Irán (vita) 
Elnök
A következő pont a Tanács és a Bizottság Iránnal kapcsolatos nyilatkozatai.
Carl Bildt
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr, megtiszteltetés, hogy első alkalommal itt állhatok. Remélem, hogy az elkövetkező hat hónapban még sokszor itt lehetek majd, és alkalmam nyílik számos kérdéssel foglalkozni.
A következő napirendi pontunk Irán. Mielőtt rátérnénk a probléma lényegére, hadd fejezzem ki őszinte részvétünket Iránnak a ma reggeli tragikus baleset alkalmából. Őszintén sajnáljuk az emberéletek elvesztését, és részvétünket szeretnénk nyilvánítani mindazoknak, akiket érintett a tragédia.
Az iráni kérdés nyilvánvalóan nagyon fontos helyet foglal el a svéd elnökség napirendjében. Ez a választás eredményével és - finoman fogalmazva - azokkal a kérdőjelekkel áll összefüggésben, amelyek felmerültek a választás után, valamint az azóta látott politikai fejleményekkel.
Bizonyára mindannyiuk előtt ismeretes, hogy az Európai Unió rendkívül határozott, és igen erős elvi alapon nyugvó álláspontot képvisel ezekkel az eseményekkel kapcsolatban. Többször elmondtuk, hogy a választások lebonyolításával kapcsolatos kérdéseket az iráni hatóságoknak kell megnyugtatóan kivizsgálniuk és tisztázniuk. A Teherán utcáin történt eseményekkel kapcsolatos reakciónk is nagyon világos volt. Elítéltük a szigorú rendőri fellépést, az erőszakot és az erő alkalmazását a békés tüntetők ellen, és ugyanígy elítéljük az újságírók, a sajtóorgánumok, a hírközlés és a tiltakozók elleni szigorú rendőri fellépést is. Ezek az intézkedések nemcsak az általunk képviselt normákkal és értékekkel ellentétesek, hanem nyilvánvalóan oly sok iráni nyitottabb és reformorientáltabb társadalomra vonatkozó igényeivel is.
Ennek alapján folytatjuk azt az elvi alapon nyugvó politikánkat, amelynek célja másfajta, jobb és új kapcsolat kialakítása az iráni néppel. Olyan gazdag nemzetről van szó, amely sokban hozzájárulhatna mind a világ, mind a saját régiója fejlődéséhez, és reméljük, hogy egy napon majd - remélhetőleg nem is túl sokára - megnyílik a lehetőség igazán új kapcsolatok kialakítására.
Végül szeretnék megemlíteni még egy dolgot, amellyel már sokat foglalkoztunk, mégpedig azt, hogy az iráni hatóságok több olyan személyt is őrizetbe vettek, akik az európai missziók munkatársai, sőt európai állampolgárokat is. Ez ügyben folyamatosan kapcsolatban állunk az iráni hatóságokkal. Véleményünk szerint az ellenük felhozott vádak alaptalanok, és biztosíthatom Önöket, hogy folyamatosan kapcsolatban leszünk az iráni hatóságokkal minden lehetséges módon mindaddig, ameddig megnyugtató megoldás nem születik, vagyis ameddig szabadon nem engedik a kérdéses személyeket.
Catherine Ashton
a Bizottság tagja. - Elnök úr, most nyílik először alkalmam arra, hogy gratuláljak minden képviselőtársamnak az új Európai Parlamentbe történő megválasztásához. A Bizottság nevében elmondhatom, hogy örömmel nézünk az Önökkel folytatandó konstruktív együttműködés elébe, amely természetesen kiterjed majd az előttünk álló súlyos nemzetközi problémákra is, amelyek közül egy éppen a mai vita témája. A munkatársam, Benita Ferrero-Waldner elutazott ezen a héten, így felajánlottam, hogy ma felszólalok a nevében a Parlamentben, és ezt most örömmel meg is teszem.
Ez a Parlament fontos szerepet játszik az Európai Unió és az Iráni Iszlám Köztársaság közötti kapcsolatok fenntartásában és fejlesztésében. A Parlament iráni delegációjának és a Medzslisz tagjainak cserelátogatásai már eddig is fontos szerepet játszottak a kölcsönös megértés erősítésében. A Parlament sokat tett az ügyért olyan eszközök létrehozásával is, amelyek fontos alapot jelentenek az EU iráni tevékenységéhez, és mi a Bizottságban azt reméljük, hogy ezeket az eszközöket a következő években is jól ki tudjuk majd használni.
A mai vitát a legutóbbi iráni elnökválasztás és az azt követő események váltották ki. Ahogyan az elnökség is elmondta, az iráni politika és az Irán által követett irányvonalak kialakítása főleg az iráni polgárokra tartozik, de nem lehet kétségbe vonni azok szélesebb körű jelentőségét sem, és helyesnek tartom, hogy szorosan figyelemmel kísérjük az ezzel kapcsolatos fejleményeket.
Az Európai Unió nagyon világos álláspontot foglalt el az iráni helyzettel kapcsolatban az elnökválasztás után, és egységes is maradt ebben a véleményében. Kifejezésre juttattuk, hogy teljes mértékben tiszteletben tartjuk Irán szuverenitását, ugyanakkor mély aggodalmunkat fejeztük ki a választás utáni erőszak miatt, mint ahogyan ezt mindig megtesszük, amikor emberéletek esnek áldozatul, vagy az emberi jogok veszélybe kerülnek bármely országban.
Azok a vádak, amelyek szerint Európa beavatkozott az iráni választásokba vagy az azokat követő tiltakozásokba, alaptalanok. Ugyanakkor a békés tüntetések elnyomása, az önkényes letartóztatások és a média súlyos cenzúrája az emberi jogok megsértését jelenti, amelyet sehol nem lehet kizárólag az adott ország belügyeként kezelni. Az Iránban kialakult kényes helyzet ellenére a Bizottság erősen hisz a párbeszéd fenntartásában. Ez így volt a választások előtt is, és így van most is.
Az Európai Uniónak és Iránnak sok közös és sürgősen megoldandó ügye van, beleértve a kábítószercsempészet ellen harcot és az afgán menekültek támogatását. Ezek a kérdések a folyamatos figyelmünket és együttműködésünket igénylik, és reméljük, hogy Irán is osztja ezt a nézetünket.
A Bizottság továbbra is keresi annak a módját, hogy a Közösség eszközeit konstruktív módon tudja felhasználni Iránban. A kölcsönös megértést például az Erasmus Mundus felsőoktatási csereprogram keretében történő együttműködés folytatásával is erősíthetjük.
Meggyőződésünk, hogy az Európai Uniónak minden rendelkezésre álló kommunikációs csatornát nyitva kell tartania Iránnal szemben. Minden szinten kapcsolatok építésére kell törekednünk. Amikor ez lehetséges és alkalmas lesz, készen kell állnunk az együttműködés folytatására és bővítésére.
Jelenleg számos kérdésben nem értünk egyet az iráni kormánnyal, ezek közül néhány súlyos nézeteltérést jelent. Felszólítjuk az iráni kormányt, hogy e nézeteltérésekre velünk együtt próbáljon párbeszéd útján megoldást találni. Csakis akkor reménykedhetünk a közöttünk fennálló problémák megoldásában, ha a kölcsönös tisztelet jegyében meg tudjuk őket beszélni. Európa soha nem zárta be az ajtót ilyen tárgyalások előtt, és ez az ajtó ma is nyitva áll.
Végül pedig csatlakozom az elnökséghez, és részvétemet fejezem ki a mai repülőszerencsétlenség iráni és örmény áldozatai családjainak.
Jacek Saryusz-Wolski
a PPE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, szeretnék reflektálni a távozó Külügyi Bizottság rendkívüli értekezletén tartott vitán elhangzottakra - mint tudjuk, múlt szerdán összeült a távozó bizottság, mert nem volt idő összehívni az új bizottságot.
A tényeket mindenki nagyon jól ismeri, ezért ezekre most nem is térnék ki. Az Uniónak kötelessége, hogy hangsúlyozza az emberi jogok egyetemlegességét, szorosan figyelemmel kísérje az emberi jogok megsértését Iránban, és elmarasztalja Iránt a brutalitás és az erőszak miatt. A múlt héten a Külügyi Bizottságban és az iráni kapcsolatokért felelős delegációban találkoztunk az iráni polgári társadalom képviselőivel, és megismerhettük az ő nézőpontjukat is, ami rendkívül fontos számunkra.
Teljes mértékben támogatjuk az elnökség, a Tanács és a Bizottság eddigi nyilatkozatait és álláspontját, de egyben arra is kérjük a Tanácsot, hogy biztosítsa, hogy az EU tagállamai és azok teheráni nagykövetei teljes mértékben betartsák az EU-nak az emberi jogok védőivel és a kínzások megelőzésével kapcsolatos irányelveit. Azt is jeleznünk kell a Bizottságnak, hogy ragaszkodunk ahhoz, hogy minden rendelkezésre álló eszközt használjanak fel. Támogassuk és erősítsük a civil társadalmi szervezeteket Iránban, mégpedig a demokrácia és emberi jogok európai eszközén (EIDHR) keresztül, és minden erőnkkel törekedjünk megújított együttműködésre az iráni civil társadalommal olyan kétségbevonhatatlan területeken, mint a kábítószercsempészet elleni harc, menekültügyek, felsőoktatási csereprogramok vagy újságírók európai látogatása, hogy csak néhányat említsek. Ezzel elősegíthetnénk az emberek közötti közvetlen kapcsolatok fejlesztését, és hozzájárulhatnánk a szólásszabadság erősítéséhez Iránban. Mondjunk tehát igent a nyomásgyakorlásra az emberi jogok érdekében, és nemet az elszigetelésre! Válasszuk a párbeszédet, akármilyen nehéz is!
Az Iránnal fennálló kapcsolataink nagyon nehéz és feszült időszakba léptek. A döntő fontosságú nukleáris kérdés még megoldatlan, és azt kérdezzük, hogy merre tovább? A szankciók bevezetése is olyan lehetőség, amelyet vizsgálunk. Mindenképpen úgy gondoljuk, hogy az Uniónak módot kell találnia a párbeszéd folytatására Iránnal ezekben a kérdésekben. Soha nem volt nagyobb szükség friss bizalom kiépítésére és hatékony diplomáciai folyamatok végrehajtására. Fel kell ajánlanunk a teljes támogatásunkat a Tanácsnak és a Bizottságnak a munkájukhoz. Ugyanakkor nekünk, tehát az Európai Parlamentnek továbbra is törekednünk kell arra, hogy megerősítsük az iráni kapcsolatok parlamentáris diplomáciai oldalát, és erősebb kapcsolatokat kell kiépítenünk a Medzslisszel.
Richard Howitt
az S&D képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, akármit is gondolnak az emberek az iráni választások eredményéről, mindenki tudja, hogy emberek tucatjai - százai - sebesültek meg, és jó néhányan életüket is vesztették a választások óta folyó tiltakozásokban, és több ezer embert tartóztattak le politikai vádakkal. Ebben az Ülésteremben tehát mindenkinek habozás nélkül el kell ítélnie az emberi jogok megsértését, valamint a szabad újságírásnak a választások óta folyó akadályozását is.
Ahogyan Saryusz Wolski úr említette a Külügyi Bizottság múlt heti ülésével kapcsolatban, be kell látnunk, hogy a szabad és tisztességes választások biztosításának egyik legjobb módja az, ha megfigyelőket hívnak a folyamatok figyelésére, és az Európai Uniónak szép múltja van ebben. Itt és most el kell mondanunk azonban, hogy a nevünkben felállított Bizottság nem rendelkezett azzal a magabiztossággal, amellyel független, tisztességes és objektív munkát tudott volna végezni, ezért teljes joggal mondhatjuk, hogy nem bízunk a választás eredményében.
Együtt érzünk azokkal az irániakkal, akik megsebesültek, börtönbe kerültek, vagy akiknek az emberi jogait sárba tiporták. A gondolataink állandóan velük vannak, de arra kérem az itt ülőket, hogy ne feledkezzenek meg arról az iráni férfiról sem, aki a brit nagykövetség alkalmazottja volt. Elfogták, és teljesen igazságtalanul azzal vádolják, hogy ő szította a tiltakozásokat. Együtt érzünk azzal a francia diákkal is, akit szintén letartóztattak az iráni hatóságok. Elismeréssel kell szólnunk a svéd elnökségben dolgozó munkatársainkról, akik az említett országok mellé álltak, és biztosították az Európai Unió összehangolt akcióját, és kérjük őket, hogy folytassák ezt a munkát.
Végül pedig szégyellem magam azért, mert ebben a vitában a Brit Nemzeti Párt is fel fog szólalni első ízben, méghozzá olyan képviselőn keresztül, aki múlt pénteken azt mondta az Iszlámról, hogy az "rák, amelyet kemoterápiával kellene Európából eltávolítani”. Ez nem a britek véleményét képviseli, és Európa sem így viszonyul az iszlámhoz. Fel kell lépnünk ez ellen, ahogyan fellépünk az igazságtalanság ellen is nemzetközi szinten.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Irán nagy ország, nagyszámú és elsősorban fiatal népességgel, hosszú és eseménydús történelemmel és nagyszerű kultúrával. Emellett Irán a földgolyó egyik legérzékenyebb területén helyezkedik el. Mindezen okok, valamint az embertársaink iránt érzett részvét miatt ne legyünk közömbösek azzal szemben, ami Iránban történik. A Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport nem híve az erőszakkal történő rendszerváltásnak. Abban azonban hiszünk, hogy a világ minden népének, beleértve az iráni népet is, joga van ahhoz, hogy megválassza a saját vezetőit, és leváltsa őket, ha már nem tartja őket megfelelőnek.
A jelenlegi iráni rendszerben tartott választások nem felelnek meg a szabad és tisztességes választások nemzetközi szabványainak, és ez alól a legutóbbi elnökválasztás sem kivétel. Mindezek ellenére az Iránban jelenleg érvényben lévő szigorú korlátozások mellett a lakosság jelentős hányada nem fogadta el a hivatalos eredményeket és az utcára vonult, hogy tiltakozzon. Az iráni embereket nem győzte meg az eredmények rendkívül korlátozott felülvizsgálata sem, ezért a tiltakozások folytatódtak.
A tiltakozásokat rendkívül erőszakos módon verték le, és a büntetőeljárások még mindig tartanak. Határozottan elítéljük ezeket az eljárásokat, és felszólítjuk az iráni hatóságokat, hogy azonnal állítsák le őket, és engedjenek szabadon minden fogvatartottat. Azonnal véget kell vetni a külföldi újságírók, valamint a nem kormányzati szervezetek és a Teheránban működő külföldi nagykövetségek iráni dolgozói ellen indított pereknek is.
Hölgyeim és uraim, elnök úr, a Tanács és a Bizottság soros elnöke, az a rendszer, amely így rátámad a saját népére és a saját fiatalságára, minden legitimációját elveszti, nemcsak otthon, de nemzetközileg is. Ennélfogva különösen tragikus, hogy ezek a drámai események pont akkor fordultak elő, amikor az Egyesült Államok elnöke hajlandóságát fejezte ki az Iránnal folytatandó párbeszédre. Irán most közel áll ahhoz, hogy elveszítsen egy történelmi lehetőséget arra, hogy elfoglalja azt a helyet a világ színpadán, amelyet a történelme és a kultúrája alapján megérdemel.
Daniel Cohn-Bendit
Biztos úr, a Tanács soros elnöke, a Bizottság elnöke, hölgyeim és uraim, amikor egy nép fel akarja magát szabadítani, akkor csodálatunkat és szolidaritásunkat váltja ki. Ez a helyzet most az iráni néppel is. Igaz, hogy a választások lényegében be is fejeződtek, mielőtt elkezdődtek volna, de még így is megmutatták nekünk, hogy az iráni emberek megtalálták az Achillesz-ínt, és ki tudták fejezni a szabadság és demokrácia iránti vágyukat.
Az is igaz, hogy érdekünkben áll a párbeszéd fenntartása az iráni - terrorista - hatalommal, és ezt senki sem vitatja. Mégis meg kell itt állnunk egy pillanatra. Ami Teheránban történt, az egyszerűen rettenetes. A kínzás napi gyakorlat az iráni börtönökben, és nem csak a brit állampolgárok a szenvedő alanyai. Iráni férfiakat és nőket is naponta kínoznak ezekben a börtönökben.
Európának tehát fel kell emelnie a hangját. Tudom, hogy nehéz egyensúlyt találni az iráni nép érdekei és védelme, valamint a saját érdekeink között, hiszen ezek nem mindig azonosak. De ha mégoly bonyolult is, mindenképpen hangsúlyoznunk kell, hogy folyamatosan szolidárisak vagyunk az iráni néppel. Kérem a Bizottságot és a Tanácsot, hogy elemezze a Nokia és a Siemens által játszott szerepet, valamint az európai fegyverek felelősségét az iráni nép elnyomásában. Mégiscsak elképesztő, hogy nagy európai vállalatok tették lehetővé az iráni kormánynak, hogy elnyomja az iráni nép szabadságát, illetve szabadság utáni vágyát.
(Taps)
Struan Stevenson
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, miközben itt ülünk, és a legutóbbi iráni felkelést tárgyaljuk, tudatában vagyunk-e annak, hogy a diákvezetők közül több mint ötvenet - a letartóztatott tiltakozókat - felakasztottak az iráni hatóságok, és hogy több mint 200 embert öltek meg az utcákon, köztük Nedát is, aki a fasiszta rendszer által az iráni emberek ellen elkövetett brutalitás kiváló és hatásos szimbólumává vált? És miközben örvendünk annak, hogy az iráni kormány legnagyobb kereskedelmi partnere vagyunk, komolyan gondoljuk-e, hogy a pénz fontosabb, mint az emberéletek?
Miért nem tudunk keményebb szankciókat bevezetni? Miért nem cseréljük le az iráni kapcsolatokért felelős parlamenti delegációnkat, amelynek tagjai az elmúlt öt évben semmi mást nem tettek, mint a brüsszeli iráni követség európai szócsöveiként működtek, és csak szégyent hoztak az EU intézményeire? Váltsuk le őket, és kezdjünk keményebb hangon beszélni az iráni hatóságokkal. Ők csak ezt a nyelvet értik.
Helmut Scholz
Elnök úr, biztos úr, miniszter úr, hölgyeim és uraim, az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportját mélyen aggasztja az Iránban folyó erőszak. Mi is a lehető leghatározottabban elítéljük a tüntetőkkel szembeni brutalitást. Rendkívül aggaszt minket a sok fogva tartott ember sorsa, akiknek azonnali szabadon bocsátását követeljük, és úgy gondoljuk, hogy az Európai Parlamentnek is ezt kellene tennie.
Ugyanakkor bíráljuk azokat az észrevételeket is, amelyek egyes államok média- és kormányköreiben hangzottak el, és amelyek hasznot akarnak húzni az iráni polgárok jogos tiltakozásaiból. Még a legutóbbi iráni események sem indokolnak olyan terveket, hogy katonai akciót hajtsunk végre iráni nukleáris létesítmények ellen. Az én képviselőcsoportom elutasítja ezeket a stratégiákat. Ennélfogva üdvözöljük Obama elnök világos kijelentését, amelyben nem adott zöld utat Izraelnek Irán megtámadásához. Az amerikai elnök is hisz a demokráciában. Irán szuverén állam. Kizárólag a saját népe dönthet a társadalmi változásokról. Egy szuverén állam kormányának nyíltan el kell fogadnia a változás iránti igényt, és végre kell hajtania a politikai megoldást.
Fiorello Provera
Elnök úr, gratulálok a megválasztásához. A választási eredmények, a média cenzúrázása és az ellenzék perbe fogása ellen tiltakozó állampolgárok elnyomása azt bizonyítja, hogy Iránban nincs demokrácia. Más országokban, például Kínában is láthatunk hasonló helyzeteket, de Irán esetében további ok is van az aggodalomra.
Először is a hegemonisztikus ambíciói, amelyek abban nyilvánulnak meg, hogy beavatkozik a szomszédos országok ügyeibe, például Irak Basra régiójába, és támogatja a libanoni Hezbollahot. Másodszor, a vallási szélsőségesek erős befolyást gyakorolnak az iszlám köztársaság politikai vezetésére. Néhány órával ezelőtt egy énekest - iráni énekest - öt év börtönre ítéltek a vallás rágalmazásáért, 12 szunnitát pedig halálra ítéltek.
Ahmadinezsad elnök úr számos alkalommal kifejtette, hogy a legfőbb politikai célkitűzése Izrael elpusztítása. Ráadásul nyugtalanító, hogy Irán a nemzetközi ellenőrzés kizárásával akar nukleáris programot végrehajtani.
Tekintve, hogy Irán az egyik legnagyobb földgáz- és kőolajtermelő ország, a valós célja inkább az lehet, hogy nukleáris fegyvereket fejlesszen ki abból a nyilvánvaló célból, hogy zsarolni tudja a régió többi országát és a teljes nemzetközi közösséget. Ezért a teljes európai politikai közösségnek erőteljesen fel kell lépnie, és meg kell találnia az egyensúlyt az ajatollah rezsimjének ellenzése és a szerény, de létező és aktív iráni reformista elemek támogatása között.
Ebben a vonatkozásban a demokrácia és emberi jogok európai eszközének (EIDHR) pénzügyi erőforrásait fel lehetne használni arra, hogy támogassuk a jelenlegi elnyomás valamennyi áldozatát. Mindenféle politkai beavatkozás csak akkor lehet azonban hatásos, ha Európa minden országa egységesen lép fel.
Krisztina Morvai
Elnök úr, mint emberi jogokkal foglalkozó és 20 éves nemzetközi tapasztalattal rendelkező ügyvéd arra szeretném kérni a Parlamentet a legitimitás és a szavahihetőség érdekében, hogy vizsgálja meg az emberi jogok helyzetét a harmadik világban és más, nem az EU-hoz tartozó országokban is, és arra is kérem, hogy vizsgálja meg sokkal alaposabban a demokrácia, a jogállamiság és az emberi jogok helyzetét az EU-n belül is, különösen hazámban, Magyarországon. Hadd osszak meg Önökkel néhány tényt.
2006. október 23-án kb. 100 000 ember részvételével nagy demonstrációt tartottak az '56-os forradalom emlékére. A megmozdulást a legnagyobb ellenzéki párt, a Fidesz szervezte, akik nagy számban jelen vannak itt is, az Európai Parlamentben, és lényegében idén ők nyerték a választásokat Magyarországon. Középosztálybeli tömeg volt, családok, idősebbek, gyerekek, és a brutális magyar rendőrség brutálisan megtámadta ezt a tömeget könnygázzal, gumilövedékekkel, lovas rendőrökkel, és több száz embert súlyosan megsebesítettek. Ugyanakkor több száz embert jogtalanul letartóztattak és megkínoztak a börtönben.
Azóta, az elmúlt három évben és egészen a legutóbbi napokig, amikor 216 békés tüntetőt fogott el és vert meg jogtalanul a rendőrség, minden egyes alkalommal, amikor kormányellenes tüntetés történt, és nem Iránban, nem Kínában, nem Hondurason, hanem egy EU országban, Magyarországon, ugyanaz történt: tömeges rendőri brutalitás és jogellenes letartóztatások.
Kérem Önöket, hogy egyesítsük az erőinket, és politikai hovatartozástól függetlenül segítsenek annak kiderítésében, hogy mi történt, ki volt a felelős, és próbáljunk meg igazságot tenni az áldozatoknak, és kérem, hogy mint Európai Unió, próbáljunk meg véget vetni az emberi jogok tömeges megsértésének az EU-n belül annak érdekében, hogy szavahihetőek és legitimek legyünk Irán vagy bármely más, Unión kívüli ország emberi jogi helyzetének vizsgálatában.
Francisco José Millán Mon
(ES) Elnök úr, hölgyeim és uraim, én azért vagyok itt, hogy Iránról beszéljek, és először is szeretném részvétemet nyilvánítani a ma reggeli repülőszerencsétlenség áldozatainak.
Hölgyeim és uraim, sok mindennel egyetértek abból, amit a választás utáni iráni helyzetről mondtak. Ez a folyamat sem szabadnak, sem tisztességesnek nem nevezhető, és csak arra volt jó, hogy lehetővé tette Ahmadinezsad elnöknek és a rezsim legradikálisabb szektorainak a hatalom megtartását a tüntetők erőszakos elnyomásával, az újságírók munkájának akadályozásával, és a belső zavargásokért felelős, feltételezett külső összeesküvés keresésével, miközben hamis információkkal leplezték a valóságot.
Egy azonban biztos, mégpedig az, hogy az iráni rezsim súlyosan megsérült, mind belsőleg, mind a külső imázsát illetően. Ezenkívül az az oligarchia, amely az elmúlt évtizedekben hatalmon volt, most megosztottá vált, és ez érinteni fogja a rendszer stabilitását is. Ugyanakkor az emberek körében tovább nő majd az elégedetlenség, különösen, ha az olajárak nem emelkednek ismét, és ezért a gazdasági helyzet nem javul.
Az Európai Uniónak egységes frontot kell fenntartania, és továbbra is el kell ítélnie az Iránban elkövetett visszaéléseket. Követelnie kell az emberi jogok nagyobb tiszteletben tartását, és azt is meg kell vizsgálnunk, hogy hogyan segíthetnénk a civil társadalmat, különösen azon szektorait, amelyek demokratikus pluralizmust és az emberi jogok tiszteletben tartását követelik az országukban. Nem okozhatunk csalódást azoknak a csoportoknak, akik a Nyugathoz, ezen belül az Európai Unióhoz is fordulnak.
Iránnal kapcsolatban azonban nem szabad elfelejtenünk azt a fenyegetést sem, amelyet a nukleáris programja jelent, mivel ez destabilizáló hatást gyakorol a régióra és általában véve az atomsorompó-egyezményre is. Elengedhetetlen, hogy az Európai Unió és az Egyesült Államok továbbra is együttműködjenek ebben a témában, és biztos vagyok benne, hogy ezt a kérdést a svéd elnökség is fontosnak tartja majd.
Teljes mértékben be kell vonnunk Oroszországot és Kínát, amelyek a Biztonsági Tanács állandó tagjai. Az ő támogatásuk nélkülözhetetlen ahhoz, hogy tárgyalásos megoldást találjunk erre a súlyos fenyegetésre, amely egységet és határozottságot követel a nemzetközi közösségtől. Támogatom tehát a G8 által a múlt héten elfogadott határozatot.
Hölgyeim és uraim, az elmúlt néhány hét eseményei nyíltan bebizonyították a jelenlegi iráni vezetők szélsőséges és radikális természetét; egyértelmű, hogy a nemzetközi közösség nem engedheti meg nekik, hogy nukleáris fegyvereket birtokoljanak.
María Paloma Muñiz de Urquiza
(ES) Elnök úr, a Tanács soros elnöke, a Bizottság elnöke, ezen a plenáris ülésen az első beszédemet azzal akartam kezdeni, hogy mennyire örülök annak, hogy az iráni helyzetről szóló vitát most nem az váltotta ki, hogy Irán ismét az érdeklődés középpontjába került a médiában, amely most főleg Kínával, Hondurasszal és a G8-cal foglalkozik.
Sajnos a szunnita milicisták közelmúltban történő kivégzése ismét visszahozta Iránt és az emberi jogok megsértését az újságok címlapjaira. Nem gondolom azonban, hogy a parlament külpolitikai napirendjét a hírműsorok tartalmának kellene meghatároznia, hanem inkább a Parlament saját felelősségének és átgondolt és egységes reakciójának, összhangban az Európai Unió külpolitikájával, különösen az emberi jogok terén.
Ez a szerep, elnök úr, azt is jelenti, hogy figyelemmel kísérjük mindazon eszközök következetes használatát, amelyekkel az Európai Unió rendelkezik ezen a téren, és Irán esetében nem szabad teljesen különválasztanunk a nukleáris fegyverekről folyó vitát az emberi jogokról szóló politikai párbeszéd teljes hiányától.
Az emberi jogokról folyó strukturált párbeszéd 2004 óta szünetel. Nem létezik olyan együttműködési és kereskedelmi megállapodás közöttünk, amelyhez hozzá lehetne illeszteni egy demokratikus záradékot, nem tudtunk választási megfigyelőket küldeni, és a demokrácia és emberi jogok európai eszköze (EIDHR) is csekély pénzügyi erőforrásokkal rendelkezik.
A Parlamentben és az egész Európai Unióban hatékonyabban kellene használnunk azokat az eszközöket, amelyek a rendelkezésünkre állnak, illetve amelyekkel felszerelkeztünk. Néhányan ebben az ülésteremben és az iráni ellenzékben azt követelték, hogy az iráni rezsimmel teljesen szakítsunk meg minden kapcsolatot, és ne ismerjük el az új kormányt.
Határozottan elítéljük a politikai elnyomást és a szólásszabadság korlátozását Iránban, de semmiképpen nem gondoljuk, hogy fel kellene adnunk az emberi jogok és a demokrácia védelmében és a szegénység elleni harcban az egész világon betöltött szerepünket. Ehhez pedig, elnök úr, párbeszédre, tárgyalásokra és diplomáciára van szükség, és arra, hogy megtaláljuk a közös érdekeket, és létrehozzuk a civilizációk szövetségét. Kérem a Tanács elnökségét, hogy tegye ezt meg.
Anna Rosbach
(DA) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Parlament már sokszor megvitatta az emberi jogok Irán által történő sárba tiprását, és lényegében ma is ezt tesszük. A diktátorok visszataszító viselkedését nem lehet pusztán szavakkal megváltoztatni. Kézzelfogható tettekre van szükség. A szabadság után áhítozó és bátran az utcára vonuló emberek brutális lemészárlása arra kell, hogy késztessen minket, hogy vállaljunk némi szerepet ennek a bűnös rezsimnek a megdöntésében. Ennek a rezsimnek nincs helye a 21. században. Az európai kormányoknak be kell számolniuk az iráni rezsimről az ENSZ Biztonsági Tanácsának, és követelniük kell, hogy az elkövetőket, elsősorban Ali Khameneit és Mahmud Ahmadinezsadot állítsák nemzetközi bíróság elé.
Az iráni emberek szabadságot akarnak, és nekünk támogatnunk kell az ENSZ felügyelete mellett megtartott szabad választások iránti igényüket. A Parlament pedig nem tarthatja meg azt az iráni delegációját, amely a legutóbbi értekezleten a Parlament befolyásolására szolgáló eszközzé vált a diktatórikus rezsim kezében. Meg kell mutatnunk, hogy diktatúrákkal nem működünk együtt.
Nick Griffin
Elnök úr, tavaly megfigyelőként szolgáltam az 1956-os forradalomról szóló budapesti megemlékezéseken. Megerősíthetem, hogy Dr. Morvai joggal bírálja azokat, akik háborognak Irán miatt, miközben nem vesznek tudomást az emberi jogok Európában történő megsértéséről.
Bízom benne, hogy az Európai Konzervatívok és Reformisták (ECR) csoportjának egyetlen jelen lévő tagja sem lesz elég képmutató ahhoz, hogy elítélje Iránt az erőszak alkalmazásáért a választásokon, miközben David Cameron az egyik támogatója a "Unite Against Fascism" (Egyesülj a Fasizmus Ellen) nevű, szélsőbaloldali bűnözőkből álló szervezetnek, amely Nagy-Britanniában rendszeresen alkalmazza a megfélemlítést és az erőszakot a másképpen gondolkodók ellen. Ugyanez elmondható öt jelenlegi munkáspárti, liberális demokrata és konzervatív európai parlamenti képviselőről is, akik szégyenteljesen hozzájárultak ahhoz, hogy a brit adófizetők pénzéből támogassák a saját milíciájukat, akik téglával, darts lövedékekkel és kalapáccsal zavarják az ellenzéki gyűléseket és támadják az ellenfeleiket.
A lényeg azonban a következő: bármennyire is jóindulatúan, sőt jogosan bíráljuk itt ma Iránt, ezt háborús propagandának fogják felhasználni azok a befolyásos érdekszövetségek, amelyek hasznot szeretnének húzni Irán katonai megtámadásából. A neokonzervatívok, az olajvállalatok, az építőipari vállalatok és a szaúdi-arábiai Wahabi mullahok is azt szeretnék, ha a szuverén iráni állam megsemmisülne egy agresszív háborúban. Még az európai liberálisok sem elég naívak ahhoz, hogy megint elhiggyék a tömegpusztító fegyverekről szóló hazugságokat, ezért most elő kell venni az emberi jogokat mint új casus bellit.
Ne engedjék, hogy az itt elhangzottak is erősítsék a háborút követelők kórusát, akik a Nyugatnak a mohamedán világ elleni harmadik jogtalan és célszerűtlen támadását követelik. Vagy ha mégis ezt teszik, legalább ne bízzák a háborút - amelyet az álszent retorika majd megindokol és elszabadít - a szokásos bátor brit ágyútöltelékekre: 18 éves fiúkra a Mersey, a Temze vagy a Tyne mellől. Küldjék inkább a saját fiaikat, hogy ők jöjjenek vissza dobozokban vagy láb, kéz és ép elme nélkül - vagy pedig törődjenek a saját dolgukkal.
Filip Kaczmarek
(PL) Elnök úr, az ártatlan emberek halála mindig tragédia. Ha azonban olyan értékek védelmében veszítik életüket, mint a szabadság vagy az igazság, azt mondhatjuk, hogy a szenvedésük nem volt hiábavaló - mint a legutóbbi iráni áldozatok esetében is. Ahol a rezsim rálő a tüntetőkre, börtönbe zárja, megkínozza és megöli az ellenzéket, ott már nagyon rosszul kell mennie a dolgoknak. Ilyenkor reményre és optimizmusra csak az adhat okot, hogy ezek az események ráébreszthetik a politikusokat és az egész világ közvéleményét arra, hogy milyen az iráni rezsim valódi arca, hiszen olyan tettekre képes, amelyek nagyon távol állnak a modern világ minimális követelményeitől. Ennek a rezsimnek vér tapad a kezeihez. Ezt nem szabad elfelejtenünk, és azért kell küzdenünk, hogy megváltoztassuk azt a helyzetet, amelyet nem tudunk elfogadni. Ilyen helyzetekben mindig ugyanaz a kérdés merül fel: mit tehetünk? Nos, támogathatjuk azokat a követeléseket és javaslatokat, amelyeket már megfogalmaztak.
Először is, az iráni hatóságok szüntessék be az erőszak alkalmazását olyan személyek ellen, akiknek eltér a véleményük a rezsim véleményétől. Olyan országok esetében, mint Irán, a nemzetközi közösségnek figyelnie és garantálnia kell az alapvető emberi jogok tiszteletben tartását.
Másodszor, szabad és tisztességes választásokat kell tartani Iránban, amelyeken minden jelölt indulhat, nemcsak azok, akik engedélyt kaptak az indulásra. Mellesleg azok, akik eldöntik, hogy ki indulhat a választásokon, maguk sem demokratikus úton jutottak oda, ahol vannak. A választás tisztességes voltát külső megfigyelők ellenőrizzék - máskülönben értelmetlen lesz a választás.
Harmadszor, mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy az iráni helyzet békés és politikai úton rendeződjön, és ez azt jelenti, hogy támogatnunk kell azokat az irániakat, akik alapvető változásokat akarnak az országukban, olyan változásokat, amelyek azt eredményezik, hogy Iránt olyan vezetők irányítják majd, akik tisztességes választásokon nyertek, és Irán maga nem jelent többé fenyegetést a világ biztonságára.
Az iráni ellenzék száműzetésben élő vezetője, Radzsavi asszony azt mondta, hogy ami Iránban történt, az a rezsim végének a kezdete. Őszintén remélem, hogy igaza lesz.
Mario Mauro
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, köszönöm a svéd elnökségnek a vita előtt kifejtett megfigyeléseket, amelyek szerintem nagyon kiegyensúlyozottak voltak, és segítettek számunkra megérteni, hogy milyen feladatot kell megoldanunk. Ebben a vonatkozásban szeretnék magam is egy megfigyelést tenni annak alapján, hogy másokkal együtt én is láttam a televízióban azokat a tömegeket, amelyek az utóbbi napokban elindították a tiltakozásokat.
Miközben igaz, hogy Irán teokrácia, amelyben a fundamentalizmusnak azzal sikerült megragadnia a hatalmat, hogy azt állítja, hogy Isten nevében teszi ezt, az utóbbi napokban láttunk olyan embereket, akik úgy mentek ki az utcára, hogy közben azt kiáltották: "Isten nagyszerű”. Micsoda különbség! A másfajta külső megjelenés, az emberek által kifejezett másfajta akarat és az az elszántság, hogy nem lesznek erőszakosak, ráébreszt bennünket arra, hogy Iránban még nem halt meg a szabadság és az igazság szeretete, sem pedig a saját nemzet és az emberek iránti szeretet és tisztelet.
A harminc éve tartó teokrácia és az emberek harminc éve tartó szisztematikus sanyargatása sem volt elég arra, hogy kitörölje ezt az érzést, amely mindannyiunk szívében él. Ennek köszönhetjük a lojalitásunkat. Ennek a ténynek, az igazság és a szabadság szeretetének köszönhetjük a feltétel nélküli odaadásunkat, és ez fogja felébreszteni a felelősségérzetet mindenkiben, mert amikor arra kérjük az európai intézményeket, hogy legyenek erősek, határozottak és hallassák a hangjukat, akkor az elsősorban nem a Parlament követelése geopolitikai okokból, hanem annak jelzése - amennyire az általunk egyesített Európának nevezett politikai projekt is ezt képviseli -, hogy a szabadság és igazság szeretetét, ami megtalálható mindazokban, akik az elmúlt napokban tüntettek, nem szabad feláldozni az európai intézményekért.
Tunne Kelam
Elnök úr, Iránban jelentős változás történt. Az első következtetésünk tehát az legyen, hogy Irán már nem ugyanaz, mint régen, és soha nem is lesz az. Ennek pedig az az oka, hogy több millió iráni megtagadta, hogy a klerikális vezetők túszává váljon. Elképesztő bátorságot tanúsítottak, amikor szembeszálltak a diktatúrával.
A kérdés tehát nem az, hogy a szokásosnál többet csaltak-e az úgynevezett választásokon. Ezúttal a nyilvánvalóan meghamisított szavazatok olyan lakossági tiltakozást váltottak ki, amelyre Iránon kívül egyetlen szakértő sem számíthatott, és nem is számított.
A történtek engem a 20 évvel ezelőtti kelet-európai helyzetre emlékeztetnek: miközben a nyugati kormányok fel voltak készülve a szovjet totalitárius rendszerrel történő hosszú távú és pragmatikus együttélésre, a kommunista rendszer túszainak milliói hirtelen a tettek mezejére léptek: szembefordultak a rendszerrel, amely váratlanul össze is omlott.
Be kell látnunk tehát, hogy Európa Iránnal kapcsolatos álláspontjának meg kell változnia - nem hunyhatjuk be tovább a szemünket a rutinszerűen meghamísított választások és a szisztematikus elnyomás fölött. A becslések szerint a 30 éve tartó diktatúra alatt több mint 5 millió embert zártak börtönbe, több mint 200 000 embert kínoztak halálra, és a közelmúltban több mint 200 embert öltek meg.
Az uniós kormányok sokáig tétováztak, mielőtt elítélték volna ezeket a gyalázatos bűntetteket, és nem vonták felelősségre a rezsimet a viselkedéséért. Ha komolyan gondoljuk az iráni állampolgárok jogainak védelmét, el kell végre szánnunk magunkat arra, hogy keményebben lépjünk fel a diktátorok ellen. Hogy mit jelent ez? Be kellene tiltanunk például, hogy a rezsim vezetői beutazzanak az EU-ba, felháborodásunk jeleként pedig hívjuk vissza a nagyköveteinket Iránból, és a szabad választások csak az ENSZ felügyelete alatt történhessenek meg Iránban.
Lena Barbara Kolarska-Bobinska
Elnök úr, mivel Iránban egyre súlyosabb a helyzet, és a demokrácia megsértése az egész régió stabilitását fenyegeti, ki kell fejeznünk az aggodalmunkat és a rosszallásunkat - a nyilatkozatok azonban ne legyenek szimbolikusak és üresek. Néhány európai vezető arról beszél, hogy új szankciókat kellene bevezetni Irán ellen, holott inkább azt kellene mielőbb megvitatnunk, hogy hogyan tudnánk előmozdítani a demokrácia megteremtését Iránban a választópolgárok szintjén.
Jómagam lengyel vagyok, és mi, kelet-európaiak jól tudjuk, hogy milyen fontosak ezek a lépések a demokrácia megteremtéséhez. A megoldást az adott ország politikai és gazdasági helyzetéhez kell igazítani, de meg kell vizsgálni és értékelni kell az EU-nak a demokrácia előmozdításával kapcsolatos korábbi észak-afrikai, közel-keleti és kelet-európai tapasztalatait is annak érdekében, hogy lássuk, mit kellene, és mit lehet tenni Iránban, és mi lenne igazán hatásos abban az országban az adott körülmények között.
Arra is szeretném emlékeztetni Önöket, hogy ha az EU szavahihető szeretne maradni, akkor Moldovában is lépéseket kellene tennie. Hamarosan ugyanis - július 29-én - újabb próba elé nézünk a moldovai választásokkal. Az EU-nak minden tőle telhetőt meg kell tennie azért, hogy biztosítsa a szabad és tisztességes demokratikus választásokat Moldovában. Nem elég beszélni a demokrácia támogatásáról: nekünk itt az Európai Parlamentben és az európai intézményekben aktívabbnak kell lennünk ilyen téren.
Bogusław Sonik
(PL) Elnök úr, mindenképpen szükséges, hogy figyelemmel kísérjük az iráni választási folyamatok alakulását, de a konfliktus megoldását azzal kellene kezdeni, hogy az iráni hatóságok kijelentik, hogy felhagynak az erő alkalmazásával, és szabadon engedik a bebörtönzött ellenzéki aktivistákat, az emberi jogok védőit, az újságírókat, a tüntetőket és azokat a külföldi állampolgárokat, akiket jelenleg az Iránban kialakult helyzetért okolnak. Természetesen teljes mértékben tiszteletben kell tartanunk Irán szuverenitását, de emlékeztetnünk kell Teheránt arra, hogy kötelessége betartani a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egységokmányát.
Irán nukleáris programjával kapcsolatban is szeretném aggodalmamat kifejezni. Teheránnak jogában áll nukleáris programot folytatni békés célokra, de az is kötelessége, hogy helyreállítsa a nemzetközi közösség bizalmát arra vonatkozóan, hogy az iráni nukleáris kutatások kizárólag békés célokat szolgálnak.
Maria Eleni Koppa
(EL) Elnök úr, én is szeretném őszinte részvétemet nyilvánítani a tragikus repülőgép-szerencsétlenség miatt, amely ma történt Irán Kazvin tartományában.
A mai vitánk a június 12-i választások után történt események egyenes következménye. Úgy gondolom azonban, hogy helyes keretek között kell tartanunk a vitát. Nem szabad rossz üzenetet közvetítenünk. Félrevezető lenne ugyanis minden közvetlen vagy közvetett kapcsolat a fenti események és a nukleáris program között. Egyértelműen ki kell mondanunk, hogy ma az iráni demokráciával és az emberi jogok iráni helyzetével foglalkozunk.
A szankciók emlegetése semmilyen körülmények között nem fogja elősegíteni az iráni nép súlyos gondjainak megoldását. A demokráciát nem lehet ilyen eszközökkel bevezetni. Az Európai Uniónak arra kell törekednie, hogy elősegítse a demokratizálódást és az alapvető szabadságjogok tiszteletben tartását, de ezt komoly politikai párbeszéd keretében kell megtennünk, és közben erősítenünk kell a civil társadalommal fennálló kapcsolatainkat is.
További vizsgálatot is követelnünk kell a választási folyamatban történt csalásokkal kapcsolatos panaszok ügyében, és megint hangsúlyoznunk kell azt, hogy a békés tüntetéshez való jog minden ország népének elidegeníthetetlen joga.
Ennélfogva itt és most nyíltan el kell ítélnünk az erőszakot, és követelnünk kell, hogy a világ bármely országához hasonlóan Irán is tartsa tiszteletben a szólásszabadságot és a véleménynyilvánítás szabadságát.
Michael Gahler
(DE) Elnök úr, nagyon jónak tartom, hogy az új Parlament első hetében tartjuk ezt a vitát. Sajnos a csoportunk elnökei elutasítottak egy megoldási javaslatot. Most azt kérdezem magamtól, hogy tulajdonképpen kire is hallgatunk.
Egy ilyen határozat sokat segített volna az iráni másképp gondolkodóknak, ha kézzelfoghatóan megerősítettük volna nekik, hogy amit hivatalosan elnökválasztásnak neveztek, az egyáltalán nem felel meg a demokrácia nemzetközi szabványainak, mert a legtöbb jelöltet elutasította az Őrök Tanácsa, és mert azok sem kaptak egyenlő feltételeket, akiknek megengedték az indulást. Politikai szempontból tehát fenntartások nélkül mondhatjuk, hogy a választások bejelentett eredménye nem az iráni nép akaratát képviseli.
Mi, mint Európai Unió, használjuk aktívan a demokrácia és az emberi jogok biztosítására rendelkezésre álló eszközeinket, támogassuk a civil társadalmat, vagy akár olyan ügyvédeket is, mint például Shirin Ebadi, aki a bahai fogvatartottak érdekében emel szót. Szerintem jelenleg csak ez a politika lehet sikeres, akár már rövid távon is.
(Taps)
Ulrike Lunacek
(DE) Elnök úr, a Tanács soros elnöke, hölgyeim és uraim, a múlt héten mint új képviselőnek nagy örömömre szolgált, hogy a Külügyi Bizottság egyik értekezletén meghallgathattuk Makhmalbaf úr iráni filmrendező előadását, aki nagyon nyíltan elmondta nekünk, hogy a választások előtt Iránban 20%-os volt a demokrácia, de a választások után, ami véleménye szerint csak komédia volt, most már egyáltalán nincs demokrácia.
Egyetértek ezzel a leírással - a választás minden bizonnyal komédia volt, és a nagyszabású választási csalással elrabolták a változtatást akaró iráni emberektől a változáshoz való jogukat. A Tanács soros elnöke, egy dolog különösen érdekel engem: augusztus közepén iktatják be hivatalába az "újraválasztott” Ahmadinezsad urat. Mi erről a Tanács és a tagállamok véleménye? Az Európai Unió és a tagállamai hivatalosan képviseltetik-e magukat ezen a beiktatáson? Nagyon remélem, hogy nem, mert szerintem a választási csalás után az Európai Unió vagy a tagállamok nem képviseltethetik magukat hivatalosan Iránban, és bármennyire is támogatom a további dialógust, azt mondom, hogy ezen a beiktatáson senkinek sem szabad az Európai Uniót hivatalosan képviselnie. Mi az Ön álláspontja ebben a kérdésben? Hogyan kezelik ezt a problémát jelenleg?
Pier Antonio Panzeri
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, amikor külpolitikai kérdéseket tárgyalunk, mint például ma is, az iráni kérdés tárgyalásakor, mindig fennáll annak a veszélye, mint tudjuk, hogy némileg lemaradunk az események mögött. Nem kétséges azonban, hogy az Európai Parlament - ha akar - fontos szerepet játszhat abban, hogy rávegye Európát és a nemzetközi közösséget arra, hogy komolyan vegyék az eseményeket, és hajtsák végre mindazokat a kezdeményezéseket, amelyek szükségesek a demokratikus rendszer bevezetéséhez Iránban.
Miután a nemzetközi közvélemény szorosan figyelemmel kísérte a választások utáni iráni helyzetet és azokat az utcai tüntetéseket, amelyeket az iráni rezsim erőszakkal akart leverni, nagyon fontos, hogy ne kerüljön le a téma a napirendről. A kérdés reális kezelése azonban még nem jelenti azt, hogy levesszük Iránt a napirendről. Rajtunk múlik, hogy fenn tudjuk-e tartani a figyelmet, és a svéd elnökség dolga - amelynek köszönöm a mai hozzászólásokat - egy erős kezdeményezés elindítása az USA-val, Oroszországgal és más országokkal együtt azzal a céllal, hogy megváltoztassuk a dolgok menetét Iránban, a demokratikus jogoktól a nukleáris kérdésig.
Alejo Vidal-Quadras
(ES) Elnök úr, az elmúlt hetekben megindító volt látni az iráni emberek hősiességének és bátorságának ismételt megnyilvánulásait, akik puszta kézzel szálltak szembe a zsarnokok géppisztolyaival és gumibotjaival. Az a tény, hogy a tüntetéseken nagyon sok nő is megjelent, félreérthetetlen jele annak, hogy az irániak eltökéltek arra, hogy igazi demokráciában éljenek.
A Tanács soros Elnöke, az Európai Unió válasza túlságosan gyenge és túlságosan bátortalan volt. Nagyon határozott politikai jelzést kell küldenünk, és kifejezésre kell juttatnunk, hogy teljes mértékben elutasítjuk ezt az elviselhetetlen teokratikus diktatúrát.
A megoldást már egyértelműen megfogalmazta Radzsavi asszony, az ellenzék száműzetésben élő vezetője: a legfelsőbb vezetőt el kell távolítani, és egy szakértőkből álló átmeneti gyűlésnek szabad választásokat kell kiírnia nemzetközi felügyelet mellett. Minden más csak időpazarlás, és meghosszabbítja a szégyenteljes helyzetet.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Először is szeretném szeretettel üdvözölni a Tanács új soros Elnökét, Bildt urat. Természetesen tudom, hogy nagyon mozgalmas hónapok állnak előtte, mivel a világ gondjai leginkább az ő nagy és széles vállain fognak nyugodni.
Elnök úr, ami Iránt illeti, a következőket szeretném mondani. Először is, az iráni rezsim kiszámíthatatlan. Másodszor, úgy látom, hogy hajszálvékony repedések jelennek meg a rendszerben, különösen vallási körökben. Harmadszor, megfigyeltem, hogy a rendszer minden olyat támogat, ami rossz vagy korrupcióval kapcsolatos - legyen az a Közel-Kelet vagy Pakisztán. Negyedszer, hangsúlyozni szeretném, hogy a párbeszéd tényleg nem old meg semmit, végül pedig azt látom, hogy a polgárok teljes joggal nagyobb szabadságot akarnak, és nekünk, európaiaknak támogatnunk kell őket ebben.
Szeretném megkérdezni Öntől, Bildt úr, hogy a Tanács miért nem tudott keményebb nyilatkozatot kiadni, és miért csak azokat az országokat hallgattuk meg, amelyek az emberi jogokra fittyet hányva akarnak cselekedni?
Enrique Guerrero Salom
(ES) Elnök úr, természetesen én is azzal kezdem, hogy elítélem az iráni eseményeket, és az iráni kormány által alkalmazott elnyomást, de azokhoz csatlakozom, akik azt tanácsolják, hogy kombináljuk az európai intézmények által történő nyomásgyakorlást a párbeszéd és a tárgyalási folyamatok fenntartásával.
A történelem és a tapasztalatok azt mutatják, hogy ha elvágunk minden kapcsolatot egy diktatórikus rezsimmel, azzal nem javítunk semmit az ilyen rendszerek igájában szenvedő emberek életkörülményein, csak azt érjük el, hogy gyengítjük azoknak a munkatársainknak a pozícióját, akik védeni próbálják a demokrácia és az emberi jogok tiszteletben tartását ezekben az országokban.
Ennélfogva úgy gondolom, hogy fel kell használnunk minden olyan eszközt, amely az Európai Unió rendelkezésére áll, és nyomást kell gyakorolnunk az iráni rendszerre, legelőször is ebből a Parlamentből, de ezzel párhuzamosan fenn kell tartanunk a tárgyalásokat és a párbeszédet is - méghozzá a rendszerre nyomást gyakoroló párbeszédet -, főleg a főképviselőn, Solana úron keresztül.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, Irán ma komoly fenyegetést jelent a nemzetközi biztonságra és stabilitásra: egyrészt azáltal, hogy megszegi az Egyesült Nemzetek határozatait, mert nem mond le arról a céljáról, hogy atomfegyverekkel szerelje fel magát, másrészt ismételten kifejezte azon óhaját, hogy fizikailag elpusztítsa az izraeli államot.
Remélem, hogy a svéd elnökség alatt Európa képes lesz világos üzenetet küldeni Iránnak: általánosságban arról, hogy az élethez, az emberi méltósághoz és a választás szabadságához való jogok vitathatatlan értékeit nem lehet különválasztani a bilaterális kapcsolatok fejlesztésétől, konkrétan pedig arról, hogy az izraeli államnak a létezéshez való joga nem képezi alku tárgyát, és Európa, amely a saját területén élte meg a holokausztot, nem fogja megengedni az izraeli állam és nép második holokausztját.
Philippe Juvin
(FR) Elnök úr, azért kértem szót, hogy felszólítsam a Parlamentet arra, hogy jelentse ki, egyértelműen támogatja az Irán elleni pénzügyi és technikai szankciókat.
Természetesen a szankciók ellen is sok érvet fel lehetne sorolni, mivel következményekkel járnak majd az iráni emberek életére. A legrosszabb dolog azonban, elnök úr, az iráni emberek számára nem a szankciók által okozott áruhiány lenne, hanem az, ha csendben maradnánk, és nem tennénk semmit. A szankciók, elnök úr, megmutatnák, hogy nem vagyunk közömbösek, és véleményem szerint ez létfontosságú.
Ezért tehát, elnök úr, a Parlamentünknek pénzügyi szankciókat kell követelnie Irán ellen.
Charles Tannock
Elnök úr, a rettenetes iráni teokratikus diktatúra már számtalan bűntényt elkövetett a saját népe ellen, a bahaik felakasztásától kezdve a homoszexuálisok felakasztásáig, legutóbb pedig 50 ártatlan tüntető jutott erre a sorsra. Aligha kell tehát meglepődnünk azon, hogy nagyarányú választási csalásokkal egyszerűen ellopnak egy választást. Remélem, hogy ez a repedés a rendszerben és a tiltakozó fiatalok bátorsága - akiket üdvözlök - végül meg fogja buktatni az egész velejéig romlott kormányt.
A közelmúltban egy másik értekezleten Howitt úr azt mondta, hogy az EU-nak választási megfigyelőket kellett volna küldenie annak ellenőrzésére, hogy valóban történt-e csalás. Én azt mondom, hogy mi soha nem legitimálhatunk olyan választási komédiát, amelyben a jelölteket a vallási meggyőződésük alapján korlátozzák, és amelyben zárt ajtók mögött számolják a szavazatokat.
Carl Bildt
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr, figyelmesen hallgattam az előadott különféle értékeléseket és nézeteket. Ahogyan már többen rámutattak, nagyon fontos vita ez egy nagyon fontos témában.
Azt hiszem, elmondhatjuk, hogy egységesen értékeljük a történteket és a televízió képernyőjén látottakat, valamint azt, amit volt szerencsénk olyanoktól hallani, akik többet tudnak annál, mint amit a tévében látni lehet.
Szeretnék azonban vitatkozni azzal a hozzászólóval, aki azt mondta, hogy nem voltunk elég világosak. Ha összehasonlítjuk az Európai Unió nyilatkozatát más fontos világszervezetek véleményével, teljesen egyértelmű, hogy mi voltunk a legvilágosabbak, a legkövetkezetesebbek, és mi használtuk a legkeményebb szavakat.
Bárcsak nagyobb hatást értek volna el a szavaink annál, amit elértek, de ez gyakran így van. Mindazonáltal akármilyen fontosak is a szavak - ez nem is kérdés -, mi most elsősorban arról beszélünk, hogy mi történt Iránban a június 12-i választás óta.
Szerintem fontos lenne arra is odafigyelnünk, amit június 12. előtt láttunk a tévében, mert már ez is egy másik Irán volt, nem az, amihez hozzászoktunk. A rendszer korlátain belül, az igaz, de látható volt egyfajta vitalitás, bizonyos fokú sokféleség, és a változás, a nyitottság és a reform utáni egyértelmű vágy. Hogy ez az irániak többségének az akaratát fejezte-e ki vagy sem, azt nagyon nehéz kívülről megítélni, de hogy fontos volt, azt többet között az is bizonyítja, hogy milyen erővel csaptak le rájuk június 12. után. Amikor tehát elítéljük azt, amit később láttunk, nem szabad elfelejtenünk azt sem, amit korábban láttunk, és ennek a hosszú távú jelentőségét.
Véleményem szerint egységben vagyunk azzal kapcsolatban, amit mondunk és gondolunk. Saryusz-Wolski úr, Cohn-Bendit úr és Mauro úr lényegében ugyanazt mondták, ha megnézzük az értékeléseket. A legnehezebb kérdés azonban nem az, hogy mit mondjunk, hanem az, hogy mit tegyünk ebben a helyzetben. Szerintem két irányban kell elindulnunk.
Az első irány eléggé nyilvánvaló. Az Európai Uniónak mindenhol és minden körülmények között egyértelműen az emberi jogok és a demokrácia mellett kell szólnia. Lehetnek más tényezők is, amelyeket számításba kell vennünk a politikánk kialakításakor, de semmiképpen nem szabad eltávolodnunk az emberi jogok következetes védelmétől. El kell tehát ítélnünk a gyilkolást és a halálbüntetés alkalmazását. Követelnünk kell a letartóztatottak szabadon bocsátását. Világosan követelnünk kell azoknak a szabadságjogoknak és egyéb jogoknak a teljes tiszteletben tartását, amelyek a világon minden embert megilletnek.
Másodsorban - és talán itt lehet némi nézeteltérés - készen kell állnunk arra, hogy cselekedjünk. Ezt annak tudatában mondom, hogy ez sokkal nehezebben megvalósítható politika, mint az, ha félreállunk, és nem teszünk semmit, vagy az elszigeteléssel próbálkozunk: ez mind könnyű, a cselekvés pedig nehéz. Kelam úr említette a történelmi tapasztalatainkat, az ezzel járó egyensúlyteremtéssel együtt. Talán az a tény, hogy rendelkezünk bizonyos történelmi tapasztalatokkal Európában - ami itt is tükröződik -, lehetővé teszi majd számunkra, hogy rámerészkedjünk erre az útra.
Soha nem szabad azt gondolnunk, hogy egy diplomáciai párbeszéd önmagában megoldhat minden olyan kérdést, ami itt felmerült: ez nem így van. Ebben az egyenletben más tényezőket is figyelembe kell vennünk, de nem szabad elfelejtenünk, hogy vannak olyan kérdések, amelyeket kötelességünk diplomáciai párbeszéden keresztül megoldani. Itt például a brit nagykövetség alkalmazottaira, a francia diákra és másokra gondolok, akiknek az ügyét párbeszéddel kell megoldanunk.
Én olyan országból származom, ahol az állampolgárok 1%-ának iráni háttere van. Ők oda-vissza mozognak. Annyi konzuli problémánk van, amennyit elképzelni is nehéz. Készen kell állnunk arra, hogy cselekedjünk, segítsünk az embereknek különböző esetekben, anélkül, hogy azt gondolnánk, hogy ezzel mindent egyből megoldhatunk.
Ott van a nukleáris kérdés is, amelyre már utaltak. Lehetnek olyanok, akik azt gondolják, hogy vannak jóval egyszerűbb megoldások is. Szerintem nem lesz semmilyen megoldás, ha nem kezdünk igazi diplomáciai párbeszédet erről. Ezek mind olyan kérdések, amelyekkel foglalkoznunk kell.
Nyilvánvaló, hogy a jelenlegi körülmények között sokkal nehezebb lesz, ez nem is kérdés, és szerintem a Külügyi Bizottságban a múlt héten folytatott vita rávilágított néhány nehéz döntésre, amelyeket meg kell hoznunk, és nemcsak az elkövetkező hetekben, hanem hónapokban is - annál tovább azonban nemigen húzhatjuk. Most össze kell fognunk - Önöknek, nekünk, itt a Tanácsban és nekünk, európaiaknak - más fontos nemzetközi szereplőkkel, és nemcsak az amerikaiakkal, akiknek most új és helyes hozzáállásuk van az Obama-kormány alatt, hanem másokkal is - az ENSZ Biztonsági Tanácsával, Oroszországgal, Kínával és a tágabb nemzetközi közösséggel. Csakis akkor reménykedhetünk abban, hogy meg tudjuk oldani nemcsak az azonnali problémákat, hanem a többit is.
Hálás vagyok ezért a vitáért. Szerintem rávilágított arra az egyértelmű egységre, amely megvan közöttünk, ha az értékeinket kell védeni, de rávilágított azokra a nehéz döntésekre és egyensúlyt teremtő intézkedésekre is, amelyeket meg kell majd hoznunk az elkövetkező hetekben és hónapokban. Tudjuk, hogy mit akarunk elérni, ezért törekednünk is kell rá. Ne gondoljuk azonban, hogy könnyű lesz. Biztosíthatom Önöket, hogy a Tanács továbbra is aktívan foglalkozik majd ennek a kérdésnek minden vonatkozásával.
(Taps)
Daniel Cohn-Bendit
(FR) Elnök úr, elnézést kérek, de éppen most kaptam egy információt, amelyet szeretnék megosztani a Tanáccsal és a képviselőtársaimmal.
Natalia Estemirovát, aki az Európai Parlament Szaharov-díjának jelöltje volt, ma reggel elrabolták Groznijban, és ismeretlen emberrablók tartják fogva. Felszólítom a Tanácsot, a Bizottságot és a képviselőket, hogy tiltakozzanak, hogy Moszkva is lássa, hogy gondolunk Natalia Estemirovára.
Elnök
A vitát lezárom.
Richard Howitt
Elnök úr, csak a jegyzőkönyv pontosítása érdekében kérek szót, mivel a nevemet említette kollégám, Tannock úr.
Én nem kértem az EU megfigyelőket a múlt héten, és tulajdonképpen a vita elején világosan elmondtam, hogy amennyiben a körülmények azt megkövetelték volna, az Európai Unió tudott volna megfigyelőket küldeni az iráni választásokra. Mivel azonban a Bizottság nem volt elég határozott ahhoz, hogy ezt megtegye, most valódi, jogos és objektív aggodalmat érezhetünk a választások lebonyolításával kapcsolatban.
Sajnálom, hogy Tannock úr nem volt az ülésteremben, és nem hallotta ezt a vita elején, és remélem, hogy most sikerült tisztáznom ezt a félreértést.
Elnök
A vitát lezárom.
