A Világbank energiastratégiája (vita) 
Elnök
A következő pont az Eva Joly által a Fejlesztési Bizottság nevében a Bizottsághoz intézett, a Világbank energiastratégiájáról szóló szóbeli választ igénylő kérdésről folytatott vita - B70012/2011).
Franziska Keller
szerző. - Tisztelt elnök úr! Jelenleg 1,5 millárd ember él villamos energiához való hozzáférés nélkül, ugyanakkor az energiához való hozzáférés előfeltétele a szegénység felszámolásának, amelyben ezek az emberek élnek. Az energiához való jog azt jelenti, hogy az energiaellátás egyetemesen és megbízhatóan hozzáférhetővé válik: egyenlő hozzáférést jelent, amely áthidalja a városi és a vidéki területek közötti szakadékot és egyben megfizethető is. Az is kritikus jelentőségű, hogy az országok fenntartható és biztonságos energiaellátást alakítsanak ki, és ennek leginkább megbízható és biztonságos formája a megújuló energiaforrások decentralizált felhasználása.
Az energiának azonban nem csak biztonságosnak és megbízhatónak kell lennie. Előállításának más kérdésekre is tekintettel kell lennie, így például az éghajlatváltozásra, az erdőirtásra, a környezetkárosodásra, az emberi egészségre, továbbá az általa okozott szegénységre. Ezekkel a problémákkal nem lehet fosszilis tüzelőanyagok segítségével megbirkózni. A fosszilis tüzelőanyagok katasztrofális hatással vannak az egészségre, a környezetre és az éghajlatra. Az éghajlatváltozás ugyanakkor nagyobb kárt okoz azoknak, akik rendkívüli szegénységben élnek. A fosszilis tüzelőanyagok szennyezést idéznek elő, és ez mind az emberi egészséget, mind pedig az egészséges környezetet veszélyezteti. E tüzelőanyagok drágák, és ahogy fogynak az olaj- és a gázkészletek, úgy emelkedik az áruk. A fosszilis tüzelőanyagok központosított, hierarchikus és rugalmatlan energiaelosztást hoznak létre.
A megújuló energiaforrásokat kell előtérbe helyeznünk. Segítenünk kell a fejlődő országokat abban, hogy átugorják a fosszilis tüzelőanyagok vonatkozásában az általunk követett, pusztulást hozó pályát. Csak a megújuló energiaforrások hozhatnak megoldást ezekre a problémákra. A megújuló energia olyan forrásokat hasznosít, amelyek soha nem merülnek ki, és amelyekben sok fejlődő ország bővelkedik: ezek főként a nap és a szél. Ezeket helyi szinten nagyon kis léptékben és olcsón lehet alkalmazni, és így az emberek számára elérhetővé válik az energia, ami egyben önrendelkezést is biztosít számukra. A decentralizált energiaellátás az emberek kezében van és demokratikus. A Világbank mindazonáltal továbbra is a fosszilis tüzelőanyagokat erőlteti energiastratégiájában. A megújuló energiaforrásokra és az energiaellátásra nyújtott hitelek közelmúltbeli növekedése továbbra is csekély, ez pedig nem tudja elleplezni a nyilvánvaló preferenciákat.
A fosszilis tüzelőanyagokkal kapcsolatos beruházások emellett olyan pénzügyi közvetítőkön keresztül folynak, amelyeket a Világbank nem ellenőriz kellőképpen. Ezenkívül a jelentésekben a ténylegesnél kevesebb fosszilis tüzelőanyag szerepel. A bank pedig továbbra is jelentős beruházásokat eszközöl szénnel fűtött erőművekbe, és így a fejlődő országok az elkövetkező évtizedekben nem szabadulhatnak meg a szénen alapuló energiától. Jelenleg nem úgy néz ki, mintha energiaforradalom zajlana.
A Világbank energiapolitikája nem átlátható. Ezt a problémát úgy kellene kezelni, hogy meghatározzák azokat a világos követelményeket, amelyeket a pénzügyi közvetetőknek teljesíteniük kell ahhoz, hogy jogosulttá váljanak a multilaterális finanszírozásra. A Világbank magánszektor számára nyújtott hiteleinek 40%-át ezeken a pénzügyi közvetítőkön keresztül nyújtják, és e hitelek jelentős része az energiaágazatba, különösen a nyersanyag-kitermelésbe áramlik. A közvetlen banki projektberuházásoktól eltérően azonban nem áll rendelkezésre nyilvánosan elérhető információ az egyes részprojektekről, ami nagyon megnehezíti annak nyomon követését, hogy végül mi történik a pénzügyi közvetítők által nyújtott finanszírozással.
Ha megnézzük, hogy milyen energiafajtát tekintenek alacsony szén-dioxid-kibocsátásúnak, akkor a stratégiában nagy vízerőműveket találunk. Az ilyen nagy vízi erőművek óriási természeti területeket tesznek tönkre, és elüldözik az embereket otthonaikból. Ez nem fenntartható, nem szolgálja az emberek és a társadalom érdekét. A szén-dioxid-leválasztás és -tárolás sem teszi a szénenergiát alacsony szén-dioxid-kibocsátásúvá. A CO2 továbbra is megvan, és senki nem tudja előre megmondani, hogy mi történik majd vele a föld alatt. Egyikünk sem állíthatja biztosan, hogy békésen ott fog maradni a következő évezredekre. Ez jóslás, nem pedig kutatás, és semmiképpen sem politikai döntéshozatal.
Ugyanez vonatkozik az atomenergiára. Az uránbányászat óriási mennyiségű CO2-t termel, és senki sem tudja, hogy mihez kezdjünk a keletkező hulladékkal. Ez nem alacsony szén-dioxid-kibocsátású és nem fenntartható. A Zöldek/EFA képviselőcsoport ezért az állásfoglalás ellen fog szavazni, kivéve akkor, ha az alacsony szén-dioxid-kibocsátás megfogalmazást kicserélik.
Látunk ugyanakkor néhány jó érvet is az állásfoglalásban: példa erre a vidéki területeken a hálózaton kívüli megújuló energiaforrások és a kisléptékű helyi termelés előtérbe helyezése, valamint az exportirányultság túlsúlyával, a nagy erőművekkel és a bioüzemanyagokkal kapcsolatos aggodalom.
Egy utolsó szót még. Mi is nagyon fontosnak tartjuk a fokozott technológiaátadásra vonatkozó felszólítást. A technológiaátadás különösen akkor nem fog nagy igényeket támasztani, ha érintetlenül hagyják a szellemi tulajdonjogokat. A mindent felülíró célnak a szellemi tulajdonjogok olyan módon történő kezelése kell, hogy legyen, amely elérhető áron lehetővé teszi a technológiához való hozzáférést. Erre tettünk ígéretet az éghajlat-változási tárgyalásokon, az ígéretünkhöz pedig tartanunk kell magunkat.
(A felszólaló hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott eljárással összhangban válaszoljon egy kérdésre.)
Hans-Peter Martin
Tisztelt elnök úr! Csak gratulálni tudok Keller asszonynak felszólalásához és elemzéséhez. A kérdés mindazonáltal a következő. Már két évtizede ismerjük ezeket a problémákat. Keller asszony! Minthogy ön többségünknél behatóbban foglalkozott a kérdéssel, létezik olyan konkrétum, amely bizakodóvá teszi azzal kapcsolatban, hogy amiről hamarosan döntünk, az valóban hozhat bizonyos előrelépést, illetve hogy a Világbank végre a helyes irányba tart?
Franziska Keller
szerző. - Tisztelt elnök úr! Ezekről a kérdésekről csakugyan több mint két évtizede vitázunk, és szívből remélem, hogy a Világbank tanulni fog ezekből a vitákból, mivel mindenki egyetért abban, hogy a jövő a megújuló energiaforrásoké.
Azt látjuk, hogy kismértékben változott ez a stratégia. Például egy kicsit jobban elmozdult a megújuló energiaforrások felé, de ez kis lépés, és messze nem elegendő. Még mindig túlságosan is dominálnak a fosszilis tüzelőanyagok, ami pedig a megújuló energiaforrásokat illeti, túlságosan nagy hangsúlyt fektetnek a vízerőművekre - ezek pedig nem megújulók, nem fenntarthatók senki számára.
Ezért remélem, hogy a Parlament határozott nyilatkozatot tehet arra nézve, hogy óhajunk szerint merre tartson az európai energiapolitika és az energia terén a világban általunk előremozdított politika. Remélem, hogy támogatni fognak az alacsony szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozó megfogalmazás törlésében és a megfelelő, fenntartható megújuló energia előmozdításában.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! Úgy érzem, jómagam is nagyon határozott nyilatkozatot tettem. Először is hangsúlyoznám, hogy a Világbank energiastratégiája nagyon örvendetes, mert a Világbank igen sajátos szerepet tölt be a világban, különösen a fejlesztési kérdések kezelésében. Nem túlzás azt állítani, hogy a Világbank vezeti a közvéleményt és a fejlesztési stratégiák megközelítéseit. Mondandóm lényege az, hogy a legnagyobb komolysággal kell foglalkoznunk ezzel a kérdéssel.
Ugyanakkor nem feledkezhetünk meg néhány olyan elemről, amelyek kritikus jelentőségűek a stratégiára adott válaszunk megítélésekor. Ma is jelentős számú olyan háztartás van, amely semmilyen típusú energiához nem fér hozzá. Igaz, hogy jóllehet 20 éve vitázunk a problémáról, emberek százmilliói - különösen Fekete-Afrikában - nem jutottak hozzá jelentős beruházásokhoz az energiaágazat, illetve az energiaellátás vonatkozásában. Ezért meggyőződésem, hogy meg kell értenünk a kihívás nagyságrendjét.
A második pont, amelyet figyelembe kell vennünk, az a növekedés. A fejlődés pályáján lévő minden egyes országban óriási mértékben nő a kereslet. A kereslet növekedésére a kínálat növelésével kell válaszolnunk. További alapvető kihívást jelent ennek a nagyságrendje.
A harmadik pont - és ebben teljesen egyetértek Keller asszonnyal - a fenntarthatóság és az előrelátás. Bármi is történik az energiaágazatban, azt az éghajlatváltozásra gyakorolt következmények fényében kell mérlegelni. Tudjuk, hogy a ma létező energiaágazat az üvegházhatású gázkibocsátás legfőbb okozója. Ezen túlmenően meg kell vizsgálnunk a fosszilis tüzelőanyagok árait is, mert nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy a fosszilis tüzelőanyagok áraival kapcsolatos kihívás még mindig előttünk áll. Remélem, hogy ezzel inkább később, mintsem korábban fogunk szembesülni, de ez egyértelműen része a stratégia által tartalmazott előrelátásnak.
Ami a tájékozódást illeti, elvárnám, hogy a Parlament figyelembe vegye az EU fejlesztéspolitikájáról szóló zöld könyvet, amelyben a fejlődő országok tekintetében a megújuló energiához való hozzáférést az új uniós fejlesztéspolitika egyik központi pilléreként határozzuk meg. Ha nem tesszük meg ezt az úttörő lépést, akkor nemigen számíthatunk arra, hogy meg tudjuk győzni a Világbankot és másokat arról, hogy a beruházásban a megújuló energiát kell előtérbe helyezni. Meggyőződésem, hogy képesek vagyunk kezelni a beruházás nagyságrendjét a megújuló energia területén. Csak bátorságra van szükségünk. Igaz, hogy ez ma rengeteg pénzeszközt igényel, ám bármilyen energiastratégia meglehetősen sok beruházást igényelne. Ezért az árak vonatkozásában az előrelátásra tekintettel mindig amellett érvelnék, hogy a világ bármely részén egyértelműen a megújuló energiát kell mindenfajta energiapolitika középpontjába állítani.
A megújuló technológiákra vonatkozó mai ismereteink jó garanciát adnak arra, hogy valóban változást idézhetünk elő ezekben az országokban. Az is meggyőződésem, hogy rengeteg a kihasználatlan lehetőség. Tudom, hogy például a vízenergia minden szempontból nagyon problémás energiaforrás, de feltéve, hogy környezeti fenntarthatósági elemzést végeznek, meggyőződésem, hogy a legtöbb ország fantasztikus kihasználatlan lehetőségekkel rendelkezik a vízenergia terén, ami további érvként szolgál amellett, hogy a nagyságrend - például az Inga-gát - óriási.
Kezdetben példánkkal kell élen járnunk. Ha az EU képes erre, és önök az EU fejlesztéspolitikájáról szóló zöld könyvről jelentést vitatnak meg, akkor a Parlamentnek határozottan támogatnia kell az EU fejlesztéspolitikájának ebbe az irányba való terelését. Így jobb érv lesz a kezünkben ahhoz, hogy meggyőzzük a Világbankot arról, hogy valóban kövesse ezt az irányt, és jobban helyezze előtérbe a széntüzelésű erőművekbe eszközölt beruházásokat. A bank hat kritériumot határozott meg a jövőbeni szénberuházások általános irányelveként. A Bob Zoellick vezette Világbank rendkívül aktívan részt vesz a vitában, ezért úgy tűnik, a Világbank érték, nem pedig olyasvalami, amitől félnünk kellene. A szövetségesünk, de valóban európai vezetést kell biztosítanunk e kérdés terén és az energiaágazatban a fejlődő világ számára.
Szeretnék foglalkozni az EBB ügyével is, mert ez is szerepelt a kérdésben. Az EBB tevékenységének jogalapja az AKCS-országoknak juttatott Cotonoui Megállapodás a 3,1 milliárd euró erejéig. Ebben az összefüggésben fontos eszköz az AKCS beruházási keret. A keretből infrastrukturális és éghajlatbarát energetikai projekteket finanszíroznak. Ami az energiaágazatot illeti, egyetlen projekt sem tartozik a fosszilis tüzelőanyagok területére. Az általános politika nagyon világos: szél-, víz- és napenergián alapuló, éghajlatbarát energetikai projektek finanszírozása.
Az EBB - csatlakozás előtt álló, szomszédos és partnerországokat, valamint Ázsiát, Latin-Amerikát és Dél-Afrikát érintő - külső mandátumának félidős felülvizsgálatával összefüggésben a Bizottság javaslatot terjesztett elő egy további 2 milliárd euró összegű mandátum aktiválására a 2011-2013-as időszakra, amely az éghajlatváltozás hatásainak enyhítése és az azokhoz való alkalmazkodás területén támogatná az EBB finanszírozási tevékenységeit valamennyi régióban. A javaslat hangsúlyozza, hogy az EBB saját eljárási szabályzatának tartalmaznia kell a szükséges rendelkezéseket, amelyek biztosítják, hogy a mandátum keretében csakis gazdasági, pénzügyi, környezetvédelmi és szociális szempontból fenntartható projektek részesüljenek támogatásban.
Meggyőződésem, hogy az EU már tett néhány lépést a helyes irányba, de valóban tehetnénk további lépéseket, hogy e téren az EU igazi vezetője legyen a világnak nem utolsósorban azzal, hogy számot vetünk a Világbank energiastratégiájával.
Alf Svensson
Tisztelt elnök úr! Egy nagyon sürgős és fontos ügyet vitatunk meg a Parlamentben, nevezetesen a fosszilis tüzelőanyagokkal kapcsolatos kölcsönök fokozatos megszüntetését. Úgy gondolom, hogy bátran ki kell mondanunk pontosan azt, amit Piebalgs biztos úr mondott, vagyis hogy a Világbank nagyon megfontolt energiastratégiával rendelkezik. E tekintetben még ösztönzőkről is beszélhetünk, és ez nyilvánvalóan pozitív tényező. Természetesen nemcsak fokozatos kivezetésről, hanem - mint már elhangzott - fokozatos bevezetésről is szó van.
Minthogy meglehetősen kitartó vagyok, szeretném megismételni, hogy az EU-nak itt lehetősége van arra, hogy olyan konkrét beruházásokat valósítson meg, amelyekkel segíti az embereket a fejlődő országokban, Afrikában, Ázsiában és Latin-Amerikában. Azt hiszem, a biztos úr hallotta, amikor egy korábbi alkalommal azokról a jelenlegi kunyhókban és rendes házakban található fatüzelésű kályhákról beszéltem, amelyek mérgezik az embereket. Kétmillióan halnak meg idő előtt a közönséges otthonokban jelen lévő gázok miatt.
E tekintetben az Egyesült Államokhoz és számos európai országhoz hasonlóan befektethetnénk egyszerű napenergiát hasznosító kályhákba, amelyek legalább a gázok 95%-át kiküszöbölik. Akkor nem lenne szükség arra, hogy trágyát használjanak fel, amelyről tudjuk, hogy a növénytermesztéshez is létfontosságú, és nem lenne többé szükség arra, hogy feketeszenet használjanak a fűtéshez. Így arra sem lenne szükség, hogy kivágják az erdőket, amelyeket egyáltalán nem szabadna kivágni.
Szeretném még egyszer hangsúlyozni, hogy megvannak a lehetőségek arra, hogy valami kézzelfoghatót tegyünk. Amikor alternatív energiaforrásokról beszélünk, gyakran nyilvánvalóan a szélenergiáról és a napenergiáról beszélünk, és természetesen ez így helyes. Hiányoznak azonban a kézzelfogható eredmények annak ellenére, hogy a lehetőségek nyitva állnak. Ne hagyjuk, hogy az EU lemaradjon ezeken a területeken, inkább kapcsoljuk be az EU-t azoknak a konkrét módszereknek a kifejlesztésébe, amelyek kiváltják ezt a fosszilis tüzelőanyagot, amelyet sem az iparosodott országokban, sem a fejlődő országokban nem akarunk többé alkalmazni!
Kriton Arsenis
Tisztelt elnök úr, biztos úr! Először is szeretnék köszönetet mondani Keller asszonynak az e jelentésen végzett rendkívüli munkájáért. Aki csak e jelentésen dolgozott, azok közül valójában mindenki látta, hogy több okból is mennyire életképtelen a Világbank stratégiája. Mint Keller asszony mondta, ez a stratégia életképtelen, nagy projekteket finanszíroz, így például vízenergia-projekteket és számos más projektet.
Tény, hogy a megújuló energiaforrások finanszírozása 300%-kal nőtt. Ezzel egyidejűleg azonban a fosszilis tüzelőanyagon alapuló projektek finanszírozása 430%-kal emelkedett.
A Világbank - és ez az én szememben botrányos - nem veszi figyelembe az általa finanszírozott projektek környezeti hatását. Ugyanakkor még ma is foglalkozik azzal a lehetőséggel, hogy pálmaolaj-ültetvényekre irányuló programok finanszírozását indítsa el. Nem tartja tiszteletben azt az elvet, hogy a finanszírozott projektekhez a helyiek által adott szabad, előzetes és tájékozott beleegyezés szükséges, és nem építette be az általa finanszírozott projektek teljes ciklusára vonatkozó elemzést sem, pedig ezt be kellene építenie.
Őszintén remélem, hogy ez a jelentés a szavazás utáni végleges állapotában határozott üzenetet fog küldeni a környezeti reformokról, amelyeket a Világbanknak szervezetén belül meg kell valósítania.
Charles Goerens
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök úr! Megbízása értelmében a Világbank köteles hozzájárulni a fejlődő országokban a szegénység felszámolásához. A Világbank által finanszírozott valamennyi projekt célját ennek kell alkotnia. Még akkor is, ha az alapvető szociális szolgáltatásokba - az egészségügybe, az oktatásba, a vízhez való hozzáférésbe - való befektetést szolgáló üzleti projektet is finanszíroznak, ennek a követelménynek azért még teljesülnie kell. Ha a Világbank kiemelten kezeli a szegénység leküzdését, akkor elégedettek lehetünk azzal, hogy ellátja az általunk meghatározott feladatát.
A vita tárgyát képező szóbeli választ igénylő kérdésben súlyos fenntartások hangzanak el a kőolajjal, illetve szénnel kapcsolatos projektek finanszírozását illetően. Több észrevételt szeretnék tenni.
Először is a Világbank által finanszírozott projektek esetében a feladatleírásnak tartalmaznia kell a kezdettől fogva alkalmazandó értékelési kritériumokat. Világosnak kell lennie, hogy mit kell értékelni, és következésképpen az értékelési kritériumokat a projekt teljes élettartama alatt be kell építeni.
Másodszor a Világbank és partnere között végbemenő politikai párbeszédnek figyelembe kell vennie a politikai és gazdasági kormányzást mind az érintett országban, mind pedig a hitelező vonatkozásában.
Harmadszor amennyiben lehetséges a megújuló energiák előmozdítása, és a költségek indokoltak, akkor az energiatermelés e formáját kell előnyben részesítenünk.
Negyedszer - és most meg kell köszönnöm Piebalgs biztos úrnak, hogy a Keller asszonynak adott válaszában már foglalkozott az egyik aggályommal - az Európai Beruházási Bank máris figyelembe veszi mindezeket a tényezőket.
Csak remélni tudom, hogy a Világbank is követni fogja mások példáját, akik már bevezették ezeket a prioritásokat, nem utolsósorban az Európai Beruházási Bankot. Tekintettel arra, hogy az Európai Unió 27 tagállama egyben a Világbank tagja is, nem állíthatjuk, hogy nincs befolyásunk a bank politikájára.
Úgy gondolom, hogy nagyon is érdemes lenne megvitatni az erők egyesítését a Világbankon belül a Keller asszony által említett problémák megoldása céljából. Szeretnék gratulálni Keller asszonynak kiváló munkájához.
Marisa Matias
Tisztelt elnök úr! Mielőtt folytatnám, én is szeretném megdicsérni a képviselőtársam által végzett munkát, és el kívánom mondani, hogy teljes mértékben támogatom az itt említett kérdéseket.
Most olyasmit fogok tenni, amit korábban nem, de amiről úgy gondolom, hogy érdemes megtenni. Több dokumentum van előttünk, amelyek egy sor olyan feltevést tartalmaznak, amelyek mindegyikének megvitatására ritkán kerül sor. Úgy tűnik, mintha olyan feltevésekről lenne szó, amelyeket nem érdemes megvitatni. Előttünk van a szóbeli választ igénylő kérdés és az állásfoglalás, amely különféle állításokat tartalmaz, mint például azt, hogy a Világbank által finanszírozott hagyományos vidéki villamosítási programok globális szinten nem tudták megvalósítani azt a feladatukat, hogy elérjék a vidéki területeken élő legszegényebbeket.
Azt is megállapíthatjuk, hogy a Világbank energiastratégiájában 2011 közepén lehetséges és vélelmezett változás következik be, de azt is tudjuk, hogy az energiaágazatok azok a területek, amelyeken nagyon konkrét módon küzdhetünk a szegénység ellen, és amely révén segíthetünk az embereket a szegénységből kiemelni. Ezért felhívjuk a Világbankot, hogy fogadjon el olyan fejlesztési megközelítést, amely maximalizálja a szegényeknél jelentkező hasznokat, és ezzel egyidejűleg lehetővé teszi számunkra az éghajlatváltozás elleni küzdelmet.
Azt is elmondtuk már, hogy a fosszilis tüzelőanyagokat célzó kölcsönök továbbra is túlsúllyal rendelkeznek a Világbank teljes energiaportfóliójában, és hogy túl kell lépnünk ezen a túlsúlyon. Már ígéretet is kaptunk arra, hogy ez a túlsúly 2015-re már nem fog fennállni, és hogy fokozatosan csökkenni fog ezeknek a fosszilis tüzelőanyagokon alapuló projekteknek a finanszírozása.
Végül előttünk van egy sor nyilatkozat - konkrétan annak szükségességéről, hogy a Világbank biztosítson elsőbbséget a kis volumenű, helyi energiához való hozzáférésnek. Sok, sok egyéb olyan is van, amely figyelembe veszi az éghajlatváltozást.
Mindezeket előrebocsátva szeretnék továbblépni az elhangzottakon, már amivel azonosulni tudok. Az összes általunk tett nyilatkozathoz csak két, utolsó kérdést tennék hozzá, mert nem érdemes puszta szándéknyilatkozatokkal folytatni.
Az első kérdés a következő: miért nem tudunk mindezekből levonni egy olyan alapvető következtetést, mint ez? Miért engedjük meg továbbra is, hogy az mondja meg, mi történjen, aki fizet? Miért felel továbbra is a Világbank a világ energiastratégiájáért? Mikor hozzuk meg azt a döntést, hogy a világ energiastratégiája az ENSZ égisze alatt zajló világméretű összehangolás révén valósuljon meg?
A második kérdés, amelyet önökre bízok - és elnézést kérek, amiért kicsit túlléptem az időt -, a következő: mikor hagyunk fel azzal, hogy rákényszerítünk egy fejlesztési modellt másokra, a világ többi részére, legyen az első vagy második generációs modell? Vagyis legyen szó első vagy második kézből származó modellről, úgy teszünk, mintha ezt a fejlesztési modellt kellene mindenkinek alkalmaznia.
Az arroganciának is vannak határai. Demokratikusabbnak kell lennünk.
Hans-Peter Martin
(DE) Tisztelt elnök úr! Az 1970-es években és az 1980-as évek elején fontos vitatéma volt a Világbank környezeti kérdésekre való nyitottságának hiánya. Ugyanezek a beszédek hangzottak el akkoriban is, mint ma, erre pedig a Világbank bizonyos ígéretei mellett került sor. Úgy tettek, mintha meg akarták volna reformálni a Világbankot, de azóta évtizedek teltek el. Különféle okokból nemrégiben számos országban jártam, amelyeket általában fejlődő országnak neveznek. A helyzet elfogadhatatlan volt. Mi történt az összes projekttel? Hol vannak a naperőművek a trópusokon? Hol vannak Amazóniában vagy Vietnamban a fenntartható erdők? Hol vannak Kenyában a napkollektorok és a szélerőművek?
Egyáltalán semmi nincs sehol. Az egyetlen, ami történt, az az, hogy pontosan lemásolták az önkormányzat európai rendszerét. Az emberek önmagukat kormányozzák, és néhány nagy érdekelt fél kezére játszottak, de nem értek el semmiféle előrelépést. Aztán meglepődünk, amikor a fejlődő országok polgárai elkeseredetten azt mondják: "Nem akarok többé a Karib-térségben élni. Az USA-ba akarok menni, majd Martinique-en keresztül az EU-ba jutni. Meglepődünk, hogy a Maghreb-országok lakói mind ide akarnak jönni. E vita álszentsége abszolút hihetetlen. Meg kell értenünk, hogy emberek milliói radikalizálódtak. Egyszerűen azt mondják, hogy "elegünk van!”
Mindenkinek, aki látta az Európai Parlament állásfoglalásra irányuló indítványát, el kell ismernie, hogy ez a dokumentum nem az igazi. Sokkal határozottabb hangot kellett volna megütnünk. Sokkal világosabban fel kellett volna szólítanunk a Világbankot, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket. Miért van ez a sok bizottság - a Fejlesztési Bizottság, az AKCS-EU Közös Parlamenti Közgyűlés és így tovább -, ha mindössze egy darab papírt tudnak eredményként felmutatni, amely részben az 1970-es évek végén lezajlott vita következtetéseit tartalmazza? Az egész ügy nagyon kínos.
Filip Kaczmarek
(PL) Tisztelt elnök úr! Senkit sem kell meggyőznünk az energia fontosságáról a fejlődő országok viszonylatában. Sokszor láttam az emberek arcán a meglepetést, amikor megtudják, hogy mennyibe kerül az elektromos áram Afrikában. Valószínűleg az is igaz, hogy senkit nem kell meggyőznünk arról, hogy a Világbank távolról sem jelentéktelen szerepet játszik a fejlődő országokban az energetikai kérdések terén.
Képviselőcsoportom, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoport számos módosítást terjesztett elő a vita tárgyát képező állásfoglaláshoz, amelyekről külön kell szavazni. Számunkra úgy tűnik, hogy az állásfoglalás egyes részei túlságosan bírálják a Világbankot. Nem hinném például, hogy felhívhatjuk a Világbank figyelmét arra, hogy tisztának tekint egyes energiatípusokat, amelyeket környezetvédelmi szempontból helytelennek vagy nem kívánatosnak kellene tartani. Így például az EU tagállamaiban széles körben hasznosítják az atomenergiát. A szénre vagy a földgázra támaszkodó növekvő számú európai ország szenved bizonyos fokig amiatt, hogy korlátoznia kell kibocsátását, ami bizonyos költségekkel jár, amelyek viszont az egyes tagállamok között nagyon egyenlőtlenül oszlanak meg. Ezért óvatosnak kell lennünk, amikor külső szerveknek megmondjuk, hogy milyen típusú energiát kell fejleszteni. Egyetértek mindazonáltal azzal az elképzeléssel, hogy érdemes külön támogatást nyújtani a kis területeket lefedő helyi projekteknek, hogy érdemes támogatni az alacsony kibocsátású projekteket, és hogy érdemes támogatni a diverzifikált energiaforrásokkal kapcsolatos elképzeléseket és elkerülni az energiafüggőséget.
Szeretnénk, ha a Világbank befektetne a megújuló energiába és a fokozott energiahatékonyságba, de mindig szem előtt kell tartanunk az alapvető célt, vagyis azt, hogy az energiához való hozzáférésnek miként kellene segítenie az embereket a szegénységből való kitörésben. Több legyet akarunk ütni egy csapásra - meg akarjuk teremteni a fejlődés feltételeit, korlátozni akarjuk a kibocsátásokat, és figyelembe akarjuk venni a szociális és környezetvédelmi szempontokat az új energiaprojektekben. Ezek ambiciózus feladatok, és remélem, hogy a Világbank nem ijed meg tőlük. Ugyanakkor tudom, hogy Piebalgs biztos úr nagy hangsúlyt fektet az energiaprojektek fejlesztésére a fejlődő országokban, és megerősíthetem, hogy ezzel foglalkozik a zöld könyv is, és hogy az Európai Parlamentnek támogatnia kellene ezt a stratégiát.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Tisztelt elnök úr! Jelenleg a világban 1,4 milliárd embernek nincs hozzáférése villamos energiához, akiknek 85%-a vidéki területeken él. A szegénység 2015-ig történő felszámolására vonatkozó millenniumi fejlesztési célokat amiatt nem fogjuk elérni, hogy nem történt jelentős előrelépés az energiához való hozzáférés biztosításában. E cél 2015-ig történő elérése azt jelenti, hogy 395 millióan hozzá fognak férni a villamos energiához, és 1 milliárdan hozzájutnak az élelem elkészítéséhez szükséges higiéniás létesítményekhez. Mindezek az intézkedések a 2010-2015-ös időszakban durván évi 40 milliárd USD beruházást tesznek majd szükségessé, ami a világ GDP-jének 0,6%-át teszi ki.
A villamos energiához való egyetemes hozzáférés a fejlődő országokban a kormányok által kitűzött legfontosabb célok egyike. A villamosítást gátló akadályok között szerepel a villamosenergia-ellátás magas költsége a vidéki területeken és a városi területek peremén lévő házak esetében, az adók vagy pénzügyi ösztönzők hiánya, a villamosítási projektek fejlesztéséhez és megvalósításához szükséges kapacitás elégtelensége a villamos energia termelésének korlátozott képessége mellett.
A vidéki területek külön esetet jelentenek az energetikai követelmények szempontjából. A vidéki területeken nemcsak a szükséges energiát kell biztosítani, hanem az annak előállítására szolgáló tényleges folyamatot is, ami munkahelyeket is teremt, és támogatja a gazdasági és szociális fejlődést.
2011. február 11-én a Világbank jelentéséből az derült ki, hogy hosszú távon életképesebb megoldás a megújuló forrásokból, alacsony előállítási költségen történő helyi energiatermelés. Ez kulcsszerepet játszhat India energiabiztonságának növelésében, és így csökkenthető az energiabehozatal és az olajárak ingadozásának hatása. A Világbank ezért a fejlődő országok partnereként léphet fel. Meggyőződésem, hogy a Világbanknak támogatnia kellene az energiahatékonyság növelését és a megújuló energiaforrásokból történő, helyi energiatermelést célzó projekteket, valamint a villamosítást magukban foglaló és a különböző országok között összeköttetéseket létrehozó széles körű projekteket.
Zigmantas Balčytis
(LT) Tisztelt elnök úr! Először is szeretnék köszönetet mondani az előadónak, amiért kellő időben felvetette ezt a valóban nagyon fontos kérdést. Az energiaszegénység továbbra is óriási probléma, és a hozzá kapcsolódó problémák akadályozzák a világ legszegényebb régióiban élőket abban, hogy javítsák életminőségüket, hogy lehetőségük nyíljon a megélhetésre és hogy általánosan hozzá tudjanak járulni a növekedés és a termelékenység növeléséhez. Ez az általános társadalmi és gazdasági fejlődést és e régiók szegénységből való kiemelését akadályozó alapvető tényezők egyike.
Mint az előadó említette, a statisztikák aggasztóak - körülbelül 1,5 milliárd ember nem fér hozzá villamos energiához, és több mint 2,5 milliárd ember még mindig biomasszából nyert hagyományos tüzelőanyagot használ. Az Egészségügyi Világszervezet adatai szerint világszerte évente kétmillióan halnak meg idő előtt légzőszervi betegségekben e tüzelőanyag használata miatt.
A Világbank korábbi energiastratégiája egyelőre nem hozott kézzelfogható eredményeket. Továbbá még mindig nagyobb a fosszilis tüzelőanyagok használatának támogatása, mint a megújuló vagy tiszta energiaforrások használatáé. Mostanáig jelentős beruházásokat biztosítottak a széntüzelésű erőművek számára, és ez továbbra is a környezetet súlyosan szennyező fosszilis tüzelőanyagoktól teszi függővé ezeket a szegény országokat.
A G20-csoport vezetői által elfogadott, a fosszilis tüzelőanyagokkal kapcsolatos projektek támogatásának és finanszírozásának csökkentéséről szóló megállapodás, amely projektek 2015-től már egyáltalán nem részesülhetnek finanszírozásban, kedvező és örvendetes ösztönzés. Az új stratégiának alaposan mérlegelnie kell a finanszírozás felügyeletének és ellenőrzésének kérdését is, hogy ezt a támogatást olyan energiaprojektekre fordítsák, amelyek hosszú távú előnyöket hozhatnak, és valóban hozzájárulnak e régiók fejlődéséhez és az emberek életminőségének javulásához.
Paul Rübig
(DE) Tisztelt elnök úr! Külön szeretnék köszönetet mondani Piebalgs úrnak. Mint energiáért felelős egykori biztos, természetesen mindent tud stratégiánkról. Úgy vélem, hogy a fejlesztési együttműködés területén rengeteg még a tennivaló, különös tekintettel a technikai segítségnyújtásra. Európának nemcsak befizetnie kell a Világbankba, hanem cselekednie is kell. Európának és az európai intézményeknek hangsúlyosabb szerepet kell játszaniuk a Világbankban. Jelentős kihívást fog jelenteni annak biztosítása, hogy a családi vállalkozások fejlesztési támogatással támogathatók legyenek, valamint hogy a kis és közepes méretű energiatermelő vállalkozások támogathatók legyenek, mert sok kisvállalkozás együtt méretgazdaságosságot érhet el, és ennek megfelelő befektetési hozamot termelhet ki.
Az egyik legfontosabb kérdés persze az energia tárolása. Ez központi szerepet fog játszani a fejlesztési együttműködésben.
Seán Kelly
Tisztelt elnök úr! Azt hiszem, mondhatjuk, hogy azokat, akik még ezen az éjszakai órán is jelen vannak, valószínűleg valamilyenfajta megújuló energia hajtja, talán napenergia vagy esetleg akár isteni erő a fejünk felett lebegő glória formájában.
Mindenesetre a vita nagyon sokszínű volt, ami nem meglepő, mert ez a téma mindig is vitás kérdés volt. Úgy gondolom viszont, hogy a biztos úr helyes egyensúlyt talált: valószínűleg mindannyiunknál jobbat abból a szempontból, hogy hová tartunk, és mit kell elvégezni a jövőben. Úgy gondolom, hogy néhány dolog pontosításra szorul. Legyen egy ország akár a fejlődő világban, akár a fejlett világban, ha rendelkezik fosszilis tüzelőanyagok - szén - vonatkozásában készletekkel vagy atomenergiával, akkor azt hasznosítani is fogja. A kérdés így szól: finanszírozzuk ezt vagy sem? Európában Cancún, Kiotó stb. szellemében nyilvánvalóan a megújuló energiaforrások napirendjét igyekszünk előrébb vinni, és ez tökéletesen rendben is van. Úgy gondolom azonban, hogy ennek során Martin úrnak valószínűleg igaza van abban az értelemben, hogy határozottabban hallatnunk kell a hangunkat, és nyomást kell gyakorolnunk a Világbankra annak érdekében, hogy több megújuló energiával kapcsolatos projektet mozdítson elő és finanszírozzon, mint esetleg ezt jelenleg teszi.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! Ez nagyon fontos vitánk szempontjából, még ha késő éjszaka is van, mert úgy gondolom, hogy a Világbank energiastratégiája egy lehetőség. Egy valódi lehetőség arra, hogy válaszoljunk az energetikai kihívásokra.
Ha azt is megvizsgáljuk, hogy mit mond a Nemzetközi Energiaügynökség az energiaszegénységről, a megújuló energiáról, akkor természetesen óriási kihívásról van szó, de a Világbank - vezetésünkkel - véghez vihetné a szükséges változást. Ha néhány évre visszamegyünk az Unió történetében, akkor azt látjuk, hogy a megújuló energiára vonatkozó célunk elérése lehetetlennek tűnt, még ha csak egy meglehetősen szerény 18%-os célról volt is szó, ha nem csal az emlékezetem. Most úgy tűnik, hogy jó úton haladunk.
Időnként azonban nagy bátorságot kell merítenünk, és előre kell látnunk a tényleges kihívásokat. A Világbank nagyon nyitottá teszi a teljes folyamatot. Washingtonban meg fogják tartani a Világbank energiahetét. Mi is benyújthatnánk észrevételeinket a Világbanknak, amely nagyon nyitott az új elképzelésekre. Ha mi bátrak vagyunk, az még nagyobb bátorságot ad a Világbanknak is. Ezért fontos, hogy nyílt szívvel menjünk, és ezeket a nagyon nagyra törő elképzeléseket a Világbank elé tárjuk. Máskülönben sokan megpróbálhatják elkerülni ezt a kihívást.
Egyértelműen az a kérdés, hogy hol kezdjük. Azt mondanám, hogy továbbra is az energiához való hozzáférésre kell figyelnünk, mert az energiához való hozzáférés egyúttal fenntartható és hatékony energiát is jelent. Az országokban, amelyekkel együttműködünk, a legújabb trendek óriási mértékű urbanizálódást jeleznek, ami bizonyos módon már meg is változtatta a teljes energiaellátás szerkezetét. Ez nemcsak decentralizált termelést jelent, hanem agglomerációs területeket is, így az energiahatékonyságnak - akármilyen furcsán hangzik is - szintén a stratégia részét kell képeznie.
Ami a legfontosabb, az az, hogy rá kell erősítenünk. Rendelkezünk energetikai kerettel: ez 200 millió euró. Az energia területén nem sokat lehet kezdeni 200 millió euróval. Hosszú távú finanszírozást kell tervbe vennünk, mert meggyőződésem, hogy a megújuló energiának Európa védjegyévé kell válnia. Ezzel, valamint a Világbank kapacitásaival valóban tehetnénk valamit, ami nyom a latban: nemcsak az energiaellátás terén, hanem az éghajlatváltozás elleni küzdelmet szolgáló jelentős lépések megtétele szempontjából is.
Elnök
Egy állásfoglalásra irányuló indítványt juttattak el hozzám, melyet az eljárási szabályzat 115. cikkének (5) bekezdésével összhangban nyújtottak be.
A vitát lezárom.
A szavazásra 2011. február 17-én, csütörtökön kerül sor.
