Tillfälligt uppehållstillstånd
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0397/2002) av Sörensen för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets direktiv om tillfälligt uppehållstillstånd för offer för medhjälp till olaglig invandring och människohandel som samarbetar med myndigheterna (KOM(2002) 71 - C5-0085/2002 - 2002/0043(CNS)).

Vitorino
Herr talman, mina damer och herrar! Innan vi på riktigt börjar diskutera Sörensens betänkande så skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet för kvaliteten på hennes arbete och gratulera henne till hennes personliga engagemang i kampen mot det verkliga gissel som handeln med människor är.
Det förslag till direktiv som vi behandlar i dag är utan tvekan ett extremt oroande problem. Illegal invandring i dess två särdeles motbjudande former - å ena sidan utvecklingen av nätverk av smugglare som agerar av långt ifrån humanitära skäl och, å den andra, utnyttjandet av migranter i människohandeln. Det här direktivet handlar mer exakt om offren för människohandel och människosmuggling inom ramen för de här två typerna av brott som inte får förväxlas med varandra.
Något av det viktigaste när det gäller att rulla upp nätverk som utnyttjar migranter är att skaffa fram information. Offren själva är de bäst lämpade att kunna ge den typen av information till myndigheterna. Utan den informationen är det också svårare för myndigheterna att bekämpa nätverk som sysslar med människohandel. Syftet med det här förslaget är därför att förstärka instrumenten för bekämpande av nätverk genom att inrätta ett uppehållstillstånd för offren till medhjälp till olaglig invandring och människohandel med arrangemang som uppmuntrar dem att samarbeta med berörda myndigheter mot dem som gör sig skyldiga till dessa brott, men undvika varje typ av missbruk i fråga om hur det här systemet används.
Det skall påpekas att, då människohandel och medhjälp till olaglig invandring ofta hänger samman, textens räckvidd omfattar båda brotten eftersom de i grunden ingår i samma kamp.

Sörensen (Verts/ALE)
Herr talman! Låt mig först av allt tacka alla de kolleger som ägnat så mycket tid och energi åt vad jag tycker har varit ett mycket fruktbart samarbete.
I mitten av september organiserades här i kammaren den hittills klart viktigaste konferensen kring temat människohandel. Den organiserades av Internationella organisationen för migration och Europeiska kommissionen. Resultatet av denna konferens är den så kallade Brussels Declaration, och i Brussels Declaration återfinns tydligt den centrala betydelsen av det direktiv som vi skall rösta om i dag. Det är viktigt att omedelbart påpeka att människohandel och människosmuggling i dag är en integrerad del av vår ekonomi. Det handlar främst om att behandla människor som om det endast handlar om handelsvaror. Dessutom är offer för människohandel offer för flera olika missbruk och brott. 
Människohandel har nu även blivit ett sektionstema, och nästan alla verkar nu vilja profilera sig inom området. I det sammanhanget glömmer man ofta snabbt att handel med människor frodas genom att korruption och även likgiltighet och misstro frodas. I flera länder, som inom kort kommer att tillhöra Europeiska unionen, säljer föräldrar sina barn i hopp om att ge dem en bättre framtid.
Det här förslaget till direktiv är ett första men därigenom även ett viktigt steg för att äntligen göra något konkret. I direktivet uppmanas medlemsstaterna att ge tillfälliga uppehållstillstånd till offer för människosmuggling eller människohandel som är beredda att samarbeta med behöriga myndigheter. Kärnan i förslaget är att myndigheternas och offrets intressen här sammanfaller, nämligen att de kriminella nätverken rullas upp. Kommissionen har för det här särskilda direktivet slagit samman människohandel och människosmuggling. Det är mycket riktigt så att de båda rent juridiskt sett är två helt skilda saker. I verkligheten är det dock mycket svårt att göra en sådan åtskillnad.
Det här förslaget till direktiv är dock utformat på grundval av gedigna praktiska kunskaper av experter som är verksamma ute på fältet. Den erfarenhet som vi till exempel byggt upp i Belgien bevisar att instrumentet tillfälligt uppehållstillstånd fyller sitt syfte. Även andra medlemsstater har liknande system, dock med skiftande framgångar. Därvid stöder jag också helt det här förslaget från kommissionen, och det är av stor vikt att det inte ändras till innehållet. Det betyder i första hand att vissa ändringsförslag som de som gått igenom utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor inte kan accepteras. Särskilt ändringsförslag 7 och 27, av det enkla skälet att de inte sparar någon enda del av hela förslaget. De gör en tom låda av det. Att rösta för de här ändringsförslagen är nästan som att i det fördolda ge sitt instämmande med den organiserade brottslighetens verksamhet.
Vad jag vill säga är att det här direktivet står och faller med ett minimum av social trygghet för offren. Ett offer kommer aldrig att vilja samarbeta om han eller hon inte erbjuds en början på ett alternativ till den situation som han eller hon nu befinner sig i. Jag skall helt kort belysa två andra aspekter.
För det första skulle vissa personer vilja att det här direktivet även gäller minderåriga. Det verkar vid ett första påseende som en bra idé eftersom man aldrig kan göra tillräckligt för de minderårigas ytterst utsatta situation. I det sammanhanget glömmer man dock att det som erbjuds med det här direktivet egentligen endast är ett minimum. I alla medlemsstater erbjuds minderåriga i dag mycket mer, och alltså vore det ett steg tillbaka om de minderåriga endast skulle få detta minimiskydd och dessa minimirättigheter. Det hindrar dock inte att det verkligen behövs särskilda insatser för minderåriga offer.
Slutligen skulle jag vilja förtydliga en sak i samband med ett antal ursprungliga ändringsförslag av Van der Laan, ändringsförslag 20, 25 och 35. Hennes pigga juridiska öga ser möjligheten att kontakten mellan offer och brottsling i vissa fall kan tillåtas av myndigheterna för att på det sättet underlätta utredningen. Det är en lockande tanke men är juridiskt svårt i flera länder. Risken för bortrövanden eller till och med manipulering och hot är dessutom stor. Offer som vill samarbeta med myndigheterna vill absolut inte ha någon kontakt med brottslingarna, inte ens på avstånd.
Vidare skulle jag vilja betona att det i det här direktivet skapats ett särskilt utrymme för specialiserade och erkända icke-statliga organisationer men även för internationella organisationer och myndighetsorganisationer. Det här har även Van der Laan helt riktigt sagt, vilket på grund av ett tekniskt fel inte har kommit med i den framlagda texten, men det påpekas dock på omröstningslistan. Icke-statliga organisationer har också en särskild funktion som medlare mellan utredare och åklagare å ena sidan och offret å den andra. I det sammanhanget är det också viktigt att betona att det verkligen måste handla om av staten erkända icke-statliga organisationer. Det är ju ändå så att var och en, även brottslingar, kan upprätta icke-statliga organisationer. Inte sällan händer det också att icke-statliga organisationer kan infiltreras och manipuleras. Därför tror jag att var och en som sysslar med det här måste underteckna en uppförandekod.

Klamt (PPE-DE).
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Enligt internationella beräkningar bortför människohandlare varje år upp till 700 000 människor, främst kvinnor och barn. Enbart från de mellan- och östeuropeiska staterna lockas årligen 120 000 kvinnor och barn till Europeiska unionen. I dessa siffror har man varken beaktat den illegala invandringen eller människosmugglingen. Detta tydliggör nödvändigheten av att angripa denna form av organiserad brottslighet med samordnade gemensamma ansträngningar. Förslaget till direktiv om tillfälligt uppehållstillstånd för offer som samarbetar med de ansvariga myndigheterna är ett viktigt steg. Hittills har det inte funnits några gemensamma europeiska bestämmelser för hur man skall behandla offer för medhjälp till olaglig invandring och människohandel. För att bekämpa detta slags brottslighet behöver vi standarder som gäller över hela Europa. Gängse praxis, att avvisa personer som kommit in illegalt, ifrågasätts inte genom det här föreslagna kortfristiga uppehållstillståndet. Myndigheterna ges i stället en möjlighet att genom offrens samarbete få upplysningar och bevismaterial som leder till att människohandlare och människosmugglare kan gripas och ställas inför rätta.
Ett omedelbart avvisande av offren förbättrar visserligen statistiken men för oss inte ett steg närmare målet, att effektivt bekämpa den organiserade brottsligheten. Ett kortfristigt uppehållstillstånd för offer som samarbetar ger oss däremot en möjlighet att identifiera strukturer, spränga kriminella kretsar och fälla rättsligt giltiga domar över gärningsmännen. Detta måste vara vårt mål.
Jag skulle här än en gång å det hjärtligaste vilja tacka Patsy Sörensen som har arbetat mycket engagerat med detta betänkande. Jag skulle vilja tacka kommissionen, men även de andra grupperna i parlamentet för det goda samarbetet, som från min synpunkt har avslutats med gott resultat i detta betänkande.
(Applåder)

Roure (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Vi skall yttra oss om en text av mycket stor betydelse. Det gäller för oss att bekämpa uppkomsten av nätverk av människosmugglare som exploaterar män, kvinnor och barn i människohandeln, och syftet är då att inrätta ett tillfälligt uppehållstillstånd för människor som fallit offer för dessa nätverk och som samarbetar med rättsväsen och polis. En sådan åtgärd har tillämpats i Belgien, i Nederländerna och Italien och visat sig vara mycket effektiv.
Betänkandet av Patsy Sörensen, som jag särskilt vill tacka i dag, åberopar sig på Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Frivilligorganisationerna måste få en mer framträdande roll när det gäller att hjälpa offren för människohandeln, och vi har förstärkt offrens rättigheter genom att ge dem möjlighet att begära asyl. Det vore orättvist att förvägra dem denna rättighet, med tanke på att de ofta bara har falska identitetshandlingar. Notera att det är av avgörande betydelse att medlemsstaterna åläggs att skydda anonymiteten för människohandelns offer genom att hålla alla rättegångar bakom lyckta dörrar.
Inom EU står vi alltså i begrepp att ta ett stort steg framåt när det gäller kampen mot människohandel. Jag vill dock uppmärksamma er på ändringsförslag 7 och 27, som innebär att innehavare av uppehållstillstånd förvägras tillträde till arbetsmarknaden, yrkesutbildning och annan utbildning. Denna rätt föreskrevs i artikel 12 i kommissionens förslag. Att stryka denna bestämmelse skulle helt förvanska direktivet. Offren skulle lämnas utan möjligheter att ta sig ur sin situation och få stora svårigheter att samarbeta med polismyndigheterna. Risken för att de på nytt hamnar i de kriminella nätverkens händer skulle också öka. Det gäller att stärka offren och hjälpa dem att ta sig ur sin illegala ställning så snart de har brutit alla kontakter med det kriminella nätverket. Kom ihåg att medlemsstaterna även i fortsättningen kommer att kunna ställa som villkor för att utfärda uppehållstillstånd att offret deltar antingen i integrationsprogram eller i program för att förbereda offret att återvända till hemlandet. Vi är faktiskt skyldiga offren stöd och hjälp. På detta sätt kan de bevara sin värdighet som män och kvinnor.

Schmidt, Olle (ELDR).
Herr talman! Herr kommissionär! Varje dag skändas och kränks människor i Europa, vars enda önskan är att skaffa sig en framtid, ett nytt liv - för sig själva eller sin familj - på vår kontinent. Dessa människors längtan utnyttjas på ett vidrigt sätt av allehanda profitörer: sådana som för dem till Europa och sådana som inom våra egna medlemsländer utnyttjar dessa människors utsatthet. Många unga kvinnor får sina liv slagna i spillror genom prostitution och droger. Andra utnyttjas i riskfyllda arbeten och är uselt betalda utanför all form av sociala skyddsnät. Människosmuggling och människohandel måste därför med alla medel bekämpas inom rättsstatens domäner.
Detta direktiv ger oss en extra möjlighet att få fast de stora fiskarna. Vi har självfallet ett ansvar att hjälpa offren och ge dem möjlighet till ett bättre liv. Jag tror att många kan ha skäl för att få stanna inom unionen om de så önskar, men det måste ske på vanliga grunder. Det handlar om att med offrens hjälp komma åt de stora skurkarna. Samtidigt måste det finnas en rimlig och en känslig balans att bistå offren och komma åt brottslig verksamhet - en kombination av humanism och rättssäkerhet.
Sörensens förslag förbättrar direktivet, men det kan bli ännu bättre. Sörensen själv har varit inne på en del förslag. Det handlar om fristående organisationer och statliga myndigheters ansvar, men det handlar också om att föra in i direktivet att offret kan få tillgång till arbetsmarknaden, vilket inte ingår för tillfället i detta förslag. Jag vill sekondera det som har sagts, nämligen att det är klart att man måste kunna ta sig ur de bekymmer och de stora problem som man har när man är så utsatt. Jag vill tacka Sörensen för ett mycket gott arbete.

Eriksson (GUE/NGL).
Herr talman! Det finns väl ingen här i salen, eller utanför den, som skulle säga att man inte vill bekämpa denna typ av brottslig verksamhet. Jag förstår mer än väl att polis och åklagarmyndigheter längtar efter ett ramdirektiv. Vi politiker måste dock ta hänsyn till en helhetsbedömning och, precis som föregående talare sade, ?balansera intressen?.
Jag tycker inte om texter som blandar ihop brott mot enskild och brott mot staten. Vi har fått problem med det i tidigare direktiv om just s.k. trafficking. Vi behöver naturligtvis ett bilateralt polissamarbete som är värt namnet. Det är just det som är ett av problemen. Det hjälper alltså inte med direktiv. Flertalet av de människor som det handlas med i dag är kvinnor och barn, som exploateras sexuellt. Jag kan inte stödja detta betänkande, eftersom jag tycker att det för dessa människor rör sig om cynism.

Blokland (EDD).
Herr talman! Kommissionens förslag är ett förtjänstfullt försök att som union få ett bättre grepp om människosmugglingen och människohandeln. De dramatiska förhållandena i samband med illegal invandring är förnedrande. De brottslingar som här bokstavligen vandrar över lik för att tjäna grova pengar måste angripas med alla lagliga medel. Det medel som föreslås här kan bidra till det. I Nederländerna infördes med framgång en liknande lagstiftning för personer som fallit offer för människohandel.
Sörensen sätter dock direkt fingret på den ömma punkten i kommissionens förslag. Definitionen ?offer för medhjälp till olaglig invandring? är otydlig. Hon föreslår att ansluta till FN-protokollet mot smuggling av invandrare och använda termen ?offer för människosmuggling?. Kommissionen vill inte följa det förslaget för att undvika missförstånd. Det här direktivet gäller nämligen en annan grupp människor än de i FN-protokollet. I direktivet handlar det endast om dem som rimligtvis kan betraktas som offer och som hotats till livet eller kränkts i sin fysiska integritet. Jag förstår det resonemanget, men anser att kommissionens definition kommer att leda till minst lika många missförstånd. Egentligen handlar det om samma begrepp. Problemet är just det att det av begreppet måste framgå att det handlar om människor som har lidit oproportionerlig skada.
Sörensen försöker lösa det genom att föreslå termen ?offer för människosmuggling med direkt exploatering som följd?. Inte heller det begreppet täcker dock hela frågan. Hur blir det nämligen då med den fysiska skada som kommissionen talar om? Båda definitionerna riskerar att leda till missbruk av reglerna. Rådet måste noga tänka över om brottet människosmuggling skall tas upp i direktivet på det sättet. Särskilt också eftersom det nu bara finns sådan lagstiftning i Spanien.
Vidare vill jag påpeka att jag inte tycker att det är en bra idé att stryka artikel 12. Tillträdet till arbetsmarknaden, till yrkesutbildning och skolundervisning är just en del av det som borde ingå i det här systemet. Om det bortfaller, vilka skäl har offret då att medverka i ett förfarande mot människosmugglarna och människohandlarna? Det är just genom möjligheten att tjäna pengar och följa en utbildning som man ger dem större chanser i deras hemland, och man ger även hemlandet självt större chanser.

Borghezio (NI).
Herr talman! Den resolution som lagts fram i parlamentet har sin rättsliga grund i ett institutionellt regelverk där det är lätt att se de europeiska institutionernas ansträngningar, framför allt Europaparlamentets, i det viktiga och nödvändiga arbetet på att utrota en av de farligaste och skamligaste brottsliga verksamheter som mänskligheten känner till, dvs. människohandeln. Vi får inte heller glömma att inom ramen för denna handel med människor ryms även något ännu mer skrämmande, något som ofta tystas ned och glöms bort, nämligen handeln med mänskliga organ. De rättsvårdande myndigheterna i mitt eget land har redan gjort mycket djupgående undersökningar i denna fråga, framför allt vad gäller gränsen mot nordost, som under lång tid på ett oansvarigt sätt har lämnats öppen.
Låt oss så se till resolutionens sakinnehåll. Av de skäl som angetts är det inte svårt att stödja resolutionens grundläggande tes, dvs. kravet att ge konkret form åt arbetet med att bekämpa människohandel och illegal invandring. Men vi får inte bortse från risken för att den praktiska tillämpningen av dessa regler, som är avsedda att stödja dem som samarbetar, skulle kunna skapa illegala möjligheter för samma organisationer att illegalt föra in personer på Europeiska unionens territorium genom ett falskt eller rent formellt samarbete. Det är därför mycket viktigt att begränsa rättsaktens tillämpningsområde och sätta upp mycket tydliga gränser för detta rättsliga förfarande för att undvika att det blir för enkelt att överklaga och att återvända. 
Låt mig slutligen påminna om offret för ett fruktansvärt mord med rasistiska, och omvända, förtecken för två år sedan: en ung svensk som mördades av rasister i Salem, en förort till Stockholm.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skulle också än en gång vilja motivera varför vi över huvud taget inte kan rösta för detta betänkande, eftersom redan de grundläggande utgångspunkterna är fullständigt felaktiga. Dessa människor som lägger sitt öde i händerna på bondfångare och människohandlare gör detta eftersom en inresa på laglig väg i fästningen Europa i dag är så gott som omöjlig. Detta är utgångspunkten och ingenting annat. Det är orsaken till att det över huvud taget finns människohandel och människosmuggling, och eftersom de människor som kommer hit på detta sätt tvingas att handla illegalt befinner de sig i ett utsatt läge. Det är också endast på grund av detta som de kan utnyttjas på det sätt som de blir utnyttjade.
Såtillvida tycker jag i alla fall att kommissionens förslag är ärligt, eftersom man redan i rubriken klargör att det bara handlar om att minska alla illegala möjligheter till inresa och inte om att hjälpa klienter till människohandlare och människosmugglare. Detta framgår också av att betänkandet även behandlar just smugglare som ingenting annat gör än att mot betalning transportera människor illegalt över gränserna. Därför kan jag bara säga: om det verkligen handlade om hjälp, vilket trots allt många av mina kolleger här velat ge sken av, skulle man vara tvungen att konsekvent avveckla bevakandet av gränserna och internationellt garantera ett fritt val av bostadsort.

Vitorino
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka var och en för deras bidrag till den här debatten och för det stöd de givit kommissionens förslag. Vi instämmer i de ändringsförslag som syftar till att göra det föreslagna systemet tydligare. Jag menar då förenklandet av uppehållstillståndet, möjligheten att förlänga den rimliga betänketiden på allvarliga grunder och behovet för det offer som fått uppehållstillstånd att fortsätta vara tillgänglig för den berörda myndigheten. Vi kan även stödja ändringsförslag som anger att offren skall få information på ett språk som de kan förstå eller att de kan lämna in en asylansökan samt de ändringsförslag i vilka det anges att beslut om att dra in eller inte förnya ett uppehållstillstånd kan överklagas och att ett indragande av ett sådant tillstånd skall ske på goda grunder. Vi stöder också de ändringsförslag som försöker förtydliga vissa koncept, såsom de angivna brottens allvarlighetsgrad eller exemplen på utsatta personer.
Vi kan dock inte stödja de förslag som omintetgör givandet av sociala förmåner såsom tillträde till arbetsmarknaden, till yrkesutbildning och till utbildning. Vi talar om tillfälliga uppehållstillstånd, och dessa åtgärder kommer inte bara att ha större ekonomiska effekter utan kommer framför allt att innebära en viktig uppmuntran till samarbete med polismyndigheterna.
Vi anser också att minderåriga inte får omfattas av de vanliga reglerna. Det är mycket viktigt att det införs en särskild ram som garanterar bättre skydd för minderåriga, vilka är särskilt utsatta offer. Slutligen anser vi att det kunde få fruktansvärda konsekvenser om offer skulle få möjlighet att upprätthålla förbindelser med handelsnäten för att fungera som informatörer. Vi måste vara medvetna om hur starka de här nätverken är, om hur utsatta offren är och om de risker som en sådan lösning skulle medföra.
Till sist kan vi inte heller godta de ändringsförslag som, även om de är rimliga och välgrundade, verkar överskrida den rättsliga grunden för det här instrumentet: jag menar då skyddet av privatlivet, identifikationen av offret i en rättegång och erkännandet av den skada som lidits och skadeståndet för denna, vilket omfattas av andra texter, både på europeisk och nationell nivå. Jag vill återigen tacka parlamentet för dess stöd till det här initiativet från kommissionen.

Talmannen.
Tack så mycket, herr kommissionär Vitorino!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.
Vi skulle nu kunna övergå till nästa punkt på föredragningslistan, men vi har just nu ett litet problem: kommissionens ordförande Prodi är på väg till oss, men det dröjer ännu en liten stund innan han anländer till kammaren. Vi avbryter därför sammanträdet i några minuter.
(Sammanträdet avbröts kl. 9.35 och återupptogs kl. 9.45.)

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Det är inte en ordningsfråga.
Just i dag ligger oljetankern, ?Moskowsky Festival?, förtöjd i hamnen i Gibraltar. Det är samma oljetanker som den spanska regeringen, dvs. den spanska armén, avvisade förra lördagen och skickade över 400 sjömil från Galicien. Det handlar om en oljetanker som inte är bra för Galicien, som inte är bra för gemenskapsvattnen och som varken bör ligga förtöjd i en frihamn eller i de vatten som både Spanien och Gibraltar anser vara deras.
(Applåder)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalande av kommissionen angående dess bidrag till Europeiska konventets arbete.

Prodi
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Kommissionen lägger i dag fram sitt andra bidrag till konventet, som gäller unionens framtida institutionella arkitektur. För att undvika de elementära missförstånd som får näring av olika tidningsartiklar vill jag redan från början klargöra att i dag, som planerat, lägger jag enbart fram den text som kommissionen har antagit. När det gäller det dokument om Europeiska unionens konstitution, som det har talats om i tidningarna, så är det inget annat än en rent teknisk analys, en genomförbarhetsstudie som kommissionärerna Barnier och Vitorino och jag själv beställde av en grupp av kommissionens juridiska experter för att få en preliminär bild av hur man skulle kunna lägga upp en förordning. Det dokumentet följer i allt väsentligt det preliminära förslag som presenterades av konventets presidium. Eftersom detta, som sagt, är ett tekniskt arbetsdokument, har det varken diskuterats eller, än mindre, godkänts av kommissionskollegiet, som därmed inte är politiskt ansvarigt för innehållet. Men även om det i första hand är avsett för internt bruk tyckte jag ändå att det var min plikt att informera ordförande Giscard, och för att tillfredsställa kravet på öppenhet har vi beslutat att göra det tillgängligt på Internet i kväll, så att vi kan erbjuda konventet och alla andra som kan vara intresserade ett arbetsdokument, något som andra redan har gjort.
För att tonen i min presentation och i den diskussion som följer skall bli den rätta vill jag påminna om en av huvudrollsinnehavarna i och grundarna av det första stora europeiska projektet. När han skulle beskriva sin berömda metod sade Jean Monnet följande: ?Jag har aldrig inbillat mig att vi skulle kunna ändra människors natur, men vi kan ändra det sammanhang i vilket människor agerar. Genom att bestämma gemensamma regler och demokratiska institutioner kan vi få människor att bete sig på ett annat sätt gentemot varandra. På det viset kommer européerna att lära sig att leva som ett enda folk inom gemenskapen. Vi slår inte samman stater; vi enar människor.?
Om vi i dag vill blicka framåt, långt fram, måste vi utgå från våra stora föregångare. Det handlar om att vara seriös och ödmjuk, och det är i en anda av ödmjukhet som jag tänker försöka föra Monnets tankar vidare i arbetet med de stora utmaningar som framtiden medför. För att kunna ena alla Europas medborgare måste vi skapa en fullständig harmoni mellan stater och folk.
Diskussionen under de senaste månaderna, sedan konventet började sitt arbete, har redan rätat ut många frågetecken och besvarat många frågor. För det första har denna diskussion klarlagt att medborgarna inte vill att unionen skall retirera från de områden där den för närvarande är aktiv. Snarare vill allmänheten se mer av Europa inom utrikespolitiken, när det gäller rättsliga frågor och säkerhet och när det gäller sociala frågor. Det finns dessutom en omfattande samsyn när det gäller gemenskapsmetoden, som ligger till grund för många av våra framgångar. Förbindelserna mellan de viktigaste institutionerna skall naturligtvis effektiviseras och bli tydligare, men även de allra mest skeptiska har insett att utan en stark gemenskap skulle Europa bli mindre effektivt, men också mindre demokratiskt.
I vårt bidrag till konventet framhåller vi just detta. Sammanfattningsvis anger vi tre mål i dokumentet: unionen måste bli mera demokratisk, effektivare och öppnare. Den väg vi måste gå för att förverkliga detta har ännu inte stakats ut i detalj, men vi vet redan utgångspunkten och slutmålet. Omstöpningen av Europa måste utgå från unionens dubbla natur, dvs. en union av folk och stater. Till detta kommer en tredje källa för unionens legitimitet, dvs. försvaret av våra gemensamma intressen. Vårt mål måste vara att skapa världens första överstatliga demokrati.
För att ge den demokratiska aspekten i vår konstruktion större tyngd måste vi bättre definiera de viktigaste institutionernas roller och ansvarsområden. Vi föreslår därför två innovationer. Den första gäller förfarandet för utnämning av kommissionen. Kommissionens ordförande bör väljas av Europaparlamentet, med minst två tredjedels majoritet och i en sluten omröstning. Därefter, när valet av ordförande har bekräftats, skall rådet utse övriga ledamöter av kommissionen i samarbete med honom eller henne. Europaparlamentet skall sedan godkänna kommissionskollegiet i dess helhet.
Den andra nyheten gäller kommissionens dubbla ansvar gentemot Europaparlamentet och rådet. Vi föreslår faktiskt att båda institutionerna skall få rätt att granska kommissionen. På det viset får den institutionella triangeln bättre balans, och kommissionens ställning som garant för det allmänna samhällsintresset befästs.
Självklart är detta ett känsligt och modigt förslag, men enligt min mening fördelar förslaget makten att fatta beslut mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar och medborgarnas företrädare, dvs. mellan rådet och parlamentet, på ett mer balanserat sätt. Av samma anledning anser vi att medbeslutandeförfarandet bör tillämpas generellt. Samtliga europeiska lagar, även förslag från kommissionen, bör i fortsättningen antas genom majoritetsbeslut av rådet och även beslutas av Europaparlamentet.
Slutligen, och som jag redan har sagt flera gånger i denna kammare, har tiden kommit för att föra upp denna församling till samma nivå som alla andra demokratiskt valda parlament via en reformering av unionens finansiering. Denna typ av ansvar är utmärkande för alla världens parlament. Vi vill ge Europaparlamentet ett större ansvar när det gäller att besluta om de egna resurserna. Unionens budget bör med andra ord antas av Europaparlamentet och rådet enligt ett medbeslutandeförfarande, som vi redan har framhållit. Unionens resurser skall ha karaktären av egna resurser, vilket sägs i förslaget till fördrag som presenterats av presidiet. Följaktligen bortfaller skillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter. 
Ärade parlamentsledamöter! De viktigaste punkterna i meddelandet ingår alla i ett gemensamt system. Den demokratiska legitimeringen av våra institutioner är till exempel nära knuten till deras funktioner. Våra viktigaste förslag i det avseendet kan sammanfattas i tre punkter: den första är avskaffandet av kravet på enhälliga beslut, och detta därför att de mörkaste kapitlen i unionens historia under senare tid är knutna till denna regel. Vetorätten har ibland lett till beslutsförlamning bland unionens 15 medlemmar, så man kan lätt föreställa sig vad som skulle kunna ske med 25 medlemmar eller ännu fler. Därför anser jag att regeln om majoritetsomröstning skall vara generell. Det nuvarande systemet för behandling av olika frågor är under alla omständigheter komplicerat och gör ett gammalmodigt intryck på medborgarna, och inte bara på dem: det är omöjligt att begripa ens för experterna. Vi föreslår därför att rådet skall fatta nästan alla sina beslut med dubbel, enkel majoritet, dvs. genom ett beslut som stöds av såväl en majoritet av medlemsstaterna som en majoritet av unionens medborgare. Beslut i de känsligaste frågorna bör naturligtvis kräva kvalificerad majoritet.
Den andra punkten gäller rådets ordförandeskap, en fråga där floder av trycksvärta har flödat. Enligt min mening skulle förslaget att inrätta en befattning som unionens president, som framförts från flera olika håll, skapa fler problem än vad det skulle lösa.
(Applåder)
Även om en sådan befattning å ena sidan skulle bidra till unionens kontinuitet och göra unionen tydligare, så skulle den å andra sidan förneka medlemsstaterna och beröva oss alla möjligheter till ett deltagande på europeisk nivå. Sedan finns det ytterligare två problem. Vem skulle välja unionens president? Inför vem skulle en sådan president vara ansvarig? Och dessutom, som premiärminister Verhofstadt påpekade, vad skulle unionens president göra under 360 dagar varje år när rådet inte sammanträder och George Bush inte ringer upp? Det står klart att en sådan befattning skulle skapa en spricka i vår institutionella struktur. Vi rekommenderar därför att man bibehåller systemet med ett roterande ordförandeskap för Europeiska rådet, för rådet (allmänna frågor) och för Ständiga representanternas kommitté. För alla övriga konstellationer föreslår vi en ny formel: de olika ledamöterna i rådets olika konstellationer väljer själva sin ordförande för ett år i taget. Denna formel ger en bättre kontinuitet åt arbetet och innebär att ordförandeskapet tilldelas den person som åtnjuter sina likars fulla förtroende. 
Den tredje punkten gäller den externa representationen. Unionen bör kunna tala med en enda röst på den internationella scenen för att kunna försvara sina värderingar och främja sin samhällsmodell. På det kommersiella området förhandlar unionen redan som jämbördig part med övriga aktörer på den internationella scenen. Varför lyckas vi då inte skapa en lika stor trovärdighet på det politiska planet? Här måste vi visa fantasi och mod, för det är absolut nödvändigt att unionen får en enda, gemensam röst i den internationella politiken. Vår lösning heter unionens sekreterare för utrikes ärenden. Denna nya befattningshavare skulle utses av Europeiska rådet samtidigt med kommissionens ordförande och även kommissionens vice ordförande. Det är också klart att unionens sekreterare bör vara personligt ansvarig inför Europeiska rådet och kommissionens ordförande. I sin egenskap av ledamot av kommissionen skulle vederbörande emellertid dela kollegiets ansvar gentemot Europaparlamentet.
Som synes gäller detta en viktig, men jag upprepar, oundviklig innovation. Med tanke på förändringens omfattning - detta är viktigt - har vi räknat med en viss övergångsperiod. Efter den övergångsperioden skulle unionens utrikessekreterare fullt ut ta över de ansvarsområden som jag helt kort vill beskriva nedan. Unionens utrikessekreterare skulle självständigt utöva kommissionens initiativrätt inom utrikespolitiken inom ramen för de riktlinjer som anges av rådet. Rådet, eller en grupp av medlemsstater, skulle kunna uppmana sekreteraren att lägga fram lämpliga förslag inför rådet för att uppnå de gemensamma målen. Unionens sekreterare för utrikes ärenden skulle även vara ansvarig för genomförandet av gemensamma beslut och, vad som är viktigare, vara unionens ende företrädare i utrikespolitiska frågor gentemot tredje land och andra internationella organ. Flera av unionens aktiviteter är kopplade till utrikespolitiken, till exempel handelspolitiken och utvecklingssamarbetet. Kontinuiteten på dessa områden kommer att garanteras genom samarbetet mellan unionssekreteraren och kommissionens ordförande som, i detta fall, skulle spela rollen av samordnare. Frågan om hur unionen skall företrädas utåt uppkommer även på det ekonomiska området. Vi måste lösa frågan om hur eurozonen skall företrädas internationellt. Euron är en erkänd ekonomisk maktfaktor: den borde även vara en politisk kraft, och den borde göra sin röst hörd i utlandet. 
Låt mig så övergå till den tredje och sista viktiga punkten i vårt förslag: förenkling och klarhet. Den nuvarande röran av direktiv, beslut och förordningar som tillsammans utgör vår lagstiftning är kanske det svåraste hindret för medborgarna när det gäller att förstå de europeiska institutionerna. Kommissionen anser att det borde vara dags att skapa ordning bland de instrument som står till vårt förfogande. Vi föreslår därför att lagarna delas in i enbart tre kategorier: organiska lagar som antagits med förstärkt majoritet av Europaparlamentet och rådet, lagar som skall antas i ett medbeslutandeförfarande av parlamentet och rådet samt verkställighetsförordningar, som antas av kommissionen för att tillämpa dessa lagar. 
Fördraget borde dra en skarp linje mellan lagar och tillämpningsföreskrifter. Vi måste dessutom klart slå fast vem som skall tillämpa den europeiska lagstiftningen. Vi föreslår att den exekutiva behörigheten - jag upprepar, den exekutiva behörigheten - skall reserveras för kommissionen som alltså skall vara ansvarig inför såväl parlamentet som rådet. Öppenhetsprincipen skall även tillämpas på det så kallade kommittéförfarandet. Vi anser med andra ord att det skulle vara lämpligt att enbart behålla de rådgivande utskotten. I det ögonblick som lagstiftaren bestämmer sig för att utarbeta en lag på europeisk nivå, skall som sagt det exekutiva ansvaret åligga kommissionen. I de fall där kommissionen i stället utövar en delegerad lagstiftande funktion skulle det vara korrekt om de båda lagstiftande organen - rådet och parlamentet - jämställs när det gäller möjligheten att kontrollera kommissionens verksamhet, dvs. det som kallas call back.
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! I inledningen av mitt anförande påminde jag om Jean Monnets ord, och jag sade att det var nödvändigt att blicka långt fram i denna fas av det europeiska enhetsbygget. Diskussionen, som fått impulser från konventet under de senaste månaderna, har redan vidgat vår horisont betydligt. De nationella parlamenten och regeringarna har redan från början visat att de trott på konventet, och de har låtit sig företrädas av representanter på hög nivå. Konventets målsättning har blivit ambitiösare. Det handlar inte längre enbart om att garantera institutionernas funktion efter utvidgningen, utan om att definiera de allmänna riktlinjerna för vår union för kommande generationer. 
Jag gläder mig åt den utvecklingen. Konventet, som ert parlament och jag ville ha, ger våra medborgare och hela världen en bild av samtliga aspekter av våra institutioner. Det gläder mig också att detta sker i fullt dagsljus. Under de kommande månaderna kommer ett nytt, enat Europa att födas, och vi kan vara stolta över att det har fötts på ett öppet och demokratiskt sätt. 
(Applåder)

Poettering (PPE-DE).
Herr talman, herr ordförande för kommissionen, ledamöter av kommissionen, kära kolleger! Kommissionens ordförande har just fått starka applåder. Jag gläder mig för honom personligen, men jag gläder mig också för sakens skull, och det är inte alltid fallet att vi kan applådera kommissionens ordförande på detta sätt. Men jag skulle vilja säga till kommissionens ordförande att vi, PPE-DE-gruppen, tackar honom och hela kommissionen hjärtligt för det arbete som de har åstadkommit.
Jag skulle också vilja tillägga att vår grupp står på kommissionens sida i själva kärnfrågan när det gäller framtiden för Europeiska unionen och dess institutioner. Detta utesluter inte att det kan finnas olika uppfattningar i detaljfrågor och att den debatt som förs i dag också är en debatt inom ramen för en process under vars förlopp man måste ge och ta, och i denna process deltar även andra, t.ex. regeringarna, med vilka man i slutändan måste komma fram till ett resultat.
Jag anser att det viktigaste för debatten under de närmaste månaderna är att kommissionen och parlamentet helt entydigt och klart låter gemenskapsmetoden ligga till grund för konventets slutsatser, och detta innebär ett gemensamt agerande från institutionerna i Europeiska unionen, och det betyder särskilt att vi med eftertryck tillbakavisar en metod där regeringarna sinsemellan fattar besluten. Jag säger det nu mycket tydligt i all offentlighet: om denna metod för beslutsfattande mellan regeringarna vann företräde i konventet skulle vi inte stödja detta! Såtillvida står vi helt och hållet på kommissionens sida.
(Applåder)
Vi vill ha ett demokratiskt Europa, och ett demokratiskt Europa innebär för oss representativ demokrati på Europanivå. Det innebär att Europaparlamentet har stort inflytande i alla frågor på lagstiftningens område, och som Romano Prodi har sagt, är med och stiftar lagar till 100 procent. Men ett demokratiskt Europa som innebär representativ demokrati betyder också att vi erkänner subsidiaritetsprincipen.
Om vi på Europanivå inte vill ha ett parlament som består av nationella ledamöter så måste vi också göra oss mödan att definiera vad som är europeiska uppgifter. Allt som inte är europeiska uppgifter är uppgifter som tillkommer medlemsstaterna i Europeiska unionen, och det ankommer på Europeiska unionens medlemsstater att definiera vad som är en nationell angelägenhet, vad som är en regional angelägenhet och vad som är en kommunal angelägenhet. På alla dessa fyra nivåer - kommuner, regioner, nationer, Europeiska unionen - måste den representativa demokratins princip gälla.
Det innebär att vi måste sammankoppla gemenskapsmetoden på Europanivå med subsidiaritetsprincipen. Vi behöver ett handlingsdugligt Europa - det kan jag understryka helt och fullt - med mera överskådlighet, mera klarhet. För oss är det helt avgörande - och det hänger samman med gemenskapsmetoden - att detta Europa som vi bygger är ett rättens Europa. För om det inte är ett rättens Europa är det ett Europa där regeringarna gör upp sinsemellan, och då ger vi opportunismen fritt spelrum i politiken, och det har i det förgångna alltid passat mycket illa för Europa.
Jag kan inte nu på de fyra minuter som jag har tala om de många detaljerna, men jag förordar med eftertryck att vi gör denna metodiska fråga till vår ledstjärna för de avgöranden som vi måste komma fram till i olika frågor. Så lyder min vädjan till konventets medlemmar - och låt mig upprepa den här: se till att man kommer fram till något i konventet! Om vi inte klarar av att nå ett resultat i konventet och denna uppgift överförs till regeringskonferensen, kommer det som regeringskonferensen kommer fram till att vara mindre gemenskapsmetod än om vi utarbetar det i konventet.
Därav min vädjan, min uppmaning att klara av arbetet i konventet, att kunna göra kompromisser där så att vi vid slutet av juni 2003 kan lägga fram ett vettigt förslag till en europeisk författning.
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, ledamöter! För det första vill jag meddela kammaren att jag skrivit till ordförande Prodi - precis som jag gjorde den 14 augusti för att be om solidaritet med tyskar, österrikare och tjecker - och sagt att nu när det svarta havet kommit till Galicien måste man komma ihåg att galicierna är europeiska medborgare. Jag begär inte att ni skall ta med er fyra kommissionärer, som ni gjorde när ni åkte till Tyskland för att stå i leran, men jag ber er, herr kommissionsordförande, att visa en uttalad solidaritet. Dessutom bör ni tänka på att ni har betydelsefulla ansvar som påverkar många områden. Det skulle till exempel vara bra om kommissionär Fischler, som kommer från inlandet, fick se hur 60 procent av världens industriella produktion av piggvar är i fara.
Ordförande Prodi! När det gäller kommissionens förslag om konventet vill jag först och främst säga att den socialdemokratiska gruppen välkomnar att kommissionen uppfyllt sitt ansvar som motor - även om ni kommit till fots till parlamentet - och som väktare av fördragen. Ni har vid ett lämpligt tillfälle lagt fram ett förslag som min grupp tycker är positivt och som dessutom måste bidra till att ge arbetet med konventet en impuls. Vi tycker att det är ett bra förslag. Det finns många frågor vi håller helt med om, t.ex. att ta bort enhälligheten i rådet, förslaget om en demokratisk budget där obligatoriska utgifter tas bort -, och när det gäller intäkterna kan jag säga att i min grupp röstade vi för, och majoriteten är för, en gemenskapsskatt - förslaget om europeiska listor till valen, ett harmoniserat valförfarande samt de lovande inställningarna till kommittéförfarandet. Det finns andra förslag som vi välkomnar som arbetsförslag. Det ena av dem är att kommissionsordföranden bör väljas av Europaparlamentet. Det är något vi arbetar för och som jag tror att det finns ett brett stöd för i denna kammare. Vi känner oss inte övertygade om att det skall krävas enhällighet i rådet. Jag påminner om att Europeiska rådet redan på Korfu med en majoritet röstade fram kommissionens ordförande, och därefter har gjort så. Även om det då var med acklamation.
På ett liknande sätt godkänner vi sammanslagningen av rådets höga representant och vice ordföranden i kommissionen för utrikes frågor. Det kan ge oss styrka. Hur som helst måste man ta ett beslutsamt steg mot en gemensam utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik.
Och nu skall jag nämna alla de förslag som vi helt klart inte håller med om. För det första kan vi inte acceptera att rådet skall kunna censurera kommissionen. Det skulle störa balansen i den interinstitutionella relationen.
(Applåder)
Man måste gå från medbeslutande till en delad lagstiftande makt. Det behövs då ett lagstiftande råd som skall vara en verklig andra kammare, dvs. som lagstiftar offentligt och demokratiskt, med öppenhet och tydlighet. Man måste attackera problemet med rådets kombinerade verkställande och lagstiftande makt. Jag föreslår att man i detta sammanhang integrerar förslagen från Trumpf och Solana och innehållet i Poos' betänkande. Dessa är mycket förnuftiga.
En sista punkt, herr kommissionsordförande, är att parlamentet förra månaden bad om ett förslag till konventet att det skall finnas en rättslig grund för att skydda mångfalden i europeiska massmedier. I ert förslag lyser det med sin frånvaro. Jag hoppas att konventet kommer att innefatta det.
Herr talman! När det gäller dokumentet ?Penelope? tror jag att vi måste arbeta som Penelope men med omvänt skift. Förmodligen kommer kommissionen och parlamentet att vara tvungna att arbeta nattetid för att försöka återuppbygga det som andra raserat under dagtid. Jag påminner om att tidpunkten för överenskommelser, pakter och åtaganden kommer sist, dvs. i slutet av konventet. Under tiden måste vi kämpa sida vid sida i denna gemenskapsfråga.
(Applåder)

Duff (ELDR).
Herr talman! Ibland är det en fördel att vara talesman för parlamentets tredje grupp, för det har gett mig tid att läsa igenom kommissionens dokument. Jag kan därför, med visst belägg, säga att jag starkt välkomnar detta. Det är ett starkt förfäktande av kommissionens regelrätta verksamhet, och det torde vända debatten inom konventet angående var någonstans makten ligger. Texten utgör en utmaning för dessa premiärministrar som föredrar att föra fram sina åsikter i konventets periferi, men som tycks alltför skrämda för att bidra med offentliga förslag. 
Eftersom de flesta av punkterna i kommissionens program också förekommer i mitt förslag om en federal union är det tydligt att jag inte kommer att vara er hårdaste kritiker, och medan jag lovordar det starka avvisandet av idén om en högsta president i rådet känner jag oro och förbehåll angående förslaget om ett verkställande presidentämbete i rådet. Jag undrar om inte detta kommer att leda till ännu större oförenlighet och sammanstötningar med rådet än vad som för närvarande är fallet.
Sannerligen skulle det vara en förbättring att följa logiken i det ni föreslår om utrikes- och säkerhetspolitiken, vilket i själva verket är en kopia av Solanas och Pattens ämbeten, och att följa denna praxis inom de övriga två områden där rådet åtnjuter verkställande befogenheter. Varför inte låta den ansvarige kommissionären sitta som ordförande i rådet under utformningen av den ekonomiska politiken och inrikespolitiken?
Trots ett visst förbehåll kommer ändå konventets parlamentariska delegation att rätta sig efter förslagets huvudsakliga principer, och jag ser fram emot ett framtida nära samarbete inom konventet med Barnier och Vitorino.
(Applåder)

Kaufmann (GUE/NGL).
Herr talman, herr ordförande för kommissionen! Till skillnad från min kollega i den liberala gruppen hade jag som talare för den fjärde gruppen i detta parlament ingen möjlighet att på den tid som har stått till buds läsa kommissionens meddelande, för jag har just fått reda på att det är 145 sidor långt, och jag gratulerar vår kollega Duff till denna superförmåga att läsa dokumentet med denna hastighet.
Herr talman! Jag skulle uttryckligen vilja säga att jag med tillfredsställelse ser att kommissionen fram till nuvarande tidpunkt har försett konventet med ett konkret och konstruktivt bidrag och i tid tagit till orda, för därigenom kan man vara säker på att kommissionens bidrag finns med när konventet utformar sina arbeten. Vi kommer ju att börja med den konkreta utformningen av innehållet i konstitutionsfördraget i januari, och jag är säker på att kommissionens förslag då kommer att spela en viktig roll.
Herr kommissionsordförande! Jag delar de mål som ni nämnde, att det handlar om att utforma Europeiska unionen mer demokratiskt, effektivare och klarare. Jag välkomnar uttryckligen att ni har lyft fram Europeiska unionens dubbla natur som en union mellan stater och folk, och jag anser att konventet i själva verket har till uppgift att utforma Europeiska unionen som den första övernationella demokratin i världen så som ni just har sagt.
Jag skulle i all korthet vilja nämna de punkter som jag stöder utifrån vad ni just har framfört: den klara bekännelsen till gemenskapsmetoden, era förslag i syfte att uppvärdera och stärka parlamentet, att utöka medbeslutandeförfarandet till att gälla alla legislativa beslut. Jag stöder förslaget att i framtiden låta Europaparlamentet välja kommissionens ordförande, och jag delar också ert nej till att inrätta ett fast ordförandeskap för rådet. Jag stöder även de förslag till rättslig ram som ni just har nämnt.
Jag skulle vilja ta upp ett problem som ni inte har omnämnt i er framställning, nämligen frågan om fördragens tudelning. Här utgår man ju i allmänhet från att fördragens tudelning har att göra med det förhållandet att hela konstitutionsfördraget i framtiden skall vara primärrätt. Men hittills har man inte berört frågan om hur man motiverar en delning av konstitutionsfördraget i två delar, och det blir naturligtvis frågan om olika revisionsförfaranden för dessa båda delar av fördraget. Därför skulle det intressera mig, herr kommissionsordförande, att veta om ni i ert förslag i dag uttalar er om denna fråga som rör olika revisionsförfaranden när det gäller konstitutionsfördraget. För en sak är klar: enligt tysk rätt vore det t.ex. inte möjligt om den så kallade andra delen av konstitutionsfördraget ställdes på huvudet, dvs. om resultatet av detta blev att unionen praktiskt taget fick en övergripande kompetens i fråga om behörighet. Dvs. det måste stå klart att även den andra delen av fördraget i framtiden måste bli föremål för de nationella parlamentens ratifikationsförfaranden, och här skulle jag - som sagt - vara intresserad av att veta hur kommissionen ställer sig till detta.

Voggenhuber (Verts/ALE).
Herr talman! Sent kommer den, kommissionen, men den kommer! I Europas hittillsvarande integrationshistoria har det knappast funnits en stor etapp som inte inletts av en vision från kommissionen och ett stort koncept och en vitbok. Vid denna konstitutionella process finner vi egentligen för första gången att kommissionen med stor eftertänksamhet kommer haltande efteråt när ett stort steg skall tas, och dess föreställning utgör snarare en reaktion på vad som hittills har hänt än att den ikläder sig en vägledande roll.
Jag vill ändå välkomna detta bidrag, herr Prodi. Det tar upp de resultat som konventet hittills har kommit fram till, i några tvistefrågor ställer det sig på rätt sida, om man får säga det från den här kammaren, även på Europaparlamentets sida, särskilt för ett gemenskapens Europa mot ett renodlat regeringarnas Europa, och det lägger fram en rad kloka förslag. Jag hade inte heller möjlighet att läsa detta dokument med samma hastighet som vår vän Andrew Duff. Jag kan bara begränsa mig till några få anmärkningar.
En sak måste också sägas: det slår inte några gnistor om detta dokument! Det slår inga gnistor av begeistring. Några stora visioner tecknas inte. Det görs inga försök att vinna allmänheten, Europas medborgare, i denna ändå mycket häftiga kamp, som också gäller makten. Det är ett mycket försiktigt, kanske även teknokratiskt, säkert klokt men ibland också listigt dokument. Ja, ni ställer er på gemenskapsmetodens sida, men man kunde även göra mera av idéerna om Europas enhet. Denna europeiska integration skapar stora uppgifter och stora vyer som jag inte finner i den bild som tecknas.
Den sociala dimensionen, kanske den avgörande frågan när det gäller detta konvents misslyckande - vid sidan av den europeiska demokratin - tas knappast upp. I detta dokument talas det t.ex. om ?text av konstitutionell natur?, inte om en författning.
Ja, ni är för ett avskaffande av principen om enhällighet, men enligt ändringarna till kommissionens förslag skall den ändå vara kvar. Enhet och demokrati: ja, men att behålla makten är ändå en aning viktigare; stadgan om de grundläggande rättigheterna: ja, men tillträde till EG-domstolen, som avgör de grundläggande rättigheternas värde, finner jag inte. Uppvärdering av parlamentet: ja, men initiativrätten förblir exklusiv; val av kommissionens ordförande genom parlamentet: ja, men dubbel redovisningsplikt även gentemot rådet; kommissionens ansvarsställning blir mycket oklar, vilket öppnar för ett stort spelrum, mindre för medborgarna än för kommissionens taktik.
Jag vill inte bli alltför kritisk. Det är ett förslag som också gör kommissionen till parlamentets allierade, men jag hade önskat mig mer beslutsamhet när det gäller att ta itu med de verkligt stora uppgifterna och att svara med några visioner, särskilt i fråga om Europas svar på globaliseringens faror, på den oerhörda intellektuella och politiska utmaningen att utveckla en övernationell demokrati, att ta maktdelningen på allvar, att ta avvisandet av ett regeringarnas Europa på allvar, lagstiftningens offentlighet, medborgarnas tillgång till alla dokument.
Jag hoppas att vi fortfarande kan påverka kommissionen till att vara inte endast vår försiktiga allierade, utan vår bundsförvant inför nya horisonter i den europeiska integrationen.
(Applåder)

Queiró (UEN).
Ordförande Prodi! Vi har, naturligtvis, lyssnat noga till ert anförande och har dragit vissa positiva slutsatser av det samt vissa andra som vi inte kan hålla med om. Det är vad som kan förväntas i en demokrati och är även sunt. Det som behöver betonas är att det här är ett viktigt bidrag till definitionen av framtidens Europa, vilket tillsammans med andra bidrag kommer att göra det möjligt för konventet att fortsätta sitt arbete för att uppnå ett resultat som är grundat på enighet och som är politiskt realistiskt. Det är enda sättet på vilket vi kan hoppas få viss makt och visst inflytande över den kommande regeringskonferensen.
Förutom diverse förslag och konkreta lösningar som vi kommer att diskutera i konventet och som naturligtvis återspeglar kommissionens ståndpunkt och dess tankar om ökad internationell makt inom befintliga institutionsramar, var den viktigaste slutsatsen som vi drog av era ord vikten av att besvara en avgörande fråga. Den grundläggande fråga som var och en, inbegripet kommissionen, måste fundera över är hur man skall behålla en utvidgad europeisk unions förmåga att uppfylla sina grundläggande mål avseende utveckling, ekonomisk och social sammanhållning och frihet och säkerhet för nuvarande och kommande medborgare i dess medlemsstater.
Vi måste inse att europeisk integration är en allt mer invecklad process, inte bara till följd av dess inre dynamik, vilket är ett offer för den naturliga konflikten mellan nationella överhögheter och idén om bildandet av en europeisk överhöghet, utan även på grund av att det här händer mot en internationell bakgrund som alltmer är föremål för konsekvenserna av och riskerna med globalisering, terroristhotet, våldsamma konflikter nästan överallt, finans-, miljö- och energikriser samt även arbetslöshet, utslagning och fattigdom. Ändå så måste vi inse att, i konventet, alla frågor diskuterats öppet, uppriktigt och rättvist. Vi kan inte ha slutna frågor och inte heller får debatten hindras. Befolkningen i nuvarande och kommande medlemsstater kräver och förtjänar det.
Vi känner att förtroendet för konventet faktiskt ökar eftersom det, utöver de nu traditionella gemenskapsinstitutionerna, även omfattar nationella institutioner, alltså medlemsstaternas och kandidatländernas regeringar och parlament. Utan att vilja påstå att det är två sidor inblandade, inte minst eftersom alla parter på grund av omständigheterna med rätta har blandats med varandra i konventet, är det faktiskt så att den här nationella komponenten tillför något extra till debatten. Jag säger det här eftersom vi i stället för en europeisk allmänhet nu har femton, snart tjugofem, och senare kommer vi att ha ännu fler allmänna opinioner och det är till dessa som vi borde vända oss, eftersom dessa har förmågan att påverka Europas framtida inriktning.
Låt oss dock tala i praktiska ordalag. Vad står på spel här? Politiskt sett handlar det om att ifrågasätta, debattera och definiera enkla saker som Europeiska unionens demokratiska berättigande och regeringsmöjlighet. Andra saker som står på spel är målet med EU och dess plats i världen, tilldelningen och definieringen av EU:s befogenheter och deras anpassning till gemenskapsrätten, förenklingen av EU:s instrument, dess demokrati, öppenhet och effektivitet, de nationella parlamentens roll, beslutsprocessens effektivitet och institutionernas funktion i en utvidgad union samt utarbetandet av en europeisk grundlag. Allting står då på spel, och det med rätta, eftersom det är så här som debatter skall föras.
Följaktligen är den första frågan som vi bör ställa: vilken sorts Europa vill vi bygga upp? För att svara på det behöver vi definiera den europeiska modellen i politiska termer. Den uppgiften är vars och ens ansvar och plikt. Kommissionen har i dag än en gång utfört den uppgiften, och jag skulle kunna tillägga att vi har förtroende - fortfarande - i nationerna och, följaktligen, tror vi på Europa. Vi litar på den nationella staten och tror följaktligen på ett Europa som grundar sig på att dess nationer har friheten att fatta beslut som bygger på att staterna har samma juridiska status. Vi litar på Europas folk, och därför tror vi på ett Europa som innebär större demokrati och inte tvärtom, alltså större byråkrati. Vi litar på mångfalden, och därför tror vi på ett Europa som respekterar sina medlemsstaters traditioner, bevarar deras kulturarv och skyddar deras respektive språk. Vi litar på subsidiariteten, och därför tror vi på ett Europa som inte försöker hålla fast vid att fatta beslut som med fördel kan fattas av medlemsstaterna. Vi litar på solidariteten, och därför tror vi på ett Europa i vilket ekonomisk och social sammanhållning också resulterar i välmåga för folken och för alla avlägset belägna regioner, utan undantag. Vi litar på fred, stabilitet och säkerhet, och därför tror vi på ett Europa som är enat men inte enhetligt, som kan mobiliseras för viktiga åtgärder och som kan styras av värden och vägledas av principer.
Jag skall sluta med att säga att det självklara målet med kommissionens bidrag till den här debatten är konventet. Konventet inleder nu den avgörande fasen i sitt arbete, och vi hoppas att de, förhoppningsvis politiskt realistiska och samstämmiga, förslag som läggs fram uppfyller sitt syfte att göra det möjligt för de stats- och regeringschefer som skall närvara vid den kommande regeringskonferensen att fatta bästa möjliga beslut för medlemsstaternas räkning och för de folk som de representerar. Det är, dessutom, vår plikt.

Bonde (EDD).
Herr talman! Kommissionen föreslår - inte oväntat - mer inflytande för egen del. Europaparlamentet och premiärministrarna inom Europeiska unionen försöker också själva skapa sig större inflytande. Det är inte svårt att förutse kompromissen på toppmötet i Rom i december nästa år. Premiärministrarna kommer knappast att släppa utrikes- och säkerhetspolitiken, och kommer därför att välja någon från Europeiska rådet till att företräda Europeiska unionen utåt. De kan t.ex. få Tony Blair att bli Europeiska unionens första president och göra Aznar till ordförande för nästa kommission. På så sätt kan kommissionen få kontroll över det utvidgade rättspolitiska och polisiära samarbetet, som ju utgör Aznars särskilda böjelse, i stället för över utrikes- och säkerhetspolitiken.
Kommissionen kan också få utökade verkställande befogenheter, och Aznars styre kan bli en riktig regering som kan ställas till svars. Men frågan är inför vem. Det blir knappast enbart Europaparlamentet, utan förmodligen Giscards föreslagna kongress, där även de nationella parlamenten kan tas som gisslan utan att de får någonting annat än en ?applådkongress? där man kan applådera premiärministrarnas majoritetsbeslutade val av kommissionärer.
Europaparlamentet lyckas dock avskaffa skillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter och får därmed större kontroll över utgifterna. Europaparlamentet lyckas också utvidga medbeslutandeförfarandet till fler områden och får därmed större inflytande över lagstiftningen. Premiärministrarna inom Europeiska unionen stärks, kommissionen stärks och Europaparlamentet stärks. När alla överstatliga institutioner stärks måste det finnas någon som förlorar. Det är väljarna. De går miste om sista ordet när det gäller lagstiftningen på flera områden. Varje gång mer överstatlig odemokratisk makt skapas inom Europeiska unionen minskar demokratin för dem.

Berthu (NI).
Herr talman! Det förslag till institutionell reform som kommissionen i dag lägger fram för konventet och för parlamentet, och vars huvudinnehåll journalisterna redan har känt till i två dagar, innehåller en uppenbar nyordning, nämligen att kommissionen skall vara ansvarig inför rådet. Denna ?nyordning? tjänar emellertid som förevändning för att öka presidiets befogenheter inom alla områden. Presidiet betraktas a priori som ensam garant för det europeiska allmänintresset. Detta är en snedvriden uppfattning.
Låt oss ta exemplet med kommissionens initiativmonopol, som kommissionen föreslår skall konsolideras och utsträckas till att omfatta vad som kallas hela lagstiftningsområdet. Varför skulle tjugo kommissionärer bättre känna till det europeiska allmänintresset än samtliga regeringar som sammanträder i rådet? Visserligen heter det att varje regering försvarar sitt nationella intresse, men med hjälp av gemensamma diskussioner är det möjligt att höja sig över just detta. Samma sak gäller på marknaden. Varje konsument försvarar sina egoistiska intressen, men sammantagna ger ändå konsumenternas transaktioner en prissättning som bäst avspeglar det allmänna intresset. Med sitt initiativmonopol befinner sig kommissionen därför i rollen av en planerare som påstår sig ha bättre kunskap om priserna än marknaden. I en värld med öppenhet, frihet och demokrati är detta oacceptabelt.
Detta initiativmonopol, som förstärks av kravet på enhällighet i rådet för att avvisa kommissionens förslag och utvidgningen av omröstningsförfarandet med kvalificerad majoritet för att godkänna dem, förvanskar hela EU:s beslutsfattande och bidrar tveklöst till upplevelsen av en klyfta mellan unionen och medborgarna. Enligt vår mening måste förslaget omarbetas och institutionerna ses ur ett övergripande perspektiv. Antingen öppnar man kommissionens initiativmonopol för andra aktörer som Europaparlamentet och de nationella parlamenten, som har en obestridlig demokratisk legitimitet, eller också behåller man det, men i så fall tillerkänner man officiellt varje nationellt parlament vetorätt. Den senaste tidens debatt i konventet om kommissionens initiativmonopol verkade hur som helst ha tagit slut innan den ens kommit i gång. Herr talman! Låt oss hoppas att detta nya dokument från kommissionen får till icke avsedd effekt att starta en ny debatt om denna fråga.
(Applåder)

Méndez de Vigo (PPE-DE).
Herr talman! Jag tycker att ett dokument som detta meddelande från kommissionen som har ?fred, frihet och solidaritet? som motto är ett gott omen, och jag tror att detta motto kan vara den europeiska konstitutionens motto. Även om jag varit tvungen att läsa texten mycket snabbt ser jag att kommissionen är något försagd och talar om text av konstitutionell karaktär. Låt oss tala om konstitution. Det skelett som parlamentet lagt fram i konventet talar om ett fördrag som upprättar en konstitution för Europa. Låt oss helt lugnt tala om konstitution, vilket är vad det kommer att bli.
Herr Prodi! Jag tror också att det ni sagt här, och som ert meddelande eftersträvar - effektivitet, demokrati, tydlighet - är bra mål. Jag tycker att det är bra att lägga dem som en reflektion. Bra är också idén om en dubbel legitimitet, även om jag i det avseendet tror att vi behöver fundera en hel del. Europeiska unionen är traditionellt en union av stater och av folk, och jag tror att vi måste börja tala om union av stater och av medborgare eftersom folk är ett begrepp från femtiotalet. I Maastricht införde vi begreppet europeiska medborgare, och därför måste vi börja tala om europeiska medborgare som rättssubjekt i Europeiska unionen. Med andra ord, union av stater och union av medborgare.
Min grupps talesman, Hans-Gert Poettering, har slagit vakt om något som detta parlament alltid haft som första val, dvs. försvaret av gemenskapsmetoden. I den frågan är vi överens med er. Om man gör en analys av vad femtio år av europeiskt bygge inneburit så anser jag att det viktigaste är denna gemenskapsmetod, och därför står vi vid er sida i den frågan.
Men gemenskapsmetoden innebär också något jag lärde mig för många år sedan av en person jag beundrade, Émile Noel. Jag talar då om den institutionella balansen. Vårt gemenskapssystem är svårt att förklara utanför dessa fyra väggar, och det är ett system där institutionerna upprätthåller en balans som säkerligen inte överensstämmer med den vanliga principen om maktfördelning som vi känner från våra medlemsstater.
Jag vet att vi i konventet följer George Washingtons formel, och det är bra att vi gör det. Han sade i Philadelphia att konventet kan debattera allt, föreslå allt. Därför är debatten här öppen. Om ni tillåter mig uttrycket så är det högt i tak för att tänka på konstitutionella modeller.
Men jag anser att man i denna fråga - naturligtvis skall jag läsa vad kommissionen föreslår noggrant - måste vara försiktig eftersom man kan råka ut för någon överraskning då man rör de konstitutionella mekanismerna. Jag tror att vi måste fundera över om kommissionen vill väljas av Europaparlamentet och kunna upplösas av rådet. Det viktiga är att kommissionen är oberoende och självständig. Jag tror att upprättandet av fler kopplingar till andra institutioner omvandlar den kommission som skall vara oberoende till partisan. Därför anser jag att vi måste fundera över det.
Herr Prodi! Jag tycker dock att det är ett bra dokument. Ni har uppfyllt det ni skulle göra, och vi kommer att debattera det i konventet. Låt mig däremot nämna något jag inte tyckt om, och det är den berömda Penelope-texten som ni hänvisat till tidigare. Min vän, Barón, talade om Penelope, Odysseus fru. Det finns faktiskt en sång som sjöngs av Serrat i Spanien som också hette ?Penelope?. Den handlar om en kvinna som står på perrongen och väntar på tåget och till slut blir galen. Jag tycker inte att ni gjort er själva en politisk tjänst genom att ta fram denna text i ljuset samtidigt som ert uttalande. I dag talar alla om detta projekt, Penelope, och ingen talar om det goda dokument ni lagt fram.

Hänsch (PSE).
Herr talman, herr kommissionsordförande! Vi har önskat oss ett förslag från kommissionen som lösning på de institutionella problemen. Nu har vi fått det - äntligen -, det välkomnar vi! Ert dokument är ett mer omfattande, intressant och viktigt bidrag till konventets arbete, men en lösning på de institutionella problemen totalt är det inte. Jovisst, det ger i en rad frågor mer klarhet åt kommissionens ställning: majoritetsbeslut i rådet som regel, bra. Medbeslutande för Europaparlamentet i fråga om lagstiftning, bra, medverkan av inrikes- och justitieministerierna vid gemenskapsförfaranden, också bra, inrättandet av en unionssekreterare eller utrikesminister som vice ordförande i kommissionen med ett särskilt förhållande till rådet, det är OK, en gångbar kompromiss för att lösa ett svårt problem, och annat därtill.
Jag ser en rad positiva punkter i era förslag. Beträffande några punkter förhåller det sig emellertid så, herr kommissionsordförande, att ert förslag inte skapar mer klarhet utan mer förvirring. Jag vill ta upp en punkt, framför allt en. Det är den som handlar om utnämning av och politiskt ansvar för kommissionen. Ni föreslår att kommissionens ordförande väljs av Europaparlamentet. Det är bra, en nödvändig förbättring. Men ni säger samtidigt att denna ordförande måste väljas med två tredjedels majoritet i Europaparlamentet, och det förhindrar att resultatet av val till Europaparlamentet ger utslag i fråga om personval på unionsnivå, alltså därigenom förhindras precis det som ni här önskar åstadkomma, nämligen att väljarna fattar beslut om vem de vill se som ordförande för kommissionen under de närmast följande fem åren! Detta är den ständiga kompromiss eller den ständiga österrikiska stora koalition som blir följden. Vi kan och vill inte ställa upp på detta!
Det andra som jag vill ta upp är förslaget att Europeiska rådet skall bekräfta Europaparlamentets val av ordförande för kommissionen. Alltså vad nu då? Med majoritet eller enhälligt? Vad är det egentligen som ni föreslår? Och om rådet inte ger bekräftelse, vad händer då? Har parlamentet rätt att upplösa rådet? Det skulle jag föreslå i så fall. Det finns ingen konfliktlösningsmekanism i era förslag. Slutligen - och här blir det fullständigt ohållbart - kommissionens dubbla ansvar gentemot parlamentet och rådet. Ja, vad skall egentligen hända nu då? Ni avgår varje gång? Om parlamentet säger att ni har vårt förtroende, stannar ni då, och om rådet säger att ni måste avgå, avgår ni då? Alltså, vad skapar då detta för klarhet i fråga om den institutionella konstruktion som skall gälla inom Europeiska unionen? Det skapar förvirring! Ert förslag på denna punkt, herr ordförande för kommissionen, skapar mer problem än det löser, och för Europaparlamentet är det som ni vill torgföra som ett steg framåt två steg tillbaka!
(Applåder)

Rutelli (ELDR).
Herr talman! I dag har ordförande Prodi, som företrädare för kommissionen, redovisat en ståndpunkt av stort politiskt och institutionellt värde för oss. Med utgångspunkt i Jean Monnets vision och gemenskapsmetoden befäster kommissionen i dag sin ambitiösa och långsiktiga roll i det europeiska konstruktionsarbetet med ett projekt som motsvarar våra högt ställda förväntningar. Låt mig ta upp tre punkter: för det första borde Europa bli en politisk makt på världsnivå. Den nya befattningen unionens sekreterare för utrikes ärenden representerar ett starkt Europa, ett Europa som kan lägga fram sina egna ståndpunkter genom en enda företrädare i internationella forum. Herr talman! Ni känner till min personliga sympati för en ökning och en seriös kvalitativ förstärkning av vår försvarskapacitet. Jag säger detta som Amerikas vän: världen skulle vara en bättre plats om det fanns ett starkt Europa, som kunde agera utifrån sina egna värderingar.
För det andra: kommissionen måste bli det enda organet med exekutiva befogenheter, och den måste förstärkas som ett uttryck för unionens gemensamma intressen. Vi måste med andra ord gå i riktning mot en verklig regering för unionen, vald av de europeiska medborgarnas valda ombud och ansvarig inför de institutioner som företräder medborgarna och medlemsstaterna. Inga andra institutionella organ, organ som saknar en väl definierad roll och som skulle hota en enhetlig extern representation, får placeras ovanför unionens regering.
För det tredje: Europa måste bli effektivare och begripligare och kunna reagera med kraft på attackerna från de euroskeptiska krafter som även i mitt eget land utnyttjar Europa som syndabock för sina egna nationella misslyckanden.
För att skapa ett enat medborgarnas Europa krävs slutligen att förfaranden förenklas och blir tydligare genom att medbeslutandeförfarandet blir allmän regel, genom att antalet lagstiftningsinstrument minskar, genom att kravet på enhetlighet i omröstningarna avskaffas och genom att unionens finansiering reformeras. Och, skulle jag vilja tillägga, genom insatser mot korruption och för informationens mångfald.
Herr talman! Endast om detta utgör basen kommer det att bli möjligt att före utgången av 2003 avsluta denna process med en konstitution och ett andra Romfördrag som är såväl högtidligt som övertygande.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! I sitt ställningstagande förespråkade Prodi starkt gemenskapsmetoden, som är en federationsmetod. Han förespråkade även stor opportunism. Om man går in för gemenskapsmetoden bör man inte föreslå att rådet skall ha rätt att avsätta kommissionen. För att använda samma språk som ordförande Prodi anser jag att förslaget är dumt - stupide. Företrädarna för kommissionen är en grupp tjänstemän som inte behöver visa parlamentariskt förtroende. Om det förekommer oegentligheter bör de straffas som övriga tjänstemän. 
Kommissionen vill öka sin makt på bekostnad av de politiska beslutsfattarna. Det förblev oklart huruvida det finns något tidigare ikraftvarande förslag till olika behandling av företrädarna för kommissionen. Om det finns betyder det att EU skulle få sin egen politbyrå, där de stora länderna säkert skulle vara representerade. Ur de små ländernas perspektiv är detta inte demokrati.
Kommissionens angrepp mot medlemsstaterna är ett krav på att det enhälliga beslutsfattandet, det vill säga medlemsstaternas vetorätt, elimineras. Vetorätten är en liten medlemsstats sista skydd mot det överstatliga och ojämlika beslutsfattande som gemenskapsmetoden för med sig. I konventets arbetsgrupper har företrädarna för kommissionen varit med och militariserat unionen samt skapat ett nytt europeiskt rättsområde där det skall råda eurodisciplin och euroordning. Kommissionen kräver att befogenheterna för en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik skall överföras från medlemsstaterna till kommissionen. Vi skall inte gå med på att man bryter ned de sista kännetecknen för medlemsstaternas självständighet.
Kommissionen fick och får här stöd för sina förslag av de europeiska federalisterna som har som mål att bryta ned medlemsstaternas självständighet och göra EU till en federation. Federationsvalutan finns redan. Den federala armén inleder sin verksamhet nästa år. En federal disciplin och euroordning är under beredning. Det konstitutionella konventet har en federalistisk överrepresentation. Medlemsstaterna bör inte godkänna kommissionens eller konventets federalistiska utkast som sådana. Man skall heller inte göra kompromisser i det hänseendet att kommissionen är en tjänstemannakår och inte ett politiskt styre.
Herr Prodi! Kommissionsmakten är ingen demokrati. Ni är en tjänare som nu har tagit ställning i husböndernas frågor.

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Som svar på Seppänens fråga kan jag inte säga att jag känner till många statsförvaltningar i världen som har tillsatts efter endast en parlamentarisk utfrågning, som för att tillträda sitt ämbete måste ha parlamentets förtroende eller som kan upplösas i sin helhet av parlamentet. Det är ett av de viktiga grunddragen i den situation som för närvarande råder.
Såsom Prodi sade, det vi eftersträvar är en överstatlig demokrati i Europa, och det skulle, på ett betydande sätt, innebära en unik demokrati, inte precis som någon redan befintlig stat eller befintligt samhälle. Jag välkomnar en stor del av det han har sagt i dag om hur kommissionen skall tillträda och inneha sitt ämbete. Detta är ett försök att bibehålla det slags balans mellan de tre institutionerna som bör karaktärisera Europa, vilket för närvarande inte på något liknande sätt är kännetecknande för många av våra medlemsstater där regeringen har kommit att bli övervakare av den lagstiftande församlingen, snarare än tvärtom. Det är en bra komponent i hans förslag.
Även om Hänsch mycket exakt har pekat ut vissa svårigheter och potentiella inkonsekvenser som kan innebära att dessa förslag bör övervägas mer ingående för att frågan skall kunna hanteras, hur går det med riskerna att hela systemet som ni föreslår skall gå i baklås?
En annan fråga som poängterades av Poettering, men som ingen annan har talat om, är att en europeisk demokrati måste vare en demokrati på många nivåer. En av de stora besvikelserna med konventet så här långt är den ringa uppmärksamhet som har ägnats åt dessa demokratiska nivåer som existerar inom och under medlemsstaternas nivå. Om vi inte, på ett adekvat och vederbörligt sätt, tar hänsyn till verkliga konstitutionella regioner med lagstiftande behörighet - medlemsstaternas interna nationer -, då kan inte denna union fungera som en framgångsrik demokrati.
Napolitano har i dag förberett ett betänkande till parlamentets utskott för konstitutionella frågor. Vi har ändrat betänkandet i utskottet, och vi tror oss ha förstärkt det. Han är inte fullständigt tillfreds med allt det som vi har kommit fram till i utskottet, men jag hoppas att kommissionen och konventet kommer att hörsamma detta, för om de inte också ger akt på den här vitala nivån av den europeiska demokratin kommer allt att misslyckas.
(Applåder)

Abitbol (EDD).
Herr kommissionsordförande! Jag tycker nog att ni hade bättre idéer förra månaden, när ni kritiserade stabilitetspakten för att vara dum. Samma pakt som jag tror några utmärkta kommentatorer döpte om till ?stupiditetspakten?.
Där inledde ni en verklig diskussion, en diskussion om de ekonomiska och sociala målsättningarna för denna Europeiska union, som har så svårt att hitta en verklig legitimitet hos medborgarna och de europeiska folken.
Tyvärr inleder ni i dag Europeiska unionens återtåg mot unionens mest karakteristiska fel, nämligen det institutionella navelskådandet, något som jag anser vara förhastat med tanke på konventets arbete och framför allt med tanke på EU-medborgarnas sinnesstämning. Debatten är förhastad, och ni inleder den förmodligen för att kommissionen har kniven mot strupen. Om ni tillåter att jag säger det, tror jag också att ert förslag klingar lite som de federala institutionernas svanesång - institutioner som känns slutkörda och renons på idéer så här i inledningen av det tjugoförsta århundradet. Jag hoppas att det Europa som nu tar form blir ett Europa av återupprättade nationer, som återfunnit sina rötter i de nationella demokratierna och i de nationella demokratiernas mylla. Jag hoppas att vi skall kunna sätta punkt för vad jag har kallat försöket att inrätta en sorts ?offshore-stat?. Jag upprepar detta i dag, men ni illustrerade det på ett mycket bra sätt i er rapport.

Dell'Alba (NI).
Herr talman, kära kolleger! Kommissionens ordförande har i dag presenterat kommissionens förslag, eller snarare sitt eget förslag, till konstitution. Han själv och andra har åberopat Jean Monnet. Jag tror emellertid att det är en stor skillnad mellan Jean Monnets verk och det förslag som vi nu har framför oss. Jag har alltid tyckt att Jean Monnet har försökt att komma till saken och förverkliga de förslag, kanske blygsamma, kanske minimala, som han lade fram, och under fyrtio år har många av hans förslag verkligen förverkligats. När det gäller detta förslag så frågar jag mig, uppriktigt och utan att vilja polemisera: förutom den goda massmediala effekt förslaget säkert kommer att få och den framgångs som det har rönt i stora delar av denna kammare, hur många av de här förslagen kommer att förverkligas, så som Jean Monnet önskade och gjorde? Här föreligger, förefaller det, en viss nivåskillnad.
Varför säger jag detta? Naturligtvis skulle det vara härligt att kunna säga: ?Vilka fina förslag kommissionen kommer med på många olika punkter: medbeslutande här, andra saker där ...? Naturligtvis måste allt detta konfronteras med verkligheten, och då frågar jag mig om dagens kommission, Prodis kommission, kommer att besitta samma kraft när det gäller att ingå avtal som de kommissioner som har föregått den och som har bidragit till Maastrichtfördraget, enhetsakten etc. Det kommer vi att få se inom de närmaste dagarna. Jag önskar verkligen ordförande Prodi och hans förslag lycka till, även om jag uppriktigt sagt måste säga, herr talman, att det som oroar mig, det som oroar oss radikala, och som jag personligen anser vara den akilleshäl som ensam skulle kunna försvaga hans förslag, är förslaget att ordföranden skulle väljas av två tredjedelar av kammarens ledamöter. Det skulle innebära att om framtidens Poetteringar och Baróner slog sina påsar ihop och ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Brok (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka å det hjärtligaste för det initiativ som kommissionen tar i denna konstitutionella process då man lägger fram dagens dokument, och särskilt skulle jag också vilja tacka för att gemenskapsmetoden ses som ledstjärna inom viktiga områden. Frågorna om beslutsförfaranden, medbeslutande, en utökning av det kvalificerade majoritetsbeslutet, liksom även förändringen av rådets beslutsmekanism från Nice genom enkel dubbel majoritet, är viktiga ståndpunkter som kan leda till en förbättring.
Eftersom jag bara har lite talartid skulle jag efter dessa inledande anmärkningar vilja ta upp en kritisk aspekt, nämligen kommissionens försök att få en dubbel legitimering av parlamentet och rådet. Jag betraktar detta som ett koncept som går stick i stäv med Montesquieus idéer. Detta är en sådan blandning av exekutiva och legislativa roller fram och tillbaka att resultatet av detta verkligen blir motsatsen till öppenhet och ansvar! Det leder till en avgörande svaghet hos parlamentet, för än så länge är kommissionen endast redovisningsskyldig gentemot parlamentet, och endast parlamentet har möjlighet att avsätta den. Frågan om dess redovisningsskyldighet kvarstår. Möjligheten att avsätta kommissionen med två tredjedels majoritet kvarstår, men nu skall vi dessutom också välja kommissionens ordförande med två tredjedels majoritet! Detta är en fullständig desavouering av detta parlament! Europaparlamentet görs till en eunuck! Detta tycks mig vara en mycket svår situation.
Jag vet inte om kommissionen kommer att vinna vad man väntar sig av detta, för i det ögonblick som den i alla dessa frågor står i samma förhållande till rådet som till Europaparlamentet kommer det naturliga alliansförhållandet mellan parlamentet och kommissionen att upplösas. På detta sätt kommer man inte att vinna något utan man förlorar något, eftersom Europaparlamentet nämligen tekniskt i praktiken, i det dagliga arbetet, måste förhålla sig kritiskt i sitt arbete med båda organen, med kommissionen och rådet, fastän kommissionen och parlamentet ändå hittills har haft samma uppfattning.
Man får komma ihåg att naturligtvis även den roll som tillskrivs kommissionären för utrikes ärenden och som behandlades positivt i dokumentet får en annan dignitet i detta institutionella sammanhang, vilket då måste bedömas negativt. Jag anser att detta även har en annan konsekvens: om Europeiska rådet har en avsättningsmöjlighet, så är detta trots allt ett organ i vilket kommissionens ordförande är medlem. Det förhållandet att kommissionens ordförande är den enda som inte kan delta i denna debatt om en möjlig avsättning tycks mig inte vara rätt utgångspunkt. Om det är så att Europeiska rådet så att säga har en parlamentarisk kontrollmöjlighet gentemot kommissionen, då måste kommissionens ordförande lämna Europeiska rådet. Detta är den uppenbara konsekvensen, han kan över huvud taget inte vara medlem i Europeiska rådet, för hur kan ett organ ha rätt att kontrollera, kräva redovisning, av någon som själv är ledamot av detta organ? Jag tror att inte heller detta skulle kunna fungera på något sätt!
Jag skulle därför verkligen vilja be kommissionen att med största tydlighet överväga denna fråga än en gång, i synnerhet som den på en avgörande punkt är utomordentligt svag. Den avgörande frågan som konventet ägnar sig åt är huruvida rådet i det fall då det fungerar som lagstiftare är en lagstiftande församling med en andra kammare som sammanträder offentligt. Om detta säger kommissionen att förslaget måste prövas. Mer står det inte! Jag hade väntat mig av kommissionen att den skulle ta klar ställning till detta. Att man låter frågan om den lagstiftande församlingen vara så oklar och att man framställer Europeiska rådets förhållande till kommissionens ordförande och till kommissionen på detta sätt förefaller mig resultera i en försvagning såväl när det gäller parlamentets rättigheter som när det gäller öppenheten över huvud taget. Därför betraktar jag på en avgörande punkt detta förslag som högst tvivelaktigt!

Van den Berg (PSE).
Herr talman! Jag skall direkt med intresse lyssna till Prodis svar på Hänschs och Broks påpekanden, vilka är mycket lika på den punkten.
Herr talman! Kampen om makten och Europas sociala ansikte har nu verkligen brutit loss. Det är naturligtvis en strid mellan stora och små, mellan teknokrater och demokrater, mellan resultatinriktning och byråkrati, och allt rör sig om frågan om vem som skall bestämma i morgondagens Europa. Med mer makt till Europeiska rådet, som en del vill, bryter vi naturligtvis jämvikten mellan institutionerna. Det betyder en seger för de stora staternas bakgårdspolitik. Det fungerar förlamande, se på migrationspolitiken, mindre resultat, mindre demokrati.
Vi kan dock också välja demokratin. Ett Europa som är förståeligt för dess medborgare. Gemenskapsmetoden alltså, i vilken kommissionen är Europas valda regering och premiärministern väljs av Europaparlamentet, de europeiska medborgarnas direkta representation. Det är den bästa garantin för små och medelstora medlemsstater såsom Nederländerna att även deras intressen räknas. Samtidigt kan vi föra en effektiv europeisk politik. Se på migrationen och särskilt Vitorinos förslag. Resultat: demokrati och medborgare mot den här världsdelens solkonung. Aux armes democratiques, ordförande Prodi! Och samtidigt kampen om valet mellan ett socialt Europa eller inte.
Det konservativa, frimarknadstänkande Europa, även här i Europaparlamentet, vägrar att förankra den sociala modellen Europa som uppdrag i den europeiska grundlagen. Just det vill medborgare, sociala organisationer och vi som socialdemokrater kämpa om; det gäller nämligen kärnan i frågan. Väljer vi ett Europa som socialt skydd för våra medborgare eller väljer vi den fria marknadens Europa som står maktlöst gentemot globalisering, i vilket medborgare känner sig främmande och betraktas som förbrukningsmaterial vid massavskedanden? Än en gång, herr ordförande: aux armes democratiques, Commission et citoyens! Konvent, ta din chans!

Tajani (PPE-DE).
Herr talman! Kommissionens viktiga bidrag till konventets arbete kan bara stärka den som är övertygad om nödvändigheten av att ge Europa ett konstitutionellt fördrag innan återföreningsfasen inleds. Den nya konstitutionella konstruktionen kan enbart födas ur en seriös och djupgående diskussion mellan företrädarna för de europeiska och nationella institutionerna. Konventet måste med andra ord i allt högre grad bli den plats, inte där olika ståndpunkter bryts med varandra, utan där den bästa kompromissen föds, en kompromiss som sanktionerar den dubbla legitimitet som finns i Europa: gemenskapens och den mellanstatliga. Det nya Europa, som bygger på principerna solidaritet och subsidiaritet, måste vara politiskt starkt och ekonomiskt trovärdigt. Därför måste vi ge Europa en enda röst i utrikespolitiken. Det blir ett Europa som skulle ha få, starka och väl definierade behörigheter: förutom inom utrikespolitiken, även inom försvar, säkerhet, migrationskontroll, inre marknad och ekonomistyrning. En federation av nationalstater som inte skulle vara en superstat som sysslar med allt och inget, utan i stället en institution med en stabil balans mellan de tre institutionerna: parlamentet, rådet och kommissionen.
Naturligtvis måste vi ändra principen om halvårsvis rotation av unionens ordförandeskap. Ställda inför kommissionens förslag, som i går beskrevs i Le Monde och i dag i kammaren, finns det en del som gör att man tänker på den franska modellen: kommissionen som spelar Raffarins roll och rådet som spelar rollen av Chirac. Jag frågar mig: skulle man kunna komma fram till en kompromiss med en enda ordförande, för kommissionen och rådet, föreslagen av rådet men vald med två tredjedels majoritet i parlamentet?
Ett sista påpekande: det Europa som vi håller på att bygga kan inte vara utan sina judiska-kristna rötter, garanter för institutionernas sekulära natur. Att bygga en union i morgon utan någon som helst hänvisning till den egna historien är som att bygga ett slott utan stabil grund.

Talmannen.
Ärade kolleger! Eftersom vissa ledamöter är på väg in för omröstningen medan diskussionen fortfarande pågår blir det svårt för de talare som fortfarande skall göra sina inlägg och ordförande Prodi att göra sig hörda. Jag ber alla samarbeta och lyssna fram till dess omröstningen äger rum.

Berès (PSE).
Herr kommissionsordförande! Tack för ert bidrag till konventets arbete. Vi väntar också med viss otålighet på detta omtalade sisyfosarbete, för i ett skede när alla gör sitt eget ställningstagande och när alla skriver på sin egen författning tror jag att det är tur att vissa, vid kommissionen, bekymrar sig om detta gemensamma arbete och lämnar sitt bidrag.
Tack också för era förslag när det gäller utnämningen av era efterträdare och för trestegsförfarandet vid utnämningen av kommissionen. Vi tycker att det verkar bra och adekvat.
Ett frågetecken bara. Jag förstår att ni befinner er i ett förhandlingsläge, men när man talar om att bevara gemenskapsmetoden, vilket uppenbarligen är vad kommissionen vill, menar jag att denna metod bygger på en triangelkonstruktion, som kräver att det finns en balans mellan de tre sidorna. Och i det perspektivet måste jag tillstå att ert förslag för att stilla aptiten hos stats- och regeringscheferna och deras ministrar, genom att förstärka och kringgå det roterande ordförandeskapet vid rådsmötena, kommer att kritiseras hårt och ses som en svag punkt i ert bidrag. Följaktligen kommer man glupskt att kasta sig över era framtida ställningstaganden för en EU-ordförande och imitera dem inom andra områden. Ur den synvinkeln tycks det mig vara en svag punkt att denne EU-ordförande inte skall leda rådet med ansvar för dessa frågor. Ni säger att denne rådsordförande inte samtidigt kan söka kompromisser och utöva rollen som förslagsgivare. Alla vet vi att det finns många parlament där dessa funktioner innehas av samma person. Jag tycker därför att detta är en fråga som vi bör studera närmare, och jag tror att dessa förslag kan tillämpas även när det gäller euroområdets externa representation.
Herr talman! Tack för att ni återkallade våra kolleger till ordningen. Men ni skulle behöva en högtalare för att kunna sprida detta budskap utanför plenum, eftersom det är de som kommer in som stör vårt arbete.
(Applåder)

Talmannen.
Tack, Berès, för ert goda råd. Kanske de kolleger som lyssnar skulle kunna uppmana sina kolleger som kommer tillbaka att vara tysta och hålla sig stilla, så att de som talar får en möjlighet att framföra sina åsikter.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Herr talman! Prodi kan förstå mig eftersom jag sitter bredvid honom, så vår kommunikation fungerar friktionsfritt.
Jag ville för det första ge kommissionens ordförande en komplimang för det utmärkta arbete som presenterats, och jag är glad att det arbetet stämmer så väl överens med Europaparlamentets ståndpunkt och att det också stämmer så väl överens med det Beneluxmemorandum som just utfärdats.
I första hand är jag glad att Prodi inte ställer sig bakom Giscard d'Estaings förslag om en president för Europeiska unionen. Vi ser Europeiska unionens president främst i kommissionsordförandens roll. De två funktionerna måste i största möjliga mån sammanfalla. Om det alltså kommer en president för Europeiska unionen, då måste det vara kommissionens ordförande.
Vad vi tycker verkar vara en bra idé, åtminstone vad jag tycker verkar vara en bra idé, är att den framtida kommissionen får minst tre till fyra vice ordförande. Till exempel en för utrikespolitiken, det kan bli Solanas roll. En för den inre säkerheten, det är Vitorinos paket. En för de socialekonomiska frågorna och en för de mer tekniska kommissionärerna. Om man fördelar arbetet på det sättet kan kommissionens ordförande också få lite mer tid att ta på sig presidentens uppgifter.
Vidare är vi mycket glada över att gemenskapsmetoden betonas och även att det föreslås en förenkling av lagstiftningen. Det finns goda förslag för konventet som går lite längre än det som kommissionen föreslår. Vi anser att det i framtiden egentligen endast får förekomma förordningar, direktiv och beslut och även genomförandelagstiftning och att det räcker så. Och att allt det så mycket som möjligt måste ske i form av medbeslutande.
Avslutningsvis så är vi också nöjda med att kommissionen inte fört fram den vansinniga idén med en kongress. Den kongressen tycker vi är en dålig idé. Det vi däremot tycker är viktigt är att medborgarna blir mer engagerade och att medborgare genom större insyn bättre vet vad som händer i Europeiska unionen, och det föreslår också kommissionen. Herr Prodi, ni har alltså vårt fulla stöd!

Paciotti (PSE).
Ordförande Prodi! Jag instämmer i det som Maij-Weggen just har sagt. Det meddelande som ni har lagt fram för oss är av stort intresse, och det sammanfaller till stora delar med Europaparlamentets ståndpunkter. Men när det gäller en viktig punkt fattas ett tydligt förslag, och det är integreringen av stadgan för de grundläggande rättigheterna - integreringen, inte en hänvisning eller referens - eftersom det inte finns någon modern konstitution utan grundläggande rättigheter. Jag hoppas att kommissionen inte stöder uppfattningen att Europa bör få en kortfattad konstitution för att kunna gömma undan de grundläggande rättigheterna i en bilaga, till skillnad från utvecklingen när det gäller moderna konstitutioner.
Jag uppskattar hans förslag att gemenskapsmetoden, medbeslutandet, majoritetsomröstningen, skall tillämpas generellt. Jag uppskattar idén om ett enda språkrör för utrikespolitiken, som ingår i kommissionen men som är individuellt ansvarig även inför rådet. Många andra punkter måste förtydligas och diskuteras, men vi är överens om att inte inrätta nya och onödiga institutioner, om att förstärka eurogruppens beslutsbehörighet och unionens finansiella system. Slutligen är det bra att understryka den korrekta distinktionen mellan den som stiftar lagarna och den som tillämpar dem - äntligen kommer Montesquieu in i Europeiska unionen.
Jag hoppas att unionen i framtiden blir en konstitutionell övernationell demokrati, så som Europaparlamentet, kommissionen och majoriteten av våra medborgare önskar, och att man skall hitta ett sätt att undvika att några euroskeptiker hindrar de länder som så önskar från att gå vidare.
(Applåder)

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Jag tycker inte att det tydligt framgår hur långt det som kommissionen föreslagit är. Jag har nu läst en handling på tjugotre sidor. Kaufmann trodde nyss att det rörde sig om över hundra sidor; jag vet alltså inte exakt hur det ligger till, men de tjugotre sidorna är i alla fall mycket intressanta. Det står dock ganska litet om den socialekonomiska problematiken, och angående det som står är frågan om vi verkligen kan hålla med om det.
Jag vill särskilt ta upp det här med den öppna samordningen. Det är för närvarande ett mycket svårt problem i fördraget, och det är egentligen dåligt reglerat. Vad säger då kommissionen: att det måste beslutas av rådet efter att ha förberetts av kommissionen, och sedan står det inom parentes därefter where appropriate after consulting the European Parliament.
Herr talman! Det är naturligtvis helt omöjligt. Jag tror att om kommissionen vill att den öppna samordningen någon gång jämnas med marken så måste de göra på det här sättet. Man kan inte på det här sättet och i en så viktig fråga strunta i en av de institutioner som den här gemenskapen vilar på. Det är det viktigaste budskapet.
Det andra budskapet är att den sociala delen i allmänhet hittills har varit litet för underexponerad i konventet. Det är verkligen tur att det nu inrättats en arbetsgrupp som speciellt ägnar sig åt det sociala problemet. Jag tror att det går att komma överens framför allt mellan de stora partierna på grundval av våra erfarenheter av den europeiska sociala modellen. Det går, men vi måste se upp. Det finns en stor skillnad mellan de två partierna, å ena sidan PPE-DE och å den andra sidan socialdemokraterna, och den skillnaden gäller var man börjar. Börjar man med ekonomin eller börjar man med det sociala? Det är viktigt att få en bra lösning på det.

Leinen (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar kommissionens avsikt att genom EU skapa den första övernationella demokratin i världen. Det är ett storartat projekt som människorna förstår och stöder. I varje demokrati väljs regeringen av parlamentet, och därför välkomnar jag också förslaget att kommissionen och dess ordförande även här i EU äntligen väljs av detta parlament och inte av Europeiska rådet. Detta vänder ju verkligen upp och ned på begreppen, och vi måste åter få Montesquieu på fötter. Grattis alltså till att ni har kämpat er fram till detta! Det är en mycket viktig punkt där parlamentet och kommissionen nu kan dra åt samma håll.
Grattis också till att ni klart uttalar er för att bara ha en verkställande makt och inte två. Vid sidan av kommissionens valda ordförande kan det inte finnas någon ordförande som valts av Europeiska rådet. Vi behöver ingen renationalisering av institutionerna; vi måste genomdriva gemenskapsmetoden, och kommissionen och parlamentet är i och med detta dokument inne på samma linje. Låt oss genomdriva detta i konventet!
(Applåder)

Prodi
Herr talman! Jag skall fatta mig mycket kort eftersom vi redan är försenade och Europaparlamentet arbetar under tidspress. Jag tänker bara ge ett par kortfattade upplysningar, den första till Barón Crespo. Vi har arbetat och vi fortsätter att arbeta mycket uppmärksamt med problemen i Galicien. Kommissionär de Palacio har redan varit på platsen och kommissionär Wallström kommer att resa dit i morgon. Kommissionär Fischler har redan redogjort för de ingripanden som krävs och framför allt håller vi på att mobilisera och samordna alla vår krafter för att ingripa så effektivt och samordnat som möjligt. Detta kan vi lova, eftersom denna händelse enligt vår åsikt borde och kunde ha undvikits. Vi måste med andra ord ägna all vår kraft åt detta, för det kommer att vara vårt ansvar om liknande händelser inträffar i framtiden. Kommissionen har redan utövat påtryckningar på medlemsstaterna för att de skall gå vidare i snabbare takt när det gäller att begränsa trafiken med föråldrade fartyg, och i den riktningen kommer vi att gå vidare.
Så ett par mycket snabba observationer: låt mig först av allt tacka er för det starka stödet för våra förslag, för ert starka stöd till gemenskapsmetoden och för er förståelse för ett mycket enkelt faktum, dvs. att detta inte är ett slutligt förslag. Det är varken det första eller det sista förslaget från kommissionen: det är ett viktigt steg framåt för att kunna diskutera tillsammans. De avvikande synpunkter som framkommit är med andra ord extremt viktiga och något som vi måste diskutera vidare. När det gäller det som Brok sade om problemet att ansvara inför rådet och parlamentet, till exempel, så är detta ett problem som måste redas ut i grunden, men som enligt vår uppfattning helt följer det som han kallade Montesquieus princip. Skulle rådet vidta åtgärder i strid med kommissionens uppfattning så skulle kommissionens ordförande inte vara en del av rådet, och därmed skulle man undvika den förvirring som Brok nämnde.
Det finns dessutom en röd tråd i detta vårt förslag, och det är länderna och folken: i det avseendet har vi gått fram på ett sammanhängande och konsekvent vis. I det avseendet finner vi oss ofta helt i linje med det dokument som lagts fram av Beneluxländerna: det är inte så att vi har utarbetat denna linje tillsammans, men vi har samma inställning till problemet, samma inställning när det gäller uppfattningen att detta är en union av nationer och folk eller, som Méndez så riktigt framhöll, av medborgare, och det är den linje vi följer.
Vi vill inte gå in på detaljer, för er tid är begränsad. Jag vill bara understryka en grundläggande punkt: stadgan för de grundläggande rättigheterna. Jag kan bekräfta att kommissionen tänker föreslå att stadgan integreras i den framtida konstitutionen.
(Applåder)
Detta har vi för övrigt redan gjort i det arbetsdokument som jag beställt, och vi har visat att detta absolut låter sig göra. När det gäller det arbetsdokumentet vill jag upprepa att det endast rör sig om ett tekniskt arbetsdokument, som inte har diskuterats eller godkänts av kommissionen, det är enbart en studie, men mycket användbar som arbetsinstrument. För att undvika att den studien blandas samman med det dokument som vi har föreslagit och godkänt i kommissionen kommer jag inte ens att dela ut det i dag i konventet. Det kommer att läggas ut på Internet omedelbart efter sammanträdet, som samtliga arbetsdokument som vi har kunnat ta del av i det här skedet. Jag kan försäkra er att detta är ett användbart arbetsinstrument: varken mer eller mindre än ett användbart arbetsinstrument.
(Applåder)

Talmannen.
Tack, ordförande Prodi. Detta har verkligen varit ett viktigt tillfälle för att fördjupa diskussionen om unionens framtid.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Betänkande (A5-0411/2002) av Westendorp y Cabeza för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om ytterligare makroekonomiskt stöd till Republiken Moldavien (KOM(2002) 538 - C5-0484/2002 - 2002/0236(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Efter omröstningen:

Lehne (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill framföra invändningar mot protokollet och be om rättelse. Sidan 26, punkt 11 i ledamotsstadgan: där har PPE-DE-gruppens resolutionsförslag från den 14 november inte noterats trots att jag har det elektroniska protokollet här, och de båda kompromissändringsförslagen - både från den lilla och de båda stora grupperna - nämns inte heller. Jag ber om rättelse av detta.

Talmannen.
Det kommer att föras till dagens protokoll.

Betänkande (A5-0406/2002) av Stenmarck för budgetutskottet om det interinstitutionella avtalet om förlängning av det interinstitutionella avtalet om finansieringen av konventet om Europeiska unionens framtid (14249/2002 - C5-0561/2002 - 2002/2247(ACI))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0407/2002) av Stenmarck för budgetutskottet om Europeiska konventets budget för budgetåret 2003 (3923/2002 - C5-0545/2002 - 2002/2234(BUD))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0408/2002) av Podestà och Buitenweg för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens tilläggs- och ändringsbudget nr 6/2002 för budgetåret 2002 (SEK(2002)1220) - 14811/2002 - C5-0560/2002 - 2002/2239(BUD)
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0375/2002) av Fruteau för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 2081/92 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel (KOM(2002) 139 - C5-0178/2002 - 2002/0066(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0391/2002) av von Boetticher för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets beslut om finansiering av vissa insatser som genomförs av Europol inom ramen för samarbetet mot terrorism (KOM(2002) 439 - C5-0471/2002 - 2002/0196(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0390/2002) av Lage för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av ett protokoll om fastställande, för perioden 3 augusti 2002-2 augusti 2004, av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Angolas regering om fiske utanför Angola (KOM(2002) 495 - C5-0492/2002 - 2002/0237(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0400/2002) av Karas för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens meddelande om rationalisering av den årliga samordningen av den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken (2002/2215(INI))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0402/2002) av Foster för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om införande av gemensamma regler för luftfartsskyddet av den civila luftfarten (PE-CONS 3660/2002 - C5-0482/2002 - 2001/0234(COD)) 
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Betänkande (A5-0401/2002) av Thorning-Schmidt för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med fysikaliska agens (buller) i arbetet (sjuttonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (PE-CONS 3666/2002 - C5-0501/2002 - 1992/0449A(COD)) 
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Betänkande (A5-0392/2002) av Jové Peres för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2002) 185 - C5-0313/2002 - 2002/0114(CNS)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0396/2002) av Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskesektorn (KOM(2002) 187 - C5-0314/2002 - 2002/0116(CNS)) 
Före den sammanslagna omröstningen om utskottets ändringsförslag:

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Det har vi röstat om, och jag har inga erinringar, men jag hade begärt ordet. När det gäller ändringsförslagen 35, 36 och 37 har ni sagt att de dragits tillbaka, vilket är korrekt, men jag har inte förstått vad som skett med tillåtligheten i fråga om ändringsförslagen 4 och 17. Kommer vi att rösta om dem, eller inte?

Talmannen.
Ändringsförslagen 4 och 17 kommer inte att gå till omröstning eftersom talmannen har förklarat dem otillåtliga. Enligt hans uppfattning bör de snarare ingå i motiveringen än i lagstiftningstexten.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Jag vill tala om att jag i går var i kontakt med berörda avdelningar och ledamöter i talmannens kabinett, och vi hade kommit fram till att vi inte höll med om att de inte skulle vara tillåtna.

Talmannen.
Jag har här en skrivelse från talmannen där det står att ändringsförslagen 4 och 17 har bedömts vara otillåtliga.

Varela Suanzes-Carpegna
Det avdelningarna sagt till oss är att de var tillåtna och att de skulle läggas fram för omröstning. Jag vill ändå säga att vi röstade och antog båda ändringsförslagen eftersom parlamentsenheterna i utskottet godtog båda två. Nu har de kommit till plenum, och då visar det sig att de är ändringsförslag till innehållet i betänkandet. De är ändringsförslag av lagstiftande innehåll, och det fanns ingen anledning att inte tillåta dem, och jag vill att denna formella protest från föredraganden skall noteras.

Talmannen.
Jag har noterat er formella protest, men ändringsförslagen förblir otillåtliga.
Efter den sammanslagna omröstningen om utskottets ändringsförslag:

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Jag vet att ni har bråttom eftersom tiden dikterar villkoren, men vi håller på att reformera den gemensamma fiskeripolitiken, och vi har väntat 20 år på denna reform. Även om ni är en duktig talman, och leder mötet mycket bra och smidigt, så vill jag be er om viss återhållsamhet så att ledamöterna vet vad vi röstar om. Jag skulle verkligen uppskatta det.

Talmannen.
För att bringa klarhet, som föredraganden med rätta säger, kommer vi att rösta om den omformulerade versionen av ändringsförslag 4.
Före omröstningen om ändringsförslag 20:

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Ni sade att ändringsförslag 4 inte var tillåtet, och därefter har vi röstat om det eftersom vi nått en uppgörelse. När det gäller ändringsförslag 17 är det ännu viktigare eftersom det handlar om lagstiftningstexten, dvs. artikel 4. Kommissionen försöker genomföra sitt förslag, som är att ta bort en artikel, men vi har röstat för att införa denna artikel. Vi bör rösta om artikeln.

Talmannen.
Tillåt mig läsa upp vad talmannen har fastställt. Han ansåg att ändringsförslag 4 är otillåtligt i sin nuvarande form. Om föredraganden godkänner att ändringsförslaget modifieras genom att man stryker hänvisningen till det aktuella förslaget från kommissionen - en hänvisning som inte skulle vara tillämplig när man en gång har antagit de rättsliga instrumenten - då skulle ändringsförslag 4 vara godtagbart. Det är vad vi har gjort.
Det enda talmannen yttrar i sin skrivelse angående ändringsförslag 17 är: ?Jag förklarar detta ändringsförslag otillåtligt?. Han skriver ingenting om att det skulle kunna godtas i något slags modifierad utformning ...
Herr föredragande! Jag är skyldig er en ursäkt. Jag har just fått veta att det rör sig om ett tryckfel. Talmannen avsåg att säga att han nu förklarar detta ändringsförslag tillåtligt. Jag ber om ursäkt.
(Applåder)
Okej, jag ger upp!
Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Jag vill inte att det skall bli en dispyt mellan en galicier och en skotte och inte heller mellan två européer. Jag är föredragande för dessa betänkanden, jag är jurist till yrket och jag gör ett juridiskt och politiskt betänkande. Jag har haft kontakter med parlamentsavdelningarna, och de har sagt att detta ändringsförslag är tillåtet. Därför är det enda jag ber om att ni skall låta omröstningen gå lite saktare. Inget annat.

Talmannen.
Ni har fullständigt rätt, och jag ber om ursäkt än en gång.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
(Omröstningen avbröts kl. 11.40 för det högtidliga mötet

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE)
Herr talman! Fisket är inte huvudfråga i detta parlament mer än vart tjugonde år. Vi håller på att reformera fiskeripolitiken, och i dag har kammaren antagit två väldigt viktiga betänkanden. Jag vill visa den tacksamhet jag känner för alla de ledamöter som stöttat mig i denna uppgift. Herr talman! Jag gör det särskilt i egenskap av galicier eftersom Galicien genomgår en mycket dramatisk tid just nu.
Jag avslutar med att säga att jag skulle önska att Fischler var här just nu i detta historiska ögonblick, och det är han inte. Men jag vill att kommissionären förmedlar följande till honom: er kollega, Barnier, svarade skriftligt att reformen inte hade vare sig rättslig eller moralisk grund, och i dag har parlamentet undanröjt den politiska och den budgetmässiga grunden och avvisat reformen.
Lehne (PPE-DE).
Herr talman! Jag yrkar för min grupps räkning med åberopande av artikel 37.4 i arbetsordningen på att parlamentet fattar beslut om huruvida den av PPE-DE- och PSE-grupperna gemensamma resolutionen skall bli föremål för omröstning före de övriga.
(Applåder)
Jag motiverar detta på följande sätt: vi lämnade den 14 november in ett resolutionsförslag till förvaltningen. Jag har här det elektroniska protokollet som bekräftar detta. Därmed har vårt ursprungliga förslag företräde. Enligt artikel 37.4 ersätter en gemensam text som lämnats in efteråt det ursprungliga förslaget. Därmed gäller denna som det först inlämnade förslaget och skall bli föremål för omröstning först.
I händelse av att kammaren inte skulle följa detta vill jag be talmannen slå fast att de ändringsförslag som de liberala, de gröna och kommunisterna har lagt fram är otillåtliga enligt artikel 140.4 i arbetsordningen, eftersom endast ändringsförslag som inte redan har lagts fram kan läggas fram. Eftersom det ändringsförslag som gemensamt lades fram av dessa grupper har exakt samma innehåll som dessa ändringsförslag kan bara ett av de båda vara tillåtligt. Det är inte meningsfullt om vi följer denna turordning för omröstningar, eftersom vi då måste rösta två gånger om samma innehåll. Det strider mot arbetsordningens anda och text!
(Applåder)

Rothley (PSE).
Herr talman! För min grupps räkning ansluter jag mig uttryckligen till detta förslag. Det har motiverats på ett övertygande sätt. Vi ändrade protokollet i morse, och därmed står det även i parlamentets protokoll att PPE-DE:s förslag har lagts fram först. Men jag ber er, herr talman, att se till att parlamentet fattar ett beslut.
(Applåder)

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Herr talman! Jag tror att man i denna kammare ägnar sig åt en katt-och-råttalek som är fördärvlig för demokratin. Fördärvlig för demokratin!
(Applåder)
Alla vet att i och med att ...
Lyssna först och tala sedan. Jag vet att det kan vara svårt att lyssna ibland när man tror att man är starkast, men den starkaste har inte alltid varit den klokaste. Bara för att man är stor behöver man inte vara klok.
(Applåder)
Och ni herr Schulz, ni får också lugna er ...

Talmannen.
De önskemål som vi har framför oss är tydliga. Jag ser ingen mening med att förlänga debatten. Jag har undersökt i vilken kronologisk ordning resolutionerna har mottagits. Mitt beslut är, med hänsyn till den ordning i vilken vi skall rösta, helt och hållet grundat på den kronologiska ordningen och de prejudikat som kringgärdar denna. Jag har nu blivit informerad om att den kronologiska ordningen indikerar att vi först skall rösta om den gemensamma resolutionen som har ingivits av de tre grupperna.
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)

Resolutionsförslag (B5-0620/2002) från Wallis och Thors för ELDR-gruppen om ledamotsstadgan
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0621/2002) från Hautala m.fl. för Verts/ALE-gruppen om ledamotsstadgan
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Resolutionsförslag (B5-0622/2002) från Wurtz för GUE/NGL-gruppen om Europaparlamentets ledamotsstadga
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Gemensamt resolutionsförslag

Wallis (ELDR).
Herr talman! Vi måste förändra detta ändringsförslag så att det bättre speglar Nicefördragets realitet. Jag skulle vilja att de två sista orden ströks och att ni godtar detta som ett muntligt ändringsförslag.

Watson (ELDR).
Herr talman! Jag önskar inte återuppta en debatt som parlamentet redan har haft, men ni valdes för ett reformprogram av denna kammare. Denna reform har blockerats av mäktiga element inom de två större grupperna, och jag hoppas, herr talman, att rådet och kommissionen som finns representerade här i dag kommer att upptäcka styrkan i den vilja till en sådan reform som finns här i kammaren. En vilja som är större än någonsin tidigare, och som man bör ta hänsyn till.

Poettering (PPE-DE).
Herr talman! Ni har ansett det vara rätt att välja den procedur som ni har valt. Jag säger för vår grupps räkning att vi inte är överens med er i ert beslut, men jag vill inte gå in djupare på detta. Jag har begärt ordet, eftersom vår kollega Watson har begärt ordet. Jag tar bestämt avstånd från att någon - vare sig från vår egen grupp eller från andra grupper - gör anspråk på att handla moraliskt och anklagar de andra för att ha onda avsikter!
(Livliga ihållande applåder, protester)
Herr talman, kära kolleger! Parlamentets gensvar, det stora stödet för vad jag har sagt räcker. Jag har inga ytterligare förklaringar att tillfoga!
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman! Min grupp respekterar övriga grupper. De interna problemen i den liberala gruppen måste ni lösa själva, men jag ställde en fråga till rådet och bad det visa sin vilja att föra dialog och rådet har visat den.
När väl omröstningen är genomförd tycker jag att vi alla bör enas, och jag vänder mig särskilt till Watson, som jag i min grupps namn ber sluta upp med sitt aggressiva sätt att föra politik och sitt orättfärdiga smutskastande av andra politiska grupper och konkreta nationaliteter i detta parlament. Det är tid för enighet och att dra ledamotsstadgan framåt. Tack.
(Applåder)

Talmannen.
Jag önskar inte motta några fler inlägg. Jag skulle vilja göra en kort kommentar. Vi har i dag antagit en resolution. Resolutionen ger vad jag skulle vilja kalla en indikerande status till det yttrande som Rothley har överlämnat till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
I egenskap av föredragande sade Rothley i går att han hoppas att denna status under nästa år - kanske senast i mars 2003 - kan övergå från att vara indikerande till definitiv. Under tiden ämnar jag arbeta tillsammans med föredraganden för att se i vilken mån vi skulle kunna mobilisera en majoritet i kammaren i en dialog med de övriga institutionerna. Detta i syfte att avsluta den här frågan på ett sätt som skulle ge oss en tillfredsställande slutsats och ett värdigt resultat.

Betänkande (A5-0397/2002) av Sörensen för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets direktiv om tillfälligt uppehållstillstånd för offer för medhjälp till olaglig invandring och människohandel som samarbetar med myndigheterna (KOM(2002) 0071 - C5-0085/2002 - 2002/0043(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag

Ferri (PPE-DE)
Jag vill rikta kammarens uppmärksamhet på behovet av att revidera gemenskapsreglerna för produkter som skyddas av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar.
Även om det är bra innehåller Fruteaus betänkande, som vi skall rösta om och som vi röstar för, inte de viktiga ändringar som föreslagits och stötts i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden samt i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling av olika italienska parlamentsledamöter. När det gäller sakfrågan har man inte upptagit de viktiga ändringsförslagen om möjligheten att i Bryssel registrera geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar om det redan finns registrerade produkter som, med annat namn - som i fallet en ?vegetarisk variant? - har samma ?geografiska ursprung? som den som begärts, till exempel namnet på en stad.
Jag kommer därför att skicka en skrivelse till den permanenta italienska representationen i Bryssel för att begära att Italien intar en tydlig ståndpunkt i rådet i denna fråga, en skrivelse som jag även kommer att skicka till de italienska parlamentsledamöterna med en uppmaning att underteckna initiativet.
Jag vill understryka att det inte handlar om en rent italiensk fråga, utan att det handlar om skyddet för samtliga typiska europeiska produkter. Därför vill jag även uppmana kolleger från andra länder att betrakta detta som en fråga om att rättsligt skydda typiska produkter.

Figueiredo (GUE/NGL)
Föredraganden godtar grunden till kommissionens förslag i syfte att anpassa den nuvarande förordningen nr 2081/92 till WTO-avtalet om handelsrelaterad egendomsrätt (Trips, 1994).
Efter att ha gett sitt stöd till kommissionens ståndpunkt, vilken ses som avgörande för politiken i fråga om livsmedelskvalitet och för att bekämpa varje försök att så förvirring bland konsumenter i samband med diskussionen om skydd för geografiska beteckningar och skydd för ursprungsbeteckningar, förbigår man i betänkandet en del motstridigheter och lägger fram tvivelaktiga ändringsförslag.
När det till exempel gäller förfarandet för att avbryta gemenskapsregistreringen av en geografisk eller ursprungsbeteckning förbigår man i betänkandet att en geografisk beteckning eller ursprungsbeteckning ibland inte endast är en privat egendom; det kan också vara en viss gemenskaps eller regions egendom på grund av framställningsegenskaper eller de råvaror som används. Det borde därför finnas skydd som ser till att lokala institutionsorgan hörs i sådana situationer.
Vi måste även ta hänsyn till sambandet mellan varumärket och den skyddade ursprungsbeteckningen för att skydda varje tänkbar förflyttning rörelse av ett varumärke med regionala egenskaper som inte kan produceras i en annan region eller ett annat land. I Portugal har det här problemet redan uppstått i fallet med osten ?Limiano?.
Därav vårt beslut att avstå från att rösta.

Meijer (GUE/NGL)
Marknaden är obarmhärtig, för den som producerar och säljer billigast vinner alltid, även om den vinnaren endast är billig på grund av låga arbetslöner, dåliga arbetsförhållanden, djurplågeri, barnarbete och avsaknad av åtgärder mot miljöförstöring. I en ständigt allt mer storskalig marknad är produktionen av urgamla regionala livs- och njutningsmedel i fara. De kan konkurreras ut från en plats där produktionskostnaderna är lägre. Om den fria marknaden slår till så kommer ost, vin, senap, ättika och kakor snart inte längre att komma från sitt ursprungsområde. Därför är det mitt i den genomslående liberaliseringen av ekonomin bra att marknadens logik bryts av de produkterna och att deras ursprungsområden skyddas mot kopiering.
Vi måste dock se upp så att ingen ny orättvisa uppstår. Med den här förordningen får gamla medlemsstater en fördel gentemot de nya. Jag ställde nyligen frågor till kommissionen angående bulgarisk fetaost som inte längre kan exporteras nu när namnet feta endast får användas för grekiska produkter. Den bulgariska osten måste nu säljas under en okänd benämning och blir alltså mindre efterfrågad. Därför måste det alltid finnas en möjlighet att redan tilldelade skyddade namn kan brytas upp för att förhindra att en traditionell jordbruksprodukt från mer tillbakasatta eller senare anslutna områden blir eftersatt.

Piscarreta (PPE-DE)
Sedan 1993 har EU haft ett system för skydd av ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar.
Det här systemet har hjälpt till att göra livsmedelssektorn mer dynamisk och att bevara traditionella framställningsmetoder och därvid förse konsumenterna med produkter av hög kvalitet.
Jag välkomnar kommissionens förslag att anpassa det här systemet, särskilt med avseende på den fortsatta övervakningen av förfalskningar och olagliga imitationer, både inom EU och i tredje länder. En åtgärd som vi tror skulle vara viktig är att insistera på att produkter förpackas i samma område som de produceras i för att ge en garanti för deras ursprung och kvalitet. Den nuvarande kontrollmekanismen måste vara effektiv, och därför måste de nationella och europeiska organens befintliga system och verksamheter harmoniseras, och medlemsstaterna måste få större ansvar.
Jag håller också med om att ägaren till ett varumärke under vissa omständigheter skall ha rätt att registrera sin varumärkesprodukt med en skyddad ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning. Förfarandet för produktregistrering måste även förenklas och göras mer tillgängligt för att på det sättet göra det enklare för medlemsstaterna att bedöma tillämpningen, vilket inskränker Europeiska kommissionens roll till att helt enkelt kontrollera blanketten.

Titford (EDD)
Jag röstade emot betänkandet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 2081/92 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel, eftersom man i betänkandet samtycker till förordningen och dessutom inte har försökt förbättra innehållet eller förändra målsättningarna, vare sig i den föregående förordningen eller i kommissionens förslag.
Den övergripande målsättningen är en regionalisering genom en likformig gemenskapsstrategi. Det är en utveckling som jag, som förespråkare för suveräniteten, inte kan stödja. Förordningen kommer att innebära onödiga restriktioner för producenter, och den kommer i synnerhet att beröra små och medelstora producenter av jordbruksprodukter. Dessutom tror jag fullt och fast att konsumenterna skulle kunna orientera sig bättre om namnet på den medlemsstat där produkten har framställts tydligt framgår. Konsumenten skulle kunna stödja inhemsk produktion om man så önskar.
Slutligen är det oförsvarligt att de minst utvecklade länderna skall tvingas leva upp till EU:s produktionsnormer. Detta utgör ett dolt handelshinder.

Kirkhope (PPE-DE)
Detta betänkande var föremål för omröstning enligt artikel 110a i arbetsordningen, vilket inte medger någon debatt i parlamentet eller några ändringar av betänkandet. Den brittiska delegationen inom PPE-DE-gruppen har tidigare försökt ändra betänkanden som man inte har stött. Denna nya artikel ger inget annat val än att avstå från att rösta om vissa betänkanden.
Innan vi utvidgar Europols behörighet och ekonomiska resurser anser de brittiska konservativa att det finns ett behov av att fastställa huruvida behörighet skall överlåtas åt Europol inom detta eller andra områden, eller om hela företrädesrätten borde vara ett mellanstatligt samarbete och att nuvarande nationella resurser skall tillämpas.

Ribeiro e Castro (UEN)
Bara en kort kommentar för att, liksom föredraganden, uttrycka en innerlig förhoppning om att, inom en ny ram som gör att vi kan förutse en varaktig fred i Angola, fiskeindustrin i det landet nu, särskilt genom de instrument som avtalats med Europeiska gemenskapen, kan bidra till den ekonomiska utvecklingen i ett land som lidit så mycket av ett långt och förödande krig ända sedan dess självständighet år 1975. Det här är det mest anmärkningsvärda som, politiskt sett, markerar skillnaden mellan det här protokollet - vilket gäller för perioden 3 augusti 2002 till 2 augusti 2004 - och de åtta tidigare, i utvecklingen av det avtal som, vilket alla känner till, går tillbaka till år 1987. Dessutom är det här ett viktigt instrument som även portugisiska redare drar nytta av - liksom även spanska, franska, italienska, grekiska och irländska redare, och det är därför beklagligt att kommissionen inte respekterat det tilldelningssystem som ingick i det föregående avtalet och har straffat Portugal genom 20 ton. Slutligen borde den betydande ökningen i de ekonomiska bidragen betonas liksom, i samband med detta, inte bara den motsvarande ökningen av fiskemöjligheter utan även upprättandet av ett partnerskap med Angola för att uppmuntra ett ansvarsfullt och hållbart fiske och särskilt utvecklingen av vetenskaplig forskning, övervakning, småskaligt fiske, utbildning och vattenodling. Vi kommer i framtiden att behöva övervaka de särskilda effekterna av dessa nya utvecklingar.

Bastos (PPE-DE)
Jag har röstat för det här betänkandet, vilket belyser behovet av att rationalisera och synkronisera förfaranden för samordning av ekonomi-, social- och sysselsättningspolitiken, utan att glömma miljöaspekten, för att driva dem på medellång och lång sikt. Vi måste inrikta oss på att genomföra åtgärder i stället för att utarbeta riktlinjer.
Den här analysen av genomförandet av riktlinjer, vilka kommer att ta formen av ett nytt genomförandepaket, kommer att innebära att medlemsstater ger systematisk information i enlighet med en särskild tidtabell. Ett lämpligt engagemang från alla intresserade institutioners och parters sida, såsom rådet, Europaparlamentet och arbetsmarknadens parter, måste garanteras.
Vi måste understryka vikten av att förstärka den här processens demokratiska berättigande och av att ge parlamentet befogenhet till deltagande och medbeslutanderätt i hela den politiska samordningsprocessen. För den sakens skull hoppas vi att konventet föreslår den här förbättringen för det nya fördraget.
Slutligen vill jag understryka betydelsen av att öka den roll som arbetsmarknadens parter spelar genom införandet av ett trepartsmöte och en makroekonomisk social dialog samt kandidatländernas deltagande i genomförandet av Lissabonstrategin.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
I detta betänkande ställer man sig bakom kommissionen, som försvarar tanken på en utökad samordning mellan medlemsstaterna vid genomförandet av deras ekonomiska politik och deras så kallade sysselsättningspolitik.
Men den enda ?ekonomiska politik? som Europeiska unionen och dess medlemsstater känner till består i att kontinuerligt gynna företagens och företagsägarnas intressen. Vad beträffar deras ?sysselsättningspolitik?, är den i bästa fall - om uttrycket tillåts - en förevändning för att dela ut bidrag och subventioner till samma företag, först och främst till stora europeiska industrikoncerner och finansgrupper. Och i sämsta fall yttrar den sig i det ständigt stigande antalet arbetslösa. Europeiska unionen har i dag närmare 20 miljoner arbetslösa. Till detta kommer miljoner arbetstagare som bara har en tillfällig anställning. Vad beträffar programmen för massavskedanden ligger de på konstant nivå. Och ändå vågar ni tala om ?sysselsättningspolitik?! Och hur skall man kunna tala om ?rationalisering? av er ekonomiska politik och sysselsättningspolitik, när vi varje dag får nya bevis på hur irrationellt ert system fungerar och på systemets grundläggande sociala orättvisa?
Vi röstar mot detta betänkande och bekräftar därigenom att vi förkastar det kapitalistiska system som ni företräder.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Figueiredo (GUE/NGL)
Kommissionens meddelande som ligger till grund för det här betänkandet är en uppföljning av en begäran från vårens råd i Barcelona att rationalisera gällande politiska samordningsprocesser och att förbättra genomförandet av ?Lissabonstrategin?. Det är i den frågan som föredraganden försöker förbättra den oacceptabla situation som Europeiska kommissionen håller fast vid, vilken systematiskt förbigår de sociala och miljömässiga aspekterna.
Dessa förbättringar är dock tydligt otillräckliga eftersom de förslag som vi lagt fram angående behovet av att ändra målsättningar, kriterier och grundvalar för stabilitetspakten förkastats. Vi hade lagt fram tre förslag i enlighet med principen att medlemsstaternas budgetar skall återspegla alla folks och alla länders behov och inte de finansiella gruppers intressen som Europeiska centralbanken försöker tjäna. Följaktligen har inga garantier gjorts för att inrätta förhållanden som ser till att prioritet ges till sysselsättning, till ekonomisk och social sammanhållning och till bekämpande av social utslagning, en avgörande fråga i kampen mot den neoliberala politikens dominans inom Europeiska unionen.
Trots att några få enskilda aspekter kan anses vara positiva så har vi därför röstat mot det här betänkandet.

Meijer (GUE/NGL)
År 2000 uttalade sig det europeiska toppmötet i Lissabon för en hård liberaliseringspolitik och storskalig privatisering av de offentliga tjänsterna. Det motiverades med illusionen att det skulle medföra en ännu mer långtgående ekonomisk tillväxt, varmed Europa skulle kunna slå USA och Japan. De förväntade nackdelarna för arbete och miljö kompenseras enligt den uppfattningen av sig själv genom ökad vinst och sysselsättning.
Det förslag som vi röstar om i dag är ett förtjänstfullt försök av Karas att klä in ett felaktigt politiskt beslut på ett vänligare sätt. Det lyckas litet på miljöområdet, åtminstone när det gäller de goda avsikterna. Om en hård liberal politik verkligen ger utrymme för en bra miljö är för övrigt tvivelaktigt, men försöket att ägna mer uppmärksamhet åt miljöpolitiken än vad kommissionen föreslår stöder jag. När det gäller socialpolitiken innehåller förslaget främst ett försök att genom förhandlingar göra fackrörelsen tydligt medansvarig för den neoliberala ekonomiska politiken. Föredraganden vill på ett lite smartare sätt förena det oförenliga. Det är inte så mycket hans sympatiska avsikter utan mer den bakomliggande politiken som därmed godkänns. Det får mig och min partigrupp att rösta mot.

Patakis (GUE/NGL)
De ändringar som föreslås och tanken att samordna allmänna riktlinjer för ekonomisk politik och sysselsättningspolitik kunde vara ett steg i rätt riktning och hjälpa till att få till stånd en radikal förändring i den ekonomiska politiken om bara det mycket akuta sociala problemet vore en prioritet som övrig politik skulle vara tvungen att anpassas efter.
Nu sker dock det motsatta. Tyngdpunkten ligger fortfarande på stabilitetspakten och en politik med privatisering, fusioner och kapitalistisk omstrukturering, vilket lett till - och faktiskt fortfarande leder till - massavskedanden, sjunkande levnadsstandard och löner, allt färre sociala tjänster och kränkningar av arbetstagares rättigheter. Detta ger upphov till en berättigad oro att samordningen kan orsaka ännu fler problem, då sociala frågor spelar andra fiolen efter avregleringspolitiken och den hejdlösa profitprincipen.
Naturligtvis utelämnar samordningen två av de fyra pelare som EU deklarerat, nämligen miljöskydd och social sammanhållning, men lägger till fullbordandet av den gemensamma inre marknaden.
Vi tror att det enda målet med den här typen av ?samordning? är att vilseleda arbetstagarna. Vi stöder en politik som grundas på målet med full, stabil sysselsättning grundad på människan och dess behov, med fullständiga, skyddade sociala rättigheter för alla arbetstagare, en bättre levnadsstandard samt verklig social utveckling och välstånd.

Meijer (GUE/NGL)
Det har under årens lopp blivit allt billigare att flyga och ofta även billigt i förhållande till det tillryggalagda avståndet. Det kommer sig av att kostnaderna för miljö och samhälle inte läggs på passagerarna. Bränslet är skattefritt, och de resvägar man följer kräver ingen infrastruktur utanför flygplatserna. Flygtrafiken hotar att konkurera ut järnvägstrafiken helt och hållet på medellånga sträckor, trots investeringarna i höghastighetståg för avstånd upp till 1 000 km och trots kommissionens meddelande ?Lufttransport och miljön? från 1999 och vitboken om transportpolitik 2010. 
Flygbolagen genomför lågpriskampanjer, icke-europeiska bolag transporterar nästan gratis inom EU och priskrigare tränger bort gamla nationella flygbolag. Trots de låga priserna, genom vilka de negativa konsekvenserna för luftföroreningar och buller inte kan kompenseras, ställer sig en politisk majoritet fortfarande bakom ännu lägre priser. Är det en politisk prioritet att sänka resekostnaderna för de högst betalda? I den kompromiss som slutits mellan parlamentets majoritet och rådet fastställs att myndigheterna skall betala en del av bevakningskostnaderna mot terrorism. De pengarna borde hellre gå till kollektivtrafik för massorna, alltså stadstrafik och lokaltrafik som det överallt sparas in på. Jag förkastar alltså den här kompromissen.

Moraes (PSE)
Jag röstade för Fosters betänkande, och jag vill gratulera föredraganden för att ha lagt fram en samling förslag om lämpliga system för kontroll av kvalitet och en högre standard på luftfartssäkerheten. 
Efter det att detta grundliga betänkande har lagts fram skulle jag vilja tillägga att tonvikten på luftfartssäkerheten inte får innebära att EU:s medlemsstater hindras från att tillhandahålla något slags gottgörelse för de EU-medborgare som med orätt visiteras, försenas eller besväras på flygplatser utan skälig anledning. För närvarande är de lagstadgade formerna av gottgörelse för sådana kränkningar inadekvata, såväl i hamnar som på flygplatser. Detta återspeglas ofta av fall i valkretsen.
Mot bakgrund av 11 september utgör Fosters betänkande ett starkt bidrag till alla EU-medborgares säkerhet.

Lynne (ELDR).
Herr talman! Jag skall endast anmäla att jag avstod från att rösta om Thorning-Schmidts betänkande. Min röstförklaring, om någon kan höra mig, är att även om vi har uppnått en hel del för industrin som helhet, och att föredraganden ändrade sin ståndpunkt under betänkandets behandling i Europarlamentet - med andra ord, hon tog hänsyn till hörselskydd och rörde sig i riktning mot återkommande mätningar varje vecka, vilket jag välkomnar - så gick vi i förlikningen miste om det ändringsförslag som vi röstat igenom i parlamentet. Det gällde ett undantag för underhållning och fritid under fem år, då kommissionen utarbetade en rapport om underhållnings- och fritidsbranschens särskilda beskaffenhet. Det var anledningen till röstnedläggelsen. Vi uppnådde en del för industrin, men vi förlorade annat för musik- och underhållningsbranschen.

Bastos (PPE-DE)
Buller på arbetsplatsen kan orsaka effekter såsom trötthet, kommunikationssvårigheter och total hörselnedsättning.
Jag röstade för det här betänkandet eftersom det innehåller en balanserad uppsättning regler som syftar till att skydda arbetstagare mot riskerna med att utsättas för buller och eftersom det innehåller exponeringsgränser. Ett genomförande av det här direktivet kommer alltså att leda till en betydande sänkning av nuvarande bullernivåer och därför förbättrade arbetsvillkor.
De nuvarande problemen inom det här området kan i framtiden minskas avsevärt eller till och med undvikas helt genom de åtgärder som arbetsgivare förväntas vidta för att mäta och förbättra de bullernivåer som arbetstagarna utsätts för. Vi får inte heller glömma antagandet av förebyggande åtgärder i alla faser, från konstruktionen av arbetsstationer och arbetsplatser, genom förbättring av deras utformning, till anskaffande av lämpliga maskiner och utrustning. Slutligen måste arbetstagare göras medvetna om problemet och utbildas i att använda utrustningen på rätt sätt.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag har instämt i det här betänkandet som är resultatet av det förlikningsförfarande som genomfördes, eftersom jag tror att det direkt bidrar till att skydda arbetare från buller på arbetet, ett mycket känsligt område. Det är verkligen en oroande och alldeles för ofta förekommande orsak till hälsoproblem på arbetet. Jag välkomnar utarbetandet av en uppförandekod som ger praktiska riktlinjer i syfte att hjälpa arbetstagare och arbetsgivare inom musik- och underhållningsbranschen att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med direktivet. Jag tror att direktivet uppfyller våra berättigade förväntningar för förbättrade arbetsförhållanden. Jag håller också med föredraganden när denne uttrycker en önskan om att regler som täcker återstående riskfaktorer för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen - alltså elektromagnetiska fält och optisk strålning - snart kommer att antas.

Stihler (PSE).
Herr talman! När det gäller betänkandet av Jové Peres röstade EPLP [labourpartiets ledamöter i Europaparlamentet] annorlunda än den föreslagna linjen från det socialdemokratiska partiet. Detta i avsikt att följa den inställning som den brittiska regeringen antagit i fråga om fisket, och för att spegla vårt stöd för följande: att fiskeförvaltningen skall undersökas på grundval av att en frånvaro av vetenskapliga rön inte kommer att innebära att man senarelägger stödet för bevarandeåtgärder, att en stark roll ges åt de regionala nämnderna med behörighet att fatta beslut, att stöd ges åt en utvidgning av tillträde upp till 24 sjömil, stöd till 12 sjömil och stöd till 50 sjömil för de yttersta randområdena, samt att effektiva åtgärder vidtas för att minska fiskekapaciteten och för att upprätthålla en relativ stabilitet.

Hudghton (Verts/ALE).
Herr talman! Ledamöterna av Scottish National Party [det skotska nationalistpartiet], dvs. Neil MacCormick och jag själv, har antagit en konstruktiv inställning till frågan om en reform av den gemensamma fiskeripolitiken, för vi anser att det förestår ett trängande behov av en GFP-reform. Av den anledningen har vi i dag röstat för en förbättring av Jové Peres' text på olika sätt. Slutligen röstade vi emellertid emot det övergripande paketet, eftersom vi inte anser att man gått tillräckligt långt för att förstärka garantierna för en relativ stabilitet, till exempel när det gäller att bevara begränsningarna för tillträde till vissa vatten och beträffande genomförandefrågor.
Skottlands fiskesamhällen kommer att kräva att en ny gemensam fiskeripolitik verkligen utför vad den förmodas utföra, nämligen att den faktiskt tar itu med de reella förvaltningsfrågorna på ett sätt som är effektivt i fråga om bevarande och hållbar utveckling.

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill endast uttrycka mitt stöd för det som min vän och kollega Hudghton sade, och förvisso stöder jag likaledes mycket av det som Catherine Stihler sade. Inom det här området förblir en stor del av diskussionen komplicerad på grund av olika uppfattningar om den rättsliga bakgrunden, särskilt i fråga om de fortsatta följderna av Spaniens och Portugals anslutningsfördrag från år 1985. Dessa behöver prövas rättsligen, och inte endast genom en politisk debatt i parlamentet. Jag skulle vilja vidta några åtgärder för att driva fram detta.
Som jag nämnde i går är det här fråga om ett område av den typen inom vilket det skulle vara mycket fördelaktigt om det vore så att regioner med lagstiftande behörighet skulle ha rätt att ansöka hos domstolen i tvistefrågor, eftersom ett parlament som det skotska parlamentet, som har ett lagstiftande ansvar i sådana ärenden, när allt kommer omkring borde ha möjlighet att pröva frågan om den rättsliga grunden, och det borde även det galiciska parlamentet ha rätt till, kan jag tillägga. Det här gäller inte bara ett enskilt land. Det har att göra med tanken att dessa frågor är såväl rättsliga som politiska, och vi borde tänka ut ett bra sätt för att slutligen få lagen fastställd av en rättslig myndighet.

Butel (EDD)
Enligt kommissionen motiveras införandet av en ny ramförordning som skall ersätta 1976 och 1992 års förordningar av ?ett allmänt hot mot fiskeresurserna som helhet?. Enligt yrkesfolk och vetenskapsmän verkar dock endast vissa arter behöva skyddas. Detta visar att reformen snarare borde inriktas på en förvaltning som är bättre avpassad för varje art och fiskeområde, så att man utgår från de faktiska förhållandena ute på fältet.
Jag vill för övrigt upprepa det uttryckliga kravet från gruppen ?fiskets vänner? om att stränga regler skall tillämpas på industriellt fiske. Hur kan kommissionen vilja inrätta ett hållbart fiske när man samtidigt faktiskt gynnar denna typ av fiske genom att undanta det i sitt förslag, trots att det är synnerligen skadligt för ekosystemen?
När det gäller det slopade statliga stödet till byggande av nya fartyg och omfördelningen av stödet till alternativa verksamheter understryker jag att det är absolut nödvändigt att bibehålla och rentav öka detta strukturstöd, som endast utgör 0,84 procent av gemenskapens budget, i syfte att modernisera flottan och göra den säker, i synnerhet den småskaliga fiskeflottan.
Avslutningsvis vill jag säga att jag än en gång förvånas över den förhärskande EU-logiken på den gemensamma fiskeripolitikens område.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Darras (PSE)
Skall fiskeverksamheten avvecklas? Enligt den ensidiga strategi för en hållbar utveckling som kommissionen pekar ut är detta den bästa lösningen för att fiskeresurserna skall återhämta sig.
Kommissionens påstående är förvisso oantastligt. Det är utan tvekan så att fiskeresurserna är otillräckliga.
Men för den skull delar jag inte kommissionens lösning, och det är för att man glömmer människorna, vilket betyder att man inte alls beaktar de män och kvinnor som bedriver fisket och lever av fisket. Men en strategi som åberopar sig på en hållbar utveckling får inte enbart bygga på att man bevarar fiskbestånden, utan måste även innebära att man skapar möjligheter för en fortsatt fiskeverksamhet.
Kommissionens lösning är alltför brutal. Man tänker sig en ?snabb återhämtning? av fiskbestånden snarare än en återhämtning som inom kortast möjliga tid kan minimera de ekonomiska och sociala följderna för fiskarna och deras familjer.
Att slopa det statliga stödet till konstruktion av nya fartyg och modernisering av den befintliga flottan är en oacceptabel ståndpunkt.
Ändringsförslagen innebär en justering av kommissionens förslag i positiv riktning. Fiskesektorns socioekonomiska dimension glöms följaktligen inte bort. Jag kommer att rösta ja till texten med dessa ändringar.

Marques (PPE-DE)
Europaparlamentet har återigen erkänt den tydliga identiteten hos regioner i gemenskapens yttersta randområden i enlighet med den rad problem som behöver särskild uppmärksamhet från Europeiska unionen. Den här gången sker det i samband med den gemensamma fiskeripolitiken - ett område där de specifika egenskaperna hos regionerna i gemenskapens yttersta randområden är särskilt tydliga - parlamentet beslutade till förmån för behovet att utöka fiskezonen för regionala fiskebåtar från 12 till 50 sjömil. Den här åtgärden är mycket klok av två skäl:
För det första är det, eftersom de möjligheter som står till buds för fiskare i de här regionerna har krympt, av största vikt att utöka dem genom att öka det exklusiva fiskeområdet till 50 sjömil.
För det andra så är det här också ett sätt att garantera ett bevarande och ett hållbart utnyttjande av fiskbestånden i havet i gemenskapens yttersta randområden.
Dessutom är de regionala flottornas fiskekapacitet begränsad, och de fiskemetoder som används i de här regionerna är miljövänliga. I det avseendet är de helt förenliga med det viktigaste behovet att garantera ett bevarande av fiskbeståndet.
Därför välkomnar jag parlamentets antagande av den här viktiga åtgärden för regionerna i gemenskapens yttersta randområden och även PPE-DE:s röst till dess förmån, vilket var avgörande för att den skulle gå igenom.

Meijer (GUE/NGL)
Den minskande mängden fisk i havet till följd av miljöföroreningar och utfiskning är alarmerande. Fiskebegränsningar och till och med fiskeförbud blir oundvikliga. Därigenom uppstår dock ett stort problem för områden där en stor del av befolkningen är beroende av fisket för arbete och inkomst och där konsumtionen av fisk är jämförelsevis hög. Det gäller främst för Spanien och Portugal. Där irriterar man sig dessutom på det danska fisket för fiskmjölsindustrin och på de mycket större nederländska båtarna, även om de bara är verksamma under ett begränsat antal fiskedagar. Många fiskare vill trots farorna till havs helst fortsätta att utöva sitt yrke, och inte ens för de som vill något annat anordnas någon alternativ sysselsättning. Ofta leder deras intresse till ett förnekande av problemet eller till begäran om fortsatt vetenskaplig forskning. Det främsta syftet med den forskningen är då att tills vidare inte göra någonting och fördröja hittandet av en lösning. Min partigruppskamrat Salvador Jové Peres har försökt ta hänsyn till dessa motstridiga intressen och överbrygga dem. Det har han till stor del lyckats med. Jag har dock invändningar mot en del av hans handlingssätt. Han försöker flytta beslutet om fiskebegränsningar från kommissionen till rådet. Det är förmånligt för en motsträvig medlemsstat, men försvårar nödvändiga radikala åtgärder.

Queiró (UEN)
. (PT) Kommissionen verkar förvänta sig en gemensam fiskeripolitik som är mer inriktad på medlemsstaternas kortsiktiga intressen än på fiskarnas intressen. Det har blivit dags för den gemensamma fiskeripolitiken att försöka hålla liv i fiskeriberoende regioner och inte göra den här frågan till ett slagfält för medlemsstaterna. Fiskare har gemensamma intressen; alla behöver de fiskebestånden för att bedriva sin yrkesverksamhet.
I besluten om och målen för återhämtningsplanerna får man inte underskatta konsekvenserna av dessa. I återhämtningsplanerna måste man försöka hitta en jämvikt mellan återhämtningen eller bevarandet av fiskbestånden och åtgärder för att begränsa effekterna på fiskerinäringen.
Vissa av de ändringsförslag som antogs - inbegripet vissa som lades fram av min partigrupp, Unionen för Nationernas Europa, särskilt upprätthållandet av 12-sjömilszonen, vilken är av avgörande betydelse för Portugal - gjorde att jag röstade för betänkandet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag avstod från att rösta i slutomröstningen eftersom flera viktiga förslag som lagts fram av expertkommittén inte blev antagna och de ändringsförslag som lades fram av Gruppen Unionen för nationernas Europa förkastades fast de skulle ha förbättrat parlamentets ståndpunkt avsevärt. Trots det så anser jag att den behandling som givits försiktighetsprincipen och principen om relativ stabilitet - en grundläggande ekonomisk garanti för näringslivet, särskilt i regioner som är starkt beroende av fisket - i stort sett var riktig. Det är dock värt att påpeka att vi måste se till att justeringarna av varje medlemsstats fiskekapacitet på lämpligt sätt skall återspegla de bidrag som var och en redan gjort till fiskbeståndens bevarande. Jag upprepar också att det nuvarande kritiska läget för diverse bestånd innebär att det är viktigt att inte bara upprätthålla gällande regler om tillträde till en zon på mellan sex och tolv sjömil utan att utvidga den zonen till 24 sjömil om vi verkligen vill ha en fiskeripolitik som kan tas på allvar.
Jag tycker även att det är viktigt att de fleråriga förvaltningsplanerna inte endast omfattar svängningarna i fiskbestånden utan även de sociala effekterna, att den utlovade överensstämmelsen med annan gemenskapspolitik hålls. Samtidigt välkomnar jag förslaget om regionala rådgivande nämnder, vilka kommer att möjliggöra att intresserade och berörda parter engageras, även om jag tror att befogenheterna att fatta beslut borde förbli som de är nu. Sist men inte minst anser jag att förslaget om att utvidga fiskezonerna för de yttersta randområdena till 50 sjömil är av största vikt eftersom det är en tillämpning av artikel 299 i fördraget.

Stihler (PSE).
Herr talman! När det gäller Varelabetänkandet om strukturstöd har vi förkastat detta betänkande, eftersom det syftar till att behålla den nuvarande strukturen för stödet inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Detta stödsystem har lett till en motsägelsefull situation där stöd spenderas på att å ena sidan skrota fartyg för att minska kapaciteten, och å den andra sidan på att finansiera byggandet av nya fartyg och moderniseringen av andra. Stödsystemet har bidragit till att driva fram en överkapacitet inom EU:s flotta. Det har i huvudsak stött de stora skeppsredarna på bekostnad av de mindre operatörerna och lokala fiskesamhällen, och detta stödsystem har finansierat exporten av vår överkapacitet till andra delar av världen. Det är oacceptabelt, och det var därför vi förkastade Varelabetänkandet om strukturstöd.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Detta betänkande har föregåtts av åtskilliga andra under de senaste månaderna. I dag aktualiserar det än en gång allvarliga frågor rörande ?en hållbar utveckling? för fisket, de försämrade fiskbestånden och förbudet mot fiske av vissa arter i gemenskapens vatten, fångstkvoter och fiskens minimistorlek som fiskarna måste respektera för att skydda fiskyngel, marina resurser etc. Ändå kvarstår en fråga som ingen ställer: hur mycket av den fisk som ni gör anspråk på att vilja rädda kommer att dö av den nya oljekatastrofen med ?Prestige?? Hur mycket mer fisk dör varje dag av de olagliga utsläppen från de skrotfartyg som befraktas av de stora oljebolagen?
Visserligen aviserar myndigheterna storstilade beslut, som förbudet mot enkelskroviga fartyg ..., samtidigt som oljefartygen får tio år på sig för att följa förbudet! Under tio år kommer de att fortsätta att sprida bedrövelse längs kusterna i Spanien, Frankrike och andra länder och döda ett oräkneligt antal arter i den marina miljön.
Varför inte börja med att tillämpa era egna förordningar - exempelvis de som utfärdades efter ?Erika?-katastrofen - för att rädda dessa arter, utan att glömma de människor som lever av dem, dessa småfiskare som ni oförtröttligt förföljer, när ni inte driver dem till ruinens brant (exempelvis genom att vilja skrota en del av EU:s fiskeflotta)?
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Darras (PSE)
Kommissionens förslag syftar bland annat till att ändra förordning (EG) nr 2792/1999 genom att slopa de stöd som föreskrivs enligt nuvarande bestämmelser, exempelvis stöd till förnyelse och modernisering av flottan.
Även om det förstås är uppenbart att det är bra att uppnå en optimal balans mellan fiskeflottan och de marina resurserna får detta inte ske till vilket pris som helst och absolut inte på bekostnad av de människor som lever av fisket och som gör att fisket lever. En verklig fiskepolitik inskränker sig med andra ord inte till bestämmelser om fiskbestånden. Detta är också en ekonomisk sektor med mycket starka sociala implikationer. Det får man inte glömma.
Dessutom är det oacceptabelt att slopa statligt stöd till modernisering och förnyelse av fiskeflottan, eftersom stödet varken bidrar till överkapacitet, överfiske eller snedvridning av konkurrensen mellan medlemsstaterna. Jag tror nämligen att det enda effektiva och relevanta instrumentet för att förvalta de marina reserverna är de totala tillåtna fångstkvoterna och fiskekvoterna, förutsatt att kontrollen är god.
Vissa ändringsförslag går i denna riktning. Med dessa ändringsförslag röstar jag därför ja till denna text.

Patakis (GUE/NGL)
Det framgår helt klart av rösterna för allt fler fiskehinder att allt EU vill är att införa en restriktiv fiskeripolitik.
Politiken har hittills lyckats minska antalet fartyg, särskilt kustfiskefartyg, hårt drabba små familjeföretag och driva bort folk från det här yrket. I det här textförslaget om bevarande av fiskbestånd är syftet att stoppa bidragen och begränsa det ekonomiska stödet för förnyelse av flottan och på det sättet skynda på slutet för små och medelstora företag i länder som Grekland, där fisket traditionellt är av både social och ekonomisk betydelse.
Målet är att överlåta fisket i stora företags händer. Det kommer att förstöra den sociala aspekten av fisket, vilket kommer att förbehållas några få fiskare som är anställda av fiskeribolag och som i sitt arbete kommer att bli avskurna från sina sociala rötter. Samtidigt är syftet att utveckla fiskeodlingssektorn inom ramen för en allmän ökning av produktionen av alla typer av vattenodlingsprodukter.
Det vi behöver är en förändring i den allmänna inriktningen och det allmänna handlingssättet, något som inte ligger i det kapitalistiska EU:s natur, tillsammans med en övergripande politik som grundas på sina egna intressen, små och medelstora odlings- och fiskeföretags intressen, inte de stora affärsintressena.

Piscarreta (PPE-DE)
Genom att ändra lagstiftningen om strukturstöd inom fiskerisektorn försöker kommissionen helt enkelt sätta stopp för det offentliga stödet till byggandet av nya fartyg. Det är av avgörande betydelse att behålla det offentliga stödet för förnyelse av fiskeflottan. Därför vill jag ge föredraganden mitt entydiga stöd.
Jag anser att behandlingen av bristen i fiskbestånden inte bara är en fråga om att skrota fartyg. Ekonomiska medel för modernisering av den befintliga flottan kan helt enkelt inte omvändas till att skrota fartyg, alltså ifrågasätta redan antagna budgetåtgärder som är i kraft fram till år 2006. En minskning av flottan är perfekt förenlig med ett behållande av det offentliga stödet.
Vi får dock inte gömma huvudet i sanden. Det behövs regleringsåtgärder för att hindra att det offentliga stödet leder till en ökning i flottkapaciteten. Jag stöder därför införandet av ett enda fartygsregister (klasserade per segment, kapacitet och kraft), vars syfte just skall vara att kontrollera flottornas tillväxt.
Jag är för en strängare kontroll med avhållande straff, nämligen förlust av det offentliga stödet för förnyelse av flottan, mot de medlemsstater som inte följer den sänkning av kapacitet som anges i det fleråriga utvecklingsprogrammet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som föredraganden har påpekat så är ett av fiskeripolitikens mål att kontrollera flottorna och se till att den är anpassad efter de tillgängliga bestånden och alltså nå en balans mellan flotta och bestånd och undvika överkapacitet och överexploatering. Den här balansen skall dock grundas på en rättvis bedömning av alla de delar som ingår.
I ljuset av medlemsstaternas återkommande misslyckande att uppfylla den begärda sänkningen av sina fiskeinsatser antog Europeiska kommissionen politik som innebar att krångelmakare inte bestraffas, en politik som Europaparlamentets fiskeriutskott alltid har kritiserat. Det är därför absolut oacceptabelt att utskottet nu skulle försöka att blint genomföra en gränsöverskridande sänkning av stödet för återuppbyggnad och förnyelse av flottan. Det skulle orsaka enorm skada - samt bestraffa de stater som bäst uppfyller det fastställda - och skulle ha oförutsedda effekter som skulle äventyra en hel social grupps överlevnad och ett oumbärligt levnadssätt, särskilt i starkt beroende regioner med tydliga sjöfarts- och fisketraditioner. Jag håller därför i allmänhet med föredragandens ståndpunkter, vilka överensstämmer med mina åsikter som portugis och europé: upprätthållande av offentligt stöd för förnyelse och modernisering av flottorna; fastställande av övergripande referensnivåer för flottkapacitet som motsvarar summan av de mål som fastställts i det fleråriga utvecklingsprogrammet (FUP för 31 december 2002) för alla segment; ett förvaltningssystem för tillägg till och minskningar av flottan för att förhindra att referensnivåerna överskrids; straff för medlemsstater som inte uppfyller FUP-målen; premier för slutgiltigt upphörande med fiskeverksamheten, dock ej skrotning; stöd till gemensamma företag; stöd för tillfälligt upphörande.

Stihler (PSE).
Herr talman! I fråga om det andra Varelabetänkandet om skrotning av fiskefartyg förkastade vi detta betänkande, eftersom antalet fartyg i Europa bör stämma överens med mängden tillgänglig fisk, och för närvarande har den europeiska flottan i hög grad en överkapacitet. Vi tror på att man i betänkandet stöder en frivillig omfördelning av strukturfonder år 2004-2006 för att hjälpa till att minska flottans storlek. I betänkandet föreslås att en trängande gemenskapsåtgärd kräver ytterligare medel fram till år 2006. Det är inte logiskt eftersom man vid samma tidpunkt föreslår ytterligare medel för skrotning av fartyg, såväl som stöd till förbättring av de befintliga fartygens kapacitet eller till att bygga nya. 
Man respekterar inte försiktighetsprincipen. De flesta vetenskapliga rön, om än inte fulländade, tyder på att en stor del av bestånden riskerar att kollapsa och att de utsätts för överfiskning av EU:s alltför stora flotta.

Crowley (UEN)
Jag stöder Varelas ytterst kritiserade analys av kommissionens förslag. Dessa förslag är bristfälliga, och de kommer inte att uppnå syftet med en hållbar utveckling. Denna ståndpunkt delas av en majoritet av medlemsstaterna.
Inga studier, analyser eller rapporter av något slag har tillhandahållits angående den ekonomiska och sociala inverkan av dessa drastiska förändringar som kommissionen vill genomföra inom fiskets strukturpolitiska område.
Kommissionen har också kalkylerat ett budgetförslag för finansieringen av dessa förslag som saknar all logik. Kommissionens budgetförslag är grundat uteslutande på hypoteser, utan någon fast förankring. Kommissionen själv erkänner att dessa endast är troliga arbetshypoteser. Det här är ett fullständigt oacceptabelt sätt att hantera denna ytterst viktiga fråga.
Jag kommer att stödja Varelas betänkande till följd av alla dessa orsaker, och än viktigare, eftersom dessa förslag skulle innebära en 40-procentig minskning av den irländska vitfisksflottan och en förlust av omkring 2 000 arbetstillfällen.

Darras (PSE)
Visserligen tycker jag inte att det är helt fel att vidta en åtgärd som syftar till att dra in överflödiga fartyg från fiskeflottan, beroende på tillgången på marina reserver. Däremot är jag inte beredd att acceptera en sådan åtgärd om den inte är finansierad i dagsläget.
Denna brådskande åtgärd för att skrota fartyg skall inrättas utan hänsyn till anslagen från FFU. Och jag tycker inte att det är riktigt att medlemsstaterna skall tvingas omfördela anslag som redan beviljats och avsatts för andra ändamål. De mål för FFU-anslagen som föreskrivs i de nationella programmen, exempelvis den nödvändiga förnyelsen och moderniseringen av flottan, kan därför stå i konflikt med en skrotning.
Ett program för att dra tillbaka övertaliga fartyg från fiskeflottorna på EU-nivå kan exempelvis visa sig vara ett effektivt och rättvist sätt att identifiera eventuell befintlig överkapacitet i vissa medlemsstater och härigenom tillmötesgå kommissionens önskemål om att minska överkapaciteten i EU:s fiske.
Det vore kort sagt högst önskvärt att kommissionen reflekterar över en lösning som inriktar sig mer på de totala tillåtna fångstkvoterna än på oåterkalleliga skrotningsåtgärder och som har mer genomgripande socioekonomiska effekter för de berörda grupperna.
Eftersom betänkandet ligger i linje med dessa påpekanden kommer jag att rösta för.

Queiró (UEN)
Varelabetänkandet är mycket kritiskt mot kommissionens förslag. De enda uppgifter som kommissionen lägger fram i sitt förslag om en förordning om införande av en nödåtgärd från gemenskapen för skrotning av fiskefartyg är bara grova siffror. Dessa uppgifter om fiskeflottan har de flesta medlemsstater bedömt som orealistiska och, i många fall, felaktiga.
Inte heller har någon undersökning, analys eller rapport lagts fram om sociala och ekonomiska effekter av dessa drastiska förändringar på den strukturella fiskeripolitik som kommissionen vill införa.
Dessutom beräknar sedan kommissionen den budget som kommer att behövas för att finansiera dessa förslag på ett sätt som totalt saknar logik eftersom den endast grundas på antaganden utan någon verklighetsgrund, vilket kommissionen själv medger när den påpekar att dessa endast är troliga arbetshypoteser.
Medlemsstaterna har redan anslagit de här medlen för andra syften och är därför troligen inte så villiga att acceptera den här omfördelningen. Allvarliga finansieringsproblem kommer därför troligen att uppstå i ett sådant orealistiskt program som det här.
Ett så tydligt betänkande som detta förtjänar verkligen min röst.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag välkomnar verkligen det positiva arbete som föredraganden lagt ned, och det sätt jag röstade på visar min fullständiga solidaritet med de portugisiska ståndpunkterna i den här frågan. Det är faktiskt bortom allt förstånd att de nya åtgärderna innebär att de medlemsstater straffas mest som redan gjort stora nedskärningar i sin kapacitet (liksom i fallet Portugal som, faktiskt, långt överskridit de mål som satts) i stället för att direkt påverka flottorna i de länder som inte nått fram till de sänkningsmål som angivits i handlingsplanen för fisket (FUP), vilka borde vara de som får bära de nödvändiga nedskärningarna. Det är viktigt att Europeiska kommissionen en gång för alla inser att det system som den föreslagit - att uppmuntra till skrotning av fartyg genom att höja skrotningsbidraget men endast välja fartyg från medlemsstater som uppfyllt FUP-målen - till sist kommer att motarbeta det syfte som angivits för åtgärden. Dessutom är det värt att betona att det är mycket orättvist att försöka göra till exempel Portugal till föremål för en politik i vilken pengarna för dessa åtgärder skulle tas från fonder som nu anslagits för stöd till förnyelse av flottan. Tvärtom, det står ganska klart att program avseende stöd för förnyelse och modernisering av flottan - särskilt den portugisiska flottan - borde finnas kvar och att gemenskapens strukturstöd inte borde ges till skrotning av fartyg.

Meijer (GUE/NGL)
Till det rika Europa gränsar Afrika, den fattigaste världsdelen. Den här världsdelen med många dödliga sjukdomar, obetydlig industri, ökenbildning och kamp om mineraler säljer sina jordbruksprodukter och gruvprodukter till den rika världen. Tidigare, under kolonialtiden, skedde det under tvång. Nu verkar det avtalas frivilligt, men de får knappast chansen att göra något annat. Politiskt sett är kolonialismen slut men ekonomiskt sett fortsätter den. Det gäller även för fisket, till och med i ökande omfattning. Europeiska unionen hyr fiskegrund i de afrikanska ländernas territorialvatten och ekonomiska kustområden för de egna fiskeflottornas räkning, främst de från Spanien och Portugal. För fattiga länder är det en källa till snabba inkomster, men ingen lösning för framtiden. Om havet där snart kommer att vara lika utfiskat som Nordsjön så står de här länderna där med ett olösligt problem. De är egentligen redan nu i stort behov av havsnäringen för sin egen undernärda befolkning, och ett eventuellt överskott skulle de kunna exportera. I stället inskränker de sig till ett primitivt kustfiske, och sina fiskerättigheter säljer de till andra. Det måste snabbt bli ett slut på den situationen. Därför har jag allt mindre lust att rösta för en förlängning av sådana avtal, såsom i dag de för Senegal och Angola.

Cushnahan (PPE-DE).
Herr talman! I fråga om detta specifika resolutionsförslag vill jag säga att jag är bestört över det opportunistiska hyckleri som vissa grupper och vissa individer i denna kammare uppvisat. Jag instämmer till fullo i kommentarerna från min kollega Poettering, när han kritiserar dem för att göra anspråk på att vara denna kammares moralväktare. 
Alla Europaparlamentariker vill ha en rättvis stadga eftersom den är en kvarsten om halsen, och när vissa individer spelar dessa opportunistiska politiker kommer pressen i mitt hemland och i andra länder att gripa tillfället att skälla ut parlamentet. Tyvärr tar pressen inte någon notis om parlamentets verkliga arbete, det seriösa arbete som utförs, om det så handlar om utrikespolitik, främjande av mänskliga rättigheter och demokrati, eller förvisso om andra frågor, utan de kommer att koncentrera sig på den här sortens frågor.
Men den andra orsaken till att jag förbittras över det opportunistiska hyckleriet är följande: de ledamöter som klagar över det nuvarande systemet är inte tvungna att stå för sina resekostnader. De kan gå till kassakontoret och få ersättning för resekostnaderna. Om de anser att det är ett felaktigt system borde de leva som de lär. Till vissa ledamöters heder, särskilt de nederländska, skall sägas att de endast mottar en ersättning för biljetter. De som anser att systemet är felaktigt borde leva som de lär; de borde endast lämna in sina biljetter för ersättning och inte utnyttja andra kostnader eller fortsätta med detta slags hyckleri.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag talar som representant för en allians av opportunister och hycklare. På EPLP:s [labourpartiets ledamöter i Europaparlamentet] vägnar vill jag säga att vi är ivriga anhängare av att en ledamotsstadga skall införas före valet till Europaparlamentet år 2004. Den brittiska delegationen för labourpartiet röstade därför för resolutionsförslaget från ELDR-gruppen, Gruppen De gröna och GUE/NGL-gruppen. Det reflekterar på bästa sätt hela delegationens önskan om genomblickbarhet och ett lönesystem för Europaparlamentarikernas löner och utgifter. Det gjorde även de enskilda resolutionsförslagen från dessa grupper, vilka vi också röstade för.
I resolutionsförslaget från PPE-DE-gruppen och PSE-gruppen stöder man den befintliga texten från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och det inbegriper den omtvistade primärlagstiftningen som rådet inte godtar. Således är det nästan säkert att det kommer att stranda. I texten klargörs inte kravet på en fullständig och genomblickbar reform av alla ledamöters utgifter. I all vänskaplighet gentemot våra kolleger i PSE-gruppen är detta inte en ståndpunkt som vi kan godta.
Resolutionsförslaget från PPE-DE-gruppen och PSE-gruppen uppmanar dessutom kommissionen att ge sin åsikt om texten från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden innan den har diskuterats av oss i plenum. För oss inom den brittiska delegationen för labourpartiet förefaller detta vara ett recept på ytterligare dröjsmål. Det kommer i grund och botten att vara vårt problem och vårt ansvar.

Bonde, Farage, Sandbæk och Titford (EDD)
Under omröstningen om stadgan har vi röstat för att man skall uppnå insyn och jämförbarhet och undvika dolda inkomster, samt för att man skall avskaffa resebidragssystemet i syfte att uppnå ett system för återbetalning av faktiska omkostnader. Vi har röstat för detta även om vi principiellt är motståndare till begreppet lika lön, eftersom vi anser att Europaparlamentets ledamöter skall avlönas på samma sätt som sina kolleger i medlemsstaterna.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Vi har röstat för alla ändringsförslag som går i riktning mot en större öppenhet i lönesystemet och systemet för pensioner och ersättningar avsedda att täcka nödvändiga utgifter, samt mot likabehandling för ledamöterna.
Trots detta har vi inte röstat ja till betänkandet i dess helhet, eftersom vi anser att två principer bör gälla, principer som inte nämns i någon resolution:
1 - En parlamentarikers lön skall inte överskrida en yrkesarbetares lön.
2 - De folkvalda företrädarna skall när som helst kunna avsättas av väljarna. Vi är rentav förvånade över att de som klagar över klyftan mellan de folkvalda och folket inte tänker på att ta upp en idé som med stor säkerhet skulle uppskattas av befolkningen.

Doyle (PPE-DE)
Det är parlamentets skyldighet att utarbeta en stadga för dess ledamöter (som relaterar till frågor kring löner, pensioner, social- och sjukförsäkringar, skatter och immuniteter). Kommissionen har rådfrågats, och rådet är tvunget att godkänna stadgan. Parlamentets förslag till ledamotsstadga (föredragande: Rothley) har godkänts genom Europaparlamentets resolutionsförslag, och talmanskonferensen gav i juni mandat åt talman Cox att åta sig förberedande samtal med medlemsstaternas regeringar och att avlägga rapport till talmanskonferensen inom ramen för yttrandet om Rothleybetänkandet. 
Jag röstade för en rättvis stadga för alla ledamöter, vilken bör gå hand i hand med ett rättvist, ärligt och öppet utgiftssystem. Rådet bör ange vad slags problem man har, om man har några, med ståndpunkten i Rothleybetänkandet - och såhär inför utvidgningen är behovet att slutföra denna fråga trängande - så att löner och villkor för nästkommande parlaments ledamöter tydligt har fastställts i förväg.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi röstade mot den här resolutionen för att på nytt bekräfta att vi är totalt oense med införandet av ett månatligt parlamentsbidrag, samma för alla ledamöter oavsett vilka stater de företräder, eftersom vi anser att ledamöternas löner borde grundas på samma löner som ledamöterna i de nationella parlamenten i de länder där de valts, där den sociala verkligheten ser annorlunda ut.
Om det förslag som ingår i det förslag till betänkande som Rothley utarbetat om ett förslag till ledamotsstadga antogs, skulle vi yrka på att det vore mycket omoraliskt att ha ett parlamentsbidrag på 8 500 euro (cirka 1 700 000 portugisiska escudos) per månad, särskilt när det gäller portugisiska ledamöter, om vi jämför det med de löner som arbetare tjänar i Portugal.
Dessutom väljs Europaparlamentets ledamöter i nationellt sammanhang. Därför är de, och borde fortsätta att vara, kopplade till detta nationella sammanhang. Det förslag som stöder ett enda parlamentsbidrag passar även in i ett federalistiskt koncept om ledamöternas mandat och försöker förvandla dagens ?nationella ledamot av Europaparlamentet? till morgondagens ?europeiska ledamot av parlamentet?, vilket är något som vi inte håller med om.

Meijer (GUE/NGL)
Mitt parti, det socialistiska partiet i Nederländerna, är för ett system varvid alla ledamöter i Europaparlamentet får ett lika stort belopp på till exempel 2 000 euro i månaden, endast verkliga och nödvändiga omkostnader ersätts, parlamentsledamöterna betalar normal skatt i det land där de är bosatta och inte har några juridiska förmåner jämfört med andra medborgare. Parlamentsledamöter har inte valts för att ge sig själva förmåner utan för att representera väljarna. Som svar på kritiken om förmåner diskuterades år 1998 och år 2002 en stadga för parlamentets ledamöter. En sådan stadga vore bra om den gjorde slut på förmånerna, en för hög inkomst och alla möjligheter att höja den inkomsten extra genom att göra missbruk av ersättningen för omkostnader. Tyvärr yrkar vissa parlamentsledamöter på en sådan stadga för att befästa och öka sina förmåner. För några år sedan hörde jag till min förvåning under en förberedande debatt i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden föredragande Rothley och flera andra ledamöter berätta att det var under deras värdighet att inte ha en topplön. I dag försöker de två största partigrupperna få igenom det här mycket omstridda betänkandet utan diskussion och ändringar och sätta stopp för sökandet efter bättre lösningar. Kanske till och med i hopp om att rådet förkastar en sådan stadga.

Coelho (PPE-DE)
Det är mycket viktigt att vi stämmer den olagliga invandringen i bäcken och vidtar effektiva åtgärder mot de personer som är inblandade i människohandel och människosmuggling (den tredje mest lönsamma verksamheten för organiserad brottslighet) samt ekonomiskt utnyttjande av migranter.
Det måste finnas en gemensam EU-politik som är inriktad på förebyggande, undertryckande samt effektiv och avskräckande bestraffning av dessa brottslingar, men det är lika viktigt att vidta åtgärder för att skydda offrens säkerhet och värdighet. Särskild uppmärksamhet borde ägnas åt situationen för de mest utsatta personerna, som kvinnor och barn. Enligt en uppskattning som gjorts av Internationella organisationen för migration berör människohandel och människosmuggling mellan 700 000 och två miljoner kvinnor och barn över hela världen varje år.
Jag röstade för det här betänkandet eftersom det föreslagna direktivet, genom att ett tillfälligt uppehållstillstånd utfärdas för offren för olaglig invandring och människosmuggling, gör det möjligt för dessa offer att samarbeta vid identifikationen och åtalet av dem som utför dessa brott.
De här nätverkens offer, vilka ofta utsatts för våld, hot, missbruk och utslagning, måste få försvara sig och måste få hjälp att befria sig från smugglarna och handlarna, vilka utnyttjar deras sårbara ekonomiska och sociala situation. De borde få möjlighet att starta ett nytt liv, med tillgång till lämplig bostad, medicinsk och psykologisk vård samt tillträde till arbetsmarknaden, utbildning och yrkesutbildning.
Det här är ett sätt att förstärka instrumenten för bekämpning av olaglig invandring, människohandel och människosmuggling.

Darras (PSE)
Slutsats nr 3 från Europeiska rådet i Tammerfors är tydlig: Europeiska unionen måste ?sätta stopp för den illegala invandringen?.
Genom att införa ett tillfälligt uppehållstillstånd för offer för medhjälp till olaglig invandring och människohandel som hjälper medlemsstaterna att bekämpa de illegala nätverken genom att samarbeta med rättsliga myndigheter och polis försöker man i detta direktiv bemöta det allvarliga problemet med den ökade illegala invandringen. Det gäller särskilt problemet med människosmugglare som organiserar sig i nätverk och som drivs av andra motiv än humanitära skäl, utan att förglömma exploateringen av utlänningar i samband med människohandel.
Detta uppehållstillstånd kan förnyas var sjätte månad och ger innehavaren tillträde till arbetsmarknaden, yrkesutbildning och annan utbildning (artikel 12). Vid omröstningen i utskottet antogs dock ett ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som innebär att detta tillträde slopas för innehavare av tillfälligt uppehållstillstånd.
Jag kommer därför bara att stödja detta betänkande om kammaren förkastar ändringsförslag 27 och 7, som innebär att artikel 12 i kommissionens förslag utgår, jämte tillhörande skäl. Det är själva kärnan i direktivet som står på spel.

Ducarme (ELDR)
Mellan 700 000 och 2 miljoner människor, till största delen kvinnor och barn, faller varje år offer för människohandeln.
Människohandeln är den tredje största illegala inkomstkällan efter vapensmuggling och narkotikahandel. Den genererar vinster på mellan 5 och 7 miljarder dollar årligen. Antalet barn i barnhandeln är redan nu tio gånger högre än antalet slavar i slavhandeln när den var som mest omfattande. Denna handel är den form av tvångsarbete som ökar mest.
Människohandeln är ett gissel som berör alla delar av världen och som i globaliseringens kölvatten är på väg att anta oroande proportioner.
De kriminella nätverken har mycket snabbt insett vilka enorma vinster de kan göra sig genom att utnyttja den svåra belägenhet människor som vill utvandra befinner sig i. Förslaget till direktiv om inrättande av ett tillfälligt uppehållstillstånd som skall utfärdas till de offer för medhjälp till olaglig invandring och människohandel som samarbetar med behöriga myndigheter, ett förslag som i dag föreläggs ledamöterna för omröstning, är ett av de instrument som kan bidra till att bekämpa detta gissel.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det här betänkandet följer nära det förslag till direktiv som lades fram av kommissionär António Vitorino, vilket syftar till att bekämpa smugglingen av invandrare och människohandeln, utan att göra en klar åtskillnad mellan de två, vilka är mycket olika. Man är faktiskt mer intresserad av att bekämpa olaglig invandring än att skydda offren. Föredraganden försöker göra viss åtskillnad men endast delvis och utan att dra alla slutsatser av detta.
Vi stöder idén att ge stöd till offren för smuggling av och handel med invandrare, men vi kan inte acceptera det sätt på vilket kommissionen försöker att göra det eftersom den behandlar offer för människohandel i prostitutionssyfte på samma sätt som den behandlar olagliga invandrare som söker arbete i Europeiska unionen och endast hamnar i en illegal tillvaro på grund av den oacceptabla inställningen hos gemenskapens institutioner, vilka försöker förvandla Europeiska unionen till ett ?Fort Europa? i stället för ökat stöd till samarbete med deras ursprungsländer och stöd till deras integrering.
Staten borde inte ta till hotet om utvisning för att pressa offren till samarbete med polisen och de myndigheter som leder utredningen. Tvärtom borde det skydd som offren får från början innehålla en garanti för uppehållstillstånd och tillträde till asylförfarande samt medicinska och sociala tjänster, oavsett huruvida offren samarbetar i bekämpandet av denna handel och smuggling eller inte.
Därför röstade vi mot betänkandet.

Kirkhope (PPE-DE)
Även om delegationen för de brittiska konservativa är för ett åtal mot dem som bedriver människosmuggling är denna åtgärd inte en effektiv metod för att ta itu med sådana brottslingar. Genom att tillåta illegala invandrare att stanna i en medlemsstat, även om det skenbart är i syfte att åtala anstiftarna, kommer direktivet att leda till att detta asylsystem lätt kan missbrukas. Om denna lagstiftning skulle genomföras kommer problemen att förvärras. Vi bör i stället angripa dessa förhållanden som enskilda stater, och vidta strängare åtgärder för att hindra människosmugglare och falska asylsökanden.

Krivine (GUE/NGL)
Vi stöder principen om att skydda offren för människohandelns nätverk. Kommissionens förslag är emellertid rent perverst i sin dubbelhet. Att ge illegala invandrare som hjälper medlemsstaternas myndigheter att bekämpa nätverken för illegal invandring ett tillfälligt uppehållstillstånd på 6 månader med möjlighet till förlängning är helt otillräckligt. I sin nuvarande form kommer denna åtgärd inte att erbjuda några incitament för att bryta den illegala invandringens onda cirkel. Offren kommer fortfarande att lyda under nätverken och maffian. Ett heltäckande skydd för offren måste först och främst ge dem ett permanent uppehållstillstånd, tillträde till asylförfaranden och obegränsat och villkorslöst lika tillträde till läkarvård, sociala tjänster och till arbetsmarknaden. Vi kan inte lägga oss under dessa minimikrav. Jag har röstat mot betänkandet.

Lund och Thorning-Schmidt (PSE)
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Sörensens betänkande (A5-0397/2002). Vi håller med om att det finns fördelar med att Europeiska unionen antar bestämmelser om tillfälligt uppehållstillstånd i syfte att bekämpa organiserad illegal invandring och människohandel.
Vi är dock medvetna om att förslaget rör ett område som omfattas av avdelning IV i EG-fördraget och därför inte gäller för Danmark, jfr protokollet om Danmarks ställning.

Meijer (GUE/NGL)
Den som vill spåra upp och bestraffa brottslighet skall inte angripa offren utan gärningsmännen. Alltså narkotikahandlare, människosmugglare och sexuella exploatörer i stället för narkomaner, flyktingar och vilseledda kvinnor som mot sin vilja sätts i arbete inom prostitutionen. Inte bara offrens hälsa, boende och inkomst behöver stödjas utan även deras möjlighet att vittna i en rättegång och kräva skadestånd från dem som tjänat pengar på dem. Jag känner till de insatser som föredraganden i flera år gjort för kvinnor som hamnat i svårigheter inom prostitutionen i Antwerpen, och det var från början också ett skäl till att invänta hennes förslag med sympati. De förslagen, eller de kompromisser som hon nu försvarar, visar sig dock vara otillräckliga. Antagligen är det därför som en bred majoritet av det här parlamentet, som oftast inte ser så mycket till hur människor har det som har fördrivits till samhällets utkanter, röstade för vid behandlingen i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Offrens möjlighet till fortsatt uppehåll är så begränsat att diskussionen inom min partigrupp lett till slutsatsen att det i det här fallet ändå är bättre att rösta mot. Vi vill inte medverka till en reglering som ger illusioner men otillräcklig trygghet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag har instämt med det här betänkandet eftersom jag tycker att det i praktiken genomför flera avsiktsförklaringar om det skydd som borde ges till många av dem som varje dag är försvarslösa offer och sedan ser sig själva summariskt utvisas från de länder de trodde de kunde få en givande framtid i. Dessutom är villkoret för den åtgärden att offret verkligen samarbetar med de nationella myndigheterna i syfte att rulla upp nätverk för olaglig invandring. Det kommer säkerligen att innebära att andra medel för att erhålla rättigheter som annars vore otillgängliga undviks. Det kan faktiskt vara ett sätt att övertala offer att peka ut brottsförövarna och, under juridiskt skydd från medlemsstaten, befria dem från det nät av beroende som vävts runt om dem och ofta utgör ett fängelse som de inte kan fly från.
På en annan nivå tror jag att perioden på 30 dagars betänketid och sättet för utfärdande av tillfälliga uppehållstillstånd är lämpliga eftersom en sådan kort tid kommer att förhindra att ogrundade förhoppningar väcks i onödan. Jag beklagar dock att det tillfälliga uppehållstillståndet inte förnyas om ett domstolsbeslut stoppar åtalet mot handlarna/smugglarna eftersom jag tycker att offrens samarbete med myndigheterna borde bli bättre belönat oavsett resultatet av de åtgärder som vidtagits mot handlarna/smugglarna.

Berthu (NI)
Vi har röstat mot Europaparlamentets resolution om kommissionens arbetsprogram för 2003, först och främst för att resolutionen är ett stöd för detta arbetsprogram, som jag redan har kritiserat i mitt inlägg av den 20 november, och även för att det innehåller andra förslag som vi inte ställer oss bakom, exempelvis kravet på stadgar för och finansiering av de så kallade europeiska politiska partierna.
I mitt inlägg av den 20 november ifrågasatte jag bland annat bestämmelserna om invandring i arbetsprogrammet. Jag tycker inte att de motsvarar problemets allvar. Kommissionens ordförande gjorde bara saken värre när han besvarade talarnas inlägg i slutet av debatten. Han brast nämligen ut i en lovsång över invandringen där han bland annat kom med följande uttalande: ?total integration är en viktig målsättning i ett öppet samhälle, med fullständig respekt för alla kulturer, så att vi får icke-konfliktladdade samhällen ...?. Man kan påpeka för honom att ?fullständig respekt? för alla kulturer inte leder till ?total integration?, utan till ett mångkulturellt samhälle. Och att det mångkulturella samhället i realiteten är ett mångkonfliktladdat samhälle.

Figueiredo (GUE/NGL)
Den resolution som antogs i dag innebär ett stöd för ett Europeiska kommissionens program för 2003 som upprepar grundlinjerna i den nuvarande politik som förs på EU-nivå, i grunden karaktäriserad som neoliberal, federalistisk och militaristisk. Bland annat
prioriterar den inte de åtgärder som behövs för att säkra en ekonomisk och social sammanhållning inom en utvidgad europeisk union genom en ökning i de finansiella anslagen som är avsedda för de länder, regioner och sektorer som påverkas mest,
innebär den, inte ens det minsta, inte någon omprövning av stabilitetspakten och de politiskt ekonomiska och politiska syften som ligger till grund för den,
ifrågasätter den verkligen inte de avregleringsprocesser som avtalades vid Europeiska rådet i Lissabon och i Barcelona,
kritiserar den inte en ?sysselsättningspolitik? som grundar sig på flexibilitet och ökad arbetsosäkerhet,
kritiserar den inte tillämpandet av den ?öppna samordningsmetoden? inom pensionssektorn, vars syfte är en attack mot den offentliga sociala tryggheten och dess dominans av privat kapital,
ifrågasätter den inte den avregleringsprocess som avtalades av Världshandelsorganisationen i Doha, vilken bidrar till försämringen av ojämlikheten på världsnivå och avregleringen av offentliga tjänster.
Avslutningsvis kan jag inte låta bli att kritisera de fyra EP-gruppernas avsikt att återigen inleda inrättandet av ?europeiska politiska partier? när Nicefördraget har trätt i kraft.

Krivine (GUE/NGL)
Kommissionen har i sitt lagstiftningsprogram och arbetsprogram för 2003 fastställt tre prioriterade områden: utvidgningen, ökad säkerhet och stabilitet samt ekonomin.
Vi är inte nöjda med att dessa prioriteringar behandlas ur ett i huvudsak budgetrelaterat och bokföringsmässigt perspektiv, och vi är förkrossade över bristen på ambition och vidsynthet i programmet. I fråga om utvidgningen är huvudfrågan det påtvingade införlivandet av gemenskapens regelverk i den gemensamma marknadens namn. Vad de nya medlemsstaterna behöver är i stället solidaritet, demokrati och allmännyttiga tjänster. När det gäller säkerhet och stabilitet kommer kommissionen i skydd av dogmen om terroristbekämpning att fullfölja sina frihetsinskränkande projekt och planer på att kriminalisera invandrarna. Europeiska unionens politik för en rättvis och hållbar fred i Mellanöstern har inte heller givit mycket resultat. Det är nödvändigt med en ny politik som måste bygga på att gränserna öppnas, att diktaturer bekämpas, att skatteparadisen försvinner och att de förtryckta befolkningarna får stöd. När det gäller ekonomin fortsätter kommissionen, trots erkännandet av stabilitetspaktens ?dumhet?, sitt uppdrag att strama åt budgeten, avreglera marknaden och privatisera de allmännyttiga tjänsterna. Det Europa de bygger är medborgarfientligt. Jag har förkastat detta program.

Hudghton (Verts/ALE).
Herr talman! Europeiska rådet (fiske) i december kommer att ha en bastant arbetsordning när det gäller att komma överens om det första paketet av reformförslag till den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen säger att man härigenom vill ha nya och bättre arbetsmetoder, som i större utsträckning inbegriper de berörda parterna och som verkar för ett flerårigt, för flera arter, ekosystembaserat synsätt till förvaltningen. Och likväl tycks kommissionen, på precis samma gång, vara fast besluten att genomdriva sina nuvarande förslag om en återhämtning för torsk och kummel, vilka jag anser vara så pass annorlunda än tidigare versioner att de borde läggas fram för ytterligare överläggningar. Jag anser också att om man forcerar fram en överenskommelse om detta förslag, med dess vittgående konsekvenser, kommer det alldeles säkert att stjälpa reformförslaget om den gemensamma fiskeripolitiken och hindra varje förestående insikt från rådet om att EU verkligen menar det när man konstaterar att man vill sköta saker och ting på ett bättre sätt. Jag anser att rådet bör koncentrera sig på reformen, få ordning på den och sedan omedelbart genomföra den, och att man skall upprätta ett regionalt rådgivande organ så att de berörda parterna kan ta del av lösningen på torsk- och kummelkrisen och inte bara ses som dess problem.

van Dam (EDD)
Kommissionen lade förra veckan fram genomgripande kvotförslag, förslag som snarare inspirerats av den politiska hållbarheten än av en uppriktig oro för det dåliga torsktillståndet. I stället för ett förbud mot torskfiske och industriellt fiske vill kommissionen begränsa den nederländska plattfiskeflottans minimala bifångst av torsk. Ett sådant handlingssätt kallar vi att hälla vatten på en gås.
Hanteringen av fiskbestånd, och de sammanhängande kvoterna, är beroende av en god registrering av fångsterna. Efter ett rejält misstag på 80-talet har den registreringen i Nederländerna blivit nästan vattentät. Av den fisk som förs hem registreras 99 procent och säljs via fiskeauktionerna. Hur är det i de andra medlemsstaterna? Hur kan det vara så att en av de större medlemsstaterna exporterar dubbelt så mycket fisk än vad deras fiskare tar i land enligt registreringen?
I betänkandet av Jové Peres uppmanas helt rätt till en noggrann kontroll och harmoniserade sanktioner. Det är hög tid att göra något åt det här. De medlemsstater som inte bara på pappret utan även i verkligheten fiskar enligt sina kvoter drabbas nu hårdast.

Meijer (GUE/NGL)
Sedan urminnes tider har det varit självklart att människor inte bara äter upp djur utan även använder dem till alla andra ändamål som kan medföra fördelar. Hund-, tupp-, och tjurfäktningar, användandet av draghundar, massiv uppfödning av pälsdjur för deras päls, drevjakt och djurförsök hör till de avarter som därigenom uppstått. Under tiden växer hos en ofta bättre utbildad ung generation uppmärksamheten för husdjurs, lantdjurs och vilda djurs välbefinnande, och djurförsök anses allt mindra självklara. Djurförsök används för militära ändamål, smink och läkemedel. Enligt föredraganden följer sju medlemsstater, däribland även Nederländerna, inte det befintliga direktivet om skydd av djur som används för försök och andra vetenskapliga ändamål. Hon kräver därför med rätta att det före slutet av 2003 läggs fram ett förslag om skärpning av det här direktivet, inriktat på bättre kontroll, obligatorisk etisk bedömningsprocedur, ett förbud mot försök på vildfångade primater och ävenledes ett förbud mot att missbruka djur för utveckling av kemiska vapen och kosmetika. Tyvärr handlar det ännu inte om riktig lagstiftning utan om ett försök att uppmana kommissionen till att ta ett initiativ. Till skillnad från andra parlament så kan det här parlamentet tyvärr inte fatta några beslut utan sådan medverkan.

Saint-Josse (EDD)
I dag är två alternativ möjliga. Antingen använder man djur för försök och vetenskapliga ändamål, eller också människor. Vi har helt medvetet valt djur för att vetenskapen skall gå framåt och för att skapa den moderna läkarvetenskap som uppfunnit antibiotika och vaccin.
Därför säger vi ja till att slopa djurförsök när det finns godkända alternativa metoder och när djurarterna i fråga är utrotningshotade.
Föredragandens förslag är oacceptabla. Att förbjuda utveckling och provning av vapen på djur, avbryta utveckling av nya kosmetiska produkter i brist på säkra alternativa testmetoder på människor och förbjuda användning av primater för att utveckla nya vaccin innebär att man riskerar människors hälsa.
Att inrätta en central inspektionsmyndighet för EU:s offentliga och privata inrättningar, där sådana försök skall utföras, bidrar inte heller till att lösa problemet med djurförsök.
Att vi röstar nej till detta betänkande innebär inte att vi åsidosätter djurens intresse, utan att vi i stället försvarar människans intresse. Vi får inte sätta djuren före människan och människans hälsa.

Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.

Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.

Talmannen.
Kära kolleger! Jag har i dag det stora nöjet att på Europaparlamentets vägnar få välkomna Perus president Alejandro Toledo.
(Applåder)
Vi möttes vid protokollingången, och det var bitande kallt ute den här morgonen. Jag försäkrade presidenten att välkomnandet av honom i detta parlament förvisso är mycket varmt.
Herr president! Valet av er den 3 juni 2001 markerade en nyorientering av det politiska livet i ert hemland och ett steg mot ett befästande av demokratin. Era prioriteringar för er administration - arbetstillfällen av god kvalitet, kampen mot fattigdom, förstärkandet av demokratin och rättssäkerheten - är värden som denna kammare ansluter sig till, tror på och verkar för.
Jag känner till att ni, redan innan ni tillträdde ert ämbete, uttryckte ett ivrigt intresse att förstärka de befintliga förbindelserna mellan Peru och Europeiska unionen. Så vi är särskilt glada över att ni är här i dag och förvisso denna vecka. Det här är en mycket viktig tidpunkt för det här parlamentet och för denna gamla kontinents och Europeiska unionens historia. Vi närmar oss det avslutande ögonblicket i en lång utvidgningsprocess där ett stort antal medlemsstater kommer att anslutas till vår union. Som ni kanske kan föreställa er är vi, vid den här tidpunkten, uppfyllda av denna aktivitet som både är komplicerad och krävande.
Er närvaro här i dag påminner oss om vår plikt att se bortom vår egen själviakttagelse och att nå ut till den yttre världen. Genom att ni är här i dag erinrar ni oss om att vi, i samma stund som vi tar ett steg framåt mot en stor och ny strömning av europeisk integration, bär ett vidare globalt politiskt ansvar. Jag tackar er även för denna erinran.
Vi stöder EU:s avtal med Andinska gemenskapen, och vi ser fram emot att fördjupa detta avtal, vilket förvisso var intentionerna vid toppmötet med de latinamerikanska och västindiska staterna i Madrid i år. Jag är också medveten om ert intresse för ett internationellt humanitärt bistånd för att försöka mildra fattigdomens effekter och för Guayacil-deklarationen från juli 2002. Vi delar många perspektiv, och jag ser nu fram emot att få lyssna till er. Jag bjuder er att tala inför Europaparlamentet.
(Applåder)

Toledo
Herr Pat Cox, talman i Europaparlamentet, herr ordförande i kommissionen, herr ordförande i rådet! Det är verkligen en ära att vara här på en plats som är en förebild för demokratin i världen. Trehundrasjuttiofyra miljoner européer som beslutade sig för att ta varandras händer för att tillsammans bygga en mer integrerad värld, en värld som omfattar mer än förhandlingar och handel.
I dag är jag här som Perus författningsenliga president. Förra gången i Strasbourg besökte jag er i egenskap av blivande president. Herr talman, min övertygelse att vara en rebell för demokrati och frihet, mänskliga rättigheter och miljö har dock inte förändrats.
(Applåder)
Europa spelar en avgörande roll i världen, och ni måste tillåta mig att i dag göra helt ärliga reflektioner tillsammans med er. Det finns inte plats i världen för att vara selektivt global. Globaliseringen kan inte begränsa sig till investeringar, handel och finanser. Om det finns några aspekter där globaliseringen verkligen har ett innehåll är det när vi talar om demokrati, frihet, mänskliga rättigheter och miljö. Demokratin har inte någon nationalitet, och de mänskliga rättigheterna har ingen färg. Vi har ett ansvar att lämna en värld det går att leva i till kommande generationer, en värld där våra barn och barnbarn i lugn och ro kan inandas inte bara demokrati utan en hälsosam miljö, en värld där de fabriker som genererar rikedomar inte förstör den miljö som framtida generationer skall ärva av oss.
Det är sant att vi behöver integreras ekonomiskt och finansiellt. Det är sant att Latinamerika i dag mer än någonsin behöver diversifiera sina handelsförbindelser och finansiella förbindelser. Men det är också sant att tiden har kommit att vi integrerar oss utan att vi förlorar vår nationella identitet, att vi tar till oss globaliseringen och konkurrensen utifrån förutsättningen att vår mångfald är vår styrka. Låt oss inte låta globaliseringen skapa en enhetlig kultur i världen. Det skulle vara hemskt om Kentucky Fried Chicken eller McDonald's skulle vara en del av världskulturen. Jag motsätter mig det. 
(Applåder)
Att vara global och konkurrenskraftig innebär inte att slita sönder den egna nationella identiteten. Att vara konkurrenskraftig innebär inte att man fråntar världens kvinnor och män deras människovärde. Att vara en del i den nya CNN- eller Internetkulturen, som låter oss surfa i världen, skiljer oss inte från våra språk, vår föda, våra kulturella egenskaper. Herr talman! Jag uppmanar i detta parlament, som jag hyser stor respekt för, till att vi skall göra allt vi kan för att försöka ge globaliseringen ett humant ansikte. 
Vi kan inte tala om globalisering, konkurrens, när flera miljoner kvinnor och män i världen i kväll går till sängs utan att veta om de har något att äta i morgon. Globaliseringen måste vara innefattande för att vara hållbar i längden, den måste ha ett humant ansikte och den måste innefatta dem som i dag lever marginaliserade. I Latinamerika lever 44 procent av befolkningen under fattigdomströskeln, 21 procent lever under tröskeln för extrem fattigdom, dvs. med en dollar per dag.
Om ni inte har ett socialt hjärta ber jag er tänka i handelstermer. Se till det slöseri med händer som kan ta del i den produktiva processen för att få ekonomin att växa på ett hållbart sätt. Se till vilket slöseri det är med denna potentiella marknad som utgörs av 44 procent av latinamerikanerna, som kan konsumera mer bröd, mer mjölk, mer skjortor, mer skor. Om ni inte vill se det i termer av social rättvisa, se det i termer av affärsmöjligheter.
I dag har jag kommit för att dela med mig av en oro som ligger latent i Latinamerikas hjärta. Jag tog upp den vid toppmötet mellan presidenter i Guayaquil, och jag har tagit upp den i Förenta nationernas generalförsamling. I dag vill jag med både stor värme och ärlighet lätta mitt hjärta i en fråga där det återstår mycket att göra, men jag tar upp den som en idé. Utvecklingsländerna, och i synnerhet Latinamerika, står inför en enorm utmaning, dvs. utmaningen att kunna harmonisera hanteringen av en ansvarsfull ekonomisk politik. Vi har levt under 30 år med strukturanpassningar, 30 år då man begärt att vi skall få ordning på vår ekonomi. Vi har försökt, vissa mer än andra, med större eller mindre stränghet. Men efter 30 år av strukturanpassningar har vi inte klarat av att binda ekonomin. Vi har inte klarat av att koppla strukturanpassningen till en ny etapp med hållbar ekonomisk tillväxt som ger värdiga arbetstillfällen till folket, som ger intäkter, som ökar den interna konsumtionen och som därmed leder till höjd levnadsstandard för befolkningen.
Vänner i detta parlament! I Latinamerika börjar en tyst desillusion om demokratin att blossa upp. Vi står i dag inför ett dilemma som nordamerikanerna skulle definiera genom att säga att man måste förena Wall Street med Main Street. Inför de grytor som ljuder i Argentina, i Venezuela, i Ecuador, i Colombia eller i Uruguay kan vi inte stänga vare sig ögon eller öron. Det finns en röst vi måste lyssna på. Folk börjar säga: ?så mycket demokrati, men var är jobben, så mycket demokrati, men varför så stor fattigdom?. De industrialiserade länderna säger att de tror på att stärka de demokratiska institutionerna. De industrialiserade länderna säger att vi bör hoppa på globaliserings- och konkurrenståget, och vanligt folk säger: ?kan så vara, men hur gör jag för att tillfredställa min familjs allra mest elementära behov i morgon?? 
Jag vet att jag avsiktligt förenklar argumentationen för att föra fram att det är ett stort problem att förena en ansvarig hantering av den ekonomiska politiken. Trettio år av anpassning som inte fungerat bör inte leda oss till oansvarighet. Det bör inte ge oss budskapet att vi bör återvända till populismen. Men något måste göras. Kvinnor och män i Latinamerika börjar gå ut på gatorna för att protestera, och då de gör det är det en direkt eller indirekt kritik av demokratin. Jag, som är en fanatisk älskare av frihet, demokrati, mänskliga rättigheter och miljö, säger er att det är farligt. Men jag kan inte stänga ögon och öron för det jag ser och hör.
I Peru är 54 procent av kvinnor och män dömda att leva under fattigdomströskeln, och 23 procent dömda att leva under tröskeln för extrem fattigdom. Vad säger vi åt dem? Vi tror på demokratin. En del säger dessutom fortfarande ?med Fujimori, under diktaturen, hade vi det bättre?. Något håller på att hända i regionen.
Jag vet att ni är helt uppe i att lösa den enorma utmaningen att integrera er i Europa, och jag kanske stör er uppmärksamhet genom att uttrycka denna min oro. Om jag gör det ber jag dock inte om ursäkt. Jag vill tala om att det finns en kontinent som är beredd att köpa och sälja, som är beredd att leva i en demokrati, att försvara de mänskliga rättigheterna och skydda miljön. Jag hoppas att processen att integrera Europa, som jag beundrar, inte leder till att det som sker på en lovande kontinent glöms bort.
I april och maj kommer medlemsstaterna i Rio-gruppen att träffas i Lima, och jag har avsiktligt begärt att huvudtemat skall vara att söka finansiella mekanismer som gör det möjligt att finansiera styrning och demokrati i Latinamerika. Demokratin kostar. Den är som en planta som man efter sådd måste vattna. Vi kan inte ta den för given. Vårt hjärta blöder varje gång vi ser en systernation som Argentina. Det gör oss sorgsna att se en möjlig följa-John-effekt i regionen. Hur ansvarsfullt vi än hanterar den ekonomiska politiken finns det inget pansar som kan hindra att en följa-John-effekt ännu en gång uppstår och som leder till att pendeln slår över mot nya auktoriteter med andra ansikten i regionen.
Demokratierna kan inte längre störtas med traditionella militärkupper, men demokratin kan försvagas på grund av brist på konkreta resultat för de fattiga.
Vi har bett två internationella organ att hjälpa oss att finna finansiella mekanismer som möjliggör en vitalisering av styrning och demokratin, förutom överenskommelserna med Internationella valutafonden och Världsbanken. De fastställer skuldnivåer, och vi åtar oss förpliktelser över nivåerna på skatteunderskottet, och jag håller med om det.
Vi kan inte ägna oss åt populism eftersom konsekvenserna är hyperinflation, och hyperinflation leder till att de fattiga blir ännu fattigare. Men vad hjälper det oss att inte ha en inflation? Vad tjänar det till att slaviskt uppfylla internationella valutafondens recept? Min regering har nyligen undertecknat en överenskommelse med fonden, men vad tjänar den till om den inte leder till de resultat som de fattiga förväntar sig och de då börjar förlora tron på demokratin?
Det är nu dags att sätta oss ned tillsammans för att på ett kreativt sätt tänka ut hur vi skall hitta andra finansiella mekanismer än utlandsskulderna. Mekanismer som, utan att bryta skatte- och valutadisciplinen, ger oss större finansiell frihet att investera i offentliga arbeten som ger sysselsättning och som gör det möjligt att styrningen och demokratin i regionen inte hotas.
Vänner här i parlamentet! För två veckor sedan hölls regionala och kommunala val i mitt land, och resultaten för mitt parti var inte bra. Jag skulle ha kunnat använda pengar, jag kunde ha skänkt bort, jag kunde varit populist, och då hade förmodligen mitt partis siffror blivit bättre. Men jag är inte vald att styra för mitt parti. Jag har valts att styra för alla peruaner, och jag har tagit det fasta beslutet att inte anta regeringsbeslut med tanke på de kommande valen. Jag har beslutat att fatta statliga beslut med tanke på kommande generationer, och det har jag betalt ett mycket högt pris för.
(Applåder)
Att hantera ekonomin på ett oansvarigt sätt skulle ha inneburit att bröd i dag blivit hunger i morgon. Jag föddes i en liten by nära solen på 4 000 meters höjd över havet i Anderna i Peru. Jag fick möjlighet att nå dit jag nått, dvs. hit, att få privilegiet att tala till Europaparlamentet tack vare en enda faktor: utbildning.
(Applåder)
Jag vet att min närvaro kan verka märklig för många. Det finns några EU-parlamentariker här som kämpade tillsammans med mig mot diktaturen och korruptionen. Jag vet att min närvaro kan verka märklig för många. Men efter 500 år har vi, tack vare lärare och utbildning, i dag en president i Peru med denna etniska blandning som blivit republikens president, som konsekvens av ett statistiskt fel. Och från och med nu lovar jag att jag skall göra allt jag kan för att fler kvinnor och män som jag skall bli presidenter i Peru.
(Applåder)
Denna reflektion har att göra med ett beslut om statspolitik. Jag har kommit för att be mina europeiska vänner att ni inte skall sälja vapen till oss. Jag ber er, sälj inte flygplan, båtar och stridsvagnar till oss. Låt oss ändra prioriteringarna i vår knappa offentliga budget. När jag blev president förra året lovade jag mitt folk att inte lura det. Under år 2002 har jag beslutat att minska de militära kostnaderna med 20 procent för att i stället lägga dem på hälso- och sjukvård samt skolor för de fattiga i Peru. Och jag kommer att genomföra det under de kommande fem åren.
(Applåder)
Jag vet att ni är toleranta och kommer att förstå mig. Ge oss inte mjölk. Ge oss inte era jordbruksprodukter, snälla ni ...
(Applåder)
... för om ni ger oss mjölk, om ni ger oss vete innebär det en illojal konkurrens gentemot våra peruanska jordbrukare.
(Applåder)
Med den värme och beundran jag känner för detta parlament, låt mig helt ärligt säga er att tiden att bygga en dubbelfilig handelsmotorväg är inne. Gör detsamma ni begär att vi skall göra. Öppna era marknader.
(Applåder)
Man säger åt oss att vi måste ha en öppen ekonomi. Ja, jag håller med. Man säger åt oss att vi inte bör ge bidrag till vårt jordbruk; jag håller med. Men, ge då inte ert jordbruk bidrag. Öppna era marknader.
(Applåder)
Kära vänner, anledningen är mycket enkel, och jag hoppas att ni inte missuppfattar vad jag, som beundrar denna europeiska integrationsprocess, säger. Handel är arbete. Om vi inte kan sälja våra produkter kommer vi att ha fler arbetslösa kvinnor och män. Om ni begär att vi skall göra något ni själva inte gör hjälper ni oss inte. Låt oss göra det tillsammans. Om vi anser att globaliseringen bör vara innefattande, låt oss då fatta varandras händer för att i globaliseringen innefatta de fattiga. Ett sätt att göra det är att bygga denna dubbelfiliga handelsmotorväg. Jag tror på jämlikhet. Jag vet att ni gör det i all vänskaplighet. Jag vet att ni ger er livsmedelshjälp av gott hjärta, men låt mig säga er, också som vän, att de fattiga i Latinamerika må vara fattiga, men de har sin stolthet. De vill inte att ni ger dem era smulor. De ber er bara att öppna era marknader för att låta våra produkter konkurrera i kvalitet och pris.
(Applåder)
Vänner, jag styr ett land som genomlevt tio år av grym diktatur, förenad med korruption, narkotika- och vapenhandel. Vi har ärvt ett land med höga och rättfärdiga sociala förväntningar. Vi har tagit emot ett land efter en fyraårig lågkonjunktur. Vi har tagit emot ett land utan institutioner. Vi har tagit emot ett land som förlorat tron på politikerna.
Kan ni tänka er att ha en minister eller en president i Europa som lämnar regeringspalatset bakvägen, som gömmer sig bakom en annan nationalitet, i Japan, och avgår per fax? Bara i en politisk surrealism kan man tänka sig det. Denna händelse har etsat sig fast i peruanska kvinnors och mäns själar, som inte längre känner tillit. Det är vårt ansvar att återupprätta tillit och förtroende. Tre dagar efter att ha tillträtt presidentämbetet stod redan en grupp framför regeringspalatset och protesterade. En mängd förväntningar som strömmade fram.
Jag kommer inte för att sjunga om seger eller triumfer, men jag kan säga er att ekonomin har börjat växa i Peru, att vi har en ekonomi med en inflation under 1 procent, att de internationella reserverna är på högsta nivån, att antalet arbetslösa sakta går nedåt, även om det inte går så snabbt som vi skulle vilja. Nu är min uppgift att se till att de makroekonomiska framgångarna också skall märkas i plånboken.
Vänner, jag är 56 år, och min väg har varit lång och fylld av svårigheter, men jag lärde mig att stenar som inte dödar stärker. I dag kommer jag för att dela min personliga övertygelse med er och för att säga er att den bästa investering en familj eller ett samhälle som det peruanska kan göra är att investera i sitt folks medvetande. Och det innebär i klartext att investera i hälso- och sjukvård, utbildning och rättvisa för de fattiga. Investeringar i hälso- och sjukvård och utbildning är, och det vet ni bättre än jag, investeringar som ger flerfalt igen. Kunskapsföretaget är ett lågriskföretag, långsiktigt hållbart och mycket rörligt. Populistiska regeringar kan komma, men de kan inte förstatliga vårt folks kunskap. Det kan komma regeringar som vill förstatliga överdrivet mycket, men de kommer inte att kunna privatisera det som investerats i sinnet.
Herr talman! I dag då jag avslutar denna reflektion vill jag bara säga att tiden är kommen för att arbeta tillsammans så att frihet, demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och skyddet av miljön inte bara skall vara ett bekymmer för Latinamerika. I dag vill jag dela funderingen med er att världsekonomins hälsa är beroende av de demokratiska institutionernas styrka och den globala säkerheten. Atlanten har blivit mindre. Globaliseringen och konkurrensen bör, med hjälp av tekniken, ges ett humant ansikte och vara mer innefattande. Det kan vi uppnå genom investeringar i hälso- och sjukvård samt utbildning.
Herr talman! Jag har velat dela med mig av dessa lösryckta reflektioner med ledamöterna. Medlemsstaterna i Rio-gruppen kommer att träffas i april nästa år för att i detalj gå igenom ett förslag för att finna mekanismer för att finansiera styrning och demokrati i Latinamerika i syfte att undvika att de fattiga börjar förlora förhoppningarna om demokrati. Vi har lärt oss av erfarenheten med den europeiska integrationsprocessen. Latinamerika håller på att försöka bygga upp sin egen integration. Vi i de andinska länderna försöker lära av den process som ni genomgår. Vi vill ha en andinsk integrerad gemenskap, ett mer stabilt Latinamerika som kan vara Europeiska unionens samtalspart, och jag hoppas att vi i Rio kommer att kunna ha observatörer från Europeiska unionen med så att de med sin erfarenhet kan åskådliggöra denna process för oss.
Vänner, eftersom ni gett oss förmånen att dela denna reflektion med er säger jag er att de miljontals kvinnor och män i världen som i dag lever på en dollar om dagen förväntar sig av Europeiska unionen, av industriländerna, att de skall anstränga sig för att låta de fattiga ta del i globaliseringens vinster genom att ge den ett humant ansikte, ett ansikte som gör att de demokratiska institutionerna inte ifrågasätts och att de fattiga inte förlorar hoppet om demokratin.
(Applåder)

Talmannen.
Jag ber att få tacka presidenten. I sitt tal undrade han om det han sade var förvirrande. Tvärtom, det var en uppmaning till handling. Vi tackar er för ert budskap, herr president.
Det högtidliga mötet är avslutat.

