A fejlődő országok gyorsan emelkedő élelmiszeráraihoz kapcsolódó gyorsreagálási eszköz (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Mitchell úr jelentése, a Fejlesztési Bizottság nevében, a fejlődő országok gyorsan emelkedő élelmiszeráraihoz kapcsolódó gyorsreagálási eszközről - C6-0280/2008 -.
Gay Mitchell
előadó. - Elnök úr! Az élelmiszer-eszköz a Bizottság javaslataként kezdődött, az emelkedő élelmiszerárak fényében, ami egyes országokban zavargásokat váltott ki, egymilliárd euró felhasználásáról a fennmaradt mezőgazdasági támogatási pénzösszegből, a fejlődő országokban kialakult helyzet mezőgazdasági inputok és vészhelyzeti biztonsági hálók létrehozásán keresztül történő enyhítésére. Arra számítottunk, hogy ez a pénzösszeg, ebben a formában teljes egészében csak kiegészíti a meglévő fejlesztési alapokat. Most, öt hónappal később, még mindig megvan az egymilliárd eurónk, de az eredeti tervekhez képest teljesen más formában.
Két péntekkel ezelőtt részt vettem a költségvetési egyeztetési ülésen a Költségvetési Bizottságban és a Tanácsban dolgozó munkatársaimmal, ahol végül sikerült kompromisszumra jutnunk az élelmiszer-eszköz szabályozásának finanszírozásáról. Az utolsó olyan pontokat, ahol elakadtunk, a következő hétfőn sikerült elsimítanunk a Parlament, a Bizottság és a Tanács közötti háromoldalú megbeszélésen.
A végső kompromisszumos finanszírozás így néz ki: egymilliárd euró finanszírozást nyújtunk három év alatt, 2008 és 2010 között, a rugalmassági eszközön keresztül 420 millió eurót; a 4. fejezetből: "Külső fellépések” történő átcsoportosítással további 240 millió eurót biztosítunk; ezenkívül 240 millió euróval megnöveljük a 2008. évi gyorssegélytartalék összegét. Ehhez a növeléshez felül kell vizsgálnunk az intézményközi megállapodást. Ezt az összeget még kiegészíti további 100 millió euró, amelyet a meglévő gyorssegélytartalékból használunk fel. Mivel a gyorssegélytartalék a tagállamok hozzájárulásaiból képződik, a finanszírozás feltöltése csak akkor jelentkezik kiegészítésként, ha a tagállamok nem kompenzálják hozzájárulásaikat nemzeti költségvetésük megfelelő mértékű csökkentésével.
Érzékeltették, hogy elégedetlen hangok hallatszanak a Külügyi Bizottság és mások részéről ennek a tételnek a stabilitási alapból történő részleges finanszírozása miatt. A Külügyi Bizottság talán elégedetlen ezzel a megoldással, de valószínűleg ez volt a legjobb megoldás, amely az adott körülmények között megvalósítható volt.
Bár én támogatom az így elért kompromisszumot, megemlítettem az eljárás és a végeredmény hiányosságait, egyrészt az őszinteség kedvéért, másrészt azért, hogy rávilágítsak - amint ez már korábbi alkalmak során is megtettem - arra a komikus helyzetre, amikor a kormányok szerte a világon sok milliárd dollárt teremtenek elő a bankok kimentésére, de tűvé kellett tennünk a 27 tagállam és az Unió költségvetését egymilliárd euróért a világ legszegényebb embereinek érdekében.
Úgy gondolom, hogy a lehető legjobb eredményt értük el, ami száz nap alatt lehetséges volt. Megtaláltuk a pénzt és összeállítottuk a rendeletet, de ez nem teljesen további egymilliárd euró. A jelentés tartalmazza azt a tényt, hogy a kompromisszumos szöveget már elfogadták a tagállamok az Állandó Képviselők Bizottságában (COREPER), és hogy a szövegben szerepelnek jelentésem legfontosabb elemei, valamint a Fejlesztési Bizottságban dolgozó munkatársaim módosításai.
A rendelet hatálya időben korlátozott. Jelenleg 2010-ig tart. A rövid távú válságok kezelésére összpontosít; célkitűzése a mezőgazdasági termelés fellendítése. Szembehelyezkedik a pénzalapok szétszórásával, mert azok felhasználását magas prioritású országok szűk listájára korlátozza. Emellett kiszélesíti a lehetséges végrehajtó szervezetek körét, és gondoskodik a parlamenti elszámoltathatóságról. A rendelethez hozzáfűztünk két nyilatkozatot, amelyek hozzájárulnak a megfelelő végrehajtás biztosításához.
Végül úgy gondolom, mindent megtettünk, ami a Tanács, a Parlament és a Bizottság között lehetséges volt. Mindezt száz nap alatt értük el. Beterjesztettük a törvényt a Parlament elé. Holnap szavazni fogunk róla. Erről már megállapodtunk. Megtaláltuk a pénzt. Ezzel kapcsolatban szeretnék elismeréssel adózni azért az együttműködésért, amelyet a Tanács és a Bizottság, és különösen Michel biztos úr részéről tapasztaltunk, aki valóban azt akarta, hogy ez a pénz kiegészítő jellegű legyen.
Szeretnék továbbá köszönetet mondani a Fejlesztési Bizottság titkárságának, és különösen Guido Van Hecken úrnak és Anne McLauchlan asszonynak, és köszönetet mondok a saját irodámban Eoin Ó Seanáin és Oliver O'Callaghan úrnak, akitől nagyon sok segítséget kaptam ebben az ügyben. Visszatekintve úgy gondolom, hogy jó munkát végeztünk és minden tőlünk telhetőt megtettünk.
Elnök
Köszönöm, Mitchell úr, és gratulálok a jelentéséhez és ehhez a valóban fontos és csodálatra méltó témához, amely javítja az Európai Parlament hírnevét a világban a haladás és a szolidaritás tényezőjeként.
Michel biztos úr, most Öné a szó. Oviir asszonyhoz, Goudin asszonyhoz és jómagamhoz hasonlóan ő is most érkezett vissza a világ túlsó végéről, 14 000 km távolságból, és most beszámol nekünk a Bizottság nevében az AKCS-EU Közös Parlamenti Közgyűlés ülésén tapasztaltakról. Látom, hogy jó formában van ma, biztos úr.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök úr, Mitchell úr, hölgyeim és uraim! Az élelmiszerválság súlyos hatást gyakorolt a fejlődő országokra.
Úgy gondolom, amint már Önök is mondták és amint erről cselekedeteikkel is tanúságot tettek, hogy Európának erkölcsi kötelessége a gyors reagálás, és ez még inkább igaz azért, mert ez a válság egy rendkívül súlyos pénzügyi és gazdasági válsággal is együtt jár, amelynek a fejlődő országokra gyakorolt katasztrofális hatásait sajnálatos módon hamarosan ki tudjuk majd számítani, mivel ez maga után vonhatja legalább az állami fejlesztési támogatások törlését. Erre a témára azonban később még lehetőségünk lesz visszatérni.
Számomra úgy tűnik, hogy három intézményünknek - a Parlamentnek, a Tanácsnak és a Bizottságnak - sikerült megfelelnie a kihívásnak azáltal, hogy gyors munkát végzett ezen az eszközön, amelynek célja a fejlődő országok gyorsan emelkedő élelmiszeráraira történő gyors reagálás lehetővé tétele.
Szeretnék köszönetet mondani Barroso elnök és a Bizottság nevében. Külön köszönetet mondok az előadónak, Mitchell úrnak kiváló munkájáért, valamint Böge úrnak és Le Foll úrnak a Költségvetési Bizottság, illetve a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság nevében tett hozzájárulásukért.
Amint Önök is tudják, sajnáljuk, hogy elutasították a 2. fejezetből rendelkezésre álló különbözet felhasználását. Ám realisták maradtunk, és figyelembe vettük a jó szövegről elérhető megállapodás kilátásait. Azt kell mondanom, hogy az a kompromisszumos szöveg, amelyről holnap szavazni fognak, jó: egyrészt azért, mert megfelelő módon tartalmazza az Önök és a Tanács módosításait, másrészt azért, mert megőrzi álláspontunk három kulcsfontosságú elemét.
Először: az egymilliárd eurós választ, és a jelek szerint senki sem támasztott komoly kételyeket a szükségletre vonatkozó becsléseink kapcsán. Másodszor: mindig egyetértettünk abban a kérdésben, hogy ezt az összeget nagyon rövid időszakra kell összpontosítani. Mi két évet javasoltunk, de végül három évet fogadtunk el. És végül: azt a célkitűzést, hogy fellendítsük a mezőgazdasági termelést azokban az országokban, amelyeket az árak növekedése a legsúlyosabban érintett. Más szavakkal: a termény megmentését szolgálja a közvetlen jövőben.
Hogy melyek lesznek a következő lépések a holnapi szavazást és a Tanács december 16-i döntését követően? Azt hiszem, hogy a gyakorlati végrehajtás lesz a legfontosabb. 2009 januárjában a Bizottság javaslatot tesz a projekt első finanszírozási döntéseire nézve, mert meggyőződésem, hogy nagyon gyorsan pályára kell állítanunk ezeket az ügyeket. A legfontosabb cél a 2009. évi aratás mezőgazdasági termelésének megmentése. Ezért minden tőlünk telhetőt megteszünk annak biztosítása érdekében, hogy a pénzügyi kötelezettségek túlnyomó része 2009-ben realizálódjon és kifejtse hatásait például a mezőgazdasági inputokra a 2009. évi idényben.
A megállapodás szerint az eszköz végrehajtásának általános tervét a közeljövőben, de legkésőbb 2009. április végéig benyújtjuk Önökhöz. Ez az eszköz három intézmény politikai akaratának köszönhetően született meg, és gyors, hatékony végrehajtásához egyértelműen szükség van ugyanerre a közös akaratra.
László Surján
a Költségvetési Bizottság véleményének előadója. - (HU) Elnök úr, a Költségvetési Bizottság tudatában volt annak az erkölcsi felelősségnek, amellyel az Európai Unió tartozik a világ azon országai felé, amelyek nehéz helyzetben vannak. De, tisztelt biztos úr, egy percig ne sajnálkozzék azon, hogy a 2-es fejezetből nem tudtunk pénzt találni erre a nemes célra.
Nem érdemes sajnálkozni ezen, mert ugyanolyan erkölcsi kötelességeink vannak az európai gazdák felé, akiknek évek óta azt mondjuk, hogy nincs pénz sem erre, sem arra, sem amarra, hogy az új tagállamok gazdáinak 10 évig kell várni arra, hogy azonos elbírálás alá kerüljenek. Máshol, a megfelelő helyen kellett megtalálni a pénzt, és ahogy ezt az előadó elmondta, valóban meg is találtuk. Azt gondolom, hogy jó munka volt, és büszkék lehetünk rá.
A Költségvetési Bizottságnak még egy problémája volt: nem voltunk meggyőződve arról, hogy - ahogy a biztos úr is mondta - gyorsan reagált a Bizottság, hogy az Európai Bizottság javaslata mindenféle szempontból célszerű. Hiányoltuk például azt, hogy a mikrokredit-gondolat nem merült fel az eredeti anyagban. A Költségvetési Bizottság úgy tartja, hogy nagyon nehéz Brüsszelből, vagy akár más nemzetközi szervezetek központjából eldönteni azt, hogy egy-egy nehéz helyzetbe került régióban, egy-egy nehéz helyzetbe került gazda hogyan tud előrefelé menekülni.
Nagyon jól bevált rendszer a mikrokreditrendszer, sok nehéz helyzetben lévő országon segített, és nagyon hálásak vagyunk, hogy a DEVE Bizottság elfogadta a Költségvetési Bizottság ilyen irányú javaslatait. Biztos úr, nem garantálhatom, de nagy valószínűséggel megjósolhatom, hogy ez a szavazás az Ön és minden érdekelt megelégedésével fog holnap végződni. Köszönöm megtisztelő figyelmüket.
Stéphane Le Foll
a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság véleményének előadója. - (FR) Elnök úr! Rövid leszek. Először is szeretnék köszönetet mondani Mitchell úrnak, és szeretném kifejezni elismerésemet munkájáról. Ezenkívül szeretnék köszönetet mondani a biztos úrnak elkötelezettségéért és szeretném elmondani, hogy az élelmiszerválságot nem lehet egyszerűen megoldani két vagy három év alatt, hanem a további években is oda kell erre figyelnünk.
A Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság képviselőjeként szeretnék még egy dolgot hozzátenni az elhangzottakhoz. A mezőgazdaságra szánt fejlesztési támogatás aránya az elmúlt tizenöt év során folyamatosan csökkent. Amint Diouf úr mondta, 15%-ról 4%-ra csökkent. Ideje átgondolni azt a felfogást, hogy a fejlesztés egyben a mezőgazdaság támogatását is jelenti, és ha azt akarjuk, hogy ennek az eszköznek legyen értelme a jövőben, akkor jómagam ezt az értelmet kívánom adni neki.
Colm Burke
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani Mitchell úrnak ezért a jelentésért. Üdvözlöm ennek az élelmiszer-eszköznek a létrehozását a világ legszegényebb mezőgazdasági termelőinek javára, amelyről hosszú tárgyalások után végül sikerült megállapodásra jutnunk.
A Tanács egyes tagjai nem voltak hajlandók biztosítani a fel nem használt mezőgazdasági pénzeket a fejlődő országok támogatására. Miközben a világ népességének egyhatoda éhezik, az Európai Tanács egyes tagállamai várakozó álláspontra helyezkedtek (bár a tagok többsége támogatta a CAP felhasználását), és bizonytalan indoklásként arra hivatkoztak, hogy ezzel precedenst teremthetünk.
A pénzt máshol találtuk meg, és felosztottuk három évre 2008 és 2010 között, az eredetileg tervezett kétéves időszak helyett. Erre a pénzre szomorú módon néhány hónappal ezelőtt lett volna a legnagyobb szükség, amikor az élelmiszerárak szárnyalni kezdtek. Az élelmiszerárak néhány érintett országban már nem emelkednek.
Amióta az élelmiszerárak emelkedni kezdtek, az éhező emberek száma csaknem egymilliárdra nőtt. Ebben az évben százmillió ember süllyedt nyomorba az élelmiszer- és az üzemanyagválság eredményeként, és ez szám tovább emelkedik. A fejlődő országokban élő emberek jövedelmüknek akár 80%-át is élelmiszerre költik, ami kihangsúlyozza azt, hogy miért kell az élelmiszeráraknak elérhetőeknek maradniuk.
Az élelmiszer-eszköz hozzá fog járulni egyes rövid távú szükségletek megoldásához, mezőgazdasági inputok biztosításával és a biztonsági hálók megerősítésével. Ám hamarosan újabb élelmiszerválság fog bekövetkezni, hacsak az EU tagállamai és más gazdag országok nem foglalkoznak azokkal a szerkezeti problémákkal, amelyek az élelmiszerválságot táplálják.
Josep Borrell Fontelles
Gratulálok, biztos úr! Az Ön ügy melletti teljes elkötelezettsége nélkül nem jutottunk volna el ehhez a nyilvánvalóan sikeres befejezéshez. Ön mindvégig keményen küzdött ennek a célnak az eléréséért. Szeretnék továbbá köszönetet mondani munkatársamnak, az előadónak Mitchell úrnak is. Kettejük közül Ön volt az, aki megmentette az Európai Uniót attól, hogy nevetségessé váljon, ami minden bizonnyal bekövetkezik, ha nem sikerül előteremtenünk ezt a milliárdot, miután olyan sokszor megígértük a világ sok pontján.
Talán nincs meg pontosan az egymilliárd, és talán nem is teljes egészében többletpénz, bár legnagyobb részében az lesz. Nem a mezőgazdaságból származik, ellentétben az Ön javaslatával, biztos úr, és nem is egy, hanem két vagy három év alatt fog az egész összejönni. A való világ tökéletlenségei azonban nem akadályozták meg Önt a saját maga elé kitűzött cél elérésében, és hadd tegyem hozzá, hogy a Fejlesztési Bizottság és az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának segítségével.
Nem túl sok ez a pénz: csak egy euró jut a világ minden egyes alultáplált emberének, egy euró jut minden egyes éhezőnek. Mégis hozzájárulhat az éhezők jövőbeni számának csökkentéséhez, amennyiben a tagállamok nem vonják le fejlesztési támogatásaikból azt a kiegészítő összeget, amelyről gondoskodniuk kell ehhez a gyorssegélyhez.
Ezért, biztos úr, felszólítom az összes tagállamot, hogy ne csökkentsék az ehhez az összeghez nyújtott kiegészítő támogatásukat azáltal, hogy ekkora összeggel csökkentik nemzeti költségvetésüket. Az egyik tagállam már utalt arra, hogy esetleg ezt fogják tenni. Más országok, például Spanyolország ugyanakkor szilárd kötelezettséget vállalt arra nézve, hogy ezt nem fogja megtenni. Nincs értelme annak, hogy "kiraboljuk Pétert, hogy kifizethessük Pált”, más szavakkal: nincs értelme ide-oda tologatni a pénzt, ha a végösszeg nem változik. Tudom, hogy Ön lesz az első, biztos úr, aki fel fogja emelni a szavát, ha ez bekövetkezik.
Kyösti Virrankoski
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani Mitchell úrnak ezért a kitűnő jelentésért. Csoportom mindig támogatta az élelmiszersegélyek gyors megadását. A Bizottság júliusban megtette javaslatát az egymilliárd euró értékű segélyről. Sajnálatos módon ez ütközött a költségvetési fegyelemről szóló intézményközi megállapodás alapelveivel. Ez meglepő volt, mivel a Bizottság hagyományosan a Szerződés és a jogszerűség őre. Végül a költségvetési egyeztetés szakaszában a Bizottság módosította javaslatát, hogy megfeleljen az érvényben lévő jogszabályoknak. Ekkor sikerült megállapodást elérni.
A francia elnökség szintén megérdemli hálánkat. Sikeresen rávette a tagállamokat az élelmiszersegéllyel kapcsolatos álláspont elfogadására. Az egymilliárd euróból 760 millió újonnan biztosított pénzösszeg, ami egyértelmű győzelem az Európai Parlament számára.
Az egyik probléma az, hogy gondoskodnunk kell arról, hogy a támogatás eljusson a tervezett rendeltetési helyre. A szkeptikusok azt állítják, hogy a támogatásnak csak egy része jut el a rendeltetési helyre, míg a legnagyobb része a közvetítők kezébe kerül. Erre a problémára nagyon oda kell figyelnünk. A fejlődő országok mezőgazdaságának egyik problémája nem a műtrágyák vagy a vetőmagvak hiánya, hanem a képzés hiánya és a primitív munkamódszerek, felszerelések és mechanizmusok. Ezt nem lehet egy év alatt eurómilliárdokkal megoldani. Ez az oka annak, amiért az élelmiszersegély elsősorban arra szolgál, hogy felhívjuk a figyelmet arra, hogy a fejlesztési együttműködésnek kiemelt feladattá kell tennie a mezőgazdaság fejlesztését és az élelmiszertermelés fellendítését.
A fejlődő országokban a mezőgazdaságot gyakran nehéz körülmények között, általában terméketlen talajon és kíméletlen klimatikus viszonyok között folytatják. Az ilyen körülmények gyakran kiemelkedő szakmai know-how-t és fejlett gazdálkodási módszereket igényelnek. Ezért fejleszteni kell a szakképzést. Jelenleg alig van valamennyi. A termelési módszereket hozzá kell igazítani a nyomor által meghatározott korlátokhoz. Az ekétől a csúcstechnológiát képviselő traktorokhoz történő ugrás távolról sem megfelelő megoldás. A mezőgazdaság fejlesztését lépésről lépésre kell megvalósítani.
Marie-Hélène Aubert
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr! Most, amikor képviselőtársaink emlékeztettek minket ennek a kitűnő kezdeményezésnek a némiképp bonyolult folyamatára, reméljük, hogy hamarosan konkrétabb formát fog ölteni.
Ami engem illet, biztos úr, szeretnék Önnek kérdést feltenni két szempontról. Először is: elhangzott az, hogy a kiegészítő pénzalapok finanszírozásának egy részét úgy fogják biztosítani, hogy levonják a stabilitási eszközhöz elkülönített pénzalapokból, amelyet konfliktus-megelőzési és béke-megszilárdítási célokra hoztunk létre. Ez az átcsoportosítás számomra rendkívül problémásnak tűnik. Jóváhagyta ezt valaki? És ha igen, számolnak-e kompenzációval? Úgy gondolom, nem lehet kétséges, hogy Önök is aggódnak ennek a stabilitási eszköznek a hosszú távú jövőjéért.
Másodszor: most, hogy a jelek szerint sikerült előteremtenünk ezt az egymilliárd eurót, milyen csatornákat fogunk igénybe venni annak érdekében, hogy ezek a pénzeszközök gyorsan és hatékonyan eljussanak sok különféle és rendkívül nagy területen szétszórt szereplőhöz, valamint a sok száz, családokra épülő mezőgazdasági szervezethez? Hogyan tervezik közvetlenül foglalkozni ezekkel a szereplőkkel kint a terepen, és elkerülni a veszteségeket és a károkat, amelyek - amint valamennyien tudjuk - elválaszthatatlanul együtt járnak a sok különféle közvetítő jelenlétével?
Wiesław Stefan Kuc
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! Az Európai Unió most megkísérel létrehozni egy eszközt, amely lehetővé teszi a gyors segítségnyújtást a szegény és fejletlen országoknak, annak érdekében, hogy a lakosság túlélje az élelmiszerárak emelkedését. Ezzel kapcsolatban azt mondtuk, hogy ezekben az országokban állandó az élelmiszerhiány, amely nem egyszerűen az elmulasztott aratásokhoz vagy az élelmiszerárak spekulációs emelkedéséhez kapcsolódik. Ebből tehát az következik, hogy a rövid távú reagálások és élelmiszersegélyek nem fogják megoldani a problémát.
Képzések felajánlása és új termelési módszerek bevezetése, jobb vetőmag és műtrágyák biztosítása, amelyet a FAO és a Világbank éveken keresztül támogatott: mindez nem hozta meg a várt eredményeket. Ezért az egymilliárd eurós eszköz, amely lehetővé teszi a fejlődő országok gyorsan emelkedő élelmiszeráraihoz kapcsolódó gyors reagálást, nem áll arányban a várt eredményekkel, különösen annak figyelembevételével, hogy az Unió hogy működik.
Mitchell úr, az előadó, ezt tökéletesen látta és megértette, de a konzultatív bizottságok és a Költségvetési Ellenőrző Bizottság előadóinak ezt a jelek szerint nem sikerült megragadniuk.
Konstantinos Droutsas
A globális élelmiszerválság és az egekbe szökő árak annak a következményei, hogy az élelmiszer általános áruvá, a kapitalista spekuláció tárgyává vált, és már nem az életben maradás eszközét alkotja. Az Európai Unió azáltal, hogy csak minimális pénzeszközöket biztosít és idejének csak egy töredékét szánja erre a kérdésre, farizeusi módon mossa kezeit és ki akar bújni annak a felelőssége alól, amit hivatalosan emberiség elleni bűncselekménynek nevezünk. Meggyőződésünk, hogy ezek a pénzeszközök a fejlesztési programokat ellenőrző multinacionális társaságok zsebében fognak kikötni. Ennek a problémának a megoldásához tiszteletben kell tartanunk az élelmiszerbiztonsághoz és az elegendő élelemhez fűződő jogot, támogatnunk kell a kis- és közepes méretű gazdaságokat, és helyre kell állítanunk a helyi és a regionális piacokat. Lényegében alapvető változtatásokat kell végrehajtanunk a közös agrárpolitikában, amely jelenleg a föld kevesek kezébe történő átjátszását, a természeti erőforrások ellenőrizetlen kizsákmányolását és az élelmiszernövények más növényekre történő kicserélését támogatja.
Hélène Goudin
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök asszony! A nyomor, a szenvedés és az éhezés mindennapi probléma a Föld népességének több mint kétmilliárd tagja számára, akik napi két dollárnál kevesebből élnek. A közelmúltban bekövetkezett drámai áremelkedés, különös tekintettel a rizsre, a kukoricára és más fő terményekre, természetesen további fontos okot alkot, amiért sok ember nem jut elegendő élelmiszerhez. Az EU is felfigyelt erre a problémára, és ennek következtében szeretne létrehozni egy pénzalapot a válság kezelésére.
A kérdés, amelyet fel kell tennünk önmagunknak, hölgyeim és uraim, a következő: miért fogadjuk el az EU ártalmas agrárpolitikáját, amely az egyik legsúlyosabban bűnös tényező ebben a vonatkozásban. Ez a protekcionista politika megfosztja az embereket bevételi lehetőségeiktől és így az éhhalál elkerülésének képességétől. Ennek ellenére ez a Parlament mindig a közös agrárpolitika mellett szavaz. Ez tragédia, és mindig azt kérdezem magamtól, hogy ez vajon tudatos vagy akaratlan lépés-e az EU részéről.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Valamennyien tisztában vagyunk azzal, hogy a folytatódó élelmiszerválság miatt sok ember, különösen azok, akik a legszegényebb fejlődő országokban élnek, hatalmas nehézségeket él át. Az ENSZ millenniumi fejlesztési céljainak elérése helyett további milliók süllyednek nyomorba.
Az Európai Uniónak nem szabad távol tartania magát, hanem a segítségükre kell sietnie. Arra számítok, hogy a legtöbb jelenlévő egyetért ezzel. Ezeknek az országoknak a támogatása erkölcsi kötelességünk, a szegényebb országokkal való szolidaritásunk kifejeződése. Meg kell mutatnunk nekik a válság leküzdéséhez vezető helyes utat, és segítenünk kell nekik a megfelelő mennyiségű élelmiszer előállításában, elsősorban mezőgazdasági termelésük támogatásával.
Szeretném továbbá kihangsúlyozni, hogy nemcsak az Unión kívül van szükség segítségre. Az Unión belül is sok millió ember küzd a magas élelmiszerárak és az élelmiszerhiány problémájával. Ezért azt kérem, hogy miközben másoknak segítünk, például Afrikában, ne feledkezzünk meg azokról sem, akik a közelünkben várnak a segítségünkre. Ezért támogatnunk kell az Európai Bizottság arra vonatkozó javaslatát, hogy meg kell növelnünk az Európa legelesettebb embereire irányuló élelmiszerosztási programok pénzalapjait. Sajnálatos, hogy egyes tagállamok ellenzik ezt a programot.
Juan Fraile Cantón
(ES) Elnök asszony! A jelenlegi válság keretein belül az Egyesült Nemzetek figyelmeztetett bennünket 22 különösen sebezhető ország szörnyű helyzetére, és a Világbank bejelentette, hogy a válság következtében újabb százmillió ember csatlakozik a 850 millió jelenlegi éhezőhöz.
Ez a helyzet gyors, közös választ követel az Európai Uniótól és a Bizottság júliusban különleges finanszírozási eszközre tett javaslatot a mezőgazdasági termelők megsegítésére és az élelmiszerárak gyors emelkedésének megállítására.
Ez az intézkedés egyrészt a mezőgazdasági termelés növelésére törekszik azokban az országokban, ahol az emelkedő élelmiszerárak hatásai a legerőteljesebben jelentkeznek, veszélyeztetve a millenniumi fejlesztési célok elérésének esélyeit, és amennyire ez lehetséges, az instabilitás és a feszültségek elkerülésére törekszik, amelyek kockára teszik a fejlődés és a békefenntartás politikai szférájában végrehajtott sok éves befektetés eredményeit.
Ezért üdvözöljük az elért megállapodást, amely teljesíti azt az ígéretet, hogy egymilliárd eurót adunk, amit - amint már mondtam - a legmagasabb politikai szinten ígértek meg...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Proinsias De Rossa
Elnök asszony! Szeretnék gratulálni mindazoknak, akik részt vettek a jelentés elkészítésében és ennek az igen jelentős vívmánynak az elérésében: az előadónak, Gay Mitchell úrnak, az összes politikai csoportnak - ide számítva a saját csoportomat is - és Michel biztos úrnak.
Az élelmiszerárak és az összeomló globális gazdaság letaroló hatást gyakorol a fejlődő országokban élő emberekre. A becslések szerint a világ GDP-jének minden 1%-os csökkenése újabb 40 millió embert taszít nyomorba. Ennek következtében rendkívül fontos, hogy sürgősséggel végrehajtsuk ezt a javaslatot, amely a szárnyaló élelmiszerárak leküzdésére irányul. Nem a fejlődő világ idézte elő a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságot. Ha el akarjuk kerülni azt, hogy emberek újabb generációját kárhoztassuk nyomorra és éhezésre, akkor nem szabad rövidlátó módon a fogunkhoz verni a garast a fejlesztési támogatások területén. Amint erre mások már rámutattak, az egymilliárd eurós számadat soknak tűnhet, de valójában jelentéktelen azzal a pénzösszeggel összehasonlítva, amelyet a bankokba és az ösztönző csomagokba pumpálunk. Sürgetem a jelentés lehető leggyorsabb végrehajtását.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Az Európai Unió Tanácsának következetesebbé kell tennie a népesség élelmiszer-ellátásának garantálásával kapcsolatos nemzeti és nemzetközi politikákat.
A magas élelmiszeráraknak súlyos következményei vannak a legszegényebb népességre nézve, és kockára teszik a millenniumi fejlesztési célok elérését. A rendeletben javasolt eszköz bevezetése az alacsonyabb mezőgazdasági kiadások eredménye.
Az európai közösségnek rövid és középtávon fel kell lendítenie a mezőgazdasági termelés növekedését a fejlődő országokban, és közben csökkentenie kell az emelkedő élelmiszerárak káros hatásait, amelyeket a fejlődő országok népességének legszegényebb rétegeire gyakorolnak.
A közösségi támogatás nem az adók, a vámok vagy más díjak megfizetésére szolgál. Ugyanakkor ennek a rendeletnek gondoskodnia kell az európai mezőgazdasági termelők védelméről is.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
(DE) Elnök asszony! Tönkretettük a fejlődő országok mezőgazdaságát azáltal, hogy sok milliárdos összegű exportösztönzésről gondoskodtunk, és aláástuk az élelmiszerbiztonságot ezekben az országokban. Ha úgy gondoljuk, hogy ezt ellentételezhetjük egyetlen milliárddal, akkor ez nevetséges! Én támogatom ennek az egymilliárdnak a kifizetését - ne értsenek félre -, de a 850 millió éhező ember nem annak a következménye, hogy magasan tartottuk az élelmiszerárakat, hanem annak a következménye, hogy olyan alacsony szintre nyomtuk le az árakat ezekben az országokban exportösztönzőinkkel, hogy a mezőgazdasági tevékenység már nem kifizetődő. Szétzúztuk az önfenntartó gazdálkodást, a tulajdonosi mezőgazdasági termelést és az önellátást.
Ezzel a logikával, ha most adunk nekik egymilliárdot, az nem segíteni fog, hanem sokkal inkább a pusztítást szolgálja. Ezért nagy gondot kell fordítanunk a pénz odaítélésére.
Én az élelmiszerbiztonság hosszú távú megerősítését támogatom ezekben az országokban. Ez azt jelenti, hogy le kell állítanunk ezeknek a piacoknak az exporttal történő elárasztását.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök asszony! Az előbbi és néhány más hozzászólás után valamit nagyon egyértelműen ki kell jelentenem. Ez az egymilliárd euró semmiképpen sem tekinthető a fejlődő országokban kialakult élelmiszerválság által előidézett problémára adott szerkezeti válaszlépésnek.
Ez valójában egy gyors reagálás, amelynek vészhelyzeti reagálás a rendeltetése, a következő, vagyis a 2008-2009. évi termények megmentése érdekében - azt hiszem, helyesebb lenne, ha a 2009., 2010. és esetleg a 2011. évi terményről beszélnénk.
Azt is szeretném hozzátenni, hogy az alapelv az volt, hogy ez a gyorsreagálású képesség valamikor a jövőben - természetesen - állandósul. Ezekkel a szavaimmal minden bizonnyal aggodalmat támasztok számos tagállamban. Ezért mondtam azt, hogy ez egy gyors, tökéletes válasz. Ez nem szerkezeti válaszlépés.
A strukturális válaszlépésre alapvetően Le Foll úr utalt, amikor nagyon helyesen hangot adott annak az aggálynak, hogy a mezőgazdaságra és a vidékfejlesztésre szánt fejlesztési támogatási költségvetések most már sok éve folyamatosan zsugorodnak. Ezért az egész kérdésért természetesen én nem vállalhatok felelősséget. Meggyőződésem, hogy jóllehet a nemzetközi közösség jóhiszeműen cselekedett, bizonyos mértékben mégis hozzájárult ehhez a visszafejlődéshez. Nyilvánvaló, hogy még vissza kell térnünk erre a kérdésre. Már sikerült némi előrehaladást elérnünk. Volt már lehetőségem arra, hogy bemutassam Önöknek a számadatokat. A kilencedik Európai Fejlesztési Alap: négy ország választotta a mezőgazdaságot és a vidékfejlesztést olyan ágazatként, amelyre összpontosítani szeretne a Bizottsággal való együttműködésben. Négy, amely 650 millió eurót képvisel, az Európai Fejlesztési Alap egytizedét, és sok megbeszélés, sok javaslat és hatalmas kitartás után, most 1,25 milliárd eurónál tartunk, ami 25 országot érint. A huszonöt ország azonban az összesnek alig az egyharmada. Ezért itt még vannak tennivalóink.
Le Foll úr szavai alapján meggyőződésem, hogy az Európai Unió számos fejlesztési minisztere által javasolt ötlet, vagyis hogy öt éven belül átlagosan 10-15%-kal emeljük meg a mezőgazdaságra irányuló bilaterális fejlesztési támogatási költségvetéseket, jó ötlet. Egyértelmű, hogy ezeket a számadatokat meg kell vitatnunk. Ez nyilvánvaló módon lehetővé teszi a szerkezeti válaszlépéseket. Ezt az egymilliárd eurót tehát nem szerkezeti válaszlépésnek szánjuk, legalábbis nem nagy léptékben. Vészhelyzeti célokat szolgál.
El kell mondanom, hogy az Önök hivatkozásai az európai mezőgazdasági termelők helyzetére, a fejlődő országok mezőgazdasági kistermelőivel összehasonlítva, morális problémát okoznak nekem. Először is szerintem nem helyénvaló ez az összehasonlítás. Véleményem szerint az európai mezőgazdasági termelők közösségének, vagy legalábbis a családi vállalkozásoknak számos problémával meg kell küzdeniük, de annak az egymilliárd eurónak az esetében, amelyről most beszélgetünk, mi volt a kiindulási pont? A kiindulási pont az a gondolat volt, hogy mivel az árak megemelkedtek, az a kompenzációs mechanizmus, amelynek az volt a rendeltetése, hogy megküzdjön az árcsökkenés hatásaival és az európai mezőgazdasági termelők jövedelmi veszteségeivel, értelmét vesztette. Ezért kialakult az a gondolat, hogy talán kissé szimbolikus jelleggel, de ezekben az országokban használjuk fel ezt a pénzt, amit eredetileg az európai mezőgazdasági termelőknek szántunk, de végül szükségtelennek bizonyult.
Nem gondolom, hogy ezt a két helyzetet össze kellene egymással hasonlítanunk. Valóban nem gondolom. Természetesen úgy vélem, hogy az európai fogyasztóknak és polgároknak joguk van arra, hogy ezt mérlegeljék, és nagyon sajnálom továbbá, hogy annyira nehéz segítséget nyújtani azoknak, akiknek itt, Európában segítségre van szükségük, különösen a most megvitatás alatt álló segélyekkel, és hogy a jelek szerint nagyon csekély eredményeket sikerült elérnünk.
Nem szabad ezeket a kérdéseket összekapcsolnunk, és nem szabad az egyes emberek érdekében végrehajtott tetteinket függővé tennünk a másokért tett párhuzamos lépéseinktől. Ez a két kérdés nem egy és ugyanaz; valójában távolról sem azonosak. Először is, nem azonos szintű nyomorról beszélünk, másodszor pedig szerintem következetesnek kell maradnunk.
Ez egy alapvető kérdés, amely lényegében tökéletesen keretbe foglalja a mezőgazdasággal kapcsolatos európai politika következetességének problémáját. A problémát Borrell úr vetette fel. Természetesen az a valódi kérdés, hogy most nagyon szorosan figyelemmel kell követnünk azoknak a tagállamoknak az aggályait, amelyek elfogadták ezt a képletet, számos más tagállammal együtt, amelyek kénytelenek voltak elfogadni, mert küzdenünk kellett, és ez rendkívüli reagálókészséget követel meg tőlünk, mind a Parlament szintjén - amelyről tudom, hogy így fog cselekedni -, mind pedig a Bizottság szintjén, sőt a Tanács egyes tagjainak szintjén is. Szeretném kifejezni őszinte köszönetemet a Parlament felé, mert Önök nélkül ez nem lett volna lehetséges. Volt olyan pont, amikor még az is az eszembe jutott, hogy nem fog sikerülni, mert a felmutatott érvek annyira tetszetősek voltak és az intellektuális becsület határait súrolták.
Magától értetődik, Borrell úr, hogy teljes éberségre lesz szükség annak megfigyelésére, hogy a tagállamok vagy egyes tagállamok nem kompenzálják-e itt vállalt kötelezettségeiket. Ha ez megtörténne, az egyértelműen közönséges szélhámosságnak minősülne, és kétségtelenül folytatnunk kell erőfeszítéseinket.
Éppen most érkeztem vissza Dohából. El kell ismernem, hogy nem vagyok vadul optimista az állami fejlesztési támogatások növelése tekintetében. Azt kell mondanom, hogy amikor távozunk egy több órás értekezletről - be kell vallanom, hogy alkalmanként kissé változó hangulatban, de ennek ellenére tudok uralkodni magamon -, néha nagyon nehéz beletörődni. Nehéz beletörődni azoknak a hozzászólásoknak a rosszhiszeműségébe, amelyek szerint több állami fejlesztési támogatásra van szükség, de amikor összeállítunk egy megfelelő szöveget a múltbeli kötelezettségvállalások megerősítésére, akkor hirtelen eltűnik az egyetértés, és mindenféle érvet kitalálnak, csakhogy ne kelljen semmiféle kötelezettséget vállalniuk, vagy legalábbis maradjon elegendő menekülési útvonal, hogy a legbecstelenebb módon hátat fordíthassanak felelősségüknek és kötelezettségvállalásaiknak. Tehát tovább kell folytatnunk a küzdelmet. Ne legyenek illúzióink ezzel kapcsolatban. A fejükre kell olvasni, le kell őket leplezni, kihívás elé kell őket állítani, azokat, akik nem vállalják felelősségüket, és ami a legfontosabb - mert elismerem, hogy ezt már nem tudom tovább elviselni - ízekre kell szednünk a kettős beszédet, mert az a legszörnyűbb az egészben, hogy a felszólalók, amikor beszédet mondanak mesés bőkezűségükről, alattomos módon minden tőlük telhetőt megtesznek azért, hogy vállalt kötelezettségeiket ne kelljen betartaniuk. Ezért nem az utolsó esetben láttuk ezt a magatartást, ebben biztos vagyok.
Virrankoski úr, a támogatásnak meg kell érkeznie a tervezett rendeltetési helyre, és őszinte meggyőződésem, hogy a vita tárgyát képező esetben meg is fog érkezni. Ennek ellenére bizonyos értelemben következetességet kell követelnem abban a küzdelemben, amelyet közösen szeretnénk vállalni. Amikor azt mondjuk, hogy a támogatásnak meg kell érkeznie a tervezett rendeltetési helyre, akkor a lehető legrosszabb üzenetet küldjük a nyilvánosság felé, akikre szükségünk van az államok bátorításához, hogy növeljék állami fejlesztési támogatásaikat.
Nem szabad kimondanunk az első gondolatot, ami ezzel kapcsolatban az eszünkbe jut. Úgy gondolom, hogy a Bizottság által elosztott állami támogatások, amelyek az Önök ellenőrzése és azoknak az intézményeknek az ellenőrzése alatt állnak, amelyeknek ez a feladatuk, meg fognak érkezni a tervezett rendeltetési helyre. Megvitathatjuk eljárásainkat, szabályainkat, azt a tényt, hogy szükség van konzultációk, ellenőrzések, tanulmányok stb. lefolytatására, és hogy ennek vannak bizonyos költségei, amelyek pénzbe kerülnek, ugyanakkor ez kétségtelenül az az ár, amelyet a valódi ellenőrzésért meg kell fizetnünk, és ez az az ár, amelyet meg kell fizetnünk a szolgáltatásnyújtás minimális minőségi szintjének biztosításáért.
Ezért tudnunk kell, mit akarunk, de szerintem Önök nem jelenthetik ki azt, hogy a támogatás nem fog megérkezni a tervezett rendeltetési helyre. A mostani kérdés esetében megerősíthetem, hogy mindez ellenőrizhető és igazolható, és hogy rendelkezésünkre áll az összes szükséges eljárás, amelyeket Önök is ismernek. Ezért őszintén hiszem, hogy nem szabad ebben kételkednünk.
Aubert úr, meggyőződésem, hogy kérdésével és javaslatával alapvetően hangot adott annak, ami számomra is valószínűleg a megállapodás első számú negatívuma, a néhány valós negatívum egyike, mert a stabilitási eszköz mérlegelésekor Ön nyilvánvaló módon tökéletesen látta, hogy a stabilitási eszközből kivettük azt a pénzt, ami nem feltétlenül áll rendelkezésre más célokra, és hogy ez az igazat megvallva alapjában véve elmozdulás az eredeti elképzeléshez képest. Ezenkívül ez az, ami miatt nem jelenthetjük ki, legalábbis én nem jelenthetem ki, hogy ez az egymilliárd euró többlet pénz. Valóban nem mondhatjuk azt, hogy ez plusz egymilliárd euró, és Mitchell úr rendelkezik az ennek kihangsúlyozásához szükséges intellektuális becsülettel. Ám ha teljesen objektívak akarunk lenni, én akkor is hiszem, hogy ez nem akadályozhat meg minket abban, hogy örüljünk, mert valójában nem hittem, hogy ilyen messzire sikerül eljutnunk.
Tehát 240 millió eurót átcsoportosítunk a stabilitási eszközből, és 70 millió eurót ugyaninnen 2009-ben. A rendelkezésre álló egyenleg nagyjából a 2008. évi szinten lesz, ami 135 millió euró volt. Ez azonban valójában nem érv. Minden egyformán fontos, és ez természetesen érv. Ha új követelményt támasztunk az eszközzel szemben, akkor gondban leszünk. Ami azonban a 2010. évet illeti, a Bizottságot a költségvetési egyeztetési szakaszban felkérték arra, hogy mutasson be átdolgozott pénzügyi programot, amelynek gondoskodnia kell a 2010-2013-ra tervezett összegek progressziójáról, az éves határszint változatlanul hagyása mellett. Ezt az átdolgozott programot az éves politikai stratégia keretein belül kell bemutatni, és természetesen szorosan figyelemmel fogjuk követni.
Ami a végrehajtással kapcsolatos kérdéseket illeti: az országtól függően a hatékonyság kritériumai alapján kell a döntéseket meghozni. Ki az, aki ebben együttműködhet? Nyilvánvalóan maguk a nemzetközi és a regionális szervezetek, az államok és a decentralizált hatóságok, a nem kormányzati szervezetek, valamint a tagállamok szervei. Ezenkívül ha a gazdasági szereplők fajtáinak számát kibővítjük, ez a Parlament igénye volt. Be kell vallanom, hogy jómagam ezt elleneztem, de ez volt az Önök kívánsága és ezt meg is értem. Az egyik kritérium a hatékonyság, de ha gyorsan akarunk cselekedni, akkor tudniuk kell, hogy ennek az a legjobb módja, hogy elsősorban azokkal a szervezetekkel működünk együtt, amelyeket kifejezetten ebből a célból hoztak létre, és amelyekkel alapvetően gyorsabban léphetünk, mert létrehoztuk az ezekkel az intézményekkel való együttműködés szabályait, amelyek képesek a gyors cselekvésre. Biztosíthatom azonban Önöket afelől, hogy teljes mértékben részt veszünk ebben az erőfeszítésben, az Önök Parlamentjének döntése és a végleges megállapodásban szereplő döntés szerint.
Én, személyesen, úgy gondolom, hogy Európa megmutatta, hogy egyenlő a kihívással, mert meggyőződésem, hogy a termény megmentésére irányuló gyors reagálásra szánt egymilliárd euróról beszélünk. Szeretném továbbá emlékeztetni Önöket arra a sok száz millió euróra, amelyet az eddigiekben felszabadítottunk és elköltöttünk, és hogy folytatnunk kell a pénz ilyen célú felhasználását a szükséghelyzeti humanitárius segítségnyújtás vagy a sürgős élelmiszersegély keretein belül. Európa rendkívül érzékenyen reagál ezeken a területeken. Szeretném emlékeztetni Önöket - és ez nagy örömet jelent nekem - arra, hogy 2007-ben Európa éves szinten 47 milliárd eurót képviselt ezeken a területeken. Még nem találkoztam másik olyan adományozóval, amely ilyen nagy összegű fejlesztési támogatást biztosított volna.
Ami Droutsas urat illeti, nem tudok egyetérteni azzal a nézettel, hogy az Európai Unió mossa kezeit ebben az ügyben és hogy az üzletemberek mindent le fognak nyelni, ez számomra erős túlzásnak tűnik. Nem azt akarom mondani, hogy minden teljesen rossz. Például egyértelmű, hogy megvitathatjuk, megbeszélhetjük a műtrágyák és a vetőmagvak árát. Valóban kísérletet tehetünk arra, hogy objektív képet kapjunk erről a kérdésről. Valószínűleg nem lenne fölösleges munka, ha a szerkezeti reagálás részeként a fontosabb nemzetközi szervezetek szintjén megkísérelnénk - és erre a kérdésre egyre többször gondolok - tárgyalni az összes vezető társasággal, ami alapvetően különösen hatékony vetőmagot eredményezhetne, de rendkívül magas áron. Ugyanez vonatkozik a műtrágyákra is. Vannak olyan kezdeményezések, amelyek szerint ezt valóban mérlegelnünk kellene, például nem utolsósorban a műtrágyák helyben történő előállításának lehetőségét. Vannak olyan helyek, ahol ez megvalósítható. Létrehozhatunk továbbá ellátási folyosókat, amelyek lehetővé tennék a szállítási költségek jelentős csökkentését. A közelmúltban találkoztam egy gyártói szervezettel, hogy tájékozódjam, mi az, amire fel vannak készülve, és készülünk megrendezni egy ülést közöttük és a mi üzleti fórumunk között is, hogy kiderítsük, mit tudnak hozzátenni a mi szerkezeti válaszadási stratégiánkhoz. Ezt természetesen nagyon fontosnak tekintem.
Goudin asszony, gyakran egyetértek Önnel, de el kell mondanom, hogy nem hiszem, hogy a protekcionista politikák jelentenék a megoldást azokban az országokban, amelyek ezzel a problémával küszködnek. Ellenkezőleg, úgy gondolom, hogy szerintem a következő kérdés lenne az igazán érdekes - mert meggyőződésem, hogy a protekcionista politikák azt kockáztatják, hogy mindent kibillentenek az egyensúlyból, vagy legalábbis azt, hogy nem regionális szinten reagálnak a problémákra, bár most nem akarok foglalkozni ezzel a gazdasági dimenzióval -, és ebben hajlandó lennék Önt támogatni, és jelenleg is intenzíven dolgozunk ezen a kérdésen, különösen a francia elnökséggel, tehát: hogyan tudjuk megszervezni ugyanolyan módon a fejlődő országok speciális jellegű mezőgazdaságát - a jelek szerint rövid az emlékezetünk itt, Európában -, mint ahogyan Európa tette ezt a saját mezőgazdaságával? Európában a mezőgazdaságot soha nem tekintették termelési módnak, vagy az összes többi gazdasági termékkel azonos gazdasági terméknek. A mezőgazdaság mindig különleges elbánásban részesült. Nem akarom azt mondani, hogy ez az én határozott véleményem, de amikor mérlegeljük a regionális közös agrárpolitikákat, akkor ezek véleményem szerint egy olyan tanulmány tárgyát alkothatják, amelyet érdemes lenne meglehetősen gyorsan továbbvinni, természetesen nem a protekcionizmus, hanem a védelem céljával - ez a kettő messze nem ugyanaz. Én a védelem pártján állok a protekcionizmussal és az általa előidézett félelmekkel szemben.
Összefoglalva, szeretnék még egyszer - remélem, hogy a lehető legtöbb témára sikerült kitérnem - köszönetet mondani beleegyezésükért és elkötelezettségükért. Önök nélkül ez nem lett volna lehetséges. Meggyőzően szemléltettük, hogy ha az Európai Parlament és a Bizottság képes egyetértésben dolgozni, akkor a tagállamok nehezen állhatnak ellen.
Gay Mitchell
előadó. - Elnök asszony! Szeretnék köszönetet mondani a biztos úrnak és az elnöknek és más képviselőknek, akik felszólaltak, a jelentéshez való hozzájárulásomra vonatkozó kedves szavaikért. Szeretnék köszönetet mondani továbbá Reimer Böge úrnak a Költségvetési Bizottságban végzett támogató munkájáért, valamint árnyékelőadómnak, Thijs Berman úrnak, aki rendkívül támogató és segítőkész volt a jelentés áttekintése során.
A fejlődő világban ezer gyermekből 78 születésekor meghal. Az Európai Unióban ez az arány átlagosan ezerből öt. A második világháború után Írországban ezerből 45 volt ez a szám. Sikerült leszorítanunk ezt a számot 78-ra a fejlődő világban, de eltökéltséggel és kötelezettségvállalással leszoríthatjuk az említett írországi szintre, vagy akár a mai írországi szintre is.
Az életben maradt gyermekek közül kétmillióan meghalnak ötéves koruk előtt, mert nem kapják meg azokat a védőoltásokat, amelyek a nyugati világban már több mint harminc éve rendelkezésre állnak. Ezzel kapcsolatban, és amikor látják azt az éhezést, amellyel ezeknek a gyermekeknek szembe kell nézniük, az oktatási lehetőségek és az egészségügyi intézmények hiányát, akkor néhány mai hozzászólás az embertelenség határát súrolja. Azok a képviselők, akik a hazai nézőközönségnek játszanak ezeknek az embereknek a kárára, egyszerűen szemérmetlenek, és ezt most nagyon világosan ki kell mondanom.
2050-re a bolygó népességének létszáma hatmilliárdról olyan nyolcmilliárdra fog emelkedni. Ezeknek az embereknek a kilencven százaléka a mai fejlődő világban fog megszületni. Ha ezek az emberek továbbra is a jelenlegi körülmények között fognak létezni, akkor ez bolygónk harmadik lángba borulásának kiváltó okává válhat, ami óriási népvándorlást és roppant problémákat fog előidézni.
Ugyanakkor, ha szolidaritásból befektetünk ezekbe az országokba és együttműködünk ezekkel az emberekkel, akkor ők kereskedelmi partnereink lesznek. Ezek közül a lehetőségek közül választhatunk, és ezért tartom fontosnak, hogy egy ilyen jellegű eszközzel reagáljunk erre a helyzetre.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra december 4-én, csütörtökön, déli 12 órakor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Jean-Pierre Audy  
írásban. - (FR) Támogatom ezt a kezdeményezést, amely szerint az Európai Unió új fejlesztési politikai eszközről gondoskodik az élelmiszerárak emelkedéséhez kapcsolódó kulcsfontosságú problémák kezeléséhez, amelyek lázadásokat, zavargásokat és instabilitást idéztek elő több országban, fenyegetve ezzel sok év befektetési politikájának, fejlesztésének és békefenntartásának eredményeit.
Emberek százmillióinak kellett megtapasztalniuk nyomorúságos életkörülményeik súlyosbodását. Mindez aláásta a millenniumi fejlesztési célok felé vezető úton elért eredményeket. Az Unió azt tervezi, hogy a szükséges 18 milliárd euró összegű alap 10%-át finanszírozza, ez 1,8 milliárd euró, és már rendelkezésre álló finanszírozás figyelembevételével egy további egymilliárd eurós csomagra van szükség. Viszont nem értek egyet az Európai Bizottságnak azzal a javaslatával, hogy használjuk fel a mezőgazdaság céljaira fenntartott alapokat, és remélem, hogy ezt a Tanács is ellenezni fogja, és kompromisszum születik erről a pénzügyi keretösszegről. Politikai szempontból katasztrofális lenne, ha az európai polgároknak pénzügyi okokból, vagy ami még ennél is rosszabb, a szimbólumok használatából fakadóan azt kellene érezniük, hogy fejlesztési politikánkat az éhezéssel kapcsolatos konkrét kérdésekben a közös agrárpolitika kárára működtetjük, ami egy teljesen más kérdés.
Constantin Dumitriu  
Véleményem szerint a Bizottság javaslata korlátozott számú lehetőséget mutat fel a pénzügyi támogatás megadásának módjai szempontjából, mert kiköti, hogy a kezdeményezéseket kizárólag regionális és globális szervezetek segítségével kell végrehajtani. Megértem a korlátozás indítóokait, de támogatom az összes érintett: a fogyasztók, a termelők és a nagyközönség aktív részvételét is.
Mondanunk sem kell, hogy a mezőgazdasági termelés feltételei rendkívül sokfélék a fejlődő országokban. Az eszközt azonban hozzá kell igazítani a konkrét helyi feltételekhez, a piacok konszolidálása és ésszerűsítése céljából. A mezőgazdasági kistermelőket védelemben kell részesíteni a domináns pozíciók esetleges kialakulásával szemben.
Egy ilyen jellegű eszköz bevezetése nagyon hasznos, és ösztönzést nyújt a fejlődő országok mezőgazdasági termelőinek. Helyénvaló továbbá a jelenlegi globális gazdasági és pénzügyi válság összefüggésében. Szeretném azonban kihangsúlyozni annak a feltételnek a fontosságát, hogy a pénzalapokat kiegészítő jelleggel kell szétosztani, és hogy ez nem érintheti hátrányosan a más területeken szükséges fejlesztési tevékenységeket. Szigorúan figyelemmel kell követnünk az általunk vállalt kötelezettségeket. Ezenkívül meg kell védenünk a mezőgazdasági termelőket, különösen az új tagállamokban, akik továbbra sem élveznek ugyanakkora támogatást, mint a többi 15 tagállam mezőgazdasági termelői.
Siiri Oviir  
írásban. - (ET) Az ENSZ, a Világbank és a Nemzetközi Valutaalap jobboldali élelmezésügyi szakértői éveken keresztül figyelmeztették a nyilvánosságot az éhínség lehetőségére.
Miközben a gazdag nyugati országok elégetik a fölösleges élelmiszereket, több mint 850 millió ember éhezik szerte a világon. Minden ötödik másodpercben meghal egy tíz évnél fiatalabb gyermek az élelmiszerhiány miatt. Az élelmiszerárak gyors növekedése világszerte 2,1 milliárd embert érint nap mint nap, akik közül sokan napi 2 amerikai dollárnál kevesebb pénzből próbálnak megélni.
A bioüzemanyagok egyre növekvő méretű termelése is hozzájárult az élelmiszerek árának növekedéséhez, ami viszont súlyos hatást gyakorolt a világ népeire. Az élelmiszerek ára az egekbe szökött a világpiacon, mert egyre nagyobb területű termőföldet olajtartalmú növények termelésére használnak, a bioüzemanyagok előállításának nyersanyagaként (például 50 liter üzemanyag előállításához 200 kilogramm kukorica szükséges, amelyből egy zambiai vagy mexikói gyermek egy egész éven keresztül megélhetne). Ezenkívül több országot is aszály vagy árvíz sújtott, ami jelentősen csökkentette a learatott termények hozamát.
Véleményem szerint az Európai Uniónak hajlandónak kell lennie arra, hogy erőteljesebben hozzájáruljon az ENSZ millenniumi fejlesztési céljának eléréséhez, ez pedig az éhezők számának megfelezése 2015-re.
Üdvözlöm az Európai Bizottságnak azt a kezdeményezését, hogy egymilliárd eurót fordít az élelmezési válság megoldására. Ez lehetővé teszi, hogy az EU élelmiszersegélyt nyújtson a leghátrányosabb helyzetű embereknek, alapvető táplálkozási igényeik kielégítésére, és hogy hozzájáruljunk a fejlődő országok kapacitásának növeléséhez saját élelmiszerszükségletük előállítása területén.
Jelenleg viszonylag kevés motorüzemanyagot állítanak elő ehető terményekből Európában. Nem szabad azonban feláldoznunk emberi fogyasztásra szolgáló élelmiszereket kizárólag a "zöld energia” kedvéért. Inkább a motorüzemanyag alternatív forrásokból történő előállítására irányuló tudományos kutatásokat kell támogatnunk. Ez hozzájárulna az élelmiszerárak emelkedésének megakadályozásához, valamint az éhezés és a globális felmelegedés elkerülését is elősegítené.
Bogusław Rogalski  
Az elmúlt két évben tanúi lehettünk annak, amint a mezőgazdasági termékek és az élelmiszerek árai megugrottak. Ezeket a változásokat azok a nemzetek érzik meg a legfájdalmasabban, amelyek a legnehezebb gazdasági helyzetben vannak vagy háborúban állnak.
Világszerte körülbelül 2,1 milliárd embernek kevesebb mint napi két dollárból kell megélnie, ami azt jelenti, hogy bevételeiknek körülbelül a felét élelemre költik. Ezeket az embereket fenyegetik leginkább a betegségek és a halál amiatt, hogy az alapvető élelmiszerek, nevezetesen az olyan gabonafélék mint a rizs, a kukorica és a búza ára rekordmagasságokba emelkedett. Ez közvetlen hatást gyakorol azoknak az embereknek a számára, akik éhen halnak, mert ez szám egyedül 2007-ben újabb 50 millióval emelkedett. A válságot tovább erősítették az éghajlatváltozás kedvezőtlen hatásai és az olyan természeti erőforrások hiánya, mint a víz és az energia.
Támogatásaink és az ennek a kritikus helyzetnek a megoldására irányuló kísérleteink részeként az erre a célra szánt pénzeszközöket a mezőgazdasági termeléshez szükséges erőforrások és szolgáltatások elérhetőségének fejlesztésébe, valamint a mezőgazdaság termelékenységének javítására kell fordítanunk, a fejlődő országok alapvető élelmiszerszükségleteinek kielégítésére.
Az Európai Uniónak a mezőgazdasági célú ráfordításait is növelnie kell, mivel a fejlesztési politikára az eddigiekben elkülönített 4% határozottan túl kevés.
Ugyanilyen fontos a nemzetközi piacok minimális szabályozásához való visszatérés a készletek és legalább egy viszonylagos stabilitás biztosításához, a világ összes fogyasztójának és termelőjének érdekében.
Toomas Savi  
írásban. - Üdvözlöm ezt az időszerű jelentést a fejlődő országok gyorsan emelkedő élelmiszeráraihoz kapcsolódó gyorsreagálási eszköz létrehozására vonatkozó rendeletjavaslatról. Ebben az évben a világot megrázták különféle válságok, amelyek rettenetes vámot szedtek a világ legszegényebb népességének köreiben.
Az a javaslat született meg, hogy egymilliárd eurót fordítsunk helyzetük javítására a 2008-2009. évben, ami meglehetősen figyelemreméltó összeg az Európai Unió költségvetésében. De szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy a legtöbb Európai Uniós humanitárius és fejlesztési támogatást nem a Bizottság osztja el, hanem a tagállamok. Ha a tagállamok teljesítik a millenniumi fejlesztési célokkal kapcsolatban vállalt kötelezettségeiket, akkor a Bizottságnak nem kellett volna ilyen lépést megtennie.
Az előadó helyesen mutatott rá arra, hogy további költségvetési források biztosítása nélkül nem vágyakozhatunk hatékonyabb közös politikákra, a tagállamok mégis meglehetősen vonakodónak tűnnek ezzel kapcsolatban.
Véleményem szerint a tagállamoknak el kellene kezdeniük erőforrásaik összevonását a Bizottság védnöksége alatt, ha valóban hatékony közös humanitárius és fejlesztési politikát akarunk folytatni.
Daniel Strož  
írásban. - (CS) A fejlődő országok gyorsan emelkedő élelmiszeráraihoz kapcsolódó gyorsreagálási eszközről szóló jelentés tekintetében egyértelműen támogatom annak elfogadását, mivel a fejlődő országoknak szükségük van ilyen jellegű segítségre. Ugyanakkor azonban szeretnék rámutatni arra, hogy a jelentés nem tér ki a válság okaira, ami véleményem szerint sokkal fontosabb, mint Kína és India fokozott húsfogyasztása vagy az ausztráliai aszály. Szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy az élelmiszerárak az Európai Unióban is emelkedtek, és a napnál is világosabb, hogy ez a folyamatos áremelkedés az emelkedő energiaáraknak tulajdonítható, ami viszont közvetlenül kapcsolódik a multinacionális energiacégek által felhalmozott nyereséghez. A neoliberalizmus az EU összes politikájának modelljévé vált, de a valóságban a világ egyetlen pontján sem oldja meg az élelmiszerhiány problémáját.
Anna Záborská  
Az alapvető élelmiszerek rekordmagasságú ára, amely alapvetően hozzájárult a világ éhezői számának növekedéséhez, több közismert tényezőnek tulajdonítható. Egyes országok speciális helyzetétől eltekintve (ilyen például Kína és India) ezek a tényezők felölelik az időjárás globális fluktuációját, a fogyasztásra szánt termények termelése felől a bioüzemanyag-gyártáshoz szükséges növények felé történő eltolódást, valamint a világ alacsony gabonakészleteit is.
Ebben az összefüggésben elengedhetetlennek tekintem, hogy az EU kidolgozzon egy egységes, összehangolt és hatékony válaszlépést. Üdvözlöm a Bizottságnak az élelmiszerválság kezelésére szolgáló pénzalap létrehozására vonatkozó javaslatát, különösen olyan időszakban, amikor a magasabb élelmiszerárak megnövelik az élelmiszersegélyek költségeit, amelyekre egyre több embernek van szüksége. Nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy az EU adófizetőinek pénzét használjuk fel a fejlesztési támogatáshoz. Sem az élelmiszeráraknak a fejlődő országokban tapasztalható éles emelkedése, sem pedig ennek az áremelkedésnek a legszegényebb emberekre gyakorolt hatása nem igazolhatja azt, ha nem gondoskodunk ezeknek a pénzalapoknak a hatékony és átlátható elosztásáról. Annak figyelembevételével, hogy sok országban instabil rendszerek uralkodnak, megsértik a demokráciát és mindent áthat a korrupció, erősen vonakodom attól, hogy támogassuk nemzeti költségvetésüket. Szívesebben támogatnék olyan projekteket és programokat, amelyeket nem kormányzati vagy félig állami szervezetek, konzorciumok, vagy az őket képviselő szervezetek kezelnek. Két évvel ezelőtt benyújtottam azt a javaslatot, amelyet a plenáris ülés elfogadott, amely szerint a támogatásokat évente kétszer meg kell figyelnie és fel kell mérnie, majd alá kell írnia a Bizottságnak, a helyi állami hatóságoknak és a támogatások címzettjeinek.
