1. Iran
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om sex resolutionsförslag om Iran.
Ryszard Czarnecki  
författare. - (PL) Herr talman! Än en gång talar vi om Iran. Jag är medförfattare till den resolution som har utarbetats av gruppen Unionen för nationernas Europa. Situationen i Iran är en oändlig historia av kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Europaparlamentet återvänder till den här frågan mycket regelbundet, och ger namnen på fler och fler offer och fler och fler exempel på kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Jag måste tyvärr säga att vissa av politikerna och regeringarna i EU tillämpar dubbla måttstockar eftersom man talar mycket mer om de mänskliga rättigheterna i de länder som inte handlar med Iran, som inte kan göra affärer. I de länder som har behållit sina ekonomiska band till Iran, även inofficiellt, utan att säga något, men som tjänar pengar på handeln med Iran, verkar man tala tystare om de mänskliga rättigheterna, i en viskning. Det är mycket bra att Europaparlamentet inte viskar om Iran.
Det jag vill betona utöver politiska åsiktsskillnader när det gäller den gemensamma resolution som vi föreslår är att vi räknar upp nya, specifika och tragiska uppgifter som åskådliggör det drama som pågår inför våra ögon i detta land. Den allmänna opinionen i världen riktar uppmärksamheten på något annat, på vissa försök att skapa en kärnvapenmakt i Iran eller de tydligt antisemitiska uttalandena från Irans president. Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna märks tyvärr inte av i debatten, så det är bra att parlamentet behandlar den här frågan i dag.
Marios Matsakis  
författare. - (EN) Herr talman! Detta är inte första gången, och jag är rädd att det inte är den sista, som kammaren behandlar situationen i Iran. Detta land, som har alla naturtillgångar som krävs för att skapa en avundsvärd levnadsstandard för sitt folk, håller tyvärr på att sjunka allt djupare ned i ett medeltidsliknande totalitärt styre med stora överträdelser av de mänskliga rättigheterna. Landet blir dessutom alltmer isolerat från omvärlden.
Den fortsatta användningen av barbariska handlingar som t.ex. stening till döds av medborgare, även kvinnor och barn, och vägran att erkänna kvinnors och oppositionspolitikers rättigheter är ett hot mot ett civiliserat levnadssätt. Varje dag rapporterar man om ännu fler fall av arresteringar, tortyr och dödande av oskyldiga civila av de iranska myndigheterna.
(Talmannen bad talaren att tala långsammare.)
Jag hoppas att detta inte kostar mig tid, herr talman. Det är därför jag talar engelska - så att folk ska kunna förstå mig utan tolkning.
(Applåder från vissa delar av kammaren)
Tack ska ni ha, herr Tannock.
Yttrande- och pressfrihet finns egentligen inte i detta land, och det hemliga arbetet med att framställa kärnvapen fortsätter mot allt sunt förnuft och trots alla internationella protester.
Den iranska regimen, förblindad av kortsiktig nationalism och extrem religiös fanatism, följer en väg som bara kan leda till konfrontation och lidande, framför allt för dess eget folk. Låt oss på nytt, när vi röstar om denna resolution, skicka ett budskap om stöd till de iranier som kämpar för frihet och demokrati, och låt oss återigen klargöra för Irans styrande extremister att vårt tålamod snabbt håller på att ta slut tack vare deras dumdristigt farliga beteende.
Låt mig avsluta med att informera om lite goda nyheter från Förenta staterna som jag just har fått, om att den amerikanska regeringen har beslutat att sätta upp det revolutionära gardet på förteckningen över terroristorganisationer.
Paulo Casaca  
författare. - (PT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den här veckan hade vi nöjet att lyssna till Nobelpristagaren i litteratur, Doris Lessing. Som vi vet har hon iranskt ursprung, och hon sa det vi alla tänker: ”Jag hatar den iranska regeringen. Det är en grym och ond regering.” Doris Lessing sa också att skälet till att ingen vågar kritisera den iranska regeringen är oljan. Jag tror inte att hon kunde ha haft mer rätt eller uttryckt sig bättre.
Denna eftergiftspolitik är dödlig, inte bara för det iranska folkets intressen, utan för alla som vill ha fred. Att denna politik får fortsätta och underblåsas av den iranska regeringens expansionistiska och fanatiska instinkter kommer att utmynna i den största tragedi som vi ställts inför inom en snar framtid. Jag anser att vi alla måste vara medvetna om detta och att vi måste försöka vända på denna politik. Om vi inte gör kommer framtiden att bli mycket dyster, och jag vill bara påpeka att parlamentet bör sända en mycket speciell hälsning till Nobelpristagaren för hennes mycket välbetänkta ord.
Erik Meijer  
författare. - (NL) Herr talman! När man bedömer det som sker i och kring Iran för närvarande finns det fyra frågor som bör övervägas. För det första den fruktansvärda människorättsliga situationen som har uppstått till följd av en regim som inte grundas på demokrati och jämlikhet mellan människor, utan på sin egen tolkning av Guds vilja, vilken ger den rätt att fängsla, tortera och mörda andra.
För det andra har vi regimens försök att vinna masstöd, trots dess roll som en våldsam minoritet. Den försöker vädja till den nationella stoltheten på konstgjord väg. Skälet till den stoltheten är att de har kärnenergi och eventuellt även kärnvapen, precis som Indien, Pakistan och Israel, som inte har undertecknat ickespridningsfördraget.
För det tredje, oppositionen mot regimen. Både den återhållsamma oppositionen, som vill ha ett något mindre strängt system, vilket var fallet under den föregående presidenten, och den verkliga demokratiska oppositionen bland arbetare och studenter i Iran, och även bland de aktuella som har flytt utomlands.
För det fjärde det amerikanska hotet att använda samma modell i Iran som i Irak, med en militär invasion eller åtminstone bombningar. En sådan attack av utländska motståndare skulle motverka sitt eget syfte. Det skulle bara sporra till patriotiska känslor från iraniernas sida, och de skulle sluta upp kring den hatade regimen och dess kärnvapen, om den har några.
Min grupp är inte för en militärinvasion mot regimen eller att söka vänskap med den av egenintresse. Vi måste visa solidaritet med offren och oppositionen. Regimen får inte på något sätt ges intrycket att det är möjligt att förhandla om begränsningar av oppositionens rättigheter i exil i Europa, och får inte sprida propaganda genom att påstå att demokratiska länder stöder landets vanstyre.
EG-domstolens beslut att stryka organisationen Folkets Mujahedin från förteckningen över terroristorganisationer måste respekteras fullständigt, så att denna organisation och andra oppositionsgrupper inte ställs inför rättsliga eller finansiella hinder.
Raül Romeva i Rueda  
författare. - (ES) Herr talman! Jag anser att det finns tre faktorer - minst tre - som motiverar denna brådskande resolution.
För det första gäller det den människorättsliga situationen, som redan har nämnts. För det andra rekordsiffrorna för avrättningar, inte bara i antal, utan även på grund av den brutalitet som de verkställs med. I dag kan vi räkna till fler avrättningar än under hela 2007 - 244 år 2007 och 177 år 2006. Den tredje faktorn är den förföljelse som organisationer för människorättsaktivister utsätts för, särskilt de organisationer som försvarar kvinnors rättigheter.
Jag anser att allt detta inte bara motiverar denna resolution, utan även, vilket också förklaras i resolutionen, att vi måste uppmana FN:s generalförsamling att rösta om en resolution där man uttryckligen och reservationslöst fördömer kränkningarna av de grundläggande rättigheterna i Iran. Det har vi efterfrågat länge. Vi förstår inte varför det talas så tyst om detta, och jag hoppas att vår resolution åtminstone kan få någon att ändra åsikt.
Tadeusz Zwiefka  
författare. - (PL) Herr talman! Koranen, muslimernas heliga skrift, anses av framstående specialister vara en bok om kärlek. Men vad sker i dessa länder som kallar sig islamiska? De styrs av extrema radikaler. Det enda budskap som de sänder ut är hat mot omvärlden, mot andra muslimer och mot sina egna medborgare. Det som sker i dagens Iran är absolut oacceptabelt. Vi har vid många tillfällen här i parlamentet redan talat om behovet av att vidta radikala åtgärder för att förhindra olika typer av kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Iran.
Det som är särskilt upprörande är det sätt som dödsstraffen verkställs på. Att verkställa dödstraffet genom stening är ociviliserat, omänskligt och fullständigt oacceptabelt för alla demokratier. Iran fortsätter att tillämpa dödsstraff för minderåriga, vilket är förbjudet i hela den demokratiska och civiliserade världen, trots den iranska regeringens och det iranska parlamentets löften.
Ytterligare hatyttringar riktas mot all opposition - både den mycket begränsade interna oppositionen från enskilda medborgare, och den mycket större och mer organiserade oppositionen både inom landet och utanför dess gränser. Arresteringar av journalister, brist på yttrandefrihet, förbud mot att trycka eller till och med tala under hot av fängelse eller till och med döden, det är en situation som vi absolut inte kan acceptera på något sätt. I dag verkar alla vädjanden nästan komma för sent. Vi bör överväga mer specifika restriktioner som skulle tvinga den iranska regeringen att ändra sitt uppförande.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Först och främst välkomnar vi i kommissionen detta gemensamma resolutionsförslag från parlamentet.
Vi har ju alla upprepade gånger uttryckt vår stora oro över situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran - när jag helt nyligen, i samband med FN:s generalförsamlings sammanträde, samtalade med Irans utrikesminister betonade jag återigen mycket kraftfullt alla de uppgifter som har kommit fram.
Jag måste säga att respekten för de grundläggande mänskliga rättigheterna i Iran har fortsatt att försämras allvarligt under det gångna året och, av detta skäl, kommer vi också att stödja FN:s generalförsamlings nya resolution om människorättssituationen i Iran, som vi gör varje år, som Kanada förmodligen kommer att lägga fram.
Det råder en fortsatt skärpt kontroll över yttrandefriheten, församlingsfriheten och den politiska oppositionen. Det har förekommit nya fall av tortyr och avrättningar av personer som tillhörde en minoritet vid tiden för det påstådda brottet. Det har också förekommit ett ökat antal offentliga avrättningar, som Raül Romeva i Rueda sade, däribland ett fall av stening, trots försäkringar från den iranska sidan att stening var förbjudet enligt gällande dekret. Jag nämnde också mycket specifikt detta fall när jag träffade den iranske utrikesministern. Iran har genomfört minst 250 avrättningar hittills i år - det näst högsta antalet avrättningar i världen.
Vi kan naturligtvis också notera den fortsatta diskrimineringen av minoriteter, ökade trakasserier och stängningen av oberoende icke-statliga organisationer. De dokumenterade hoten och förföljelserna mot försvarare av de mänskliga rättigheterna från alla delar av det iranska samhället har ökat, vilket även gäller förtrycket av intellektuella, lärare, studenter, kvinnoaktivister och fackföreningar. Helt nyligen fängslades återigen Emaddedin Baghi, en av Irans mest kända försvarare av de mänskliga rättigheterna, anklagad för att ha propagerat mot regeringen. Sedan i juli har Mansour Osanlou, ordförande för de iranska busschaufförernas fackförening som är en symbol för en oberoende fackföreningsrörelse i Iran, suttit häktad. Mansour Osanlou behöver omgående medicinsk behandling, vilken vi befarar att han ännu inte har fått.
Vi tittar inte stillatigande på när det gäller denna utveckling. Vi har vidtagit flera åtgärder och upprepade gånger utfärdat offentliga uttalanden där vi skarpt fördömer de pågående överträdelserna av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna i Iran, såväl som landets ständiga misslyckande med att upprätthålla internationella standarder inom rättsväsendet. Jag uppmanar återigen den iranska regeringen att fullt ut respektera de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, i linje med Irans åtaganden enligt internationell rätt och de konventioner man har ratificerat.
Jag vill också upprepa vår oro över Irans vägran att återuppta den bilaterala dialogen om mänskliga rättigheter som man övergav 2004, vilket EU fortsätter att uppmana till. För vår del är vi fortfarande beredda att göra det, eftersom vi menar att en sådan dialog och ett sådant engagemang har betydelse.
Sammanfattningsvis instämmer kommissionen helt och hållet med parlamentet när det gäller utvecklingen inom kärnkraftsområdet eller andra frågor med intresse för EU. Och vi har denna tvåspårsmetod vilken Javier Solana och hans nya motpart håller på att utarbeta, och samtidigt arbetar vi i FN:s säkerhetsråd med ett möjligt utökande av sanktionerna. För tillfället kan det inte ske några verkliga framsteg i förbindelserna med Iran om landet inte kraftigt förbättrar situationen för de mänskliga rättigheterna.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum inom kort, under omröstningen.
