna nå fram till en lösning både vad gäller utmaningarna för de finansiella sektorerna och utmaningarna för gemenskapen som helhet.
Vi måste dock alla vara klara över att det är en ämnesövergripande fråga som inte enbart berör finansiell lagstiftning.
Får jag avslutningsvis uttrycka hopp om att Europaparlamentet i sitt slutliga ställningstagande till denna fråga skall ta hänsyn till de faktiska möjligheter rådet har och till det löfte om välvilja som jag har lämnat till Europaparlamentet i dag.

Bolkestein
Herr talman! Denna debatt rör både den resolution som Randzio-Plath lagt fram, och det betänkande som utarbetats av van den Burg. Med ert samtycke skall jag först tala om resolutionen, och sedan gå över till van den Burgs betänkande.
Som ni kanske vet har Ekofinrådet gett sitt breda stöd till Ekonomiska och finansiella kommitténs rapporter om att utvidga Lamfalussy-åtgärderna till att omfatta försäkringar, banker och finansiella konglomerat. På begäran av rådet och ordförandeskapet, har kommissionen anordnat ett offentligt samråd som avslutades förra veckan. Responsen från marknadsaktörer, konsumenter och andra berörda parter har på det hela taget varit stödjande. Vi kommer inom kort att göra denna respons tillgänglig på vår webbplats, vilket är förenligt med den öppna och insynsvänliga strategi som parlamentet vill skall tillämpas för hela Lamfalussyförfarandet.
Kommissionen stöder rådet när det gäller att utvidga Lamfalussy-åtgärderna, samtidigt som man till fullo respekterar alla aspekter av våra överenskommelser med parlamenten och vår enighet med denna kammare. Jag tror att detta så småningom kommer att medföra verkliga fördelar allteftersom lagstiftningsprocessen blir snabbare, mer flexibel och mer insynsvänlig. Låt oss komma ihåg vad vi försöker att göra. Ett av våra mål är att gynna konvergensen hos regelstrukturerna, som i fråga om värdepapper nu börjar att införas. Vi anser bestämt att detta även behövs inom de övriga sektorerna.
Jag noterar era farhågor om bristen på erfarenhet med Lamfalussy-strategin än så länge. Detta är oundvikligen en process där man lär sig av sina misstag. Vi måste utreda alla eventuella brister, vilket är en uppgift som särskilt har tilldelats den interinstitutionella övervakningsgruppen. Men vi måste fortfarande förbereda oss i tid, inför de kommande besluten, inte minst för att vi behöver tid att införa det regelverk och de strukturer som skall utvidga Lamfalussyförfarandet. Dessutom kommer vårt beslut om att utvidga detta förfarande eller inte att forma den typ av direktiv som vi inför med avseende på banker, försäkringar och konglomerat. Vi måste också ta hänsyn till behovet av att inrätta effektiva beslutsfattandestrukturer före utvidgningen. Vi får därför inte vänta till år 2006 och därefter.
Detta sagt förstår jag till fullo de invändningar som detta parlament framfört när det gäller behovet av verkliga demokratiska och ansvariga normer och garantier. Ekonomiska och finansiella kommitténs förslag har dragit betydande fördelar av mina tjänsteenheters insats. De respekterar särskilt de befintliga interinstitutionella politiska och rättsliga avtalen och detta parlaments privilegier. Vi har hela tiden betonat detta, och krävt att förslaget skulle läggas fram för offentligt samråd.
För övrigt håller jag inte med om att överlämnandet av ordförandeskapet för policygruppen för finansiella tjänster (FSPG) till en medlemsstat skulle försvaga kommissionens roll. FSPG kommer att ha en långsiktig, framåtblickande och strategisk roll, men kommissionens initiativrätt och förvisso dess roll i kommittéförfarandet kommer inte att äventyras. Det anges uttryckligen i Ekonomiska och finansiella kommitténs rapport.
Jag har noterat parlamentets fortsatta intresse att delta i FSPG. Men jag skulle också vilja notera att FSPG:s roll är att ge råd till rådet och kommissionen. Det är inte någon interinstitutionell grupp. Vi har emellertid 2005-gruppen - rådets ordförande nämnde det - inom vilken de tre institutionerna regelbundet skulle kunna diskutera strategiska frågor.
Jag har också noterat parlamentets krav på ett tydligt och otvetydigt åtagande att reformera artikel 202 i fördraget. Som ni vet har kommissionen upprepade gånger angett att den stöder ändringen av denna artikel. Ordförande Prodi sade just det i denna kammare den 5 februari 2002, när vi tillsammans med parlamentet enades om de demokratiska garantierna för att gå vidare med Lamfalussyförfarandet.
Detta återfinns också i kommissionens vitbok om styrelseformer, i dess meddelande om bättre lagstiftning, och i dess bidrag till konventet, kommissionens meddelande av den 22 maj med titeln ?Ett projekt för Europeiska unionen?. I samtliga dessa dokument finner man samma åsikt angiven, nämligen att vi stöder parlamentet i dess önskan att ändra artikel 202 i fördraget. Kommissionen kommer inom kort, troligen den 4 december, att lägga fram sitt meddelande om den institutionella strukturen. Meddelandets innehåll skall fortfarande fastställas slutgiltigt, men jag kan säga att vi anser att båda lagstiftningsgrenarna - rådet och parlamentet - i framtiden måste behandlas lika när det gäller kontrollen av kommissionen och hela kommittéförfarandeprocessen. Det är tydligt.
Vad jag skulle avråda ifrån - och här skulle jag vilja avsluta mina kommentarer om den resolution som Randzio-Plath lagt fram - är att man antar en resolution i dag som man på förhand vet att medlemsstaterna omöjligen kan genomföra politiskt. De kan inte ge sitt godkännande före en regeringskonferens som inte kommer att inledas förrän 2004. De kan inte ge sitt godkännande till ett särskilt resultat. Den rimliga utvecklingen vore väl att se till att dessa viktiga frågor har en säker plats på dagordningen för regeringskonferensen, när den inleds.
Om vi nu övergår till van den Burg-betänkandet, välkomnar kommissionen i stort sett detta betänkande. Jag skulle vilja tacka van den Burg för att hon utarbetat ett betänkande som verkligen är lägligt, med tanke på den nuvarande debatten om att utvidga Lamfalussyförfarandet, en debatt som förs i parlamentet, rådet och, till följd av ett offentligt samråd, också bland mer allmänt spridda intressegrupper.
Enligt min åsikt är betänkandet mycket fokuserat. Det är inriktat på den huvudsakliga utvecklingen inom finanssektorn, som till exempel tillsynen av konglomerat, globaliseringen av frågorna inom finanssektorn och svaren på bristerna i den amerikanska regelstrategin. I betänkandet anslås en realistisk ton genom att de olika tillsynsmetoder som medlemsstaterna har antagit erkänns. I betänkandet uppmanas kommissionen att agera på ett antal områden. Några av dessa förslag håller antingen på att hanteras eller är under utarbetande. Låt mig nämna fyra av dem: för det första en dialog med de föreningar som representerar finans- och konsumentsektorn; för det andra en dialog med Förenta staterna; för det tredje sunda regel- och tillsynsprinciper för de berörda myndigheterna i kandidatländerna; för det fjärde, konsekvensbedömningar för nya lagstiftningsförslag.
Kommissionen kan besluta att inte gå vidare med alla förslag i betänkandet, men vi kommer sannerligen att överväga dem vederbörligt. Det gläder mig att konstatera att man i betänkandet stöder kommissionen på ett antal områden. I betänkandet bekräftar man till exempel kommissionens ledande roll när det gäller att utarbeta lagstiftning, vilken i fördraget finns med som initiativrätten. Det är förvisso en ensamrätt i fråga om att ta initiativ. I betänkandet stöder man också kommissionens roll som en rättvis maktfaktor. Man noterar det viktiga arbete som kommissionens tjänsteenheter utför när det gäller att skapa en integrerad finansmarknad som, vilket Pedersen sade för ett litet tag sedan, är avgörande för Europeiska unionens medellångsiktiga mål med att skapa den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin senast 2010.

Van den Burg (PSE)
Herr talman! I slutet av förra veckan presenterade även den nederländske finansministern åtgärder för att återställa förtroendet för finansmarknaden. Bra, tänkte jag, bättre sent än aldrig, och jag konstaterar att man även i många andra medlemsstater vidtar liknande åtgärder.
Det verkar emellertid som om varje medlemsstat själv försöker att uppfinna hjulet på nytt. Samtidigt som vi i EU-sammanhang arbetar hårt för att under kommissionär Bolkesteins inspirerande ledning integrera finansmarknaderna, förbiser man enligt min mening i huvudstäderna att mycket av det som sker på finansmarknaden berör flera olika medlemsstater och sektorer.
Redan före sommaren började vi här i parlamentet att diskutera vilka möjligheter som finns att öka effektiviteten i tillsynen och det europeiska samarbetet. Det har även anordnats utfrågningar med tungviktarna inom tillsynsarbetet och det betänkande som nu föreligger är ett resultat av de diskussioner vi har fört. Tillsynsmyndigheter och marknadsaktörer ivrar för ökat samarbete och mer integration i Europa. Detta var något som slog mig under diskussionerna och jag menar att vi som politiker har en skyldighet att reagera adekvat på de nya risker som uppträtt.

Som Bolkestein redan har påpekat har jag i mitt betänkande valt en pragmatisk hållning och föreslagit ett stort antal praktiska åtgärder som jag nu inte tänker gå in närmare på, men tanken är man genom stegvis fortgående åtgärder skall verka för förbättrat samarbete och ökad integration. Jag har medvetet valt att inte göra en blåkopia av hur en idealisk situation skulle se ut, en situation som då skulle införas uppifrån och ned. I stället har jag valt att utgå ifrån den nuvarande situationen för att undvika att lägga tonvikten vid den interinstitutionella diskussionen, och framför allt betona kvaliteten och effektiviteten i utövandet av tillsyn som läget ser ut nu. Jag tror att det är en viktig utgångspunkt i den diskussion som vi nu måste gå vidare med. På så vis kan vi steg för steg arbeta vidare mot en europeisk integration.
Det som har slagit mig är att debatten i Bryssel, och då tänker jag närmast på Ekonomiska och finansiella kommitténs rapport (EFK-rapporten)och diskussionen inom Ekofin-rådet, har handlat om en institutionell ram och inbördes maktförhållanden, snarare än om att stärka det strukturella samarbetet och den strukturella samordningen på europeisk nivå. Det utkämpas maktstrider om ordförandeposter och sekretariatstjänster, eventuellt med sätet för dessa funktioner i bakhuvudet. Jag anser att detta är oklokt. Jag har i mitt betänkande försökt att ställa mig utanför denna typ av maktspel och har i stället koncentrerat mig på de innehållsmässiga argumenten.
Bolkestein har redan nämnt det, och inte heller för mig råder det någon tvekan om att vi behöver en stark kommission som arbetar med en integrerad marknad som utgångspunkt och som där spelar rollen som en oberoende mellanhand, och samlar säljare och köpare av finansiella tjänster. I mina ögon utgår rådet i för stor utsträckning från den nationella nivån och jag är rädd att det kommer att leda till att de stora medlemsstaterna styr och ställer och prioriterar andra intressen än behovet av förbättrat samarbete och effektivare tillsyn.
En annan sak jag vill kritisera är att diskussionen inom rådet och inom EFK framför allt har förts bakom lyckta dörrar, utan någon som helst inblandning från de nationella parlamenten. Det är bra att vi genom den diskussion som vi har fört inom utskottet för ekonomi och valutafrågor i parlamentet, har ändrat på den saken och åstadkommit en situation som är mer öppen för insyn.
För vår del är diskussionen emellertid långt ifrån avslutad i och med detta. Vi uppmanar finansministrarna att ta initiativ till en bredare diskussion. För detta ändamål presenteras ett antal förslag, men som jag redan har sagt kommer man inte att fatta några definitiva beslut inom ramen för resolutionen. Detta förutsätter just en bredare diskussion.
Det jag särskilt vill betona och även i denna debatt vill uppmärksamma, är den ?befogenhetsklausul? som vi har tagit med i betänkandet i syfte att redan nu skapa en rättslig grund för möjligheten att utöva europeisk tillsyn även på europeisk nivå. Eventuellt skulle man kunna ta upp saken till diskussion inom ramen för regeringskonferensen och kanske även inom ramen för konventet. Frågan regleras i nuläget inte i fördraget, vare sig för ECB eller för andra tänkbara tillsynsmyndigheter på europeisk nivå.
Vi lämnar frågan helt öppen om hur och när detta eventuellt skulle kunna bli verklighet, men menar samtidigt att det är viktigt att ärendet regleras redan nu, så att förutsättningarna för en sådan utveckling skapas. Bolkestein togs uppenbarligen på sängen av förslaget när vi diskuterade det i utskottet. Jag hoppas att han nu har tänkt över saken närmare och intar en mer positiv ståndpunkt. Det var just detta som saknades Lamfalussyförfarandet, nämligen att man redan på förhand har tänkt över saken och att man måste skapa förutsättningar för utvecklingen.
En sista kommentar angående Lamfalussyförfarandet. Jag måste säga att jag personligen är motståndare till denna utvidgning i riktning mot banker, försäkringsbranschen och mot konglomerat och pensionsfonder. Det uttryckts också klart och tydligt i resolutionen, men jag menar att det är högst önskvärt att vi tar upp frågan om de villkor och förutsättningar som måste skapas för att se till att parlamentet kan spela en fullvärdig roll i sammanhanget. Under resten av debatten kommer vi att gå närmare in på den saken.
Karas (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Låt mig först säga något om Lamfalussyförfarandet och sedan något om van den Burgs betänkande, ur min egen och ur min grupps synvinkel. För det första säger vi ett mycket klart ?ja? till ett snabbare, mer flexibelt och öppnare förfarande. Därför säger vi också ?ja? till målen i Lamfalussyförslaget. Men här måste det sägas att vi, om rådet skulle arbeta lika snabbt och gemenskapsinriktat som Europaparlamentet, varken skulle ha något problem med takten eller med resultaten. Jag kan som exempel nämna pensionsfondsdirektivet rörande tjänstepensioner. Parlamentet lade fram ett betänkande på nio månader, rådet behövde 26 månader.
För det andra: För alla frågor som berörs av Lamfalussyförfarandet gäller medbeslutandeförfarandet för Europaparlamentet. Det måste påpekas att tekniska detaljbestämmelser mycket ofta inte är opolitiska. Trots detta välkomnar vi målen i Lamfalussyförfarandet. Det råder det inte något tvivel om. Vi är inte heller avvisande inför utvidgningen. Men jag ber om förståelse för att vi säger att det inte kan förekomma någon blankofullmakt.
Vidare vill jag be er tänka på att Lamfalussy/Wogau-förfarandet alltid var tänkt som ett mellansteg, som en övergångslösning, och aldrig som en slutprodukt. Som slutprodukt, som ett slutresultat måste man betrakta ett jämställande av Europaparlamentet och rådet. Och detta slutresultat har vi ännu inte uppnått. Vi välkomnar därför von Wogaus ändringsförslag till betänkandet från Bourlanges i utskottet för institutionella frågor. Vi stöder resolutionen från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Vi förväntar oss av kommissionen att man tar upp denna punkt i enlighet med förklaringen från ordförande Prodi och kommissionär Bolkestein i listan på krav till konventet. Dessutom kräver vi en viljeyttring från stats- och regeringscheferna i Köpenhamn.
Jag skulle vilja lägga fram förslaget om ett gemensamt samråd mellan kommissionen och utskottet för ekonomi och valutafrågor samt företrädare från Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR) och kommittén med marknadsdeltagare om erfarenheterna av Lamfalussyförfarandet när det gäller direktiven om marknadsmissbruk och prospektdirektiven, för att man också skall kunna ta med dessa erfarenheter, som ju inte enbart är positiva, i de åtgärder som närmast skall vidtas.
Vi välkomnar också van den Burgs betänkande, inte bara därför att några av mina ändringsförslag har antagits. En majoritet av oss kommer att rösta för detta betänkande. Men jag konstaterar att tiden ännu inte är inne för att fastslå det optimala formatet för en paneuropeisk tillsynsmyndighet för finanser. Därför arbetar också vi för att finansministrarna och de nationella tillsynsmyndigheterna för finanserna skall uppmanas att tillsammans med alla relevanta aktörer skapa en omfattande dialog om en integrerad europeisk tillsynsmyndighet, med hänsyn tagen till de nationella tillsynsmyndigheternas roll och till ECB:s ansvar. Jag är också positiv till bemyndigandeklausulen i samband med konventet, eftersom vi inte bör binda oss, för den händelse att vi eventuellt kommer fram till ett annat politiskt resultat. Det handlar inte om motsatsförhållandet mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna, utan om bestämmelser för tillsynsmyndigheten, integrerade sådana, som motsvarar den nya inre finansmarknaden.

Randzio-Plath (PSE)
Herr talman! Jag vill eftertryckligen understryka att van den Burgs betänkande når Europaparlamentet vid rätt tidpunkt, eftersom vi måste föra denna debatt om tillsynsmyndigheten i Europa. Men det är ännu viktigare än någonsin tidigare att skilja mellan problemet med tillsynsmyndigheten och problemet med regleringen.
Jag anser att det är riktigt att van den Burg i sitt betänkande har valt ett mycket öppet sätt att ta itu med saken. Jag anser också att det är riktigt att hon i enlighet med detta granskar de olika modeller som vi har här i Europeiska unionen när det gäller tillsynsmyndigheter, utan att skissa upp någon slutgiltig modell. Vi måste gå varandra till mötes, vi måste lära av våra erfarenheter, och vi måste framför allt försöka att inte föra in någon dogmatism eller ideologisering av en enda ståndpunkt i debatten. Därför anser jag att detta betänkande ger oss en bra grundval för dialogen med de andra institutionerna.
Jag vill nu koncentrera mig på de problem som sysselsätter oss i samband med utvidgningen av Lamfalussyförfarandet, eftersom det här ju framför allt handlar om regleringen. Herr rådsordförande, ni har helt riktigt påpekat hur nödvändigt det är med finansiell integration, men även med finansstabilitet. Här överträffas inte Europaparlamentet i sin ståndpunkt av något råd eller någon kommission, eftersom vi anser att finansmarknadsstabilitet i själva verket är offentlig egendom och att vi som ledamöter måste försvara den.
Men vi måste också hela tiden fråga oss om de förfaranden som valts kan bidra till detta. När jag tänker på att jag först för nio månader sedan, med åtskilligt magont, stödde en överenskommelse genom vilken Lamfalussyförfarandet infördes för värdepappersregleringen, tycker jag det är lite för tidigt att redan i dag diskutera ?födelsen av Lamfalussy-trillingar?, nämligen utvidgningen av förfarandet till de tre nya områdena bankväsende, försäkringar och konglomerat, eller rentav rekommendera dem. 
Det handlar inte bara om att vi enligt min åsikt ännu inte har några erfarenheter. Ni vet lika bra som jag att det första Lamfalussydirektivet om marknadsmissbruk ännu inte på långt när har genomförts, och att det andra rentav fortfarande väntar på att omsättas i en gemensam ståndpunkt. Nej, det handlar också om att kommissionen helt klart har medgett att man ännu inte känner till vilka brådskande lagstiftningsakter som väntar oss. Därför är det mycket viktigt att vi får ett löfte av kommissionen och rådet om att bestämmelsen om öppenhet i varje fall skall beaktas även i fortsättningen i samband med en utvidgning av Lamfalussyförfarandet.
Jag tror att vi har gjort framsteg här. Det vill jag uttryckligen säga från parlamentets sida. Bestämmelsen om öppenhet är säkert av central betydelse för en fungerande demokrati.
Men det handlar inte bara om en institutionalisering av ytterligare öppenhetsmekanismer. Nej, det handlar också om hur man fortsätter lagstiftningen. Jag menar att det fortfarande inte finns någon institutionell balans i lagstiftningsförfarandet, och att vi behöver få en ändring av artikel 202.
Bolkestein har flera gånger påpekat för oss att parlamentet ju alltid har möjlighet att i medbeslutandeförfarandet blockera ytterligare ett direktiv. Men för oss handlar det inte om att blockera något. Det handlar om ett konstruktivt samarbete. Därför, herr rådsordförande, förväntar jag mig av Ekofin, men också av Europeiska rådet i Köpenhamn, en politisk förklaring om att det krävs en ändring av fördraget när det gäller sekundärrätt, när det gäller parlamentets önskan om bemyndigande, men samtidigt också med rätt till återkallande, och att man kommer att arbeta för detta med alla rättsliga implikationer som det nödvändigtvis kommer att resultera i. Det måste finnas balans mellan rådet och Europaparlamentet såsom varande gemensamma lagstiftare. Det är av central betydelse för denna parlamentariska demokratis framtid, som vi ju när allt kommer omkring alla vill utforma genom konventet och regeringskonferensen 2004.

Huhne (ELDR).
Herr talman! Min grupp stöder i stora drag van den Burgs ansträngningar med hennes betänkande. Därför skall jag, om hon ursäktar mig, inrikta mig på utvidgningen av Lamfalussyförfarandet. Min grupp stöder en utvidgning av Lamfalussyförfarandet till att omfatta bank- och försäkringssektorn. Man behöver bara se detaljrikedomen i de beslut som fattas i Basel om bankernas kapitaltäckning för att inse att det vore nonsens att införliva dessa beslut i primärrätten. Våra amerikanska kolleger har redan godkänt införandet av alla Basel-beslut i sekundärrätten, och att försena detta i onödan skulle ställa de europeiska bankerna inför en konkurrensmässig nackdel.
Ministerrådet tycks emellertid ibland ha glömt två viktiga saker. För det första att parlamentet är helt och hållet uppbundet av den demokratiska översynen av de kommittéer som fastställer genomförandelagstiftning. För det andra att överenskommelsen om att tillämpa Lamfalussy-kommittéerna för värdepappersmarknaden var en strängt tillfällig åtgärd, vilket är orsaken till att det finns fyraåriga bestämmelser om tidsbegränsad tillämpning, som rådet samtyckt till både i fråga om prospekt och direktiven om marknadsmissbruk. Med tillfälligt menas tillfälligt. Om vår demokratiska övervakningsroll skall vara effektiv, måste artikel 202 i fördraget återspegla medbeslutandet om genomförandekommittéerna, annars kommer denna kammare alltid att ha fördomar gentemot den befogenhetsfördelning som är nödvändig för att hantera vissa extremt tekniska frågor.
Av hänsyn till god förvaltning och demokratisk översyn, borde medlemsstaterna förplikta sig - antingen i ett uttalande i rådet eller i något annat sammanhang - att se över artikel 202, i vilken inte bara lika befogenheter införs för parlamentet och rådet, utan där det också säkerställs att denna kammare och rådet genomför en verklig översyn. Sedan kan vi gå vidare med att utvidga Lamfalussyförfarandet, återigen på tillfällig basis.
Herzog (GUE/NGL).
Herr talman! Efter de finansiella världsmarknadernas fall och djupt bristfälliga funktion är det nödvändigt att bygga upp mer hållbara europeiska regler, liksom en gemensam tillsyn. Är Lamfalussys metod lämplig? Bör den utvidgas? Den bygger på skillnaden mellan ramlag och sekundärlag. Detta är i princip välgrundat, men innebär ett grundläggande problem för demokratins utövande. Parlamentet bör i sin egenskap av medlagstiftare faktiskt placeras på samma nivå som rådet och utifrån detta förfoga över en möjlighet till återkallande. Det är anledningen till att jag, liksom mina kolleger, kräver att artikel 202 i fördragen skall reformeras. Jag uppskattar kommissionens engagemang. Jag lyssnar till Pedersens uttalanden och jag inväntar rådets bekräftelse.
Ett problem när det gäller demokratisk kontroll är samrådets kvalitet. Lagstiftningsagendan har ännu inte varit föremål för någon större debatt. Man samråder mer med de yrkesverksamma, men stora framsteg återstår att göra för övriga parter i det civila samhället och för att uppnå tillfredsställande tidsfrister.
Sammanfattningsvis uppskattar jag principen i Lamfalussys metod, men jag önskar och kräver att den förbättras innan den utvidgas. 
Jag tycker mig förstå att rådet redan bekräftat Ekofinrådets val. Kort sagt är beslutet fattat utan att samrådet kan göra något åt det: det tycker jag är att förneka demokratin.
I sakfrågan har jag för övrigt haft tillfälle att höra Alexandre Lamfalussy hävda orosmoment: en stor skillnad för bankerna och försäkringarna jämfört med marknaden och tillsynskravet, vilket är grundläggande. Men som vi vet skiljer sig inte bara de nationella regleringsstrukturerna från varandra, de går även åt olika håll. Jag är därför mycket förvånad över att höra Pedersen redan nu förespråka att en gemensam lösning av samma typ som FSA skall väljas, redan innan något beslut fattats. 
Van den Burgs betänkande är mycket klokare, och där förespråkas att en verklig samordning skall byggas upp. Man föreslår också att Europeiska centralbankens plats skall fastställas, som har en grundläggande roll som långivare i sista hand.
Tillåt mig att tala om ett av problemen med regler som gäller vår benägenhet att anpassa oss till reglerna i Förenta staterna och gå i riktning mot en integrerad transatlantisk marknad. Det är en grundläggande politisk fråga, som vi ännu inte diskuterat. Jag är för konvergens, men en konvergens som förutsätter att vi bygger upp våra egna modeller. Frågan om bokföringsstandarder har redan ställts offentligt på ett modigt sätt av den europeiska bankbranschens medlemmar, som säger nej till att deras inrättningar och insättare skall bli mindre säkra, något som skulle bli följden av en allmän hänvisning till marknadsvärdet i balansräkningens bokföring. Jag måste säga att rådet inte agerat ansvarigt när det givit fullmakt åt IAS:s styrelse. När det handlar om grundläggande regler och standarder i européernas allmänna intresse måste man vara mycket mer krävande när det gäller demokratisk kontroll.

Blokland (EDD).
Denna vecka går plenarsammanträdet till stora delar i utvidgningens tecken. Diskussionen om utvidgningen och dess konsekvenser för befintlig och ny lagstiftning gör oss medvetna om de skillnader, vid sidan om alla likheter, som finns mellan medlemsstaterna och kandidatländerna. En viktig skillnad återfinns i frågan om den sociala marknadsekonomin och den oberoende tillsynen av denna.
En väl fungerande social marknadsekonomi är ett av de villkor som kandidatländerna måste uppfylla för att bli medlemmar i unionen. Vad väl fungerande social marknadsekonomi är, beskrivs inte närmare. Däremot har det visat sig att vår egen marknadsekonomi ännu inte fungerar optimalt. Det har ju skrivits en rapport under ledning av Lamfalussy och denna rapport innehåller rekommendationer för hur finansmarknaderna skall kunna förbättras.
Ett viktigt mål med Lamfalussyförfarandet är att förbättra kontrollen och tillsynen av finansmarknaderna. Jag är emellertid något bekymrad över utvecklingen vad gäller den oberoende tillsynen i kandidatländerna. Enligt min åsikt är det statens uppgift att utforma ramar inom vilka finansmarknaderna kan verka. Eftersom marknaderna blir allt mer globala och har hela världen som arbetsfält, är det mycket viktigt att tillsyn och upprätthållande av regler organiseras på ett effektivt sätt. På så vis skyddar man medborgarna och skapar möjligheter att bekämpa anomalier.
Utvecklingen på finansmarknaderna har uppenbarligen inte gått de länder som under de närmaste åren kommer att bli medlemmar i Europeiska unionen förbi. Jag vill därför gärna att kommissionär Bolkestein berättar hur han på ett passande sätt hade tänkt åstadkomma en oberoende tillsyn i kandidatländerna. Räknar ni med att kandidatländerna på kort sikt och på samma villkor som de nuvarande medlemsstaterna kommer att klara av att uppfylla kraven i de direktiv som omfattar finansmarknaderna?
Jag ber på förhand om ursäkt för att jag inte kan invänta svaret, men jag skall läsa igenom detta noggrant.
Della Vedova (NI).
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill först av allt tacka vår kollega van den Burg för hans arbete i en fråga - den offentliga tillsynen - som är lika omfattande och komplicerad som dåligt avgränsad. Det är därför desto viktigare att utveckla en europeisk tillsyn, även om den för tillfället enbart är imaginär. De händelser som flera gånger nämns i betänkandet - Enron, WorldCom och, ur ett annat perspektiv, även Vivendi och andra - kräver, bland annat för att tillfredsställa konsumenternas och de europeiska brukarnas och investerarnas intresse, en diskussion om hur effektiva systemen är när det gäller att skydda spararnas intressen, och marknadens aktörer i allmänhet.
Det är bra att man understryker i betänkandet att det inte finns något som styrker att Europa skulle vara immunt mot denna typ av dramatiska kriser. Det är bra att det har förekommit en skandal som den i Enron, inte så mycket på grund av de nya lagar som tillkommit och som kommer att tillkomma på grund av den, utan snarare på grund av den förhöjda medvetenhet som den skandalen har skapat hos investerare och pensionsfonder om nödvändigheten av övervakning.
Innan vi kastar skulden på det amerikanska systemet måste vi också komma ihåg, att under året som helhet har nedgången för Dow Jones börsindex varit totalt 16 procent. Inom euroområdet har börsindexen gått ner med 34 procent - i Europa har med andra ord ett mycket större värde gått förlorat för spararna än vad som hänt under detta annus horribilis i Förenta staterna. I Tyskland har förlusten faktiskt varit hela 40 procent.
Vi måste också vara försiktiga - och i betänkandet finns det en mycket balanserad genomgång av denna fråga - när det gäller att kräva nya regler och bestämmelser som en allmän kur mot de brister och svårigheter som marknaderna kan komma att ställas inför, framför allt om det gäller att kräva insatser från det allmänna.
Låt mig avsluta med att ta upp en mer specifik fråga som gäller integrationen av de finansiella marknaderna. Jag anser att den fortsätta tillsynen över försäkringsbolag och finansinstitutioner på nationell nivå, dvs. från centralbankshåll, blir alltmer diskutabel. I Italien till exempel placerar man funktionen att övervaka kartellbildningar på kreditmarknaderna i samma institution som ansvarar för den allmänna tillsynen över försäkringsbolag och banker, dvs. centralbanken, vilket skapar en intressekonflikt som inte främjar effektiviteten på marknaderna.

Villiers (PPE-DE).
Herr talman! Jag stöder utvidgningen av Lamfalussyförfarandet i princip, och jag hoppas att de interinstitutionella svårigheterna kan lösas så snart som möjligt, så att vi kan göra framsteg och modernisera beslutsfattandestrukturerna med avseende på banker, försäkringar och finansiella konglomerat. Alla institutioner måste arbeta tillsammans för att göra detta möjligt, och jag hoppas särskilt att rådet kan göra ett uttalande, där det framför sin villighet att se över artikel 202 under år 2004.
Vi välkomnar stora delar av van den Burg-betänkandet: dess fokus på förbättrat genomförande, dess krav på att tillsynsmyndigheterna skall ges viss handlingsfrihet, och tillåtas att utöva sitt omdöme, snarare än att oflexibelt och utan att tänka genomföra regler och kryssa i rutor. Vi stöder också kravet på att kommissionen skall utföra en kostnadsbedömning av de regleringsmässiga konsekvenserna och på att parlamentet skall utföra en bedömning av följderna av kostnaderna för sina ändringsförslag. Vi håller med om att det finns ett behov av ökat samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheterna och förbättrade förbindelser och en förbättrad dialog med Förenta staterna.
I frågan om en gemensam tillsynsmyndighet inom EU, går åsikterna isär något i vår grupp. Vi är eniga i vår åsikt att det vore fel att inrätta en tillsynsmyndighet som skulle omfatta hela EU nu eller på medellång sikt. Några av oss brittiska konservativa skulle rent principiellt utesluta detta, andra inom PPE-DE-gruppen skulle vilja hålla detta alternativ öppet som en mycket långsiktig möjlighet. Jag motsätter mig en tillsynsmyndighet för hela EU, eftersom den skulle få för stor makt. Maktkoncentrationen inom till exempel Förenade kungarikets Financial Services Authority är i sig mycket skrämmande. En europeisk motsvarighet skulle vara en byråkratisk koloss, som inte skulle kunna hålla jämn takt med dynamiken och innovationen på finansmarknaderna. En EU-omfattande tillsynsmyndighet skulle inte ha expertkunnandet för att kunna hantera transaktioner och marknader som är så vitt skilda som till exempel derivatmarknaden i London och de många tusentals små tyska sparbankerna och statliga bankerna. En effektiv tillsynsmyndighet måste stå marknaderna nära och förstå den marknad som den övervakar.
En gemensam tillsynsmyndighet för finansiella tjänster inom EU skulle ha en omöjlig uppgift, med tanke på hur olika reglerna och rättssystemen är inom EU. Reglerande myndigheter inom finanssektorn spelar en central roll i fråga om åtal och brottmål, och dessa frågor bör bevaras inom medlemsstaternas behörighetsområde. Det finns så mycket annat arbete att göra för att skapa en gemensam marknad för finansiella tjänster, och för att verkligen genomföra de fördelar som nämndes i kommissionens rapport för bara några dagar sedan. EU:s beslutsfattare borde inse att en centraliserad lösning inte alltid är den bästa lösningen.

Radwan (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär! Det rekommenderas en integrerad finansmarknad i Europa, och vi måste också snabbt och marknadsanpassat utarbeta reglerna för den och genomföra dem i parlamentet. Lamfalussyförfarandet skapades för detta av de vises kommitté. Målet är en bättre och snabbare lagstiftning. Det var den ursprungliga anledningen till att Lamfalussy startade detta projekt, som sedan kompletterades av von Wogaus betänkande; vi stöder principiellt detta projekt. Men man måste också bedöma helheten efter om målen uppnås. Målet är en snabb, bättre lagstiftning, det har redan sagts. Det beror inte primärt på Europaparlamentet att lagstiftningen inte gick igenom så snabbt som önskat, utan här krävs det säkert också att rådet tänker efter.
Innan vi använder CESR och Lamfalussyutvidgningen på andra områden, exempelvis banker, försäkringar, konglomerat, måste vi först bedöma hur CESR arbetar i dag. Är CESR i dag effektiv på de områden där man verkar? Där hörs det från marknaderna redan många frågor och öppen kritik. Jag tror att vi här först skall ställa frågan om öppenheten, frågan om det är meningsfullt att CESR redan, parallellt med direktivförslagen, påbörjar sitt arbete. Frågan är om vi skall godta detta i denna form. Här slår två hjärtan i mitt bröst. Å ena sidan är jag principiellt till att börja med emot att CESR arbetar parallellt med ett direktivförslag. Vi har det nu i fråga om prospektdirektivet. Här bör CESR först avvakta vad som beslutas av parlamentet och rådet, innan man sätter i gång.
Å andra sidan är jag egentligen tacksam för att CESR arbetar parallellt, eftersom vi i god tid får höra vad man tänker där, och möjligen kan hinna dra i nödbromsen i lagstiftningsförfarandet. Inom det området handlar det säkert också om de tekniska detaljerna. Jag har delvis ett intryck av att allt det som kommissionen anser att en genomsnittlig parlamentsledamot inte förstår, är en teknisk detalj! Det skulle då vara ganska mycket. 
Men man bör när det gäller de tekniska detaljerna inte glömma bort - och man har redan nämnt Basel II - att det absolut också finns en politisk potential i det, sprängstoff som blir synligt först efter en viss tid.
Därför måste vi inte bara fundera över artikel 202, utan den måste också ändras. Jag hade i dag förväntat mig modigare ord av ordförandeskapet. Senast i Köpenhamn måste dessa modiga ord komma, tydliga ord, för att klargöra att rådet och parlamentet är jämställda. Man säger alltid till parlamentet att det måste vara möjligt med en snabb, marknadsanpassad lagstiftning. Detta bejakas, men då kan jag i dag bara ge rådet följande rekommendation med på vägen: Ta parlamentets argument på allvar! Det kommer att bli diskussioner och allvarliga kontroverser, och vi vill inte ha något svartepetterspel på detta område! Därför är Köpenhamn en bra möjlighet för att ge en signal när det gäller artikel 202.
Samma sak gäller - och här vill jag stödja kommissionär Bolkestein - för kommissionens framtida roll. Kommissionen måste behålla sin centrala roll. Det är den som genomför och söker förverkliga de sameuropeiska intressena.
Avslutningsvis ett par ord om den integrerade tillsynsmyndigheten för finanser i Europa. Vi måste se till att hänsyn tas till de regionala förutsättningarna. Därför kan jag i stor utsträckning ge min kollega Villiers rätt i att vi för ögonblicket inte har någon integrerad tillsynsmyndighet för finanser på det området. Vi kommer naturligtvis också att tvingas tänka på hur stora europeiska företag i framtiden skall arbeta på det området. Här ser jag goda exempel i direktivet om konglomerat, samt en väg som vi kan gå.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! De två frågor som vi behandlar här i kväll verkar säkert alldeles för svårbegripliga och tekniska i en utomstående iakttagares ögon, men som flera talare har betonat är det frågor som berör medborgarna och med anledning av de två stora internationella skandaler som är aktuella berörs även konsumenterna av dessa frågor för närvarande.
Ärendet Enron i Förenta staterna har nämnts, men till exempel i mitt hemland, Spanien, är en stor finansiell skandal aktuell för närvarande, ärendet Gescartera, som redan har lett till att personer på flera höga poster i regeringen har avgått och som kan leda till att andra personer hamnar i farozonen - det spanska parlamentet undersöker nämligen situationen för närvarande. När det talas om finansiella tjänster talar man om något som påverkar de vanliga medborgarnas liv. De påverkar deras pensioner och deras utsikter till sparande.
Vi försöker för närvarande inrätta paneuropeiska, gränsöverskridande finansiella tjänster i Europa. Vi bemödar oss om att garantera våra finansiella företag största möjliga frihet och möjligheter att agera på det europeiska området, men om vi inte inrättar ett paneuropeiskt tillsynssystem för att kontrollera verksamheten inom dessa företag finns det risk för att det slags bedrägerier och skandaler som nu enbart finns på nationell nivå inträffar i hela Europeiska unionen. Jag anser inte att en avreglering av de finansiella tjänsterna i hela gemenskapen är tänkbar om den inte åtföljs av ett system för tillsyn av den finansiella verksamheten som också omfattar hela gemenskapen.
Vi är alla överens om att den här frågan kräver en demokratisk lösning. Demokrati betyder ?folkstyre? och detta är endast möjligt genom parlamentarisk representation - i Grekland var den direkta demokratin möjlig eftersom man samlade alla medborgare på ett torg. Försöket att ersätta demokratin med ett system för offentlig rådfrågning, utan att gå till val, till exempel genom dator eller offentliga rådfrågningar är - som kommissionär Bolkestein sade en villfarelse. Den grundläggande rådfrågningsmetod som är möjlig i dag är offentlig rådfrågning genom valurnorna och de lagligt valda företrädarna.
För närvarande diskuteras till exempel ett förfarande som kan leda till att kommissionens förslag skulle kunna blockeras av en enkel rådfrågning av sektorns företag. Enligt min åsikt finns det ingenting som är så långt från demokrati som att identifiera de samtalspartner som skall företräda denna demokrati.
Detta leder oss in på den slutliga punkten: förslagen från Randzio-Plath. Medbeslutande är inte något godtyckligt, det är ett förfarande som innebär att parlamentet deltar och det är resultatet av en politisk process. Det är sant att det finns en genomförandefas och en delegeringsfas och eftersom det är medlemsstaternas regeringars uppgift att genomföra förslagen kan man hävda att parlamentet inte skall delta i den fasen och inte utöva någon kontroll. Men om vi till exempel talar om delegerande bestämmelser på lagstiftningsområdet, ser jag inte att det finns någon möjlighet att fortsätta med Lamfalussyförfarandet om man inte fastställer ett tydligt deltagande från parlamentets sida genom att ge det möjligheten att häva beslut, det så kallade call back-förfarandet. Det vill säga, parlamentet, som utgörs av folkets lagligt valda företrädare, har både en rättighet och en skyldighet att delta i övervakningen av hur lagstiftningen utvecklas.
Som Randzio-Plath betonade har vi just antagit Lamfalussyförfarandet. Vi har inte någon erfarenhet av hur det fungerar ännu och ändå vill vi redan begränsa parlamentets möjliga deltagande, utan att se om detta förfarande fungerar effektivt. Vi måste först prova om det fungerar och se om de demokratiska garantierna verkligen upprätthålls. Om garantierna upprätthålls kan ni vara säkra på, herr kommissionär, herr tjänstgörande rådsordförande, att parlamentet är berett att delta fullt ut.
Men det är till exempel inte demokratiskt att företagen deltar i godtyckligt valda forum, i särskilda rådfrågningar. Ingen kommitté kan ersätta folkets vilja och den uttrycks endast genom valen, genom parlamenten och parlamentets företrädare. Parlamentets arbetssätt kanske kan förbättras, de parlamentariska strukturerna kan förbättras i den nya författningen, men när man skall anta lagstiftning måste detta ske genom ett instrument som har valts av folket i ett normalt valförfarande. Allt annat skulle vara en lögn och ett sätt att lägga lagstiftningen i händerna på just de personer som kanske senare skulle kunna utnyttja detta för att lura konsumenterna.
Jag anser att vi måste förstärka våra tillsynsförfaranden och våra tillsynsmekanismer och göra dem så flexibla som möjligt, vilket bör ske genom att parlamentet deltar i hela lagstiftningsförfarandet, uppifrån och ned.

Kauppi (PPE-DE).
Herr talman! Liksom många av mina kolleger gläder det mig att kunna konstatera att rekommendationerna i betänkandet av Baron Lamfalussy har genomförts. Det finns förvisso ett behov av att utvidga dem till att omfatta andra finanssektorer och av att införliva lämpliga bestämmelser om detta i fördraget. Men innan denna åtgärd vidtas, måste en ordentlig utvärdering göras av dessa åtgärder mot bakgrund av erfarenheten.
Frågan om sekundärrätten togs också upp i konventets arbetsgrupp om ekonomisk styrning, som jag var medlem av. I Hänsch-arbetsgruppen och senare vid konventets plenarsammanträde konstaterade man att detta ger upphov till övergripande frågor på området för kommittéförfarandet, som till exempel Europaparlamentets roll, vilka sträcker sig bortom Hänsch-arbetsgruppens kompetensområde och därför borde behandlas av andra grupper. Vi förväntar oss att konventet skall se över denna fråga inom en snar framtid.
I Hänsch-arbetsgruppen försökte Europaparlamentsledamöter som Berès och jag att säkerställa en överenskommelse från arbetsgruppens sida om att fördraget skulle ändras för att ge parlamentet en formell rätt till återkallande inom ramen för detta förfarande. Jag motsätter mig Bolkesteins åsikt att det är omöjligt för rådet att göra ett politiskt förpliktigande gentemot oss. Om det finns tillräckligt med politisk vilja i rådet är allt möjligt. Det är struntprat att säga att fördragsändringar endast kan göras vid regeringskonferensen. Det är rättslig rappakalja. Om det finns en verklig politisk vilja inom rådet kan det göras. Jag anser fortfarande att Pedersen skulle kunna vara mer precis i sina uttalanden.
Lamfalussyförfarandet borde också beaktas med avseende på den nationella utvecklingen av sektorn med finansiella tjänster. Vi behöver också en större transatlantisk dialog inom sektorn för finansiella tjänster på lagstiftningsnivå. Det är mycket viktigt. Jag skulle dessutom vilja betona betydelsen av samråd. Samrådsförfarandena, vilket Herzog sade, måste vara formaliserade och så insynsvänliga som möjligt.
Jag stöder vår föredragandes punkt om genomförandebestämmelsen. Om man skulle besluta att vi behöver en överstatlig finansiell tillsynsmyndighet, måste denna möjlighet föreskrivas i fördraget efter konventet vid nästa regeringskonferens.

Katiforis (PSE).
Herr talman! Först skulle jag vilja gratulera föredraganden, van den Burg, till hennes utmärkta arbete med att utarbeta detta betänkande om den framtida lagstiftningen på det finansiella området i Europa, som är ett så komplicerat och kontroversiellt ämne.
Jag skulle vilja betona att det som på ett chockerande sätt framkom i Förenta staterna efter den globala ekonomiska nedgången som startade med kollapsen av den nya teknologimarknaden, var faran med en laisser faire-reglering på en snabbt expanderande marknad. Skulle de finansiella redovisningsskandalerna ha uppstått om regleringen hade varit lika kraftfull som nu? Jag vill påstå att de inte skulle ha gjort det. Denna fråga kan naturligtvis bemötas genom att fråga om det hade varit möjligt att införa så stränga regler på en snabbt expanderande marknad. Snabbt expanderande marknader har varit kända för att fungera som mycket goda katalysatorer för att ta sig friheter inom lagen och till och med när det gäller ärlighet. En fördel med den marknadsnedgång som vi för närvarande har är kanske att vi kan använda detta tillfälle för att införa den typ av reglering som kommer att komma oss väl till pass när glädjeyran återigen tar över på finansmarknaderna, vilket den oundvikligen kommer att göra.
Man kan fråga sig huruvida nedgången hade varit lika brant om vi inte hade gått igenom våg efter våg med avslöjanden om brist på intern kontroll och extern tillsyn. Återigen skulle svaret vara nej, men tiden är nu inne att stärka reglerna inför de goda tidernas återvändande, genom att inte längre ta det onda med det goda.
Jag förespråkar inte att man skall införa handfasta regler och inte heller regler som går emot andan på den inre marknaden eller handlingsplanen för finansiella tjänster. Jag är relativt säker på att den stora majoriteten av parlamentarikerna förespråkar inrättandet av en gemensam marknad med finansiella tjänster inom EU, vilket vi har visat under de senaste åren i de olika ståndpunkter som vi antagit om lagstiftningen om handlingsplanen för finansiella tjänster. Jag delar inte vissa av mina kollegers samvetskval om en europeisk tillsynsmyndighet. Jag anser inte att Securities and Exchange Commission (Förenta staternas börstillsyn) har gjort någon skada i Förenta staterna.
Det finns många indicier, inklusive Gyllenhammar-rapporten, till stöd för fördelarna med en enad finansmarknad som visar att integrationen av marknaden för finansiella tjänster i Europa skulle medföra avsevärda ekonomiska fördelar. Man bör inte förvänta sig något annat. Allt som skulle stödja investeringsprocessen i vår ekonomi måste medföra finansiella fördelar, eftersom vi är så svaga på det området. Enligt rapporten, skulle vinsten kunna ligga på omkring åtminstone en halv procentenhet per år i ökad ekonomisk tillväxt. Man kan också åberopa indicierna i resultatet av den nya undersökning som kommissionen offentliggjorde så sent som i förra veckan, som antyder att den totala europeiska sysselsättningen kan öka med en halv procentenhet under nästa årtionde till följd av integrationen av finansmarknaderna.
Man måste förstå att en ökad integration ökar de europeiska institutionernas ansvar att faktiskt finna den bästa typen av reglering, att genomföra så djupgående samråd som möjligt, att tillämpa och tolka lagen så konsekvent som möjligt, och att vara flexibel när problem uppstår. Än så länge är jag rädd att det med de nya Lamfalussyförfarandena inte finns tillräckligt med bevis för att kommissionen har agerat i enlighet med dessa samrådsprinciper. Avsaknaden av inledande samråd om förslaget till direktivet om marknadsmissbruk och ändringarna i sista minuten i förslaget till direktiv om investeringstjänster är inga goda tecken. Jag vill därför påstå att vi måste vara mycket försiktiga med att utvidga Lamfalussyförfarandena till andra områden för finansiella tjänster. Vi måste ha tid på oss och göra en verklig analys av hur förfarandet har fungerat. Den institutionella övervakningsgruppen om Lamfalussyförfarandet har ännu inte lagt fram sin första rapport. Under dessa omständigheter är jag emot alla typer av påskyndad utvidgning av Lamfalussyförfarandet.

Pedersen
. (DA) Herr talman! Jag får säga att de fina synpunkter och överväganden jag nyss hört har övertygat mig om att Europaparlamentet och rådet har ett gemensamt intresse av att finna en lösning på frågan om utvidgningen av Lamfalussyförfarandet. Så vitt jag kan förstå är vi eniga om karaktären på det problem vi försöker lösa. Vi är eniga om att vi har behov av finansiell stabilitet, en effektiv harmonisering av lagstiftningen på området, samt av ett effektivt samarbete och en konvergens mellan de finansiella tillsynsmyndigheterna. Jag förstår att man har noterat kommissionens rapport om den tillväxtmöjlighet som finns på det finansiella området och som består i att man genomför de nya strukturerna, dvs. att vi kan bidra till tillväxt och sysselsättning. Rådet och Europaparlamentet har ett gemensamt ansvar för de stora problem som vi ser i medlemsstaterna på dessa områden.
Jag har nu ett par kommentarer i synnerhet till Herzog som säger att jag har menat eller givit uttryck för att jag gick in för en enhetskontroll. Jag måste på denna punkt ha uttryckt mig oklart eftersom det just är enhetskontroll jag inte förespråkar. Vi förespråkar en nationell kontroll, alltså en nationell lösning, och sedan måste man samarbeta inom Europeiska unionen. Det är inte frågan om någon enhetskontroll.
Till van den Burg kan jag säga att jag förstår hennes synpunkter rörande innehållet. När det gäller anmärkningen om att rådet borde titta mer på marknadsstruktur kan jag säga att vi gärna vill ta oss ur det dilemma som tidigare har präglat försöken att lösa problem samtidigt som man diskuterar marknadsstrukturer. Vi vill nämligen signalera att vi respekterar Europaparlamentet och Europaparlamentets roll. Vi nämner det således för att göra slut på de evinnerliga maktkamperna mellan Europaparlamentet och rådet. Vi har var och en vårt ansvar att hantera, oavsett om vi är folkvalda i Europaparlamentet eller om vi är invalda i nationella parlament och ingår i en regering. Jag har förståelse för Europaparlamentets olika önskemål och skulle själv också dela dessa om jag satt som ledamot av Europaparlamentet. Jag tycker de är helt legitima. Problemet är bara att det inte är möjligt för rådet (Ekofin) att som Kauppi säger bara besluta att man skall ändra fördraget. Det skulle för övrigt inte heller vara bra om rådet (Ekofin) hade dessa befogenheter. Jag måste därför hänvisa till att fördragsändringen hör hemma i konventet och därefter på regeringskonferensen. Det jag kan erbjuda är att vi tar det på allvar och att vi i rådet (Ekofin) gör vad vi kan. Men också att vi inför våra statschefer klart och tydligt talar om vilka ståndpunkter som finns i Europaparlamentet, för rådet (Ekofin) har inte någon röst i konventet men det har våra statschefer, det har våra länder, och den möjligheten bör vi utnyttja.
Detta får mig också att säga till Blokland att Europaparlamentet besitter möjligheterna eftersom vår önskan är att direktiven förses med samma ?sunset clause? som vi känner till från värdepappersmarknaden. Detta innebär att en granskning skall genomföras 2004. Om man då inte instämmer i det som konventet kommer fram till, eller det som regeringarna kommer fram till på regeringskonferensen, ja då faller dessa direktiv ju bort. Denna möjlighet har Europaparlamentet. Jag skulle bara vilja vädja till att man i sitt ställningstagande tar hänsyn till vad rådet (Ekofin) har möjlighet att göra och leverera, och också till det ansvar vi har för att få kapitalmarknaderna att fungera effektivt, så att vi var och en lämnar ett bidrag till tillväxten och sysselsättningen i Europa.
Jag vill tacka så mycket för diskussionen och för alla synpunkter som jag kommer att föra vidare.

Bolkestein
Herr talman! Jag förstår av de olika inlägg som gjorts här i eftermiddag i denna fråga att det finns en allmän acceptans i fråga om utvidgningen av Lamfalussyförfarandet till att omfatta nya områden som banker, försäkringsbolag och konglomerat. Åsikterna om exakt hur detta bör ske skiljer sig åt, men den allmänna principen tycks accepteras, vilket är bra. Många ledamöter i denna kammare har nämnt frågan om artikel 202. Det är helt normalt, och i mitt första anförande här i eftermiddag sade jag att kommissionen är enig med parlamentet i denna fråga, och att kommissionen har varit mycket tydlig.
Efter att ha gjort dessa två påpekanden kanske jag kan få gå mer in på detalj när det gäller vad parlamentsledamöterna har sagt. Till att börja med sade van den Burg att hon vill ha en praktisk strategi - vilket alltid är bra - och jag är förvisso enig med henne i den frågan. Hon vill ha mer samarbete och mer övervakning, men som en del av en kontinuerlig process och inte allt på en gång. Jag håller återigen med henne.
Hon stödde kommissionen och sade att den borde vara stark, och jag skulle inte vilja säga emot det uttalandet. En stark kommission är förvisso nödvändigt för att bevara den institutionella balansen. Hon nämnde sedan den intressanta frågan med genomförandebestämmelsen, och om det inte borde finnas en genomförandeklausul i konventet eller regeringskonferensen.
Efter att ha lyssnat på debatten här i eftermiddag konstaterar jag att åsikterna i den frågan skiljer sig åt. Villiers är helt emot det. Kauppi stöder det fullständigt och Radwan, liksom Villiers, är också emot det, så resultatet är två mot två - åtminstone i den här debatten. Vi borde följa van den Burgs försiktiga tillvägagångssätt, eftersom det nuvarande fördraget redan innehåller punkter som kan användas av ECB för att genomföra mycket viktiga åtgärder på detta område. Dessa punkter rör samspelet mellan den makroekonomiska utvecklingen och de mikroekonomiska lösningarna, och texten finns i artikel 105.6 i EU-fördraget. Det finns inga hinder, åtminstone inte för ECB:s del, för att göra detta arbete. Hela frågan måste övervägas noga under de kommande åren, och Lamfalussyförfarandet är grundläggande för denna särskilda fråga.
Jämsides med den diskussionen, måste tillsynsmyndigheterna samarbeta mer aktivt än för närvarande.
Vad mig beträffar förblir jag något skeptisk till denna genomförandebestämmelse. Den förpliktigar inte till något. Låt oss dock vänta och se hur saker och ting utvecklar sig. Jag är mycket medveten om de olika känsliga punkterna för tillsynsmyndigheterna på detta område, så låt oss komma ihåg det gamla goda brittiska ordspråket att dårar klampar in på ömtåliga områden som andra knappast vågar snudda vid.
Sedan kommer jag till Karas, som tyvärr var tvungen att lämna oss. Han kallar Lamfalussyförfarandet för Lamfalussy-von Wogau-förfarandet. Jag skall låta honom lägga ett namn till detta förfarande på en ledamot från hans parti, även om jag snarare skulle kalla det för Lamfalussy-Randzio-Plath-förfarandet. Det är dock en detalj, och jag vill inte vara kontroversiell. Han sade att det var en tillfällig lösning. Huhne nämnde också detta, och hänvisade till bestämmelserna om tidsbegränsning och så vidare. Jag håller med. De kommer återigen att diskuteras vid regeringskonferensen 2004. Låt oss emellertid använda tiden fram till dess för att klargöra våra tankar och så långt som möjligt enas om den bästa vägen framåt.
Randzio-Plath sade att det är för tidigt. Det är ett argument som hon har använt förut. Låt mig upprepa vad jag sade tidigare. Jag tycker att det verkar som om vi relativt snart borde börja att förbereda oss inför de kommande besluten. Nya kommittéer och nya strukturer måste inrättas. Nya rättsakter kommer att krävas och allt detta tar tid. Som jag redan har sagt kommer det också att forma den typ av direktiv som vi har för avsikt att lägga fram. Vi måste också beakta behovet av att göra framsteg, så att vi har effektiva beslutsfattandestrukturer för utvidgningen.
Randzio-Plath upprepade samma argument som andra parlamentsledamöter har använt, det vill säga att det måste finnas en jämlikhet mellan rådet och parlamentet och ändringen av artikel 202. Det håller jag med henne om.
Huhne framförde också sitt stöd för utvidgningen av Lamfalussyförfarandet. Han nämnde dess tillfälliga karaktär och framhöll bestämmelserna om tidsbegränsning. Han ansåg att parlamentet borde ha möjlighet att återkalla genomförandebestämmelser. Det hänger samman med jämlikheten mellan rådet och parlamentet, och jag kan inte annat än att hålla med honom.
Blokland frågade mig hur jag kunde vara säker på att samma oberoende skulle råda för tillsynsmyndigheterna i kandidatländerna som vi själva har. Han har rätt att säga att det är mycket viktigt att tillsynsmyndigheterna i kandidatländerna är oberoende. Vidare har vi undersökt systemen och organisationerna i kandidatländerna med hjälp av tillsynsmyndigheter från alla medlemsstater under de fyra senaste åren, med just detta i åtanke.
Kan jag också få säga att relativt stora framsteg har gjorts i fråga om kandidatländerna. Vi måste inse att de har utvecklats mycket och gjort rätt stora framsteg, även om inte allt är som det borde vara inom vissa områden. Därför måste vi övervaka utvecklingen inom kandidatländerna, eftersom det finns ett grundläggande behov av ett oberoende övervaknings- och tillsynsorgan där. Vi har inrättat ett samarbetsprogram så att vi kan hjälpa kandidatländerna att förbättra kvaliteten på deras tillsyn.
Villiers ägnade mycket av sin tid till att motsätta sig beslutet att inrikta utvecklingen mot att ha en gemensam europeisk tillsynsmyndighet. Jag har redan talat om den frågan, och vad kommissionen beträffar, kommer den att överlåta frågan till parlamentet som kan fatta ett beslut. Kommissionen själv skulle låta denna fråga få anstå något.
Radwan talade om kommittén för tillsynsmyndigheter inom EU och frågade hur denna kommitté fungerade. På det skulle jag vilja svara att kommittén för tillsynsmyndigheter inom EU är en ny organisation som behöver tid att utvecklas, och att finna ett korrekt sätt att handla. Såvitt jag vet har kommittén för tillsynsmyndigheter inom EU redan åstadkommit anmärkningsvärda saker under den korta tid som den har funnits. Jag har förvisso hört en del kritik och en del klagomål om kommittén - jag betonar orden ?en del? - som jag har uppmärksammat. Klagomålen rör huvudsakligen kommitténs brist på insyn och samråd. Jag har påpekat detta och förblir övertygad om att kommittén kommer att bli en mycket användbar kommitté, som vi alla kan använda oss av. Det är också därför som vi har den interinstitutionella övervakningsgruppen. Randzio-Plath, jag själv och andra har beslutat oss för att inrätta denna interinstitutionella övervakningsgrupp, så att klagomål, som de som Radwan nämnde, kan hanteras på ett korrekt sätt.
Medina Ortega hänvisade till vissa skandaler i det land som han bäst känner till. Han har sagt att endast demokratiskt valda representanter borde ha möjlighet att upphäva genomförandebestämmelser. Det är samma argument som andra har framfört, och som jag har sagt kan jag inte annat än att hålla med honom.
Sedan skulle jag vilja gratulera Kauppi till hennes språkanvändning - uttrycket ?rappakalja? används inte ofta i parlamentet, men det är mycket färgstarkt och förklarar precis vad hon menar. Det är alltid mycket bra, för vad skulle vi göra när allt kommer omkring om det inte fanns någon klarhet i vad vi sade. Hon vill ha de återkallanderättigheter för parlamentet som vi diskuterade tidigare. Hon säger också att det måste finnas en politisk vilja inom rådet. Låt oss inte distraheras av ?rappakalja?, var vad hon sade. Jag måste hänvisa Kauppi till rådets ordförande, minister Pedersen, som är närvarande här i eftermiddag.
Hon säger också att det borde finnas en mer aktiv transatlantisk dialog, och jag kan försäkra henne om att det finns en aktiv dialog. Generaldirektören för konkurrens, Alex Schaub, har särskilt just kommit tillbaka från Washington i dag, där han i kongressen på Capitol Hill har diskuterat den så kallade ?Sarbanes-Oxley Act?, som förvisso innebär en hel del problem för de europeiska redovisningsföretagen och andra företag som är noterade på aktiebörserna i Förenta staterna. Jag kommer själv att besöka Washington om ett par veckor, och jag har för avsikt att diskutera dessa frågor med ordföranden eller med vice ordföranden för Securities and Exchange commission (Förenta staternas börstillsyn). Detta skulle utgöra en fortsättning på den diskussion som vi förde med Harvey Pitt i Bryssel för ungefär en månad sedan. Den diskussionen var mycket fruktbar. Som vi alla vet har han nu tyvärr avgått, och vi måste fortsätta där vi började när han besökte Bryssel.
Jag kan emellertid försäkra Kauppi om att denna dialog är grundläggande, eftersom vi vill uppnå denna stora transatlantiska integrerade marknad för finansiella tjänster. Vi kan inte klara oss utan den, men dessa förbindelser borde ske på grundval av ömsesidighet och ett ömsesidigt erkännande. Jag kan försäkra alla ledamöter av parlamentet om att det enligt min åsikt har högsta prioritet att vi enar oss med Förenta staterna i ett konvergensprogram. Det är vad jag skulle vilja säga till de parlamentsledamöter som har talat i eftermiddag.
Till sist har Katiforis uppmanat kommissionen att vara försiktig. Jag är sannerligen försiktig i allt jag gör. Så jag skulle vilja lugna Katiforis i det hänseendet.

Talmannen.
Tack så mycket, kommissionär Frederik Bolkestein.
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, ingivet i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0373/2002) av Keppelhoff-Wiechert för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om fodertillsatser (KOM(2002) 153 - C5-0143/2002 - 2002/0073(COD))

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär! Först vill jag tacka kommissionen så hjärtligt för detta totalt sett mycket positiva förslag om fodertillsatser, som jag i stort sett är positiv till. Mitt tack gäller även det danska ordförandeskapet i rådet och min kollega i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor samt utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
I och med föreliggande förslag skall de nuvarande bestämmelserna om fodertillsatser konsolideras. Likaså skall aspekterna när det gäller förfarandet för att bedöma ett ärende och ifrågavarande villkor för godkännande formuleras klarare och ge mer insyn både för tillverkaren och konsumenten.
I detta förslag är förbudet från och med 2006 mot fyra fortfarande tillåtna antibiotiska tillväxtbefrämjande medel av stor politisk betydelse. Detta förbud har inte krävts godtyckligt, utan stöder sig på utlåtanden från vetenskapliga livsmedelskommittén. Förbudet efterkommer också ett krav som upprepade gånger ställts offentligt av medicinare. Eftersom nu inte heller korsresistenser till humanpreparat längre kan uteslutas, krävs det handling med tanke på förebyggande konsumentskydd. Det måste utövas påtryckningar i form av ett tidsbegränsat godkännande, påtryckningar som skall leda till att andra metoder, exempelvis lämpliga vaccineringar, utvecklas.
Principiellt är jag införstådd med kommissionens förslag. Inte heller jag anser att det är lämpligt att med tanke på antibiotikaproblematiken så att säga ställa ut en blankocheck för användning av koccidiostatika för obegränsad användning i framtiden. Det är inte plausibelt att antibiotika skall förbjudas av hälsopolitiska skäl, men att dessa hälsopolitiska argument inte gäller i fråga om användning av koccidiostatika.
Enligt vad det ansvariga utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vill skall koccidiostatika och ämnen som förebygger histomoniasis vara tillåtna fram till 2008. Kommissionen bör sedan före 1 januari 2008 lägga fram en rapport om användningen av dessa ämnen, tillsammans med ett förslag om den fortsatta användningen. Vilka är nu de olika uppfattningarna? För det första reglerar ändringsförslag 2 införseln av fodertillsatser från tredje land. För att skydda människors och djurs hälsa måste föreskrifterna om införsel hanteras åtminstone lika strängt och kontrollerat som föreskrifterna i medlemsstaterna. Med ändringsförslagen 4, 7 och 9 uttalar jag mig helt klart för riktlinjer rörande godkännande av fodertillsatser. Jag uppmanar kommissionen att i samarbete med den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet utarbeta och lägga fram riktlinjer för godkännande av fodertillsatser. För att förenkla godkännandet av fodertillsatser uttalade sig utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vid sin omröstning helt klart för riktlinjer. Efter att en fodertillsats har godkänts, måste det ändå räcka att den tillhörande filen aktualiseras regelbundet, och att det inte alltid behöver göras en komplett ny omprövning.
Parlamentet kräver att blandningar och förblandningar med aromer och aptitretande ämnen måste undantas från märkningsskyldigheten. Detta gäller uttryckligen inte för aromer och aptitretande ämnen som omfattas av en mängdbegränsning för användning i foder och dricksvatten.
Det finns naturligtvis nu krav här i kammaren om att man i framtiden bara skall tillåta användning av koccidiostatika efter ordination av veterinärer. Jag anser - det säger jag av praktisk erfarenhet - att vi måste ha ett förebyggande hälsoskydd även för djuren. Det gäller ett slags djurskydd, och det är klart att ett djur som redan har insjuknat måste behandlas med betydligt högre doser. Detta har jag inga praktiska erfarenheter av. När det gäller förbudet mot de fyra fortfarande tillåtna antibiotika fram till 2006 vill jag säga er, kommissionär Byrne, att mitt ändringsförslag 31 i det avseendet utgör ett förnuftigt kompromissförslag.
Avslutningsvis ett hjärtligt tack till alla som har varit med och arbetat så intensivt med denna fråga!
Byrne
Herr talman! Jag är glad och imponerad över att Europaparlamentet har utarbetat sitt betänkande om kommissionens förslag om fodertillsatser så omgående. Det visar vilken betydelse parlamentet fäster vid den känsliga frågan om djurfoder i förhållande till människors och djurs hälsa.
Jag skulle särskilt vilja tacka och gratulera Keppelhoff-Wiechert till hennes hårda arbete med detta betänkande.
Frågan har också hög prioritet för rådets danska ordförandeskap. Därför hoppas jag att vi kan göra snabba framsteg för att visa världen utanför hur viktiga EU anser att frågorna om människors och djurs hälsa är.
Detta förslag är en viktig effektivisering av de nuvarande reglerna om säkerhetsutvärdering och marknadsgodkännanden för fodertillsatser.
Denna översyn är både läglig och välkommen. Den nuvarande lagstiftningen har reviderats över hundra gånger. De nya reglerna kommer att vara mycket enklare och tydligare.
Vi kommer att ha ett tydligt och insynsvänligt godkännandeförfarande. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer att vara den första anhalten och kommer att ansvara för utvärderingen av alla fodertillsatser.
I framtiden kommer godkännandenas giltighet att vara begränsad till tio år. Det nya systemet omfattar också en inbyggd översyn och en omvärderingsprocess, så att ny vetenskaplig information kan beaktas.
Företagen kommer att uppmanas att påvisa den positiva effekten för djuren och frånvaron av alla typer av risker för människors eller djurs hälsa eller miljön, när de ansöker om godkännande eller om nytt godkännande för en fodertillsats.
I alla de fall där folkhälsan kräver det, kommer Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet att föreslå till kommissionen att högsta tillåtna restgränser skall fastställas i lagstiftningen.
För närvarande är bara fyra antibiotika godkända för användning som tillväxtbefrämjande medel i djurfoder. EU har redan fasat ut användningen i djurfoder av alla typer av antibiotika som används inom både human- och veterinärmedicinska läkemedel, för att undvika korsresistens.
De fyra berörda läkemedlen används inte i några antibiotika för människor. Kommissionen tillkännagav i sin vitbok om livsmedelssäkerhet sin avsikt att fasa ut det antibiotika som finns kvar i foder. Detta återspeglade de vetenskapliga yttrandena om att användningen av antibiotika som tillväxtbefrämjande medel inte är önskvärt för människors och djurs hälsa, på grund av farhågor om sjukdomars ökade resistens mot antibiotikabehandling.
Vetenskapliga styrkommittén har också rekommenderat att de fyra antibiotika som finns kvar skall ersättas med icke antimikrobiella alternativa läkemedel. Kommissionen föreslår att godkännandena för dessa fyra antibiotika skall återkallas den 1 januari 2006.
Med hänsyn till koccidiostatika - ämnen som används för att förhindra koccidieinfektioner - innehåller förslaget strängare regler för att godkänna dessa och släppa ut dem på marknaden. Skälet till detta är att hygienåtgärder och förbättrade uppfödningsmetoder inte är tillräckligt för att hålla fjäderfä fria från sådana sjukdomar. För att garantera att dessa ämnen är säkra föreslår jag dock att de aktuella godkännandena skall ses över inom fyra år efter det att förordningen trätt i kraft.
Detta är några av de centrala frågor som parlamentet har tittat på. Jag hoppas och förväntar mig att vi kommer att kunna nå konstruktiva lösningar.
Jag kommer att ta upp de olika ändringsförslag som parlamentet föreslagit i slutet av denna debatt.

Parish (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Keppelhoff-Wiechert för hennes mycket praktiska betänkande. Vi måste vara säkra på hur vi skall hantera dessa tillsatser, särskilt när det gäller fjäderfä. Man får inte reda på att en kyckling innehåller koccidiostatika förrän den är död, och då är det för sent. Djurskyddsproblemen med att faktiskt hantera kyckling måste också beaktas. Vi måste kunna lösa detta problem och ta oss an det på ett mycket praktiskt sätt.
Vi är i Europa mycket angelägna om att konsumenterna skall skyddas, och det med rätta, men vad skall kommissionen göra för att skydda de europeiska konsumenterna från import av fjäderfä som troligen har fötts upp med tillväxtbefrämjande medel? Miljontals kycklingar importeras från Kina och Thailand. Problemet är att fjäderfäkött inte kan testas med avseende på tillväxtbefrämjande medel, och om det sker, kan en viss tid ha förflutit och köttet kan inte längre testas med avseende på dessa medel. Det kommer att vara omöjligt att avgöra huruvida tillväxtbefrämjande medel har getts till kycklingar, och kycklinguppfödarna i Europa kommer helt och hållet att missgynnas ekonomiskt.
Detta kommer inte att skydda konsumenterna i Europa, eftersom köttet fortfarande kommer att importeras. Vi kommer att se att de europeiska konsumenterna konsumerar kött från fjäderfän som fötts upp i Kina och Thailand och som innehåller ämnen som är förbjudna i Europa. Jag skulle vilja fråga kommissionär Byrne hur han skall förhindra detta problem från att uppstå.

Kindermann (PSE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Frågan om djurfoder har på sätt och vis varit en långkörare här i Europaparlamentet. Med stor framgång har vi under de senaste åren varit med och utformat EU:s djurfoderlagstiftning. Här kan man erinra om den öppna deklarationen av innehållet i djurfoder, framtagandet av en positivlista och de nya bestämmelserna när det gäller tillverkning och användning av kött- och benmjöl. I dag går vi in i en ny runda med fodertillsatser. Den socialdemokratiska gruppen stöder mycket av det som föredraganden just har nämnt, till exempel förbudet mot antibiotika. Hon har gjort ett mycket bra arbete och varit öppen för många av våra förslag. Det vill jag tacka henne så hjärtligt för. Totalt sett är vi därför nöjda med det betänkande som röstades om i utskottet.
Två punkter, som jag kommer att förklara, bör dock ändras. Koccidiostatika och ämnen som förebygger histomoniasis hör inte till fodertillsatserna, utan måste, på lång sikt, behandlas inom ramen för bestämmelserna om veterinärmedicinska läkemedel. Här måste vi handla konsekvent. Om vi generellt förbjuder antibiotika i djurfoder, kan vi inte genast på nytt skapa ett undantag för en produktkategori. Det går nämligen inte att förklara för konsumenterna.
I fråga om koccidiostatika måste den lämnas ut på ett kontrollerat sätt efter ordination av en veterinär, som känner till situationen i ifrågavarande företag och kan reagera på lämpligt sätt. Annars kan den generella profylaktiska användningen av dessa likaledes antibiotiska produkter eventuellt dölja befintliga hygienproblem i företagen. Påståendet att jag vill skapa en ny inkomstkälla för veterinärerna vänder jag mig bestämt emot. Vi har lämnat in ändringsförslag som rör denna problematik, och jag ber er stödja dem.
Min andra punkt gäller tiden för godkännandet. Vi stöder ett godkännande på obestämd tid, under förutsättning att produkternas säkerhet inte påverkas av det. Därför bör en ny bedömning av tillsatserna göras vart tionde år, som inkluderar aktuella undersökningar och forskningsrön. Detta innebär tillförlitlighet för förslagsställarna å ena sidan och säkerhet för djuren och konsumenterna å andra sidan.

Pesälä (ELDR).
Herr talman, ärade kommissionär! Jag vill också på det varmaste tacka föredraganden för ett mycket välbalanserat betänkande. Den stora frågan i detta betänkande gäller förbudet mot användningen av antibiotika i jordbruksproduktionen i tillväxtfrämjande syfte. Jag stöder varmt förbudet. Vissa EU-stater har tidigare frivilligt gått in för detta. Användningen av antibiotika medför på lång sikt stora skador, då det ur mikroberna utvecklas resistenta mutationer.
Föredraganden har utarbetat ett mycket välbalanserat betänkande, vilket jag redan sade. Det förekommer dock olika åsikter även inom vår grupp. Hur skall man förhålla sig till koccidiostatika som används som läkemedel mot parasiter inom fjäderfäuppfödningen? Det vore fel om man inte alls reglerade användningen av dessa och de hamnade i en så kallad gråzon. Målsättningen bör vara att man avstår från användningen av koccidiostatika, men det kan man inte göra genast, eftersom man ännu inte kan ersätta dem med vaccin. En viss övergångsperiod är alltså nödvändig. Jag stöder varmt föredragandens förslag.

Lannoye (Verts/ALE).
Herr talman! Förslaget till direktiv om fodertillsatser bör välkomnas som ett viktigt framsteg för människans och djurens hälsa, liksom för miljön. Genom direktivet ändras, förvisso delvis men det är alltid något, en oacceptabel situation, eftersom man föreslår att det skall bli förbjudet att tillsätta antibiotika i djurfoder.
Jag erinrar om att antibiotika, utöver dess förmåga att döda bakterier som orsakar infektionssjukdomar, har en egenskap som upptäcktes för mycket länge sedan - redan på fyrtiotalet - nämligen att förbättra omvandlingen av födan hos djuren och därmed öka tillväxten. På så sätt kan en slaktkyckling som fötts upp i bur tack vare dopning med antibiotika i fodret nå en vikt på 2,3 kilo efter sju veckor. Den är då färdig att ätas medan den släkting som fötts upp naturligt väger knappt 1 kilo efter dessa sju veckor. Det tar alltså dubbelt så lång tid innan den kan ätas. Den ekonomiska nyttan av att tillsätta antibiotika i fodret är uppenbar.
Metoden med att dopa uppfödningsdjur med hjälp av subterapeutiska medel blev allmän i och med att intensivuppfödningen utvecklades. Användningen av antibiotika berättigades officiellt av det faktum att det, utöver att tillväxten påskyndas, gör det möjligt att skydda djuren mot infektionssjukdomar. Man skall veta att uppfödningsvillkoren spelar en stor roll för spridningen av dessa sjukdomar. Metoden legaliserades 1970 genom direktiv 70/524/EEG, som på den tiden innebar att tretton olika slags antibiotika fick användas som tillsats. Men sedan 50-talet har man upptäckt en konsekvens av alltför mycket antibiotikaanvändning som kan vara skadlig: resistenta bakterier har uppstått som gör användningen av de aktuella antibiotika ineffektiv. 
Under årens lopp har företeelsen bekräftats och jag erinrar om att det 1985 - dvs. 17 år före kommissionens förslag - ledde till att den svenska riksdagen röstade igenom ett allmänt förbud. Även om det är synd att man väntat så länge, måste man glädjas åt att man beslutat sig för att agera nu. Jag föreslår precis som Kindermann att man skall förbjuda koccidiostatika också som tillsats, och endast använda det som läkemedel.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Keppelhoff-Wiechert för hennes utmärkta arbete på detta område.
Detta förslag är en av de åtgärder som föreskrivs i kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet. Jag välkomnar det och håller till stor del med om de bedömnings- och godkännandeförfaranden som föreslås i förslaget. Det befintliga direktivet har ändrats fem gånger sedan 1970 och har aldrig konsoliderats. Det är för tillfället en komplex och mycket användarovänlig lagstiftningsregel. Under de nuvarande omständigheterna är det rätt att vi bör göra vad vi nu föreslår.
Vi ändrar eller ser över detta direktiv jämsides med direktivet om veterinärmedicinska läkemedel, och de hänger ihop. Jag skulle dock vilja avråda ifrån att gå för fort fram från en definition av fodertillsatser till en definition av veterinärmedicinska läkemedel innan alternativen har lagts fram och vi är redo att ta oss an dem.
Jag, liksom andra, hyser farhågor om korrekt kontroll av import från tredje land. Det finns ett sätt att garantera sinnesfrid, inte bara för våra jordbrukare och fjäderfäuppfödare, utan också för konsumenterna, och det är att öka resurserna för Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor så att det kan övervaka situationen. Att åka till Taiwan, Hong Kong eller Sydamerika vart femte år är inte tillräckligt, och ingen luras längre av det. Denna fråga har kommit upp vid den översyn som tillfälliga utskottet för mul- och klövsjuka har genomfört. Det är en viktig fråga, tillsammans med exotiska sjukdomar och import av sjukdomar och problem. Om vi vill se till att lagstiftningen finns där för att skapa lika konkurrensvillkor inom EU, måste vi se till att våra inspektörer har tillräckliga resurser för att kunna möta våra förväntningar. Jag skulle vilja att kommissionären tog upp just den frågan.
Det finns mycket att välkomna i detta betänkande, och jag skulle återigen vilja tacka föredraganden och kommissionen. Låt oss skynda långsamt och vara säkra på att vi har ersättningar, snarare än att gå framåt i en takt som kommer att få människor att vända sig till veterinärmedicinska läkemedel, och vända sig från deras nuvarande användning.

Mulder (ELDR).
Herr talman! Först och främst vill jag lyckönska Keppelhoff. Jag har alltid känslan av att den här typen av betänkanden är i goda händer hos henne. Jag kan i stora drag stödja kommissionens förslag. Emellanåt krävs det en ny utvärdering av alla tillsatser i djurfoder. Det är helt i linje med vitboken om livsmedelssäkerhet.
Jag ställer mig även bakom det allmänna förbudet mot antibiotika från och med år 2005. Förbudet mot profylaktisk användning av antibiotika bör stödjas. Vad gäller koccidiostatika är jag något mer tveksam, för vilka alternativ finns att tillgå om vi skulle förbjuda även det? Man har berättat för mig att ett förbud skulle leda till att den påföljande antibiotikabehandlingen av djuren blir mycket skadligare än vad som blir fallet om dagens situation förblir oförändrad. Jag kan gå med på att man utvärderar även den saken och att vi mot bakgrund av resultatet bedömer vad som måste göras. Jag skulle vilja upprepa vad Peres sa: Vi ställer mycket höga krav på Europas bönder. Hur kan vi se till att samma krav ställs på bönder på annat håll i världen som vill sälja sina produkter till oss, så att vi förhindrar en orättvis konkurrenssituation?

Schierhuber (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill först tacka kommissionen för att man lagt fram detta förslag om fodertillsatser, och samtidigt tackar jag - liksom mina kolleger - vår föredragande så hjärtligt för det utmärkta betänkandet.
Principiellt kan påpekas att dispyten om riktlinjer för en ny bedömning av fodertillsatser kan betraktas som positiv. Just de fodertillsatser som tillåts i obegränsad mängd och som i betänkandet betecknas som harmlösa, skulle gå förlorade för jordbrukets djurproduktion genom ett tidsödande och kostnadsintensivt godkännandeförfarande. Detta har man redan kunnat uppleva i fråga om en mängd läkemedel, efter att det krävts ett nytt godkännande. Genom att använda sig av en ny bedömning i stället för ett nytt godkännande kan man kanske förhindra att antalet tillgängliga produkter minskar.
Inom hela livsmedelslagstiftningen hänger det dock på principen om spårbarhet och öppenhet samt riskbedömning. Det är också nödvändigt att det finns en äkta öppenhet för oss konsumenter och även för producenterna. Om en tillsats visar sig vara riskabel, måste användningen kunna uteslutas även i fortsättningen.
Jag vill betona att jag är för en central enhet. Jag anser att Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet vore bäst lämpad att göra denna bedömning av tillsatser. Jag välkomnar också ett förenklat godkännandeförfarande för de tillsatser som redan är tillåtna i livsmedel.
Jag vill ta upp ännu en punkt, nämligen importen från tredje land. Det måste gälla samma stränga regler för import av kött och köttprodukter från tredje land, som de som gäller i Europeiska gemenskapen. För oss jordbrukare är det av existentiell betydelse.
Jag vill eftertryckligen be kommissionen att fram till slutet av 2007 lägga fram en rapport om användningen av antibiotikabaserade tillväxtbefrämjande medel.

Byrne
Herr talman! Jag har sannerligen inga avsikter att hålla er kvar här till midnatt. 
Låt mig förklara min ståndpunkt om de viktigaste punkterna i detta förslag, och särskilt de meningsskiljaktigheter som i vissa fall fortfarande kvarstår mellan våra institutioner. När det gäller datumet för utfasningen av antibiotika, gläder det mig att konstatera att kommissionens inställning har ert breda stöd. Men det finns vissa mindre meningsskiljaktigheter i fråga om datumet för tillbakadragandet av godkännanden. I de vetenskapliga yttranden som denna riskhanteringsåtgärd bygger på nämns behovet av en övergångsperiod för att möjliggöra en anpassning av djuruppfödningsmetoderna och också möjliggöra utvecklingen av alternativa antibiotika.
Av dessa praktiska skäl kan jag inte godkänna det ändringsförslag där utfasningen av antibiotika planeras från den 1 januari 2005, trots att jag inser att parlamentet vill avskaffa antibiotika i foder så snart som möjligt. Jag håller med om den inställningen, men skulle vilja lägga till att detta borde vara förenligt med de vetenskapliga yttrandena och ta hänsyn till de möjliga effekterna för djurs hälsa och välbefinnande.
När det gäller den externa dimensionen med att fasa ut förfarandet, skulle jag vilja klargöra min ståndpunkt. Denna fråga har tagits upp av en rad personer, däribland Parish och Doyle.
Förbudet för antibiotika kommer också att gälla importen av foder. Med hänsyn till importen av livsmedel av animaliskt ursprung, kommer det befintliga systemet för att testa rester att användas för att kontrollera användningen av förbjudna ämnen. Detta testsystem skyddar människors hälsa, eftersom det är utformat för att avslöja rester av läkemedel, tillsatser och ämnen i livsmedel på nivåer som utgör en oacceptabel risk för konsumenten. Det är inte tillräckligt att kontrollera om förbjudna ämnen har använts i djurfoder i tredje länder, eftersom resterna av sådana ämnen kanske inte finns kvar vid tidpunkten för importen. Jag välkomnar alla förslag som kan läggas fram för att öka resurserna för Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor, och välkomnar särskilt det faktum att en ledamot i budgetmyndigheten gjort denna anmärkning.
Jag anser att kontrollen av importerade produkter och villkoret med överensstämmelse mellan EU:s bestämmelser och tredje länders bestämmelser om djuruppfödning borde beaktas i den övergripande lagstiftningen. Kommissionen kommer att lägga fram en förordning om foder- och livsmedelskontroller i vilken bestämmelser i denna fråga kommer att införas. I detta förslag kommer era farhågor att beaktas. Det lagförslag som vi diskuterar i dag syftar endast - och jag betonar endast - till att fastställa bestämmelser för godkännandet av säkra tillsatser.
Angående tidsbegränsningen för godkännanden, upprepar jag vad jag sade i mitt inledningsanförande: jag kan inte acceptera något annat än tidsbegränsade godkännanden för alla fodertillsatser.
Vad gäller statusen för koccidiostatika, är jag medveten om att somliga anser att koccidiostatika endast borde tillåtas som veterinärmedicinska läkemedel och inte som fodertillsatser. Jag hänvisar till Kindermanns påpekande i detta hänseende.
Min ståndpunkt är att de bestämmelser som införs genom detta förslag kommer att garantera att koccidiostatika används på ett säkert sätt, med respekt för människors och djurs hälsa.
Förhastade åtgärder, där man inte avsätter tillräckligt med tid för godkännandet av samma typ av ämnen som veterinärläkemedel, eller fastställandet av ett sista datum utan bedömning på förhand, skulle få katastrofala följder för den animaliska produktionen, djurs hälsa och djurs välbefinnande. Det gläder mig att vissa av er samtyckte till detta förslag.
Jag kan gå med på att ett betänkande utarbetas i denna fråga, men jag kan inte samtycka till ett sista datum för godkännandena.
När det gäller införandet av flexibilitet i godkännandeförfarandet, förbättrar vissa ändringsförslag kommissionens förslag, eftersom de tar hänsyn till behovet hos mindre viktiga arter och icke-livsmedelsproducerande djur.
Inrättandet av särskilda villkor för uppgiftsskydd vid ansökan om godkännande för mindre viktiga arter är ett annat välkommet ändringsförslag.
Kommissionen kan godkänna dessa ändringsförslag. Det är dock nödvändigt att erkänna att det är omöjligt att införa särskilda bestämmelser för alla typer av fodertillsatser och för alla djurkategorier.
Sammanfattningsvis skulle jag återigen vilja tacka föredraganden och parlamentets ledamöter för deras stora stöd för den politik som kommissionen infört, vilken skyddar folkhälsan samtidigt som den tar verklig hänsyn till djurs hälsa, djurs välbefinnande och behoven hos jordbruksproduktionen.
Parlamentets sekretariat skall få en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt i vart och ett av ändringsförslagen. Jag räknar med att detta kommer att föras in i protokollet för detta sammanträde

Talmannen.
Föredraganden har än en gång ordet, helt kort.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Herr talman! Kommissionären måste också lyssna på mig, annars är det ingen mening med det!

Talmannen.
Tala då direkt till honom, på en gång, det är kanske enklare!

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Herr kommissionär! Jag har en tilläggsfråga. Jag tror att ni bara har besvarat problemet med import från tredje land med att ni genomför strängare kontroller vid import av djurfoder. Men Doyle och Parish avsåg slutprodukten. Det är ändå så att vi i våra frysboxar i hela Europa har helfabrikat från dessa länder. Därför frågar vi i vilken mån vi här måste kontrollera eller avvisa dem, eller om vi måste stå ut med en konkurrenssnedvridning för Europeiska gemenskapen.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0365/2002) av Nisticò för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 2001/83/EG beträffande traditionella växtbaserade läkemedel (KOM(2002) 1 - C5-0026/2002 - 2002/0008(COD))

Liikanen
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Nisticò, såväl som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, för deras arbete och ansträngningar med detta betänkande. Nisticò är en välkänd expert på detta område, men det har varit något av en utmaning för mig och mina tjänsteenheter.
Låt mig börja med målsättningarna. Vilka är de centrala målsättningarna för detta förslag? De är tre. Först och främst, att garantera en hög hälsoskyddsnivå för de europeiska patienterna. De kommer att få tillgång till valfria läkemedel, så länge som alla nödvändiga skyddsåtgärder uppfylls. För det andra att främja den inre marknaden för växtbaserade läkemedel. Om harmoniserade bestämmelser och förfaranden fastställs kommer det att underlätta den gränsöverskridande handeln med växtbaserade läkemedel, som för närvarande är mycket begränsad. För det tredje, att skapa en tydlig och gynnsam miljö för de huvudsakligen små och medelstora företag som är verksamma inom denna sektor.
När det gäller särskilda förslag, skall jag rikta in mig på tre centrala frågor. För det första, räckvidden för det nya förenklade förfarandet. Användningen av växtbaserade läkemedel är en gammal tradition i Europa. På medeltiden var dessa läkemedel redan välkända och användes i stor utsträckning. När det gäller nya läkemedel är det oumbärligt att lägga fram färska vetenskapliga uppgifter om patienterna skall behandlas med säkra läkemedel.
Men om vi redan vet tillräckligt om ett läkemedel, innebär nya pre-kliniska och kliniska undersökningar en onödig börda och onödiga tester på människor och djur.
För att skydda patienternas hälsa måste informationen om produktens traditionella användning vara tillförlitlig nog för att göra det möjligt för oss att dra slutsatsen att produkten är säker. Sådan information finns tillgänglig för många traditionella växtbaserade läkemedel. Av det skälet borde det nya förfarandet till att börja med begränsas till växtbaserade läkemedel.
För det andra, den kortaste användningsperioden. För att säkerställa att informationen är välgrundad, anser vi att 30 år skulle tillåta oss att besluta om produkten kan anses vara säker och effektiv. Bedömningen skall gälla för användning inom EU. Jag betonar detta, eftersom effekterna av ett läkemedel beror på under vilka omständigheter produkten används, såväl som på produkten själv. Som regel borde produkten därför ha använts i 30 år inom EU. Samtidigt inser vi att det finns viktiga läkemedelstraditioner utanför EU. Av det skälet föreslår vi att upp till 15 år av användningen kan ske utanför gemenskapen.
Slutligen den nya vetenskapliga kommittén. Växtbaserade läkemedel skiljer sig åt från andra kategorier av läkemedel i flera hänseenden. En informell arbetsgrupp har nu under några års tid arbetat med växtbaserade läkemedel vid Europeiska läkemedelsmyndigheten. I vårt förslag läggs en möjlighet fram att fastställa en uttrycklig rättslig grund för denna arbetsgrupp, och att ge den ett tydligt mandat med avseende på växtbaserade läkemedelsprodukter. Det kommer också att göra det möjligt för oss att förlita oss på specifik nationell expertis för att garantera kvalitet, säkerhet och effektivitet hos växtbaserade läkemedel på europeisk nivå. Samtidigt bidrar det till att förbättra den fria rörligheten för dessa läkemedel.
Jag ser fram emot debatten i kammaren i dag och uppmanar Europaparlamentet att stödja detta initiativ.

Nisticò (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär Liikanen! Vi är mycket nöjda med att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd äntligen, efter flera år, har godkänt kommissionens förslag till direktiv beträffande traditionella växtbaserade läkemedel, och det gläder mig att förslaget fått en seriös och vetenskaplig utformning.
Jag vill framför allt tacka samtliga medföredragande från samtliga politiska grupper, framför allt Dagmar Roth-Behrendt för hennes viktiga ändringsförslag, samt övriga kolleger, Bowis, Doyle, Schnellhardt, Müller, Oomen-Ruijten och Whitehead, för deras konstruktiva bidrag när det har gällt att förbättra direktivet.
Tack vare det direktiv vi behandlar kommer det äntligen att bli möjligt att registrera traditionella växtbaserade läkemedel i de olika medlemsstaterna i Europeiska unionen med ett förenklat förfarande, under förutsättning att de - vilket kommissionen slår fast - uppfyller vissa krav på effektivitet och säkerhet.
Å ena sidan ger direktivet de växtbaserade läkemedlen den status de förtjänar och å den andra skapar direktivet äntligen ordning på ett område som varit mycket förvirrat och omtvistat. Till exempel preciseras direktivets tillämpningsområde, vilket undantar den traditionella användningen av växter inom andra områden, som till exempel livsmedelssektorn, sektorn för livsmedelstillsatser och kosmetika. För att skydda konsumenternas hälsa anges dessutom vissa kvalitetsegenskaper och exempel på god praxis vid tillverkningen som såväl medicinalväxter som producerats i unionens medlemsstater som de som importeras från tredje land måste uppfylla.
Parlamentets avsikt har varit att erkänna att växtbaserade läkemedel även i dag är en outtömlig källa till aktiva ämnen som kan användas i vården. Men samtidigt som man måste erkänna de växtbaserade läkemedlens medicinska värde får man inte glömma att en felaktig användning skulle kunna ge upphov till en hel serie oönskade bieffekter och allvarliga förgiftningar, som i vissa fall dessvärre också kan leda till döden. Så har till exempel, herr kommissionär, den amerikanska läkemedelsmyndigheten Food and Drug Administration hittills registrerat cirka 2 900 fall av toxiska biverkningar, inklusive 104 dödsfall, främst i samband med missbruk av efedrin, ett katekolaminfrigörande läkemedel som ger rytmrubbningar i hjärtat och som kan leda till hjärtstillestånd. Dessutom har Food and Drug Administration understrukit bristen på kvalitetskontroll när det gäller de växtbaserade läkemedel som släpps ut på marknaden och som kommer från avlägsna länder som Kina och Indien. I majoriteten av dessa ingår dessvärre olika förorenande ämnen.
Detta är anledningen till att parlamentet och kommissionen har velat garantera att direktivet i första hand är inriktat på att skydda konsumenternas intressen. Därför krävs å ena sidan strikta kvalitets- och säkerhetsnormer. Å andra sidan införs en skyldighet att på ett lättfattligt och tydligt vis informera medborgarna om växternas eventuella toxicitet och eventuella kombinationseffekter med andra läkemedel och andra livsmedel på etiketter och i informationsblad.
Vi vill rikta kommissionärens uppmärksamhet på det faktum att med traditionella växtbaserade läkemedel avses sådana som använts under minst trettio år, av vilka minst tio inom gemenskapen och tjugo utanför densamma, så som parlamentet föreslagit. Som expert på området - jag är farmakolog - anser jag att en tioårig användning i gemenskapens medlemsstater plus tjugo års användning utanför gemenskapen borde vara tillräckligt för att bedöma eventuella toxiska effekter. Jag är därför positiv till minskningen av de femton år som angavs i det ursprungliga förslaget från kommissionen. Jag kan däremot inte stödja ändringsförslaget från Chris Davies, som inte ens vill se en period på tio års användning inom Europeiska unionen. På grundval av den genetiska situationen för de olika populationerna skulle det nämligen kunna uppkomma allvarliga toxiska effekter utan en lång tids användning i medlemsstaterna.
En annan positiv aspekt är att man äntligen inrättar en kommitté för växtbaserade läkemedel. Herr kommissionär! Som ni har kunnat konstatera anser parlamentet att denna kommitté skall ges självständighet och samma befogenheter som kommittén för läkemedelsgranskning. Jag hoppas att parlamentets begäran upptas på ett sådant sätt att verksamheten inom Europeiska läkemedelsmyndigheten, EMEA, skall kunna bedrivas seriöst och effektivt.

Schnellhardt (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Ni har ju helt rätt. Vi har mycket stora erfarenheter när det gäller hantering av traditionella läkemedel. Denna hantering tillmäts allt större betydelse av konsumenterna i Europeiska unionen. Just därför tror jag att det är hög tid att skapa en harmoniserad rättslig ram för traditionella växtbaserade läkemedel.
Alltför länge har handeln med traditionella produkter i gemenskapen förhindrats på grund av skillnader i de nationella kraven. Jag tror att föreliggande direktiv kommer att undanröja detta missförhållande, också tack vare föredraganden Nisticòs utmärkta arbete.
Låt mig gå in på två punkter, som är särskilt viktiga för mig. För det första skapandet av en ny kommitté för växtbaserade läkemedel inom ramen för Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA). Jag tror att det är nödvändigt. Jag anser också att det är bra att kommissionen väljer denna ansats. En av de viktigaste uppgifterna för kommittén kommer att vara att ta fram en översikt över de växtbaserade ämnena. Men jag tror också att den enda indelningen i olika grupper, så som utskottet kräver, är särskilt viktig. Där skulle jag särskilt önska mig att vi kunde åstadkomma en ytterligare indelning. De växtbaserade läkemedlen med s.k. väletablerad medicinsk användning bör tas upp i gruppen för rationella växtbaserade läkemedel. Betydelsen av denna skillnad vill jag förklara helt kort: I fråga om växtbaserade läkemedel med väletablerad användning kan beviset som ligger till grund för en ansökan utgöras av monografier som är baserade på det allmänt tillgängliga vetandet. I fråga om denna sorts bevis krävs inga extraktspecifika uppgifter.
Annorlunda ser det ut för de rationella växtbaserade läkemedlen. Där sker bevisningen genom att specifika extraktrelaterade uppgifter läggs fram, som beskriver det individuella extraktets exakta verkan. För att undvika konkurrenssnedvridningar - det lägger jag särskild vikt vid - bör tillverkaren, som genom dyr forskning har studerat effekterna av rationella växtbaserade läkemedel, få rätt att synliggöra sina särskilda ansträngningar inom ramen för godkännandet, till gagn för konsumenterna, och för att ge dem bättre information.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar detta direktiv och Nisticòs eleganta förbättring av dess inriktning. Vi har förvisso haft våra dispyter - vi har haft några i dag - men inte i fråga om detta.
Miljontals människor och många av oss här köper och har förtroende för växtbaserade läkemedel. Deras användning sträcker sig tillbaka över tusentals år. Detta direktiv möjliggör en grundläggande registrering av traditionella läkemedel. Direktivets tolkning av hur och var denna traditionella användning fastställde de säkerhetskrav som krävs borde vara generös. På samma sätt kräver användningen av dessa produkter i kombination med andra produkter, inklusive läkemedel, noggrann uppmärksamhet i fråga om de möjliga biverkningarna i de fall där sådana kan förekomma.
Detta grundläggande säkerhetskrav är sannerligen ett blygsamt förslag. Yrkesföreningar som sysslar med växtbaserade metoder och konsumentgrupper stöder det inom hela Europa. Allt som krävs är att vi skall ha kännedom om kvaliteten och innehållet. Ju bättre produkten är, desto mer borde tillverkaren välkomna detta direktiv. Vad innehåller direktivet? Hur kan det gagna mig? Det är dessa frågor som konsumenterna ställer, och som man förvisso skulle ställa i fråga om allt som man stoppade i sig - till och med ett vingummi.
Faktum är att vi nu står inför en mycket enkel process här, men att det fortfarande förekommer namninsamlingar, paranoida diskussioner om sammansvärjningar och industrilobbys som låtsas framföra konsumenternas farhågor. Vad är de rädda för? Europeiska läkemedelsmyndigheten har uppskattat att i Förenade kungariket till exempel, skulle alla utom två eller tre av 207 anmälda ämnen passera registreringsprocessen utan den kostbara dokumentation som krävs för kemikalier. Jag skulle vilja fråga denna industrilobby, som har besvärat många förespråkare av växtbaserade läkemedel, om deras egna produkter är så säkra och lagliga? Eller skulle också de kunna förvanskas, pekas ut eller ersättas? Hur många tester har utförts i fråga om biverkningarna? Hur många butiker som säljer icke-receptbelagda produkter erbjuder expertrådgivning? När Consumers' Association i Storbritannien testade detta med stickprov hos 30 butiker, hade endast fem av butikerna kunskap om de rekommendationer som de gav.
Detta är en möjlighet att förena tradition och det moderna återupptäckandet av uråldriga kunskaper. Det ger konsumenten en större valfrihet och ger kvalitetstillverkarna möjlighet att expandera. Låt oss välkomna detta.

Davies (ELDR).
Herr talman! Alla läkemedel kan vara farliga. Om vi behöver en påminnelse om det, behöver vi bara titta på de tusentals människor som varje år dör efter att ha använt godkända receptbelagda läkemedel. Om man jämför är riskerna med traditionella växtbaserade läkemedel minimala. Så låt oss bevara vårt sinne för proportioner och se till att vi inte kastar ut barnet med badvattnet.
Ingen borde motsätta sig bestämmelser vars syfte är att skydda hälsan och se till att konsumenterna kan fatta informerade beslut. En alltför restriktiv tillämpning av bestämmelser kan emellertid hota framtidsutsikterna för vissa tillverkare och specialistleverantörer, som till exempel hälsokostbutiker, och möjligen uppmuntra konsumenterna att köpa från oreglerade leverantörer på Internet. Jag ber därför kommissionen att vara försiktig i dess tillämpning av dessa bestämmelser och att beakta dessa verkliga farhågor. Jag ber särskilt kammaren att om ett växtbaserat läkemedel har använts någonstans i världen i mer än 30 år och det funnits tydlig dokumentation om att dess normala användning är säker, borde vi inte neka detta läkemedel till de människor som vi företräder. Vi får inte vara så arroganta att vi antyder att Europa inte har något att lära av andra.

Lannoye (Verts/ALE).
Herr talman! Jag anser precis som mina kolleger att det handlar om ett totalt sett positivt förslag, att kommissionens målsättningar bör stödjas och att föredragandens förslag totalt sett är bra. Min grupp kommer alltså att stödja dem.
Jag anser exempelvis att förslaget att inrätta en självständig kommitté för växtbaserade läkemedel, vilken skall ha samma befogenheter som kommittén för traditionella läkemedel och självfallet sortera under den europeiska läkemedelsmyndigheten, absolut är en bra idé. Det är en utmärkt idé som jag tror gör det möjligt att i full säkerhet få tillgång till växtbaserade kvalitetsläkemedel.
Dessutom - och det är viktigt -, kommer det att i kommittén finnas verkliga specialister på örtmedicin, vilket naturligtvis är grundläggande.
Den andra viktiga beståndsdelen är det ändringsförslag som gör det möjligt att inte blanda ihop kosttillskott och läkemedel. Det får inte bli så att vissa kosttillskott som inte har effekt som läkemedel klassificeras som sådana, på grund av ett alltför strikt godkännandeförfarande.
Avslutningsvis har vi det ändringsförslag som Davies lämnat in: jag tror att det är rimligt och jag instämmer i hans uppfattning att det krävs en identisk traditionell användningstid för växtbaserade preparat oavsett varifrån de kommer. Jag tycker faktiskt att det är en lite arrogant attityd att anse att länderna utanför Europeiska unionen inte skulle kunna tillhandahålla korrekt information av hög kvalitet, vilket skulle göra det möjligt för oss att riskfritt använda dessa läkemedel.

Blokland (EDD).
Herr talman! Sedan världens tillblivelse har människan använt de vegetabiliska och mineraliska ämnen som finns i naturen för att bota sjukdomar och lindra smärta.
Trots den moderna farmakologins utveckling spelar växtbaserade läkemedel en viktig roll även inom dagens läkarvård. Därför är det logiskt att man utarbetar europeiska kvalitetsnormer även för växtbaserade läkemedel på samma sätt som man har gjort för de syntetiska läkemedlen, och att man ser till att medborgarna på ett begripligt sätt informeras om den verkan och de eventuella biverkningar som dessa läkemedel har. Mot den bakgrunden är vi positivt inställda till förslaget om att inom ramen för EMEA inrätta en särskild kommitté för växtbaserade läkemedel och att låta bestämmelsen om läkemedelsövervakning gälla även för växtbaserade läkemedel.
För de växtbaserade läkemedel som har använts under en längre tid krävs det emellertid inga nya tester. Det är svårt att motivera de höga kostnader som dessa tester medför, särskilt om år av användning inte har lett till några som helst problem. Däremot skulle jag tycka att det vore positivt om konsumenterna informerades på ett ärligt sätt. Om ett läkemedels verkan inte är bevisad, är det bra om detta också nämns i anvisningarna. Detta ökar möjligheten att göra sina val på grundval av god information, på samma sätt som Europaparlamentet vill att det skall vara i samband med annan lagstiftning.
Slutligen, herr talman, vill jag betona att det även fortsättningsvis måste finnas utrymme för de olika behov som finns i olika medlemsstater. Av denna anledning vill jag uppmana alla att rösta för det förslag som går ut på att en medlemsstat, i samband med att de fattar beslut om en registreringsansökan för växtbaserade läkemedel, skall godkänna de registreringar som har utfärdats av andra medlemsstater. Denna bestämmelse gör det enklare för framför allt små företag att saluföra regionala produkter i hela Europa, så att alla medborgare i Europa kan tillgodogöra sig de regionala produkter som har visat sig ha ett terapeutiskt värde.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Växtbaserade läkemedel har använts i hela världen i många århundraden. Även i Europa har konsumentintresset växt till att omfatta långt mycket mer än de regionalt använda huskurerna. Vare sig det gäller den kinesiska ginsengroten eller indisk tea tree-olja, så föredrar många medborgare naturprodukter. Men i Europeiska unionen finns det ännu inte enhetliga bestämmelser för växtbaserade läkemedel. I flera medlemsstater krävs ett godkännande, i andra räcker det med ett förenklat bevis på effekten. Kollegan Nisticò har lagt fram ett mycket bra betänkande, där det i stor utsträckning skapas enhetliga bestämmelser för tillverkning, saluföring och märkning av växtbaserade läkemedel, och ställs höga krav på kvalitet och säkerhet.
Här är följande punkter av särskild betydelse. Först kvalitet och säkerhet. Tillverkarna av växtbaserade läkemedel måste bevisa läkemedlens säkerhet i samma utsträckning som för kemiska läkemedel. I det förenklade godkännandeförfarandet blir beviset för en produkts verkan och säkerhet tillräckligt styrkt genom lång - just traditionell - användning.
Vi behöver också en ny kommitté för växtbaserade läkemedel vid Europeiska läkemedelsmyndigheten EMEA. Denna kommitté skall överta samtliga uppgifter som rör växtbaserade läkemedel. Den skall utarbeta monografier över växtbaserade läkemedel som tjänar till att exakt men snabbt bedöma ansökningarna om godkännande. Genom föreliggande förslag sörjer vi inte bara för vittgående enhetliga godkännandevillkor i Europa, utan vi underlättar därigenom också saluföring av växtbaserade läkemedel i alla medlemsstater, samtidigt som vi skyddar subsidiariteten.
De europeiska konsumenterna kan även i fortsättningen välja ur ett brett produktsortiment, bland produkter som tillverkaren på korrekt sätt har lämnat in till myndigheten och som noggrant har kontrollerats och godkänts. Därigenom säkras produkternas kvalitet och största möjliga skydd garanteras för människors hälsa.

Stihler (PSE).
Herr talman! Ju mer vi tittar på frågan om traditionella växtbaserade läkemedel, desto mer övertygad blir jag om att det finns ett trängande behov av åtgärder. Liksom miljontals andra EU-medborgare, använder jag växtbaserade läkemedelsprodukter. Jag vill ha en garanti för att echinacean eller ginsengen jag köper när jag besöker min lokala hälsokostbutik är av hög kvalitet och standard.
Tråkigt nog kan man i Förenade kungariket för tillfället inte garantera att detta kommer att vara fallet. Framför mig har jag fyra analysintyg och fyra olika typer av echinacea-produkter. På etiketten på den första står det echinacearot. De andra produkterna är dock helt enkelt inte bra nog. En produkt misslyckades med att uppfylla kraven, på grund av att produkten innehöll en alltför stor askhalt som inte löses i syra. En annan innehöll tydligen ingen echinacearot över huvud taget, och den sista produkten hade inte tillverkats enbart av mald echinacearot, såsom det hävdades på etiketten. Detta innebär att nästa gång jag går och köper min echinacea, har jag 25 procents chans att faktiskt köpa vad jag vill ha.
Detta lotteri måste upphöra. Dessa dåliga produkter på marknaden lurar konsumenterna och ger växtbaserade läkemedel dåligt rykte. Vi kräver dock också en flexibel inställning, särskilt i fråga om kombinationer av växtbaserade näringsämnen, traditionella växtbaserade läkemedel från länder utanför EU och icke-växtbaserade traditionella läkemedel. Kombinationer av växtbaserade näringsämnen för produkter klassificeras inte som läkemedel. För närvarande får de normalt säljas lagligt som livsmedel och den ståndpunkten skulle inte ändras. I de fall där dessa kombinationsprodukter klassificeras som läkemedel, omfattas de för närvarande inte av det nuvarande systemet i Förenade kungariket för olicensierade växtbaserade läkemedel, och kräver därför ett saluföringsgodkännande.
EU:s förslag skulle ge större flexibilitet än vad som för närvarande erbjuds i Förenade kungariket, eftersom direktivet skulle tillåta införlivandet av icke-verksamma näringsämnen. Traditionella läkemedel från länder utanför EU, som till exempel kinesiska läkemedel, skulle kunna uppfylla kravet på 50 år. Jag håller dock med de personer inom sektorn för växtbaserade produkter som skulle vilja ha en större flexibilitet när det gäller att beakta dokumentation från länder utanför EU.
Den centrala punkten är att kvaliteten och relevansen hos dokumentationen om den traditionella användningen är viktigare än det geografiska ursprunget. Detta direktiv förtjänar att betraktas mot bakgrund av alla fakta, till förmån för folkhälsan, konsumenternas förtroende och ett ökat marknadsurval.

Titford (EDD).
Herr talman! Det verkar som om de ledande etiska normerna för denna institution är försiktighetsprincipen, som syftar till att göra riskerna så låga som rimligen är genomförbart. De brittiska domstolarna antyder dock att detta kräver att man väger kostnaderna mot de åtgärder som krävs för att avskaffa risken. Om vi skall tro föredraganden, är riskerna med okontrollerad användning av växtbaserade läkemedel avsevärda. Men jag har tittat på bara ett av hans påståenden: det är att produkter i Förenta staterna som är baserade på efedrin har stått för mer än 1 200 fall med toxiska effekter, inklusive 70 dödsfall. Kosttillskottsindustrin uppskattar emellertid att så många som två miljarder doser av denna produkt konsumeras varje år i Förenta staterna.
När det gäller Nisticòs påståenden har General Accounting Office (GAO) i Förenta staterna undersökt de uppgifter från det amerikanska läkemedelsverket Food and Drug Administration (FDA) som Nisticò stöder sig på. För att nå fram till sina slutsatser använde FDA en kombination av vetenskaplig dokumentation om effekterna av efedrin och en samling rapporter om avvikande händelser. Enligt GAO förlitade FDA sig på ?dåligt dokumenterade rapporter om avvikande händelser och bristfällig information?. Vidare utförde FDA ingen slumpmässig analys för att avgöra huruvida efedrinprodukter orsakade eller bidrog till de avvikande händelserna. FDA dokumenterade inte vilka rapporter om avvikande händelser som var allvarliga, och fastställde inte kriterier för att avgöra vilka händelser som var allvarliga. FDA utförde inte någon tillförlitlig bedömning av sin analys.
Detta är bara kortfattade utdrag ur en rapport på 83 sidor. Jag har liknande rapporter om andra risker som Nisticò citerar. Riskerna har allvarligt överskattats på grundval av skandalöst dålig dokumentation. Det finns knappt en mätbar risk hos användningen av växtbaserade läkemedel, och den är i alla händelser långt mindre än risken hos konventionella läkemedel.
Med tanke på den minimala risken, väger kostnaderna för denna åtgärd tydligt mer än fördelarna. Det finns inget som berättigar åtgärden. Jag tillkännager ett intresse, eftersom jag använder växtbaserade läkemedel varje dag året om.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Fastän den moderna farmakologin och de syntetiska läkemedlen har en obestridlig position är växtbaserade läkemedel alltjämt viktiga när det gäller värnandet om människors hälsa och välmåga. Å andra sidan skall man inte tro att ämnen ur naturen inte skulle kunna utgöra en stor hälsorisk om de används fel eller tillverkas slarvigt. Vår utmaning är just att hitta denna jämvikt, och jag är övertygad om att kollegan Nisticò på ett förtjänstfullt sätt har hittat jämvikten i sitt betänkande. 
För växtbaserade läkemedel krävs stränga kvalitets- och säkerhetsnormer samt tydlig märkning och lättförståelig bipacksedel. Bipacksedeln måste innehålla information om ämnenas eventuella giftighet samt deras samverkan med födoämnen, drycker och övriga läkemedel. För att växtbaserade läkemedel skall godkännas på marknaden krävs dessutom i tillämpliga delar samma förfaranden som för syntetiska läkemedel. Med detta syftar man inte till att motarbeta konventionell medicinering, tvärtom: med detta vill man garantera säkra ramar inom vilka man framgångsrikt kan idka denna verksamhet på den europeiska marknaden. Företagarna i branschen vinner i och med att marknaden växer och anseendet tryggas, och konsumenterna vinner i säkerhet och pris. 
Föredraganden tar upp problem som förekommit, speciellt med ansvarslösa producenter från tredje länder: läkemedlen har innehållit giftiga växtämnen eller gifter såsom arsenik eller kvicksilver, eller andra läkemedel som exempelvis hormoner. När sådan ansvarslöshet förenas med konsumenternas godtrogenhet svävar människors liv i fara. Folk förknippar växtbaserade läkemedel med naturlighet, det vill säga med någonting bra och tryggt, och kommer inte att tänka på att feldosering eller annan felaktig användning kan orsaka allvarliga skador och till och med död, eller att det kan förekomma allvarliga brister i kvaliteten. 
Europaparlamentet för nu vidare en värdefull tradition i mänsklighetens historia: medicinering med hjälp av växter. I ledamot Nisticòs betänkande ställer man upp trygga och klara gränser inom vilka branschen har goda förutsättningar att verka framgångsrikt.

Liikanen
Herr talman! Låt mig kortfattat få kommentera några av anförandena och ändringsförslagen. En fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt för vart och ett av ändringsförslagen har skriftligen överlämnats till parlamentet.
För det första, när det gäller utvidgningen av räckvidden för det förenklade förfarandet. Låt mig betona att jag är tacksam för ert stöd när det gäller att i princip begränsa det nya förenklade förfarandet till traditionella växtbaserade läkemedel. Det är mycket viktigt att vi får välgrundade erfarenheter av detta nya förfarande innan vi kan planera någon möjlig utvidgning.
Samtidigt förstår jag begäran från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om att utvidga räckvidden för förfarandet något, till att omfatta sådana växtbaserade läkemedel som innehåller andra beståndsdelar som inte härrör från växter. Kommissionen skulle i princip kunna stödja sådana tillsatser som vitaminer och mineraler. Vi måste dock vara försiktiga och utesluta vissa ämnen som till exempel biologiska beståndsdelar, som medför särskilda risker. I fråga om sådana ämnen måste vi insistera på att få den standardmässiga vetenskapliga dokumentationen.
Många talare har nämnt den kortaste användningstiden. Som en allmän regel är totalt 30 år av traditionell användning och 15 års användning inom gemenskapen den kortaste tiden för att garantera produkternas säkerhet och effektivitet. Det kommer dock att finnas undantag. Det kan vara så att en produkt har använts utanför EU i tusentals år, men bara har varit tillgänglig inom gemenskapen i tio år eller mindre.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor föreslog att den kortaste användningstiden inom gemenskapen skulle förkortas från 15 till 10 år. Kommissionen är villig att fastställa särskilda bestämmelser för sådana undantag. Ur ett europeiskt perspektiv är det dock att föredra att en europeisk lösning läggs fram.
I de fall där en produkt inte uppfyller de allmänna kriterierna med 30 och 15 år, skulle vi kunna ge den nya kommittén befogenheter att undersöka denna produkt och bedöma om den tillgängliga informationen är tillräcklig. Detta sätt att fastställa en flexibilitet skulle medföra den fördelen att man skulle uppfylla de dubbla målsättningarna med att garantera skyddet av folkhälsan, samtidigt som dessa läkemedels fria rörlighet inom EU skulle underlättas.
I kommissionens förslag får redan den nya kommittén avsevärda befogenheter. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor vill gå ännu längre och ersätta den kommitté som vanligtvis hanterar humanläkemedel (Kommittén för farmaceutiska specialiteter - CPMP) med den nya ?kommittén för växtbaserade produkter?.
Kommissionen skulle i princip kunna stödja delar av den föreslagna utvidgningen. Vi håller med om att ?kommittén för växtbaserade produkter? borde syssla med att fastställa ömsesidigt erkända förfaranden i de fall där olikartade nationella beslut i fråga om växtbaserade läkemedel berörs.

Talmannen.
Tack så mycket, herr kommissionär Liikanen!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0356/2002) av van den Burg för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om arbetsvillkor för personal som hyrs ut av bemanningsföretag (KOM(2002) 149 - C5-0140/2002 - 2002/0072(COD))

Diamantopoulou
Herr talman! Jag skulle speciellt vilja tacka fru van den Burg och gratulera henne till hennes utmärkta betänkande och hennes positiva bidrag till kommissionens förslag om arbetsvillkoren för tillfälligt inhyrd personal från bemanningsföretag. Som bekant har det inte varit något lätt arbete, det har inneburit betydande politiska och tekniska svårigheter, och jag skulle verkligen vilja tacka henne speciellt, för jag tror att parlamentet tack vare det arbete som nedlagts kommer att bidra till att detta viktiga direktiv till slut kan komma till stånd. 
Alltsedan början av 1980-talet har tillfällig sysselsättning via bemanningsföretag blivit en viktig kugge i den europeiska arbetsmarknaden, eftersom företagen eftersträvar en allt större flexibilitet i fråga om arbetskraften. Under de senaste åren har vi sett en verkligt betydande utveckling av denna typ av arbete.
I många länder har vi sett framväxten av enormt stora bemanningsföretag, i vissa fall med hundratals eller t.o.m. tusentals anställda, och vi anser att detta inslag på arbetsmarknaden numera är någonting positivt, det skapar många arbetstillfällen, och utan tvivel är det ett speciellt viktigt instrument för dem som kommer ut på arbetsmarknaden för första gången.
Utvecklingen av den tillfälliga sysselsättningen via bemanningsföretag har förts upp på den agenda med sociala och ekonomiska reformer som förstärkts genom toppmötet i Barcelona. I många länder är emellertid bilden av den tillfälliga sysselsättningen negativ. Och den är negativ framför allt när det inte finns något absolut samband mellan flexibiliteten och arbetets kvalitet. Det är denna brist på vissa arbetsmarknader som det aktuella direktivet är tänkt att avhjälpa i framtiden. Vår strävan är att skapa en bred och flexibel ram, som bygger på arbetstagarnas grundläggande rättigheter, och dessa rättigheter måste under alla omständigheter garanteras, för att vi skall kunna garantera arbetets kvalitet. 
Kommissionen lade fram detta förslag i maj 2001, sedan förhandlingarna mellan parterna brutit samman. Jag anser det ytterst viktigt att rådet och parlamentet antar detta direktiv, som innebär en mycket viktig politisk signal om att de europeiska institutionerna är beredda att ta sitt ansvar och gå vidare även i de fall då det inte är möjligt för arbetsmarknadens parter att uppnå en överenskommelse.

van den Burg (PSE)
Herr talman! Jag vill inledningsvis säga några ord om detta ärendes mödosamma förhistoria som tar sin början i början av nittiotalet, då det presenterades ett antal utkast till direktiv om atypiskt arbete. Ni har redan nämnt överenskommelserna mellan arbetsmarknadens parter och de misslyckade förhandlingarna på denna punkt. Det har varit väldigt besvärligt att få fram detta förslag från kommissionen. Det har tagit nästan ett år. Ja, ärendets hela förhistoria visar att det har varit enormt svårt att utarbeta detta direktiv och att direktivet har varit omstritt. Jag har ofta fått frågan hur jag över huvud taget kunde tro att förslaget skulle gå igenom utan vidare.
Varför jag har hållit så hårt fast vid denna fråga? Först och främst eftersom jag under 25 års tid har ägnat mig åt den här typen av atypiska arbetsförhållanden och försökt skapa ett skydd för de människor som är mest utsatta.
För det andra, eftersom jag är helt övertygad om nyttan och nödvändigheten av att göra den europeiska arbetsmarknaden mer flexibel, och eftersom jag betraktar arbete för bemanningsföretag som ett bra instrument, förutsatt att man på ett ansvarsfullt sätt reglerar skyddet för de personer som arbetar för bemanningsföretag.
För det tredje, eftersom jag tror på de möjligheter som arbete för bemanningsföretag skapar för arbetstagare med särskilda önskemål eller problem, människor som behöver hjälp in på arbetsmarknaden eller människor som söker efter skräddarsydda arbetsmönster vilka inte tillhandahålls av de traditionella arbetsgivarna och inom de traditionella arbetsmönstren.
För det fjärde, eftersom jag tror på entreprenörskapet inom bemanningsbranschen och konsten att kombinera arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov av flexibilitet på ett förtjänstfullt sätt. Men jag vill samtidigt tillägga att konsten med entreprenörskap också handlar om att till exempel inte låta hot om en nedgång gå ut över de anställda, utan att garantera de anställda att man som företagare ser till att det finns arbete och att de kan hyras ut vid de tidpunkter som passar dem bäst.
För det femte, eftersom jag tror på att kollektiva arbetsvillkor har en reglerande och fördelaktig effekt som spelar en viktig roll även inom ramen för det här förslaget. Det handlar i detta sammanhang om de kollektivavtal som gäller inom de sektorer där arbetet utförs, men även om kollektiv i själva bemanningsbranschen.
Slutligen har jag hållit så hårt fast vid frågan på grund av att jag är starkt emot den tendens som råder att förklara europeisk lagstiftning på det sociala området för uteslutet. Jag menar att det den typen av lagstiftning är mycket viktig, särskilt med tanke på den utvidgning och utveckling som pågår för att skapa en sådan grund inom europeisk lagstiftning som vi kan bygga vidare på i Europa.
Allt detta finns med i utkastet till direktiv. Flexibilitet och trygghet, främjande och säkerhet, acceptans och skydd, avreglering och reglering. Alla dessa aspekter återfinns i dokumentet. Jag tycker att kommissionens förslag är välbalanserat, men att jämvikten har förbättrats ytterligare genom det arbete vi har bedrivit här i parlamentet. Jag är därför stark motståndare till de parlamentsledamöter som försöker rubba denna balans mellan flexibilitet och trygghet. Deras attack är framför allt inriktad på tre saker.
Först och främst försöker de att riva upp principen om likabehandling genom att inte koppla ihop denna princip med arbetsvillkoren i värdföretaget, utan snarare använda annan uthyrd personal som referenspunkt. Det är som att skapa lika behandling av kvinnor genom att endast jämföra dem med andra kvinnor och inte med män.
För det andra ifrågasätter de att man i direktivet över huvud taget skall gå in på lönefrågan. Från alla tre institutionerna har vi nu fått ta del av rättsliga utlåtanden som säger att detta visst är möjligt eftersom det handlar om en jämförelse och inte om fastställande av lönenivåer. Men bara genom att försöka har de för avsikt att bryta udden av förslaget, eftersom lönen givetvis är det viktigaste arbetsvillkoret.
För det tredje försöker man utesluta de undantag för korta bemanningsuppdrag som fanns med i punkt 5.4 i kommissionsförslaget och göra dem mer allmänna och till och med förlänga dem till tolv månader. Det innebär att direktivet inte längre fyller någon funktion då de flesta, för att inte säga alla, arbeten för bemanningsföretag inte längre omfattas. Jag vet att det är ett allvarligt problem även i Förenade kungariket. Jag har försökt att presentera ett förslag för att under en övergångsperiod, och då för de första sex veckorna, göra detta möjligt. Det förslaget har så här långt inte vunnit något gehör här i parlamentet, men jag hoppas att det är möjligt att diskutera saken vidare. Det sista jag har att säga är att man i det tyska parlamentet under förra veckan kom överens om ett system som i stort sett ligger i linje med direktivet. Jag hoppas därför, och med det vill jag avsluta mitt anförande, att man i rådet (sysselsättning och socialpolitik) den 3 december försöker att uppnå en gemensam ståndpunkt. Detta eftersom det nu även för Tysklands del finns förutsättningar att göra detta i linje med direktivet. En annan anledning är att det vore ett steg i rätt riktning och ett bevis för att det faktiskt är möjligt att åstadkomma sociallagstiftning om man nu kan fatta ett snabbt beslut att arbeta vidare med under det grekiska ordförandeskapet.

Harbour (PPE-DE)
Herr talman! I kväll har jag fått det oväntade privilegiet att få tala som andre man i denna debatt. Jag talar för Gargani, ordföranden i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, som utarbetat vårt yttrande. Det beror på min kollega Koukiadis höviskhet, som är här i kväll och som är yttrandets ursprungliga föredragande. Han försökte förgäves att övertala vårt utskott att stödja huvudinriktningen i kommissionens förslag. Med en slående majoritet röstade utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om en rad känsliga ändringsförslag som skulle ha lindrat något av den skada som detta direktiv, om det inte ändras, kommer att medföra för ekonomin och sysselsättningen inom hela Europeiska unionen. Jag tackar Koukiadis för att han gjorde vad som var rätt och lade fram sitt betänkande.
Som andra talare skulle jag vilja hylla van den Burg. Jag har inte haft nöjet att arbeta med henne tidigare. Hon har arbetat på ett mycket frikostigt och vänligt sätt. Liksom hon sade har hon tagit emot råd från många personer. Tyvärr har hon inte lyssnat på dessa råd. Det gläder mig att ett antal andra grupper har stött huvudinriktningen i våra ändringsförslag, och jag tackar ledamöterna i min egen politiska familj för att de samtyckt till några av våra idéer.
Problemet är att förslaget från utskottet för sysselsättning och socialfrågor i dess ändrade lydelse inte uppnår det slags flexibilitet som dess förespråkare, kommissionen och föredraganden, påstod. Förslaget har blivit mer inkräktande - det innehåller fler regler. Det som oroar mig med detta betänkande är att man i betänkandet underlåter att erkänna att högkvalitativt tillfälligt arbete, som utförs av ett omsorgsfullt och välskött företag, inte bara är ett bra andrahandsalternativ för sysselsättningen.
Jag vill avsluta med att tacka utskottet för sysselsättning och socialfrågor för att de godkänt ett av mina ändringsförslag, där det står att: ?medlemsstaterna skall införliva dessa bestämmelser på ett sätt som är förenligt med åtgärderna för att skapa nya arbetstillfällen och som gör arbete genom bemanningsföretag mer attraktivt, samt ta hänsyn till omständigheterna i den egna medlemsstaten?. Om ni hade uppnått detta hade jag med stor glädje gett direktivet mitt stöd.

Mann, Thomas (PPE-DE)
Herr talman! I kampen mot massarbetslösheten måste man komma fram till mer flexibla arbetsmodeller. Arbete som görs av inhyrd personal bidrar här i ökad omfattning. Vid framgångsrik förmedling av uthyrd personal ökar chanserna till fast anställning. Det gäller för lågkvalificerade och långtidsarbetslösa, men även för specialister.
I mitt yttrande för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor hänvisar vi till stadgan om de grundläggande rättigheterna. I förslaget till direktiv har vi infogat värnandet av tryggheten vid moderskap och nödvändigheten av föräldraledighet. Vi är emot all diskriminering, vare sig det rör betalning för samma eller likvärdigt arbete eller i form av orättvis behandling på grund av kön, eller om det gäller personal som hyrs ut av bemanningsföretag kontra jämförbara, fast anställda personer.
Det var viktigt för oss att personalen från bemanningsföretagen inte används som strejkbrytare, eller bidrar till att heltidsarbete eller antalet ordinarie anställda drastiskt reduceras. Fortfarande är mer än tre fjärdedelar av den personal som hyrs ut av bemanningsföretagen män. Anledningen till att kvinnor sällan finns med är att det är svårt att förena arbetsliv och familjeliv. Men just att arbeta som inhyrd personal gör det möjligt med önskad individuell anpassning och ger kvinnorna goda möjligheter att börja yrkesarbeta eller att återvända till yrkeslivet.
Det finns dock praktiska problem. I Tyskland byggs det nu upp personalservicebyråer vid arbetsförmedlingarna, som subventioneras som offentliga huvudmän och inte är risktagande. Detta skadar bemanningsföretagen som är egna företagare. Förbundsregeringen genomför enligt uppgift inte de banbrytande koncepten i full omfattning, fru föredragande, utan urvattnar dem. Där skall den inhyrda personalen redan från första dagen tjäna lika mycket som de anställda i kundföretagen. Men får den samma betalning redan från början och det enbart är avtalsenliga strukturer som gäller förhindras arbete av inhyrd personal.
Mitt förslag att införa en tidsfrist om sex månader på europeisk nivå, fick tyvärr ingen majoritet. I Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna utvecklar vi en kompromiss, som på rimligt sätt tar hänsyn till medlemsstaternas olika bestämmelser och som beaktar subsidiariteten.

Glase (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Efter långa månader av intensivt arbete kan vi nu för första gången i kammaren rösta om förslaget till direktiv om visstidsarbete. Alla som ägnat sig åt denna fråga har ansträngt sig för att finna en optimal lösning för bemanningsföretag och deras personal samt en utveckling som främjar ekonomin i våra medlemsstater. Vägen fram till denna punkt har varit hård. Jag tackar alla som hjälpt till så att vi i dag kan lägga fram en relativt bra kompromiss.
Med tanke på de cirka 10 miljoner arbetslösa i Europeiska unionen och en svängande ekonomisk konjunktur måste vi vara försiktiga så att vi, i den goda avsikten att garantera en social grundläggande trygghet för den personal som hyrs ut av bemanningsföretag, inte lamslår en hel bransch. Att tala om inhyrt arbete som atypiskt eller rentav som en ovärdig arbetsform vore helt befängt. Visstidsarbete kan hjälpa personer som är nya i yrket att orientera sig för framtiden, eller förhindra att svåranställda arbetstagare måste sluta arbeta, respektive underlätta för dem att åter börja arbeta.
Min grupp sätter särskilt värde på flexibilitet inom detta arbetsområde. Det får inte byggas upp några nya byråkratiska hinder, och inhyrd arbetskraft måste också kunna betalas av de små företagarna. Annars får man räkna med att möjligheten till inhyrd arbetskraft försvinner, och då riskerar vi att få ytterligare flera miljoner arbetslösa i Europeiska unionen.
Om vi i morgondagens omröstning låter oss ledas av subsidiaritetsprincipen och av idén om ett aktivt främjande av näringslivet, som skapar en grundval för fler arbetstillfällen, kommer vi att ge medlemsstaterna i Europeiska unionen mer utrymme för sin flexibla, individuella arbetsmarknadsutveckling, som inte står i motsatsställning till ett rimligt arbetarskydd. Åtgärderna i Tyskland rörande arbete som görs av inhyrd personal leder in i en återvändsgränd. Jag hoppas att vi här kan skapa en bättre ram.

Hughes (PSE).
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera föredraganden, van den Burg, och andra gruppers ledamöter som har hjälpt oss att gå mot vad som förhoppningsvis kommer att bli en framgångsrik omröstning i morgon.
Vi har hört att bestämmelserna när det gäller skydd för personal som hyrs ut av bemanningsföretag skiljer sig åt medlemsstaterna emellan. Så ligger det förvisso till, och det berättigar att man fastställer ett grundläggande regelverk för att skydda personal som hyrs ut av bemanningsföretag inom hela Europeiska unionen, men jag skulle också vilja betona att detta kommer att omfatta kandidatländerna. Antalet anställda inom denna kategori ökar i dessa länder, men såvitt jag vet finns det inget befintligt skydd för personal som hyrs ut av bemanningsföretag i kandidatländerna.
Min andra punkt är att vi i kväll fullföljer en strategi som har pågått sedan 1997, när vi antog sysselsättningsstrategin på EU-nivå. Inom ramen för pelaren anpassningsförmåga i denna strategi, som alla medlemsstater har undertecknat, samtyckte vi till att uppnå en balans mellan flexibilitet för företag av alla former och storlekar, och en säkerhetsnivå för de personer som är anställda inom och som flyttar emellan dessa företag. Vi har redan tagit upp detta i samband med de tidigare förslagen om deltidsarbete och om visstidsanställning. Vi varnades vid tiden för direktivet om deltidsanställning för att det skulle kosta hundratusentals deltidsarbeten, särskilt för kvinnliga anställda inom Europeiska unionen. Vi har nu beviset och situationen är den motsatta, eftersom deltidsarbete har börjat betraktas som ett positivt alternativ. Vad vi nu arbetar med kommer att innebära att personal som hyrs ut av bemanningsföretag också skall bli ett positivt alternativ i framtiden.
Man säger ofta till oss att det redan är ett positivt alternativ, och att många människor vill arbeta för bemanningsföretag. Endast 10 procent av de 61 000 anställda hos bemanningsföretag i min egen region säger att de arbetar för bemanningsföretag efter eget val. Vi kan öka denna procentandel relativt mycket om vi får ordning på saker och ting och ser till att detta förslag får en framgångsrik avslutning.
Vi borde eftersträva denna balans mellan flexibilitet och säkerhet. Harbour säger att vi ännu inte har gjort detta, men jag vill säga till honom att detta är det första skedet. Detta är spelöppningen och inte den avgörande matchen. Detta är ett medbeslutandeärende. Vi har en lång väg att gå, via den gemensamma ståndpunkten och andra behandlingen och utan tvekan en förlikning. Vi kan fortsätta att eftersträva denna balans mellan flexibilitet och säkerhet.
I min egen grupp har två frågor haft stor betydelse under första behandlingen. En av dem är ?jämförbarhet från första dagen?. Jag hoppas därför att ändringsförslag 42 kommer att antas i morgon. Den andra frågan är vad man jämför med. Vem jämförs personalen hos bemanningsföretag med i fråga om löner och grundläggande anställningsvillkor? Ingen av de möjliga lösningar som vi för närvarande har på papper är särskilt eleganta, men de tar oss genom första behandlingen och jag är säker på att vi kommer att återkomma till detta vid utarbetandet av den gemensamma ståndpunkten och vid andra behandlingen.

Lynne (ELDR).
Herr talman! Jag anser inte att kommissionen har gjort nog för att ta upp problemen i de olika medlemsstaterna. Detta är inte bara ett problem för Förenade kungariket, det är ett problem för Danmark, Sverige, Nederländerna och flera andra medlemsstater.
Vad vi måste göra är att genomföra en ordentlig och omfattande konsekvensbedömning. Vi vill sända tillbaka direktivet till kommissionen för att de skall göra denna bedömning.
Jag är för skydd av personal som hyrs ut av bemanningsföretag, men jag anser att detta troligen bäst sköts av medlemsstaterna, snarare än att vi skall anta det direktiv ?som passar alla? som vi har framför oss i dag.
Förslaget i sin nuvarande utformning kommer att minska flexibiliteten, minska möjligheterna för personal som hyrs ut av bemanningsföretag och leda till ökad byråkrati. Vi har dock föreslagit flera ändringsförslag om förslaget inte förkastas rakt av. För att göra det mer lätthanterligt för medlemsstaterna skulle vi först och främst vilja utesluta lönen och andra finansiella förmåner från direktivets omfattning helt och hållet. Jag anser hur som helst inte att detta borde vara en EU-befogenhet.
Det andra viktiga ändringsförslaget är att bevilja ett undantag på tolv månader för tillfälliga arbetstagare hos kundföretag. Det gäller endast löner och finansiella förmåner och inte hälsa och säkerhet. De flesta tillfälliga arbetstagare i Förenade kungariket och vissa andra medlemsstater omfattas i fråga om hälsa och säkerhet.
Ett annat viktigt ändringsförslag är att se till att kundföretagen eller bemanningsföretagen är jämförbara, att ge medlemsstaterna detta val. Ett annat viktigt område är avtalsavgiften för övergången från tillfälligt till fast arbete. Bemanningsföretagen borde få något slags ersättning om den tillfälliga arbetstagaren anställs av kundföretaget.
Enligt min åsikt kommer dessa ändringsförslag att göra direktivet långt mer användbart och mer acceptabelt för de tillfälliga arbetstagarna, bemanningsföretagen och kundföretagen.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Det är bekant att förslaget till direktiv kom upp efter arbetsgivarnas blockering av förhandlingsprocessen mellan arbetsmarknadens parter. Men även om förslaget syftar till en förbättring av arbetsvillkoren för de tillfälliga arbetstagarna och att garantera dem lika rättigheter och lika behandling, ger det bara garantier genom minimibestämmelser om skydd, baserade på principen om icke-diskriminering med ett otal avvikelser och med ett farligt perspektiv om en utveckling av tillfälliga arbeten från företagens sida, vilket leder till en ökning av osäkra anställningar.
Vi var därför i debatten i utskottet för sysselsättning och socialfrågor eniga med föredraganden i allt som syftade till en förbättring av förslaget till direktiv och till att ge faktiska garantier för arbetstagarnas rättigheter, och vi lade in flera ändringsförslag, framför allt om avskaffandet av flera undantag som äventyrar principen om icke-diskriminering, garantin att inte använda tillfällig arbetskraft för att ersätta arbetstagare i strejk och principen om att arbetet för bemanningsföretag inte skall bidra till fler osäkra anställningar.
Vi beklagar att de flesta förslag har förkastats, även om vi vill understryka det positiva i att några viktiga idéer har antagits, framför allt om en begränsning av undantagen, och ett fastställande av att principen om icke-diskriminering skall tillämpas från första dagen efter att undantaget om sex veckor har avskaffats, vilket garanterar vissa rättigheter på informationsområdet och ett deltagande från de tillfälliga arbetstagarna samt att dessa inte får användas för att ersätta strejkande arbetare.
Men andra artiklar har olyckliga, felaktiga formuleringar och som i vissa fall är farliga för arbetstagarna, förutom att de öppnar vägen för nya undantag som kan avtalas mellan arbetsmarknadens parter. De syftar också till att slå fast en aktiv roll för bemanningsföretagen, vilket bidrar till en större flexibilitet i arbetet. Därför lade vi fram våra förslag till omröstning i kammaren. Vi försöker bidra till att Europaparlamentets förslag faktiskt skall ge en betydelsefull förbättring av de tillfälliga arbetstagarnas rättigheter och inte öppna vägen för en större osäkerhet i anställningen. Vårt åtagande är att värdera arbetet, genom att skapa mer sysselsättning med kvalitet och rättigheter, och inte osäkerhet och nedvärdering av arbetstagaren. Vi hoppas alltså att våra förslag får stöd och att man förkastar alla de förslag som i praktiken kommer att skapa fler osäkra anställningar och skada de tillfälligt anställdas rättigheter, vilka i de flesta fall bara tar dessa arbeten när de inte kan finna tillsvidareanställningar. Så låt oss inte bidra till en dubbel diskriminering.

Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden mycket innerligt för hennes hårda arbete och vilja att uppnå en överenskommelse, även om denna väg har varit och kommer att vara svår.
Min grupp kommer inte att stödja de ändringsförslag i vilka man motsätter sig detta direktiv, men kommer allmänt att stödja föredraganden. Det stämmer ganska väl att det finns många ansedda bemanningsföretag som betalar goda löner, som är delaktiga i sin personals utbildning och som ger mycket goda villkor och förhållanden. Dessa företag är i allmänhet redan vana vid att arbeta inom reglerade förhållanden. Detta direktiv ändrar möjligtvis en del av bestämmelserna.
Vissa stora bemanningsföretag, några av de största inom Europeiska unionen, har talat om för oss att de inte motsätter sig en reglering, vilket inte är vad Confederation of British Industry och andra skulle vilja få oss att tro. Men vi har haft svårt att tro på vissa av de problem som tagits upp. Några av företagen har talat om för oss att de inte kan jämföra det arbete som deras personal utför med det arbete som slutanvändarföretagets personal utför, eftersom bemanningsföretagen utför ett unikt arbete som kräver stora kunskaper och som utförs på projektbasis. Så jag undrar på vilka grunder den lönenivå då fastställs vid vilken bemanningsföretaget begär betalning från slutanvändarföretaget? Vilken procentandel av denna intäkt betalas sedan till arbetstagaren? Arbetstagarna kan inte arbeta i ett tomrum. De interna lönenivåerna, har vissa talat om för oss, är hemliga. Hur genomför då ansedda företag öppna undersökningar om lika lön för lika arbete?
Jag anser att goda företag inte har något att frukta i fråga om detta direktiv. Vi skulle vilja tro att de som borde oroa sig är de företag med dåligt rykte som utnyttjar personal med låg utbildning, eller människor inom områden med hög arbetslöshet som har få valmöjligheter när det gäller vem de arbetar för och under vilka förhållanden. Detta omfattar städföretag som använder sig av skift eller tillfälliga arbetstagare som utför nattarbete, och sedan betalar arbetstagarna med en lön som motsvarar upplärningsnivåer under en längre period än nödvändigt, och företag som i praktiken på lång sikt anställer personal från bemanningsföretag till lägre lönenivåer än den fasta personalen, och som ersätter avlönad personal som slutar med personal från bemanningsföretag, eftersom de kan avskeda denna personal så mycket enklare och under sämre förhållanden.
Av något konstigt skäl har dessa bemanningsföretag inte utövat lobbyverksamhet hos oss. Vi måste se till att vi skyddar rättigheterna hos de arbetstagare som inte har något val och vars arbetsgivare vet att de kan utnyttja denna svaghet.

Crowley (UEN).
Herr talman! Även jag vill gratulera föredraganden till att hon försökt finna en kompromiss mellan de olika synsätten i denna fråga.
Liksom konstaterats vid ett flertal tillfällen i utskottet för sysselsättning och socialfrågor börjar vi dock med ett bristfälligt förslag. Det är bristfälligt eftersom vi har rört oss bort från den sociala dialogen och modellen med det sociala partnerskapet, där det fanns en enighet mellan båda sidorna av industrin innan ett förslag lades fram för detta parlament. Detta har satt oss alla i en mycket komplicerad situation, eftersom vi som stöder den sociala dialogen, skyddet av arbetstagarnas rättigheter och en ökning av sysselsättningstillfällena för alla människor i Europa vill garantera bästa möjliga förhållanden för de som bäst behöver det.
Samtidigt som jag inte har några problem med den allmänna inriktningen eller den allmänna avsikten i detta direktiv, måste vi inse ett antal fakta innan vi ger ett ökat skydd till de som är anställda med tillfälliga arbetsavtal hos bemanningsföretag. För det första finns det flera nationella rättsakter som redan skyddar arbetstagare, och detta innebär att man helt enkelt fördubblar eller kopierar vad som redan har införts. För det andra har vi olika typer av sysselsättningssystem i varje medlemsstat och en inställning med ?en storlek passar alla? behöver inte nödvändigtvis fungera. För det tredje arbetar tillfälliga arbetstagare tillfälligt eftersom de valt det, och ibland kan de tjäna mer pengar som tillfälligt anställda hos bemanningsföretag. För det fjärde finns det ingen bestämmelse i fördragen och inget utrymme i detta parlament, rådet eller kommissionen för att fastställa villkor om arbetstagarnas löner - det är fortfarande enbart en fråga för medlemsstaterna.
Min sista punkt rör frågan om sexveckorsperioden. Det har lagts fram ändringsförslag i vilka man vill utvidga detta till en ettårsperiod. Detta är långt mer förnuftigt och praktiskt ur aspekten med att skydda alla arbetstagares rättigheter.

Cocilovo (PPE-DE).
Herr talman! Låt mig genast säga att jag anser kommissionens förslag till direktiv mycket positivt, men att det skulle kunna förbättras. Jag tror också att det redan har förbättrats och förtydligats genom parlamentets insatser, redan i samband med omröstningen i utskottet. Jag hoppas att det skall kunna förbättras ytterligare i morgon genom inläggen i kammaren.
Jag har inte mycket, i själva verket inget, att tillägga till det som kommissionären och flera av mina kolleger redan sagt i diskussionen om arbetsvillkoren för personal som hyrs ut av bemanningsföretag. Dessa företag har gjort det möjligt att experimentera fram nödvändiga och lämpliga former för flexibilitet, i vissa fall även för att gå arbetstagarnas livsprojekt till mötes och för att öka möjligheterna att få tillgång till arbetsmarknaden - för när allt kommer omkring är detta grundproblemet.
På grundval av de erfarenheter som gjorts har vi behov av att höja tröskeln för vissa former av oundgängliga minimiskydd och att garantera principen om icke-diskriminering. Jag tillbakavisar tesen som hävdats av vissa, att man skulle vilja införa en tvångströja ovanifrån när det gäller skatterna. Ingen kan bestämma en skattenivå som skall gälla i samtliga medlemsstater, på europeisk nivå. Den princip som skulle garanteras var principen om icke-diskriminering. Detta har också gjorts, men ännu mer skulle kunna göras om, som jag hoppas, några av de ändringsförslag som lagts fram i kammaren kunde antas, utan att man inför en enda modell eller, ännu mindre, bortser från den direkta roll som förmedlingsföretagen spelar och som är typiska för denna typ av arbete.
Vi vill inte se ett endimensionellt Europa, utan snarare ett Europa som behåller de egenskaper som ger mening åt en viss modell och som innebär ett löfte inom gemenskapen att vi skall slippa kasta ut barnet med badvattnet, och framför allt att vi skall slippa risken att kasta ut enbart barnet och behålla badvattnet.

Weiler (PSE)
Herr talman, kära kolleger! De flesta medlemsstaterna har redan lagar om arbete som utförs av inhyrd personal eller kollektivavtal, men de är av mycket olika kvalitet. Just den hittillsvarande, tidigare tyska lagen var ju inte enkel, som det nu påstås, och den var inte heller accepterad bland allmänheten, varken av arbetsgivarna eller av arbetstagarna.
Lite kuriosa om de tyska begränsningarna vill jag nämna här: synkroniseringsförbud, begränsning till tolv månader, förbud mot tidsbegränsningar, förbud inom byggnadsbranschen. Därför anser jag att det är ett mycket modigt och viktigt steg att den tyska regeringen, det tyska parlamentet, redan har införlivat det nu diskuterade europeiska direktivet i de kvalitativa förbättringarna i Tyskland. Det var nämligen inte godtagbart att arbetstagarna i Tyskland fick upp till 40 procent mindre lön än de fast anställda. Därför är det inte heller ägnat att förvåna att hela branschen har ett så dåligt rykte. Det är ju just detta som vi vill ändra. Men det är ändå intressant att den största samhälleliga acceptansen och för övrigt också en ökande andel arbete som utförs av inhyrd personal kan noteras i de länder där principen om jämställdhet råder, nämligen i Frankrike och Nederländerna.
Arbetsgivarna vill naturligtvis också ha acceptans från samhället. Den huvudsakliga anledningen till att använda personal från bemanningsföretag, det har konstaterats av vår Dublinfond, är inte alls någon kostnadsbesparing, utan den flexibla användningen vid säsongsbetonade flaskhalsar, vid personalfluktuationer och ibland också vid förlängning av provtjänstgöringar. Just detta möjliggörs genom det europeiska direktivet med kompletteringar av Ieke van den Burg. Den nödvändiga flexibiliteten garanteras dessutom genom avtalsförhandlingar. Låt oss vid slutbehandlingen av denna lagstiftning i morgon visa att det sociala Europa faktiskt existerar!

Attwooll (ELDR).
Herr talman! Till skillnad från vissa kolleger anser jag inte att denna kammare borde sträva efter att försena uppfyllandet av dess åtaganden om personal som hyrs ut av bemanningsföretag. Om vi skall främja flexibla arbetsmarknader måste vi se till att de som arbetar på dessa marknader inte missgynnas.
Vi kan inte riskera att tillfälligt arbete används som ett sätt att kringgå de normala sysselsättningslagarna snarare än som ett korrekt reglerat sätt att uppfylla arbetsgivarnas kortsiktiga behov, vilket borde vara fallet. Det är av det skälet som vi inte borde försvaga förslaget genom att avlägsna löner från direktivets räckvidd eller att endast tillämpa det för arbetstagare med uppdrag som varar i mer än 12 månader. Detta sagt, är jag inte övertygad om att vi ännu har uppnått den rätta balansen mellan flexibilitet och skydd.
Det finns verkliga svårigheter med att tillämpa en jämförelse av visstidsanställdas löner i fallet med uppdrag med kort varaktighet. Jag uppmanar följaktligen kollegerna att stödja ändringsförslagen 72 och 74, med vilka vi borde övervinna detta problem. Jag hoppas också på en positiv röst för ändringsförslagen 71 och 73, som skyddar mot alla negativa effekter som direktiven kan ha på både kort och lång sikt.
Slutligen vill jag särskilt tacka föredraganden för hennes allomfattande hantering av ett mycket svårt ärende och delge henne mina personliga lyckönskningar i fråga om resultatet av morgondagens omröstning.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Även om vi bör ha en europeisk vision är det oundvikligt att man påverkas av situationen i våra medlemsstater. I mitt hemland, närmare bestämt, förmedlar bemanningsföretagen - eller åtminstone en del av dessa företag - osäkra anställningar. I nuläget i Spanien är 33 procent av de anställningar som bemanningsföretagen erbjuder ovissa, över dubbelt så mycket som genomsnittet i Europa, som ligger på 13 procent.
Vi har därför invändningar mot några av ändringsförslagen, vilket min kollega Ilda Figueiredo redan tagit upp, i den bemärkelsen att de öppnar för eventuell diskriminering. Föredraganden säger själv i motiveringen att hon inte är särskilt nöjd med de ändringsförslag som kan leda till att principen om icke-diskriminering riskeras.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden förklarar, även om det betonas att dessa företag har bidragit till att förbättra arbetsmarknadens konkurrenskraft, att bemanningsföretagen i några av Europeiska unionens medlemsstater använder personal som består av olagliga invandrare och att det är vanligt att arbetstagarnas rättigheter kränks.
Om de nämnda ändringsförslagen antas kommer vi - som min kollega sade - svårligen att kunna godkänna betänkandet.
Vid Europeiska rådet i Lissabon talades det om sysselsättningens kvalitet och arbetstagarnas rättigheter. Därför lägger vi fram några ändringsförslag (jag är inte säker på att de blir så väl mottagna) som har inspirerats av en princip som förklaras i ett av dem: vi försvarar åsikten att målet för detta direktiv är att förbättra kvaliteten på tillfälliga anställningar och att principen om icke-diskriminering skall garanteras. Detta är vad vi anser, utan omsvep. Vi kommer att stödja föredraganden i det fall några av dessa ändringsförslag inte godkänns av de kolleger som sitter i bänkarna mittemot.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Detta direktiv är synnerligen komplicerat och har en synnerligen komplicerad förhistoria, vilket redan har påpekats. Vi fick verkligen anstränga oss för att uppnå konkreta resultat. Den främsta anledningen till detta är sannolikt att den lagstiftning som direktivet omfattar, skiljer sig väldigt mycket åt i de olika länderna och att arbete för bemanningsföretag regleras på väldigt olika sätt i de olika europeiska länderna. Detta skulle jag vilja att alla erkände.
Trots detta måste vi söka efter en lösning, med tanke på direktivets förhistoria och med tanke på det faktum att vi annars inte har någon möjlighet att reglera de gränsöverskridande rörelserna.
För att arbeta vidare i enlighet med Lissabonprocessen måste vi vidareutveckla den viktiga roll som arbete för bemanningsföretag kan spela. I mitt eget land har vi stora erfarenheter av just detta. Det är fortfarande det land som har störst andel personer i arbete för bemanningsföretag och erfarenheten har visat att det går att reglera den typen av arbete, men att detta samtidigt förutsätter att man vidtar vissa lagstiftningsmässiga åtgärder. Det är ett faktum.
Varje land behöver en egen jämvikt och därför måste direktivet också vara relativt flexibelt. Tack vare föredragandens arbete, men även tack vare det arbete som bedrivits av PPE:s skuggföredragande, har man i stor utsträckning lyckats med detta och för det vill jag gärna tacka dem. Även utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, liksom utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, har enligt min mening bidragit på ett förtjänstfullt sätt för att uppnå resultat. Som jag redan har sagt är det viktigt att man nu har uppnått resultat, även om det ibland finns vissa störande inslag. Dessa störande inslag kommer ofta från personer som resonerar endast utifrån sin egen situation, sitt eget hemland. Detta måste vi förhindra. Det är oacceptabelt.
Slutligen, herr talman, vill jag be den liberala gruppen att se över sina ändringsförslag ännu en gång. Vissa ändringsförslag har lämnats in två gånger, ibland tre, och det har lämnats in motsägelsefulla ändringsförslag om en och samma punkt. Herr talman, man kan inte bedriva förhandlingar på det sättet. Så kan vi inte agera i ett medbeslutandeförfarande. Jag skulle därför vilja be dem att gå igenom den egna listan över ändringsförslag.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Även jag vill tacka föredraganden för det svåra och tålamodsprövande arbete hon utfört. I dag kan parlamentet diskutera och i morgon, hoppas jag, anta ett betänkande som förbättrar kommissionens förslag. Detta är, som redan framhållits, ett knivigt ärende, för när det gäller denna fråga finns det många olika system i de olika länderna. Det sträcker sig från en extremt reglerad situation till en total frånvaro av alla former av skydd, och även jag vill applådera kommissionens initiativ, som inte innebär någon tvångströja för självständigheten och subsidiariteten, och som kommer efter tjugo års försök, från arbetsmarknadens parter, att komma överens.
Som jag ser det finns det tre grundläggande mål när det gäller likabehandling i förslaget: lika behandling av tillfälligt anställda jämfört med övriga anställda när det gäller säkerhet och status; respekten för befintliga sociala normer i kundföretagen genom likabehandling i fråga om lön och villkor för uthyrd personal och jämförbara arbetstagare i kundföretag; erkännande av bemanningsbranschen som en legitim företagsgren genom undanröjande av onödiga begränsningar, tillstånd eller förbud.
Syftet med direktivet är med andra ord att garantera och harmonisera en gemensam nivå för minimiskyddet för de tillfälligt anställda utan någon som helst diskriminering. Det är ett direktiv som placerar uthyrningen av arbetskraft inom det segment av arbetsmarknaden där den verkligen hör hemma, som erkänner dess vikt och betydelse, men utan att ge den så stor vikt att den blir nästan den enda formen av anställning. Någon påminde om Lissabon. Jag tror också att detta direktiv reglerar uthyrningen av arbetskraft på ett sådant sätt att den verksamheten kvalitetsmässigt hamnar i linje med målen från Lissabon.

Laguiller (GUE/NGL).
Herr talman! Även om det i och med betänkandet införs ett antal förbättringar i Europa när det gäller arbetsvillkoren för personal som hyrs ut av bemanningsföretag syftar det framför allt till att berättiga en flexibel och smidig arbetsmarknad till förmån för alla arbetsgivare, och samtidigt för de kapitalister som investerar i bemanningsföretagen. Det är anledningen till att man i betänkandet presenterar bemanningsföretagen som en normal form av arbete, trots att denna form betonar utnyttjande, flexibilitet och visstidsanställning. Men under perioder av hög arbetslöshet är det aldrig ett verkligt val för arbetstagarna.
I vissa ändringsförslag vågar man till och med bekräfta arbetsgivarnas uppfattning om flexibilitet som införts genom denna form av visstidsarbete. Det innebär i klartext att man kan säga upp personal från den ena dagen till den andra, utan att ens behöva genomföra någon social plan eller betala ut ersättning. I flera länder blir de tillfälliga anställningarna ett normalt sätt för arbetsgivarna att få företaget att permanent fungera med 30 eller t.o.m. 40 procent eller fler av personalen som visstidsanställda, vilket också erkänns av den brittiska arbetsgivarföreningen för visstidsanställning, som uppskattar antalet visstidsanställda till 1 300 000 i sitt land, varav 10 procent innehar tjänsten sedan ett år eller mer.
De visstidsanställda borde alltid minst omfattas av samma arbetsvillkor, ersättning och ledighet som de anställda vid det företag som hyr in dem, redan från kontraktets första dag. Vissa ändringsförslag tenderar snarare att införa denna skyldighet först efter sex veckor, eller t.o.m. efter sex eller tolv månader i företaget. Det är oacceptabelt! Vi kommer att protestera mot de europeiska direktiv och förordningar som innehåller arbetsgivarnas oacceptabla politik, som syftar till att göra hela arbetsmarknaden till en visstidsanställning och samtidigt göra den fattigare.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Herr talman! Vi vill alla ha mindre fattigdom och större social rättvisa. Fler arbeten kan ge båda dessa. Fler sysselsättningslagar som direktivet om atypiska arbetstagare kommer inte att ge något av detta. Kommissionen försöker att förkväva något som inte kan och inte behöver standardiseras.
Min kollega Pronk sade för en stund sedan att han skulle vilja att alla insåg att medlemsstaterna organiserar tillfälligt arbete på olika sätt. Det är helt korrekt. Jag skulle också vilja att alla insåg det, och vi vill att medlemsstaterna skall kunna fortsätta att organisera det på olika sätt. Själva adjektivet ?atypiska? i direktivets titel säger allt.
Tidigare i denna debatt sade Attwooll att till exempel ändringsförslag 71 skulle skydda mot eventuella skadliga effekter. Det är önsketänkande. Detta ändringsförslag ger viss hjälp, men förbättringarna är marginella och alla våra tillfälliga arbetstagare, rekryteringsföretag och kundföretag kommer att säga samma sak - att vi fortfarande står där med ett direktiv som skulle kosta enbart Förenade kungariket 160 000 arbetstillfällen.
Jag skall rikta mina slutliga kommentarer till kommissionären, även om hon troligen aldrig mer kommer att tala till mig. Förra veckan rapporterade man i pressen att hon hade sagt att EU hade skapat 12 miljoner arbetstillfällen netto under de senaste sex åren, och att EU:s stelbenta arbetsmarknad inte var det största problem som Europas ekonomi stod inför. Det är väldigt enkelt att säga att det inte finns något problem, eller att det, om det nu gör det, är någon annans problem. Det är ett problem för oss alla, men ni gör det med all respekt värre. Ni föreslår direktivet om atypiska arbetstagare, som i stället för att främja en flexibilitet på arbetsmarknaden kommer att bidra till att ta död på denna flexibilitet.
Detta direktiv har litet att göra med att skydda de tillfälliga arbetstagarnas rättigheter, och särskilt i Förenade kungariket, där de som tur är redan har ett sådant skydd. Det handlar nyckfullt nog om att skydda de tillfälliga arbetstagarnas arbeten, genom att göra det svårare för företagen att anställa tillfällig personal.
I gårdagens Financial Times rapporterade man om problemen på den tyska arbetsmarknaden, och beskrev hur reformer möter motstånd och hur kapitalintressen skyddas, allt med förespeglingen att man främjar den sociala rättvisan. Kommissionen borde ha modet att avlägsna dessa förevändningar och dra tillbaka detta direktiv. För att uppmuntra den att göra det, kommer den brittiska konservativa delegationen att rösta emot detta betänkande.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag vill gratulera van den Burg till ett enormt väl utfört arbete och kommissionären till att ha lagt fram detta direktiv.
Den typ av detaljerat arbete som berörs i detta slags direktiv får aldrig den korrekta uppskattningen utanför denna kammare. Alla som har iakttagit det sätt på vilket van den Burg har arbetat med detta direktiv kommer att förstå vilket enormt stort engagemang och expertkunnande som behövde läggas ned på detta arbete.
Vi försöker att väga flexibilitet mot säkerhet för arbetstagare som i många länder fortfarande inte har någon som helst rättvisa. Vi har här fått höra att det i Irland redan finns nationell lagstiftning som skyddar dessa arbetstagare. Det stämmer inte. Vi har fått höra att det är bäst om medlemsstaterna för sköta dessa frågor själva. Den irländska erfarenheten kommer att visa att så inte är fallet. Det finns nära 100 000 arbetstagare som arbetar för bemanningsföretag i Irland. Europeiska stiftelsen för förbättring av levnads- och arbetsförhållanden, som har sitt säte i Dublin, offentliggjorde i maj en studie som visade att det inte finns några garantier för lika behandling för personal hos bemanningsföretag i Irland, och att det praktiskt taget inte finns något som helst rättsligt skydd för personal hos bemanningsföretag i Irland. Det är en studie som utförts av en stiftelse som inrättats av Europeiska unionen.
I studien påpekas också att Irland har underlåtit att tillämpa direktivet om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen från 1991, som omfattar arbetstagare från bemanningsföretag. Irland har för övrigt också underlåtit att tillämpa direktivet om deltidsarbetstagare och faller nu rejält ur mönstret i jämförelse med resten av Europa i dessa frågor.
Så det är inte någon god idé att låta medlemsstaterna sköta dessa frågor - och sannerligen ingen god idé att låta den nuvarande irländska regeringen sköta dessa frågor, i vilken Crowley är medlem av det styrande partiet. Jag skulle vilja uppmana honom att utveckla sitt uttalande i denna kammare i kväll om att det redan finns ett tillräckligt skydd för de irländska arbetstagarna på detta område. Det finns inte något tillräckligt skydd. Det finns inget skydd alls.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Direktivet om tillfällig sysselsättning via bemanningsföretag är ännu en organiserad och genomtänkt attack mot rätten till full och stadigvarande sysselsättning och till social trygghet. Direktivet visar att man politiskt, utan någon som helst tvekan, satsar på de flexibla formerna för sysselsättning, det innebär ett ännu intensivare utnyttjande av arbetskraften och det splittrar arbetarrörelsens kamp. Att detta sker i samförstånd med de kompromissvilliga ledarna för fackföreningsrörelsen och Internationella arbetsorganisationen avslöjar vilken katastrofalt negativ roll de spelar.
Det är bedrägeri, när man påstår att direktivet innebär förbättringar för den som drabbats av yrkesskada, att säkerheten och hälsovården förbättras och att sysselsättningen ökar. Sanningen är att det handlar om ett välorganiserat försök att ytterligare utnyttja arbetslösheten genom att skapa moderna slavhandelsbyråer. Att garantera full och stadigvarande sysselsättning med rättigheter för alla är alltjämt ett mål av yttersta vikt, men det kan bara uppnås genom att man stärker kampen mot monopolkapitalet och mot Europeiska unionens arbetarfientliga politik.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill gratulera kommissionären till att ha lagt fram detta förslag och jag vill även tacka van den Burg för hennes ansträngningar att finna en balans mellan de olika åsikterna. Jag kommer mycket kort att ta upp tre konkreta punkter.
För det första vill jag ta upp det syfte som bemanningsföretagen fyller när det gäller att skapa flexibilitet på arbetsmarknaden och förena arbetstagarnas önskemål och företagens behov. Jag anser att bemanningsföretagen bidrar till ökade möjligheter och fler arbetstillfällen, att de ger människor en chans att komma in på arbetsmarknaden.
För det andra vill jag ta upp begränsningarna eller förbuden mot inhyrning av personal från bemanningsföretag. Ur en teoretisk eller vetenskaplig synvinkel anser jag att inte att det finns någon anledning till att förbjuda rekrytering av personal från bemanningsföretag om tillfälliga anställningar är tillåtna. Det viktiga är att kriterierna för ett förbud är objektiva och berättigade - och därmed restriktiva.
För det tredje vill jag betona behovet av ett särskilt intensivt agerande när det gäller skydd av hälsa och säkerhet för inhyrd personal från privata bemanningsföretag, detta av flera olika skäl: för det första på grund av de risker som tidsbegränsade uppdrag medför, för det andra på grund av att de arbetsuppgifter som skall utföras i kundföretagen är mycket varierande och för det tredje på grund av kundföretagen sinsemellan tillämpar olika metoder och förfaranden, trots att arbetsuppgifterna eller tjänsterna är identiska.
Jag anser att finns flera olika argument - till exempel att man vill värna om principen om icke-diskriminering - som kan möjliggöra hänvisningar till hälsa på arbetsplatsen och detsamma gäller anställningsvillkoren i allmänhet och lönevillkoren i synnerhet. Man behöver inte reglera dessa, men däremot kan de stödjas av en hänvisning till principen om icke-diskriminering.

Van Lancker (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, bästa kolleger! Jag vill gärna skriva under på de tacksamhetsbetygelser som har uttalats gentemot Ieke van den Burg och jag vill än en gång understryka hur viktigt det är att detta direktiv blir verklighet. Vissa kolleger har redan påpekat att bemanningsbranschen är en mycket snabbt växande bransch. Om vi vill garantera att denna bransch skapar flexibilitet på arbetsmarknaden och samtidigt skapar högkvalitativa jobb för dem som arbetar i branschen, utan att de fasta tjänsterna för den skull pressas tillbaka, måste det utarbetas goda skyddsbestämmelser även på Europanivå.
Bartho Pronk har rätt när han säger att systemen och reglerna är olika i olika medlemsstater. Dessutom har vissa medlemsstater bra skyddsbestämmelser och de får vi absolut inte upphäva. Därför är den icke-regressionsklausul som finns i fördraget så viktig. Å andra sidan finns det medlemsstater där skyddet inte är bra. Proinsias De Rossa talade länge om detta. I det här fallet handlar det för övrigt inte om ett one size fits all-direktiv. Det finns utrymme för att göra nationella val. Kolleger, jag vill nämna tre invändningar.
Först och främst vill jag knyta an till det som Stephen Hughes just sa. För oss är det avgörande att personal som hyrs ut av bemanningsföretag skyddas från dag ett. Det var, fru kommissionär, en svaghet i kommissionens förslag. Därför kommer det heller knappast som en överraskning att vi omöjligen kan stödja liberalernas förslag som går ut på att begränsa arbete för bemanningsföretag till ett år. Det skulle göra direktivet betydelselöst.
För det andra är det viktigt att personal som hyrs ut av bemanningsföretag får goda arbetsvillkor. Jag menar fortfarande att likabehandling kommer bäst till sin rätt om man utgår från principen att de grundläggande arbetsvillkoren för de personer som hyrs ut av bemanningsföretag skall jämföras med de villkor som gäller för dem som är fast anställda i det företag som tar bemanningspersonal i anspråk. Men då måste vi naturligtvis samtidigt garantera att vi använder oss av en riktig definition av grundläggande arbetsvillkor. Men en definition av denna typ utan beaktande av begreppet lön? Det tar verkligen priset. Det skulle göra likabehandlingsprincipen fullständigt meningslös.
För det tredje är det acceptabelt att man gör undantag från likabehandlingsprincipen, men endast om rör sig om system som skapar goda garantier inom själva bemanningsbranschen, även för tiden mellan två kontrakt. I de länder där detta har reglerats på ett bra sätt, garanterar man oftast en tillsvidareanställning eller en långvarig anställning. Jag vill varna mina kolleger i EPP att inte ge sig ut på hal is genom att urholka dessa kontrakt alltför mycket. Fru kommissionär, jag hoppas lika väl som ni att vi i egenskap av lagstiftare kommer att lyckas med det som arbetsmarknadens parter har misslyckats med, nämligen att garantera ett gediget socialt skydd för all personal i bemanningsföretag inom Europeiska unionen. Om så sker, kommer det till stora delar att vara Ieke van den Burgs förtjänst.

Bastos (PPE-DE).
Herr talman! De senaste tio åren har de tillfälliga arbetena i Europeiska unionen hela tiden ökat. Denna snabba ökning är motiverad då de tillfälliga arbetena gör det möjligt att bättre möta kraven om flexibilitet och anpassning till den ekonomiska verkligheten. De mål som skall uppnås med förslaget är:
Garantera att det tillfälliga arbetet är en faktor för att skapa sysselsättning som främjar mer stabila och längre arbetsförhållanden.
Garantera de tillfälligt anställdas rättigheter och säkerhet.
Förbättra arbetsmarknadens flexibilitet.
Dess grundförutsättning är att på gemenskapsnivå utöka principen om icke-diskriminering mellan tillfälliga arbetstagare och andra arbetstagare. Garantin om minimirättigheter gör att denna sektor kan bli mer attraktiv och överträffa sitt rykte, så att fördomarna om den upphör.
Detta betänkande är balanserat och utgör ett framsteg för kommissionens förslag till direktiv och jag tackar därför föredraganden och skuggföredragandena från min politiska grupp som har bidragit till detta. Denna balans återspeglas främst i fastställandet av en miniminivå i gemenskapen som lämnar ansvaret till medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att anpassa dem till de olika nationella realiteterna.
Det finns andra frågor som beaktas på ett bra sätt, som garantin för ett grundskydd, möjligheten för kvinnor att kombinera familjelivet med yrkeslivet och möjligheten för ungdomar och mindre kvalificerade personer att komma ut på arbetsmarknaden. Jag skulle vilja framhålla att i Portugal är det artikel 4 som skulle kunna skapa flest svårigheter: Den rådande nationella lagstiftningen omfattar ett restriktivt system för denna typ av arbete för att försäkra att företagaren bara använder det vid tillfälliga behov.

Andersson (PSE).
Herr talman! Jag vill också börja med att tacka föredraganden för ett mycket bra arbete. Jag hade gärna sett att arbetsmarknadens parter på europeisk nivå kunde ha löst denna fråga, så att vi hade kunnat få ett direktiv på det sättet. Arbetsgivarna ville dock inte. Det var det som var anledningen, Brian Crowley.
Jag tackar därför kommissionen för att den nu har lagt fram ett bra förslag. Denna bransch blir nämligen allt större, vilket många här redan har påpekat. Den blir också gränsöverskridande. Dessutom rör det sig om en atypisk arbetsform, varför det är lämpligt att vi antar minimidirektiv, inte minst med tanke på utvidgningen. Vi får inte skapa en union bara för kapitalet, utan unionen måste också vara för dess medborgare. Det är egentligen det som allt handlar om.
Jag hörde att Lynne sade att detta är ett problem även för Sverige. Som svensk socialdemokrat håller jag inte med om detta. Dessa uppgifter måste komma från felaktiga källor. Vi har avtal i Sverige på detta område, som kommer att gälla även i fortsättningen. Det framgår klart och tydligt av van den Burgs förslag. Självklart måste även det viktigaste arbetsvillkoret, lönen, tas upp. Det handlar om diskriminering av lönevillkor. Denna fråga har varit uppe redan i samband med visstids- och deltidsdirektivet.
Vidare ogillar jag idén om en sexveckorsperiod. Det skulle nämligen möjliggöra kortare uppdragsperioder, vilket bara uppmanar till fusk. Bestämmelserna bör därför gälla från första dagen. Jag gillar egentligen inte övergångsperioderna heller, men jag accepterar dem som en politisk nödvändighet för att få igenom detta.
Till slut vill jag säga något om de svenska moderaterna som strax kommer att tala här. I allt större utsträckning lierar de sig med det EU-skeptiska torypartiet. De talar hela tiden bara om företagens rättigheter och aldrig om löntagarnas rättigheter. Företagens rättigheter på europeisk nivå och löntagarnas på nationell nivå - det bäddar för social dumpning. Det handlar då inte längre om social sammanhållning, utan det skapar ett samhälle och ett Europa med konflikter.

Talmannen.
Ärade kolleger. Jag avbryter sammanträdet nu för två minuter, och sedan fortsätter vi.
(Sammanträdet avbröts kl. 23.06 och återupptogs kl. 23.08.)

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar att begreppet social dialog har uteslutits av kommissionen i och med detta direktiv. Med tanke på att förhandlingarna har brutit samman, har kommissionen anslutit sig till åsikterna på ena sidan, nämligen EU:s fackförening, Europeiska fackliga samorganisationen - EFS, och har till stor del nonchalerat EU:s arbetsgivarorgan, Samarbetsorganisationen för europeiska arbetsgivareföreningar och industriförbund - UNICE. Om den sociala dialogen skall fungera, måste det finnas en mer balanserad syn på sociala åtgärder, särskilt i enlighet med åtagandena om en flexibilitet på arbetsmarknaden inom ramen för konkurrenskraftprocessen från Lissabon.
Definitionen av en jämförbar arbetstagare i artikel 3 kommer att orsaka stora svårigheter, och genom att anta en användarjämförelse kommer arbetstagare från bemanningsföretag att märka att deras anställningsvillkor varierar beroende på var de får i uppdrag att arbeta.
Införlivandet av en begränsning av tillfälligt arbete i artikel 4 strider mot sysselsättningspolitiken på EU-nivå, och det finns inget ekonomiskt eller socialt berättigande för detta. Det skulle till och med kunna vara könsdiskriminerande.
När det gäller artikel 5, är hänvisningen till ?grundläggande? anställningsvillkor otydlig och saknar motstycke i EU:s lagstiftning. Kommissionen har avvikit från det normala förfarandet, och den ordalydelse som används i tidigare avtal om den sociala dialogen borde följas, snarare än åsikterna hos endast en av arbetsmarknadens parter. Samma sak gäller artikel 6 och de frågor som behandlas i punkterna 6.2 och 6.3. Medlemsstaterna borde själva få avgöra dessa frågor. Punkt 6.4 i artikel 7 visar på en dålig förståelse av sysselsättning och affärsförbindelser.
Hänvisningen till ?sanktioner? i artikel 12 utgår återigen från tidigare tillvägagångssätt och avtal om den sociala dialogen, och borde hanteras på medlemsstatsnivå, i linje med förfarandena med de nationella industriförbindelserna.
Det är olämpligt att införliva en hänvisning till löner som en aspekt av de grundläggande arbetsvillkoren, med tanke på den begränsning som införs i artikel 137.6 i fördraget. Sex veckor är en alldeles för kort period för att besluta om en arbetstagare hos ett bemanningsföretag borde bli fast anställd eller inte. Alla arbetstagare har en prövoperiod. Irland är på efterkälken när det gäller att införa EU:s lagstiftning på detta område, men vi har en verklig social dialog och en omfattande nationell lagstiftning i vilken det finns en allmän kvalificeringsperiod på 12 månaders kontinuerlig tjänst för att få åtnjuta rättigheter.
Sammanfattningsvis är inställningen i detta direktiv ett exempel på ett fall där en idé i teorin inte har tänkts igenom i praktiska termer, både ur perspektivet med tillfälligt anställda och arbetsgivarna. Jag vill gratulera vår föredragande, utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor till deras ändringsförlag. Vi behöver dem, för utan ändringsförslagen skulle detta vara ogenomförbart.

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Vi måste stödja initiativet från kommissionen, och speciellt från kommissionsledamoten, till förslag om ett direktiv, som kommer att komplettera de båda andra direktiven om villkoren för atypiskt arbete, och naturligtvis måste vi gratulera van den Burg, som trots många invändningar har försökt hålla fast vid direktivets syfte. Harbour påminde mig om våra meningsskiljaktigheter, men jag kan försäkra honom om att våra meningsskiljaktigheter alltid är spännande.
De båda ändringsförslagen, 87 i andra delen och speciellt 86, bör inte antas, för de innebär ett avskaffande av alla skyddsnät som har accepterats av utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Om ändringsförslagen antas i nuvarande form, kommer arbetstagaren i de flesta fall inte att avlönas på samma villkor som den anställde i kundföretaget. 
Jag vet inte om det beror på slarv eller inte, men jag vill påminna om att ändringsförslag 40 från vårt utskott om artikel 5, andra stycket, som ålägger medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder för att förhindra missbruk, upphävs genom ändringsförslag 86. Genom ändringsförslag 87 ges medlemsstaterna, i de fall då undantag tillåts, rätt att lagstifta om ett nytt undantag, dvs. de kan besluta att införa samma arbetsvillkor som skulle gälla för en jämförbar arbetstagare vid bemanningsföretagen. Var finns balansen mellan flexibilitet och balans, och hur skyddar man den ekonomiska konkurrensen på den inre marknaden?

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Herr talman! Bemanningsföretagen är en nödvändig del av framtidens flexibla arbetsmarknad. Företags rekryteringssvårigheter löses i allt högre grad genom anlitande av personal från bemanningsföretag. Invandrare får ofta goda möjligheter att få in en fot på arbetsmarknaden genom dessa företag. Det är därför viktigt att uppmuntra och underlätta för bemanningsföretagens verksamhet.
Vi har hört här att lagstiftningen som reglerar bemanningsföretagen varierar stort mellan medlemsländerna. Det är därför svårt att skapa t.o.m. en ramlagstiftning som tar hänsyn till alla skillnader. De politiska utgångspunkterna för direktivförslaget är dels att se arbete i bemanningsföretag som en variant på tidsbegränsad anställning, dels att hindra så kallad villkorsdumpning. Problemen med ramlagstiftning på europeisk nivå tydliggörs när man ser på Sverige. Där har de politiska utgångspunkterna inte någon motsvarighet i de faktiska förhållandena. I Sverige är tillsvidareanställning huvudregel. Cirka 70 procent av de anställda i bemanningsföretagen är tillsvidareanställda. Anställningsvillkoren är både för tillsvidareanställda och visstidsanställda reglerade i kollektivavtal.
För tjänstemän tillämpas individuell och differentierad lönesättning, vilket medför att inga lönejämförelser förekommer. För arbetare finns kollektivavtal som garanterar att lönen inte understiger lönen i kundföretaget och att kundföretagets arbetstid gäller. Detta regleras dock inte i lag utan i förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter, vilket det bör göras även i fortsättningen. Det är därför vi inte tycker att lön skall vara med i direktivets definition om arbetsvillkor. Eventuella jämförelser av löne- och arbetsvillkor skall inte heller regleras i direktivet.
Bemanningsbranschen fungerar bra i Sverige och skulle kunna vara en förebild för Europa. Se där, Jan Andersson! Det föreliggande förslaget underlättar däremot inte en utveckling av denna bransch i Europa. Europa behöver inte färre anställningsformer utan fler.

Moraes (PSE).
Herr talman! Attwooll sade att föredraganden hade varit omfattande i sitt utarbetande av detta betänkande. Jag skulle vilja gå ännu längre och säga att ivriga ansträngningar gjorts för att förstå situationen i vissa av de största koncentrationerna av anställda hos bemanningsföretag någonstans i Europeiska unionen. I min egen region London har vi till exempel städare, sköterskor, IT-specialister och nu, ytterst, arbetstagare inom tillverkningsindustri, varav Harbour troligen hänvisade till många tidigare.
Situationen är nu en klassisk kontrast mellan flexibilitet och skydd. Det finns ett behov av att förstå situationen i länder där regleringen av anställda hos bemanningsföretag är mindre utvecklad. Därför välkomnar jag ändringsförslag som ändringsförslag 71, på grund av föredragandenas och andras ansträngningar att förstå denna situation. Situationen är inte extrem på detta område. Vi befinner oss i en situation där det finns belägg för att dessa sårbara arbetstagare som vänder sig till oss för att få skydd kräver detta skydd och där goda arbetsgivare inom bemanningsföretag kräver tillväxt och flexibilitet. Det är en balans som vi borde uppnå. Vi måste uppnå denna balans. Som Hughes sade, befinner vi oss i början av denna process. Låt oss utforma ett direktiv där vi uppnår denna mycket viktiga balans.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! Jag skänker mitt varmaste tack till kollegan van den Burg för hennes arbete. Redan under flera års tid har Europa klart släpat efter sin målsättning att bli världens ledande ekonomiska område. Tyvärr för direktivet om uthyrning av arbetskraft oss allt längre bort från vårt mål. Målsättningarna från Lissabon kräver en ännu mer flexibel arbetsmarknad. Genom att öka byråkratin och ingripa i avtal mellan företag åstadkommer man en stelbent arbetsmarknad. Vill man inte att utbudet skall möta efterfrågan? 
Ända sedan Romfördraget har man strävat efter att skapa en dynamisk inre marknad på EU-nivå. Medlemsstaterna sköter de sociala konsekvenserna av detta på ett sätt som de anser bäst och med hänsyn till arbetstagarnas intressen. Detta utgör kärnan i subsidiaritetsprincipen. Det hör inte till EU:s uppgifter att reglera branscher som inte kräver ingripande på EU-nivå. Av historiska skäl innehåller medlemsstaternas arbetsmarknadssystem stora skillnader. En schablonmässig lösning inom den här sektorn lämpar sig inte för alla. Om man i Irland inte har skött saker och ting på ett bra sätt bör man inte med detta direktiv röra till sådant som skötts bra i Finland. 
Verkställandet av direktivet försämrar klart situationen för uthyrd arbetskraft i Finland. Det verkar som om man återigen underlåtit att göra grundliga nytto- och kostnadsanalyser. Resultatet återspeglas i sista hand i växande arbetslöshet och försvagad konkurrenskraft. Utskottets beslut att tillåta rimliga arbetsförmedlingsavgifter förbättrar kommissionens dåliga förslag. Förbudet mot förmedlingsavgifter skulle leda till att bemanningsbyråerna upphör med sin verksamhet. 
Bemanningsföretagen erbjuder en flexibel lösning för snabb och exakt sysselsättning inom branscher som lider av brist på arbetskraft. Man får under inga omständigheter försämra deras verksamhetsförutsättningar.

Talmannen.
Herr Crowley om arbetsordningen.

Crowley (UEN).
Herr talman! De Rossa nämnde särskilt mig och utmanade mig att inleda en diskussion. Snarare än att ta upp parlamentets tid med att förklara hur framgångsrikt mitt parti har varit i regeringen med att skapa sysselsättning och att skydda arbetstagarnas rättigheter, skulle jag vilja inbjuda honom att diskutera mitt partis förtjänster och brister över en drink.

Talmannen.
Det är ett bra förslag!

Diamantopoulou
Herr talman! Jag skulle vilja börja med tre allmänna kommentarer. För det första, ganska många av de värderade parlamentsledamöterna har talat om subsidiaritetsfrågan. Det finns en uppsjö av material om subsidiariteten, jag skall bara nämna en speciellt viktig punkt. I en tid, då de nationella marknaderna mer och mer blir europeiska marknader och utvidgningen står för dörren, är det uppenbart att den heterogena arbetslagstiftningen och rättigheterna som skiljer sig från land till land leder till snedvridning av den inre marknaden. Det är alltså uppenbart att det, liksom inom alla sektorer av arbetslagstiftningen, behövs en gemensam och flexibel ramlagstiftning.
Min andra kommentar gäller frågan om vi har gjort någon utvärdering av konsekvenserna av detta direktiv. Jag vill påminna om att direktivet berör 1,5-2 procent av arbetstagarna i Europa. Men vad som är viktigt ur politisk synvinkel är att det är en bransch som ökar oerhört snabbt och leder till många inskränkningar av arbetstagarnas rättigheter, och därför måste detta så snabbt som möjligt, jag upprepar det, regleras i förväg inom en gemensam ram.
Jag har beaktat och jag skulle vilja be er att titta på undersökningen från CIETT, den internationella organisationen för bemanningsföretag, som finns tillgänglig för de ledamöter som är intresserade. I denna undersökning har företagen själva mycket tydligt kommit fram till att det behövs en arbetslagstiftning, som kan lösa de problem som vanligtvis uppstår i frågor kring löner och arbetsvillkor och främja utvecklingen inom denna sektor, som i många länder är mycket negativt belastad. Här nämns mycket tydligt Nederländerna och den holländska modellen, en modell som har lyckats förena flexibilitet med social trygghet och med skydd av arbetstagaren, där vi har några av de största och mest framgångsrika bemanningsföretagen.
Man har talat om den omständliga byråkratin i modellen. Jag skulle vilja säga att det är alldeles fel. Lagstiftningen innebär inte något nytt tillvägagångssätt i fråga om anställning eller förflyttning av en arbetstagare. Varje land behåller sitt hittillsvarande system. Flexibiliteten, åtminstone så som den har tolkats i Europa, innebär en hel rad politiska och praktiska åtgärder, som hjälper företaget, arbetstagaren, den offentliga sektorn, lagstiftningen, att anpassa sig till produktionens nya behov. Man får inte tolka flexibiliteten så att den innebär färre rättigheter eller inga rättigheter över huvud taget, som förutsättning för att det skall skapas nya arbetstillfällen.
Man har också nämnt Storbritannien, dvs. att det kommer att bli en minskning av antalet arbetstillfällen osv. Den skillnad som kommer att märkas i detta land är att det troligen blir en liten ökning av den arbetskostnad som hänför sig till det minimum av sociala rättigheter som dessa arbetstagare bör ha också enligt den brittiska arbetsmarknadslagstiftningen. 
Herr talman, tillåt mig nu gå in på mycket konkreta ändringsförslag, så att jag kan tala om kommissionens inställning. Det finns två slags ändringsförslag. Den första kategorin gäller förtydligande av förslaget och tillägg av vissa definitioner. Den andra kategorin gäller förändring av förslagets innehåll med tillägg eller strykning av vissa viktiga bestämmelser.
I fråga om den första kategorin: jag välkomnar förslaget till ny rubrik. Jag anser att den svarar mycket bättre mot innehållet i direktivet.
Jag instämmer i det ändringsförslag som syftar till en fylligare beskrivning av den triangelrelation mellan arbetstagare, bemanningsföretag och kundföretag som ligger till grund för den tillfälliga anställningen. Jag stöder de ändringsförslag som kommer med nya definitioner av tillfälligt anställd, kundföretag och bemanningsföretag. 
Vidare accepterar jag de ändringsförslag som innebär vissa förtydliganden av texten. Den definition som föreslås för termen ?uppdrag? är mera exakt.
Den nya formuleringen, om de kategorier arbetstagare som medlemsstaterna inte kan undanta från direktivets tillämpningsområde, är mycket bättre.
Jag stöder tillägget om de metoder genom vilka de tillfälligt sysselsatta skall hållas informerade om lediga platser vid kundföretaget. Jag anser det också värdefullt att ett företag kan få rimlig ersättning för de tjänster det har tillhandahållit kundföretaget, och samtidigt att arbetstagarna inte tvingas betala en avgift till bemanningsföretaget, om de, när uppdraget upphör, sluter ett avtal om tillsvidareanställning med kundföretaget.
Jag accepterar det ändringsförslag som föreslår en omformulering med tydligare syftning på social trygghet. Jag uppskattar också att man nämner kollektivavtalen i fråga om representation för arbetstagarna, eftersom denna representation förvisso kan fastställas genom kollektivavtal.
Jag instämmer också i det ändringsförslag som innebär att medlemsstaterna skall ansvara för att såväl arbetstagarna som deras representanter skall disponera tillräckliga medel för att täcka de kostnader som uppstår som en följd av detta direktiv.
När det gäller de ändringsförslag som rör själva sakinnehållet i förslaget, med tillägg eller strykning av vissa viktiga bestämmelser, skall jag göra en åtskillnad mellan de förslag som kan accepteras och dem som måste avvisas.
Jag ser positivt på det ändringsförslag som ökar möjligheterna att upphäva begränsningar och förbud i fråga om arbete för bemanningsföretag. Dessa möjligheter är mycket begränsade i förslaget till direktiv, för de gäller endast begränsningar eller förbud för vissa kategorier arbetstagare eller för vissa branscher. Och givetvis accepterar jag syftet med ändringsförslaget, som är att skapa garantier för att inhyrd personal inte skall utnyttjas för att ersätta arbetstagare som deltar i kollektiva aktioner, strejker osv. 
Jag finner också den nya formuleringen av principen om icke-diskriminering ytterst intressant, och jag anser att det är tydligare och lättare att inrikta sig på de arbetsvillkor som de tillfälligt anställda skulle ha, om de hade anställts direkt av kundföretaget. Jag kan acceptera att undantag från avtal om tillsvidareanställning enbart skall gälla lönen, men jag kan inte acceptera att detta undantag utsträcks till att också gälla avtal om visstidsanställning. Jag kan inte heller acceptera att man tar bort den period på 6 veckor, som i vissa länder innebär möjlighet att anlita inhyrd personal under en mycket kort tid och för mindre viktiga arbetsuppgifter. Det är ett inslag som kan vara till god hjälp under hela behandlingen av den här frågan.
Sammanfattningsvis, jag kan acceptera följande ändringsförslag i deras helhet: 1, 4, 22, 28, 33, 43, 46, 47, 48, 51, 52, 85 och 92. I fråga om följande ändringsförslag kan jag acceptera dem delvis eller åtminstone deras syfte, sedan de omformulerats: 6, 15, 16, 20, 23, 26, 27, 29, 30, 31, 32, 34, 35, 36, 38, 40, 44 och 49. De övriga ändringsförslagen avvisas.
Jag skulle vilja tacka er alla för era ansträngningar att åstadkomma en ny text, som kommer att underlätta det slutgiltiga antagandet av direktivet, som förvisso är ett svårt direktiv i både politiskt och tekniskt avseende. Jag skulle ännu en gång vilja gratulera van den Burg och uppmuntra det danska ordförandeskapet att vidta alla nödvändiga åtgärder för att möjliggöra en överenskommelse i rådet den 3 december.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0359/2002) av Damião för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om biovetenskap och bioteknik - En strategi för Europa (KOM(2002) 27 - C5-0260/2002 - 2002/2123(COS))

Lage (PSE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag har fått den delikata uppgiften att föredra betänkandet av Elisa Damião som drabbades av en sjukdom som gjorde det omöjligt att vara med på detta sammanträde, även om hon har bibehållit sin intelligens och klarhet för att kunna följa betänkandets detaljer och detta betänkande bär alltså helt legitimt hennes namn. Jag gör det med sinnesrörelse och jag hälsar till ledamoten och hoppas att hon snart kan återvända till kammaren, för hon är en person med stora politiska och parlamentariska förmågor, förutom att hon är en stor medborgare.
Herr talman, ärade ledamöter! De bländande framstegen inom biologin och molekylärgenetiken fascinerar och oroar på samma gång. De vetenskapliga kunskaperna har ökat i en sådan takt att vi är i stånd att djupgående förändra inte bara växt- och djurvärlden utan på sikt även vår egen art. Det handlar om en mutation. Vetenskapens och teknikens kapacitet har sedan länge passerat fiktionen i kvalitativa litterära verk som ?Du nya sköna värld? av Huxley eller ?1984? av George Orwell. Men som tur är har inte verkligheten från visionerna i de verken om förtryckta och samhällen och människor som avhumaniserats av vetenskapen och tekniken uppfyllts.
Men den oro som den stora allmänheten visar inför exempelvis genetiskt modifierade organismer och kloning är en mycket tydlig signal som den politiska, vetenskapliga och industriella världen måste tolka. Ett första svar utformades av Unesco när man i november 1997 enhälligt antog en allmän deklaration om mänskliga gener och de mänskliga rättigheterna. Men av alla kunskapsrevolutioner kanske den om molekylärbiologin blir den största av alla och gentekniken den som får störst betydelse för de ekonomiska, kulturella och etiska områdena.
Biotekniken är en del av den framtida tekniken. Dess utvecklingspotential gör att vi för de kommande åren kan förutse stora förändringar på marknaderna för läkemedel, livsmedel, jordbruk och miljö. Men dessa tekniker väcker etiska och filosofiska frågetecken angående deras praktiska tillämpning, vilken nu är en del av vår nutida kultur. Och med tanke på deras innebörd kommer det alltid att finnas pessimister, vilket det alltid har funnits under vetenskapens och teknikens historia, som ser apokalyptiska hot för mänskligheten, och som väcker en gammaldags skräck och rädslor.
Mot de som utnyttjar rädsla, fantasifoster och vidskepelse måste vi inta en klok, mer optimistisk inställning till vetenskapen, medvetna om att den måste vara präglad av höga etiska värden med en laglig inramning som gynnar en intellektuell frihet och vetenskaplig kreativitet och förhindrar överdrifter. Den klassiska humanismen som formuleras i det berömda uttrycket av filosofen Seneca: ?Människan är helig för människan?. Den humanismen måste vara vägledande för den nutida vetenskapen och för alla medborgare.
Europeiska unionen har under de senaste åren skaffat sig en omfattande samling direktiv och förordningar i frågan som upphöjer biotekniken och vetenskapen. Men de många lagdokumenten som har godkänts utgör ett verkligt lapptäcke, och det finns ingen sammanhållen, allmän och systematisk syn på denna breda sektor. Det finns en godkänd lagstiftning som inte tillämpas, en annan som är full av undantag och till och med moratorier och det finns än värre, många luckor. Den globala kampen på det biotekniska området är dock avgörande.
Förenta staterna går klart och tydligt i täten. Lissabontoppmötet beslutade dock om ett ambitiöst EU-mål för det kommande decenniet: att bli världens mest konkurrenskraftiga, dynamiska kunskapsekonomi. Hur skall vi nå detta mål utan en kraftig europeisk satsning på biotekniken? Europa håller på att släpa efter Förenta staterna. Även om det är riktigt att Europeiska unionen har 1 570 företag som verkar på detta område och Förenta staterna 1 263, så är det så att det i Europeiska unionens företag inom sektorn finns 61 000 anställda som producerar en volym av 42 miljarder euro, medan samma sektor i Förenta staterna har 162 000 anställda som producerar 365 miljarder euro.
Detta är en kort sammanfattning, herr talman, av det kulturella, politiska, juridiska och ekonomiska sammanhang som kommissionens meddelande hör till, och detta får ett stort stöd i Elisa Damiãos betänkande. Handlings- och strategiplanen som kommissionen har lagt fram, löser faktiskt med en magisk formel splittringen, inkonsekvensen och luckorna i den rättsliga ramen och i den europeiska politiken på bioteknikområdet. Det är uppenbart att man inte har lyckats göra det med denna magiska formel, men man stakar ut en väg i rätt riktning.

Liikanen
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden, Damião, i hennes frånvaro, och jag håller med om vad Lage just sagt om ett betänkande som ger uttryck för ett starkt och tydligt stöd för en ansvarig utveckling av biovetenskap och bioteknik i Europa. Jag välkomnar också innerligt det faktum att betänkandet har utarbetats på grundval av en bred politisk enighet.
Detta betänkande utgör ett mycket viktigt steg: bioteknik är nästa våg av kunskapsbaserad ekonomi och den biotekniska forskningen är avgörande för att stärka den europeiska konkurrenskraften på detta område.
Det finns en ökande insikt bland européer om att denna teknik är viktig för vår framtida konkurrenskraft och välfärd. En enighet växer fram om hur vi kan stärka dess utveckling på ett sätt som är förenligt med våra europeiska värderingar och etiska normer. Vi står inför ett politiskt val: antingen går vi åt sidan och ser på hur denna teknik utvecklas någon annanstans, eller så utnyttjar vi den själva på ett ansvarigt sätt och till förmån för de europeiska medborgarna.
Biotekniken är en möjliggörande teknik, vilket framgick tydligt i det betänkande som Purvis lade fram för parlamentet i våras. Den påverkar, eller kan till och med omvandla, breda områden som till exempel hälso- och sjukvård, miljöskydd, jordbruk och livsmedels- och industriproduktionsprocesser. Bioteknik kan vara en källa till innovation för både nya och etablerade företag, och erbjuder unika strategier för att slutligen lösa problem, till exempel på området för hälso- och sjukvård och läkemedel. Europa har inte råd att gå miste om de fördelar som biotekniken kommer att medföra.
Europeiska kommissionens ledamöter har under ledning av ordförande Prodi arbetat tillsammans för att skapa en strategi som omfattar alla olika tillämpningar av biotekniken, men försöker också att göra det möjligt för oss att lägga fram sammanhängande svar på de svårare frågor och valmöjligheter som vi står inför.
Kommissionens meddelande om ?Biovetenskap och bioteknik: en strateg för Europa? bygger på den gemensamma kunskapsbasen om biovetenskap, och kommer att leda till kunskapsbaserade arbetstillfällen som kommer att upprätthålla framtidens ekonomier. Vi föreslår ett antal åtgärder för att främja den biotekniska utvecklingen inom Europa, och samtidigt ytterligare åtgärder för ett ansvarsfullt styre, för att garantera att denna utveckling sker i enlighet med våra samhälleliga värderingar och behov.
Det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, under ledning av kommissionär Busquin, kommer att ge ett avsevärt stöd för tillgången till yrkeskunniga personer och för att övervinna forskningens sönderfall och bristen på kritisk massa.
Vi måste se till att forskningsresultaten kan skyddas genom ett harmoniserat skydd av immateriella rättigheter, och omvandlas till handelsprodukter och handelsförfaranden genom effektiv innovation och tekniköverföring.
I strategin betonas också behovet av att övervinna det tidigare sönderfallet i handelsutvecklingen av biotekniken inom Europa, och flera åtgärder kommer att bidra till att sammanlänka forskare, nya företag, tjänsteleverantörer och finansinstitut. Den nuvarande nedgången på kapitalmarknaderna och bristen på riskkapital behöver särskild och brådskande uppmärksamhet.
Bioteknikstrategin kommer endast att bli framgångsrik om tekniken bygger på samhällelig tillit. Det är avgörande för utvecklingen, och särskilt för det offentliga beslutsfattandet, att den äger rum med största möjliga insyn. Vi måste uppmuntra den offentliga dialogen över hela Europa för att se till att de samhälleliga målen uppfylls och att allmänhetens farhågor bemöts.
I strategin fullföljs det övergripande målet med att stärka sammanhållningen mellan politiken på de olika nivåerna. På det sättet kan vi verkligen göra ett omfattande övervägande av politiska beslut som inverkar på vår konkurrenskraft och på våra samhällens framtida välfärd.
Kommissionen har börjat att tillämpa åtgärder på dess egna ansvarsområden. Vi kommer inom kort att offentliggöra den första regelbundna rapporten om vilket skede tillämpningsarbetet befinner sig i.
Denna strategi kommer dock endast att fungera om vi alla - de europeiska institutionerna, medlemsstaterna, den akademiska världen och det civila samhället - nu gör åtaganden i enlighet med våra respektive ansvarsområden och resurser.
Antagandet av parlamentets betänkande och rådets kommande slutsatser kommer att ge det nödvändiga politiska stödet för att effektivt kunna tillämpa strategin på europeisk nivå.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det mål som kommissionen satt upp, att åter ge Europa en ledande roll i fråga om forskning inom biovetenskap och bioteknik, är jag mycket positiv till. Den föreslagna strategin ligger dock långt under förväntningarna. Jag tackar därför fru Damião så mycket för det omfattande betänkandet, som konkretiserar kommissionens strategidokument på många områden. Europa måste återigen ta på sig en aktiv roll för att inte halka efter inom denna spetsteknik.
Detta gäller framför allt för den s.k. gröna gentekniken - alltså för jordbruksområdet. Grundförutsättningen är att skapa effektiva, kalkylerbara och stabila ramvillkor som är införda i lagstiftningen, både för jordbruket och för bioteknikindustrin i Europa. De måste särskilt stå i samklang med WTO:s regler och garantera samexistensen för alla jordbrukets produktionsformer. Det är en förutsättning för att skapa mer planeringssäkerhet för företag och jordbruk att de facto-moratoriet upphävs. Moratoriet skadar i synnerhet de innovativa små och medelstora företagen i Europa och motsäger målsättningarna från Lissabon.
Inom kommissionen och inom de europeiska institutionerna bör man följa en målinriktad europeisk politik till gagn för bEurope. Med det framgångsrika konceptet från eEurope som förebild kan samma prioriteringar följas övergripande genom olika generaldirektorat inom kommissionen.
Följande punkter är också viktiga: Stödet till uppbyggnad av bioteknikkluster och andra modeller för tekniköverföring, tillgång till riskkapital, särskilt för nystartade företag och små och medelstora företag inom bioteknikforskningen, inrättande av ett europeiskt patent samt en öppen och vetenskapligt underbyggd informationspolitik från myndigheternas, företagens och vetenskapens sida.

Liese (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! Jag vill först önska fru Damião fortsatt bättring. Jag vill tacka henne och hennes medarbetare, och även herr Lage för det goda samarbetet. Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna stöder Damiãos betänkande inte minst därför att helheten, handlingsplanen och betänkandet, är baserat på ett betänkande av vår gruppkollega John Purvis.
Damiãos betänkande är en positiv signal för biotekniken, men där klargörs också var vi behöver bättre regler än hittills. I betänkandet vänder man sig klart mot att saker och ting målas i svart-vitt. Det finns ju en inställning att gentekniken inom hälso- och sjukvård kanske är mycket positiv, men att den alltid bör avvisas inom jordbruket. I betänkandet motsägs denna ståndpunkt.
Vi säger helt klart att det inom båda områdena finns möjligheter, dvs. att det också inom jordbruket finns stora möjligheter. I betänkandet står det rentav att gentekniken kan vara ett bidrag till en hållbar utveckling, och det vill jag eftertryckligen understryka. Därför är vi emot de facto-moratoriet. Direktivet om utsättning har antagits för länge sedan. I oktober skulle medlemsstaterna egentligen ha omvandlat det till nationell lagstiftning. Jag satt på den tiden tillsammans med David Bowe i förlikningskommittén, och jag hade inte kunnat drömma om att vi nu, efter så många år, fortfarande skulle ha detta de facto-moratorium. I betänkandet sägs att det måste upphöra senast 2003. Jag anser att det egentligen måste upphöra nu, eftersom tidsfristen för genomförandet av direktiv 220/90 redan har utlöpt. Just de små och medelstora företagen skulle annars drabbas av för stora skador. Det har Müller redan sagt.
På samma sätt som det inom jordbruksområdet inte är så att det bara finns risker, utan också stora fördelar, så är det också vid användning inom medicinen så att det inte bara finns fördelar, utan det finns också stora risker.
En risk ser vi till exempel vid okontrollerad användning av DNA-tester. DNA-tester är inte en tjänst vilken som helst. De får bara genomföras efter kompetent, sakkunnig, oberoende och personlig rådgivning, och denna rådgivning måste omfatta medicinska, etiska, sociala, psykologiska och rättsliga aspekter. Vår grupp lät för ett år sedan ta fram ett utlåtande. I detta utlåtande sägs det att Europeiska unionen har behörighet inom detta område. Att erbjuda DNA-tester är inte en gränsöverskridande tjänst, och DNA-testerna är inte heller en produkt som det handlas med på den inre marknaden. Därför behöver vi också normer inom detta område, kvalitetsnormer och normer, som t.ex. har att göra med rådgivningen. Kommissionen har en uppgift, och jag vädjar till kommissionen att göra det som står i betänkandet, nämligen att se till att en lagstiftning förverkligas.

Linkohr (PSE)
Herr talman! Jag kan utan vidare ansluta mig till de föregående talarna, och jag antar också att majoriteten i morgon kommer att rösta för Damiãos betänkande. Det finns en rad anledningar till det. Biotekniken är säkert framtidens nyckelteknik, det ger jag kommissionären helt rätt i; några inser det förr, andra något senare, men det kommer säkert att vara fallet.
Biotekniken kommer också att hjälpa oss med den hållbara utvecklingen, det ger jag Liese helt rätt i. Jag vill där infoga ännu en motivering, för biotekniken arbetar inte med klassisk termodynamik, utan med den irreversibla termodynamiken, dvs. med små potentialskillnader och därigenom med mycket hög verkningsgrad. Annars skulle vi alls inte bli så gamla, utan vi skulle vid 15 års ålder redan lämna det jordiska. Det betyder att biotekniken har många fördelar. Det har också märkts på stora områden. Den röda biotekniken godtas i dag i stor utsträckning rentav av stora delar av De grönas parti. Problemet är hur vi skall hantera den gröna biotekniken? Det har kanske också att göra med att många i Europa säger att de inte behöver den, de har tillräckligt att äta, problemet är fördelningen, och det behövs inte nya produkter.
I utvecklingsländerna ser man emellertid helt annorlunda på detta. Om jag har en produkt som kan produceras med hjälp av små mängder vatten, om jag har ett ris som innehåller vissa vitaminer, är för många människor i utvecklingsländerna också en överlevnadsfråga. Hos oss spelar det ingen roll; vi köper oss kanske andra produkter med alla våra pengar.
Det betyder att utvecklingen av biotekniken i Europa, även den gröna biotekniken, också skulle kunna hjälpa många andra. Men jag vill här undanröja en missuppfattning, som delvis även spelat en roll i vår egen grupp. Det har sagts att vi skulle göra anspråk på att bekämpa hungern i världen med hjälp av biotekniken. Det har inte sagts här. I stället säger vi att enbart biotekniken inte kan besegra hungern i världen, och att andra åtgärder, kanske en bättre fördelning av de till buds stående livsmedlen, är mycket viktigare. Det står här. Jag vill alltså redan från början undanröja detta missförstånd. Men tekniken kan bidra till att minska hungern i världen.
Avslutningsvis vill jag säga ytterligare en sak: Vår konflikt här i parlamentet är inte att vi i morgon inte kommer att anta Damiãos betänkande, utan att vi sedan röstar på annat sätt när det gäller lagstiftningsförfarandet. Därför vädjar jag om att vi både i parlamentet och tillsammans med kommissionen skall föra en mycket mer djupgående dialog i dessa frågor. Annars kommer vi även i fortsättningen att få leva med denna dikotomi, som vi har så svårt att handskas med.
(Applåder)

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Ja, Damiãos betänkande stöds helhjärtat av den liberala gruppen. Jag vill gärna ta upp två saker.
Klimatet i Europeiska unionen, dess företagsklimat, handlar även om etik och miljö. Trots det faktum att det är ett nyckelområde, behandlas biotekniken fortfarande styvmoderligt både i Europa och i mitt hemland Nederländerna. Mot den bakgrunden välkomnar jag kommissionens strategi för bioteknik och biovetenskap, som bidrar till forskning och utveckling i Europa. Inte bara för industrin utan även på områdena hälsovård och livsmedelssäkerhet. Faktum kvarstår dock att kommissionen ligger steget efter. Var det inte så att vi redan i mars 2000 antog Purvis betänkande om att förbättra företagsklimatet i Europa? Är det inte så att vi har kritiserat medlemsstaterna angående moratoriet för import av genetiskt modifierade produkter? Det krävs fortfarande enorma insatser i Europa vad gäller tillgång till startkapital och patenträttigheter för att skapa ett gynnsamt klimat. Direktivet om rättsligt skydd för bioteknologiska uppfinningar utgör en konkret förbättring. Men detta direktiv från 1998 har de flesta medlemsstater helt enkelt ignorerat. Endast fyra av de femton medlemsstaterna har genomfört direktivet. Vad tänker kommissionen göra åt den saken? 
Ett annat viktigt hinder mot utveckling och tillämpning är farhågorna kring etik och miljö. Det är naturligtvis helt riktigt att vi som lagstiftare inte får blunda för konsumenternas oro i dessa hänseenden. Men det förefaller mig överflödigt att belasta detta betänkande med bestämmelser som i detalj reglerar kommunikationen med samhället. Vi behöver nämligen inte hänga konsumenterna i kjolarna. De klarar helt på egen hand av att träffa sina egna val om vi ser till att det finns riktig information.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Jag vill hälsa till Elisa Damião och önska henne ett snabbt tillfrisknande. Men jag är emot hennes betänkande, som här har lagts fram av vår kollega Carlos Lage: det skall noteras att betänkandet helt stöder de stora multinationella bioteknikföretagen, samt de agrokemiska och agroindustriella företagens ståndpunkter och intressen, vilket bevisas om vi jämför betänkandet med den europeiska arbetsgivarorganisationen, Unices, ståndpunkter. Vi förespråkar det de facto-moratorium som föreligger sedan 1998 angående godkännandet av nya genetiskt modifierade organismer i livsmedelskedjan och vi förkastar direkt betänkandets stöd till ett hävande av moratoriet, vilket vi anser vara ett autentiskt miljöbrott.
Förutom djupa etiska frågor och frågan om de mänskliga rättigheterna vid saluföring och patentering av liv och naturarv, är det nödvändigt att ta hänsyn till att en utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön innebär en oåterkallelig och okontrollerbar faktor med direkta konsekvenser i form av förorening av jordbruksverksamheten, både den konventionella och den ekologiska, och en försämrad biologisk mångfald, och det kommer att få oöverblickbara effekter på ekosystemen. Detta innebär att det inte kommer att finnas någon utbasunerad och falsk valfrihet varken för de ekologiska och konventionella jordbrukarna, eller för konsumenterna. Det gör också jordbrukarna och medlemsstaternas politik mer beroende av de multinationella bolagen. Graden av inblandning och de påtryckningar som utövas i utvecklingsländerna för att införa genetiskt modifierade organismer i deras livsmedelskedjor är chockerande. Det är faktiskt ett bedrägeri och det är oacceptabelt att man än en gång envisas med tesen att livsmedelsbristen och svälten i världen kan lösas på teknisk väg när det, såsom har understrukits på mängder av forum och av internationella organisationer, handlar om en politisk fråga. Det räcker med den så berömda ?gröna revolutionen? för några decennier sedan. Vi är för att främja en vetenskaplig och teknisk utveckling för mänskligheten, men vi måste alltid ta hänsyn till försiktighetsprincipen.

Breyer (Verts/ALE)
Herr talman! Man upplever alltid att det i fråga om biotekniken egentligen talas om genteknik, men att man inte säger det så tydligt. I mer än 20 år har man bara gett löften som inte går att hålla i verkligheten. Genmanipulerade livsmedel och jordbruksprodukter är en flopp. Konsumenterna önskar sig inte sådana. Inom medicinen är det framför allt imiterade produkter, där uteslutande produktionsförfarandet har ändrats, så att man kan få patent och därigenom begära fantasipriser, varigenom försäkringskassorna så att säga skinnas.
Jag undrar ofta varför vi här i flera år har diskuterat så kallad nyckelteknik, och varför denna så kallade nyckelteknik egentligen inte hävdar sig på marknaden. Vad gör egentligen marknaden? Bioteknikföretag är absoluta floppar på börsen. Vi har inga produkter som hävdar sig och som accepteras av marknaden. Vi har i många år alltid bara skönmålat denna s.k. genteknik.
Nu kommer jag fram till den egentliga punkten. För oss är det helt oacceptabelt att de facto-moratoriet upphävs, för det är bara några få medlemsstater som överhuvud taget har genomfört utsättningsdirektivet. Jag anser inte heller att man kan godta det som sker här. Vi har Scheeles betänkande, vi hade en debatt om de facto-moratoriet. Vi har också brett och utförligt diskuterat Fioris betänkande, där det helt klart sades att vi inte vill ha någon patentering av mänskliga gener. I föreliggande betänkande krävs exakt motsatsen. Man vill uppenbarligen inte godta genomförandet av det som andra utskott för länge sedan krävt. Jag anser att det är en fars och egentligen oacceptabelt.
Jag tror att vi måste notera att vi behöver fullständigt klar insyn för konsumenten och säkra livsmedel. Sedan får man inte säga att vi är beredda att här ställa industrins intressen före konsumentskyddet, bara för att få ut dessa produkter på marknaden.
I det sammanhanget vill jag än en gång helt klart säga att det är mycket här som vi inte kan samtycka till. Ändå anser jag att betänkandet är mycket bra och vädjar om att man antar våra ändringsförslag 26 och 27, där det klargörs att det är mycket viktigt med samexistens inom jordbruket, och att vi måste garantera samexistensen mellan det traditionella och det ekologiska jordbruket. Det krävs ju också av kommissionen.

Montfort (NI).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Även om betänkandet från min kollega Damião behöver ändras är det ett utmärkt betänkande. Samtidigt som man där betonar kraven som bromsar utvecklingen, visar man på ett relevant sätt på bioteknikens och biovetenskapens roll och betydelse i våra samhällen. Betänkandet stämmer perfekt överens med de framtidsutsikter och strategier som fastställdes vid Europeiska rådet i Lissabon. Biotekniken och biovetenskapen är odiskutabelt nyckelfaktorer för en mer konkurrenskraftig och dynamisk kunskapsekonomi. Avslutningsvis betonas i betänkandet det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling som jag själv fäster så stor betydelse vid. Biotekniken är en ny och omfattande dimension av morgondagens ekonomi, vare sig det handlar om jordbruk, näring, miljö eller, självfallet, medicin eller terapi. Biotekniken bidrar till konkurrenskraften och innebär även en kvantitativ och kvalitativ utveckling av sysselsättningen, men den skall ändå inte ha någon blanco-fullmakt när det gäller forskning. ?Enbart biologi? är inte på sin plats. Vi står inför ett fantastiskt rikt vetenskapligt område där ett mycket stort antal aspekter fortfarande är okända och ännu inte undersökta. Men detta vetenskapliga område har två ansikten, och det ena uttrycker inte alltid det som är bäst för människan och våra samhällens välbefinnande. Vi måste vara vaksamma mot trollkarlens lärlingar.
Biovetenskapen förtjänar att stödjas och uppmuntras, men den måste också styras. Den kan enbart växa och utvecklas inom en strikt reglerad ram som outtröttligt hävdar principerna om folkhälsa, förebyggande, försiktighet och respekt för livet och mänsklig värdighet. Som ni förstår tänker jag på problemen som orsakas av de genetiskt modifierade organismerna och forskningen på mänskliga embryon. Jag gläds därför åt att denna oro återspeglas i betänkandet, samtidigt som jag välkomnar det arbete som utförts av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi för att bättre styra forskningen och informera konsumenterna.
I den andan är det nödvändigt att göra allt för att förbättra företagens finansiering och ge dem tillgång till riskkapital. Dessa företag är i allmänhet mycket unga, ofta små och därmed sårbara. Vi bör även främja framväxten av forskare vid våra universitet och underlätta deras laboratoriearbete, i enlighet med den europeiska stadgan för små företag. Forskningen är jordmånen för morgondagens konkurrenskraft.
Vi bör emellertid komma ihåg att det inte finns någon vetenskap utan samvete. All vetenskap värdig namnet bör vara medveten om sin roll i våra samhällen. Biotekniken utgör definitivt nyckeln till ett nytt samhälle som, om vi förvaltar det väl, blir ett mer rättvist och balanserat samhälle.
Jag skall avslutningsvis ta upp utvecklingsländerna. Även om vi måste satsa för att bidra till kampen mot hunger, fattigdom och sjukdomar som förhindrar utvecklingen, har vi inte rätt att påtvinga någon av dem en vetenskaplig modell eller en tankemodell. Det är en fråga om respekt. Vi kan inte heller planera att påtvinga dem denna vetenskap eller denna teknik som ett medel för utveckling. Det tillkommer var och en att välja hur han vill livnära sig och enligt vilken modell han vill leva. 
Mina kära kolleger! Biotekniken representerar den tredje tekniska revolutionen i vår civilisation efter den industriella revolutionen och revolutionen på dataområdet. Jag önskar verkligen att vi antar denna fantastiska utmaning och att vi, för Europas storhet och våra barns framtid, gör det med respekt för de grundläggande reglerna när det gäller etik och värdighet för alla människor.

Purvis (PPE-DE).
Herr talman! Till att börja med skulle också jag vilja önska Damião en snabb återhämtning och innerligt gratulera henne till ett utmärkt betänkande. Betänkandet kommer att bidra till den stimulans som biotekniksektorn behöver för att kunna genomföra sin potential i min skotska valkrets och inom hela Europa. Huvudinriktningen i detta betänkande är helt i linje med målen från toppmötet i Lissabon, och fullföljer den framåtblickande inställning som parlamentet konsekvent uppvisat. Betänkandet torde också tjäna till att stödja kommissionens nyfunna mod i fråga om bioteknik och biovetenskap.
Men kontrasten med ministerrådet, som återigen den här veckan visade upp sitt eländiga underlåtande med att fullfölja de mål som det ställde upp i Lissabon, är förfärlig. Det starkt felaktigt benämnda ?Rådet (konkurrensfrågor)? kunde inte uppnå någon enighet om den korrekta domsrätten för gemenskapens patenttvister. Vilka förhoppningar kan man hysa om att uppnå Europas potential på detta område när rådet ligger åtminstone ett år efter den tidsfrist som den fastställt för sig själv när det gäller att uppnå enighet i denna viktiga fråga? Utan ett kostnadseffektivt sätt att patentera immateriella rättigheter, vilket incitament har då våra vetenskapsmän? Detta är bara ett exempel på den kroniska förhalningen som vi oupphörligen ser inom rådet och hos enskilda medlemsstater. Moratorier, rättslig ovisshet, tillbakadraganden och tvekande i fråga om etiska riktlinjer, försenat genomförande, bristande stöd för de som genomför sina rättsliga förehavanden med att utföra försök på platsen, och komplicerad byråkrati för märkning och spårbarhet.

Karlsson (PSE).
Herr talman! Framtiden erbjuder både hot och möjligheter. Biotekniken och biovetenskapen är områden som väcker både skräck och förtjusning. Det finns skäl att inte låta sig rusa iväg och tro att detta erbjuder lösningen på alla de problem som vi ser framför oss. Samtidigt skall vi inte heller låta oss skrämmas för att vi inte har svaren på alla frågorna.
Unionen har pekat ut biovetenskapen som ett område som skall bidra till att göra Europa till den mest kunskapsbaserade konkurrenskraftiga ekonomin. Rätt använd kan bioteknik erbjuda lösningar på många av våra gemensamma framtidsproblem.
För att vi skall kunna möta miljöhoten krävs inte enbart restriktioner i vår tillvaro utan också nya rön som kan bidra till att vi kan ta itu med miljöhoten på såväl tekniskt, mekaniskt som biologiskt sätt. I detta sammanhang erbjuder biotekniken många möjligheter. Kampen mot fattigdom och svält i utvecklingsländerna kräver olika insatser för att lyckas. Vi skall inte överskatta biotekniken men inte heller underskatta den. Grödor som är tåliga mot olika slags temperaturer, torka och väta kan bidra till att det finns mat i områden som i dag är utsatta för svält. Ett samhälle som vill utveckla välfärd och rättvisa, och som vill att allt fler människor skall kunna leva under drägliga miljöer måste se till att det finns ekonomisk tillväxt.
Många mogna branscher sviktar i dag. Då behövs det nya. Biotekniken är en sådan och en av de mest löftesrika. Låt oss då inom gemenskapen satsa gemensamma resurser för att fortsätta föra utvecklingen samman och framåt. Det räcker inte med att tala om att vi måste bli framgångsrika, utan vi måste också handla. Att handla är att anta Damiãos betänkande. Det är en positiv handling för en god framtid.

Davies (ELDR).
Herr talman! Man behöver inte vara en oförsonlig motståndare till genetiskt modifierade organismer - och det är jag inte - för att bestrida deras oförfalskade förespråkande i detta betänkande. Många liberaldemokrater kommer att motsätta sig betänkandet vid omröstningen i morgon.
Vi vill att användningen av bekämpningsmedel och växtskyddsmedel skall minska. Vi vill att insekter och vilda växter skall blomstra på vår landsbygd. Vi vill ha ett hållbart jordbruk i utvecklingsländerna. Men vi måste veta att den föreslagna lösningen inte orsakar ännu större problem.
Vi hör påståenden från tillverkarna, som har för avsikt att fylla sina fickor med guld och se till att världens jordbrukare stängs in i deras leverantörskedja. Men var finns den vetenskapliga dokumentationen om de medellångsiktiga och långsiktiga effekterna av genetiskt modifierade grödor på den biologiska mångfalden? Vem skall kompensera de organiska tillverkarna, vars grödor kontamineras och förlorar sitt värde? Vi behöver svar på dessa frågor, innan vi öppnar upp för genetiskt modifierade grödor.
Inga slutgiltiga beslut har ännu fattats i fråga om genetiskt modifierade grödor, och med tanke på den oåterkalleliga karaktären hos sådana beslut finns det inga hållbara grunder för att påstå att biotekniken kommer att vara svaret på alla våra problem.

Talmannen.
Debatten är avslutad.

Goebbels (PSE)
Jag vill så gärna ha ett enat och fredat Europa. Jag är därför positiv till att unionen skall utvidgas till att omfatta alla nuvarande kandidatländer, även Turkiet.
Ändå avstod jag från att rösta om Broks betänkande, eftersom jag anser att den kommande utvidgningen sker under mycket dåliga förhållanden. Vare sig den nuvarande unionen eller kandidatländerna är egentligen beredda. Man kommer överens om att säga att unionen genom Nicefördraget inte fick de system som krävdes för att fungera bra med 25, 27 eller 28 medlemmar.
Konventet som skulle finslipa dessa system håller på att främja förpackningen framför innehållet. Vad kan man exempelvis göra med en ordförande i Europeiska rådet som väljs på fem år, och som inte kan besluta något, när gemenskapspolitiken på nytt kommer att bli nationell och mellanstatlig? I stället för att besluta om större solidaritet med kandidatländerna, som praktiskt taget alla måste klara av mycket allvarliga ekonomiska och sociala problem, minskade Europeiska rådet nyligen stödpaketet som beslutades i Berlin 1999.
När det gäller den framtida finansieringen har inget lösts, utom att anslagen till förmån för den gemensamma jordbrukspolitiken kommer att frysas efter 2006 med en tendens till sänkning, för att tjäna fler länder med lägre anslag! Den ekonomiska blockeringen är alltså förprogrammerad för perioden efter utvidgningen. Risken är stor att den utvidgade Europeiska unionen slutar som ett enkelt frihandelsområde, utan verklig solidaritet, och alltså utan europeisk integration.

