Az éghajlattal kapcsolatos nemzetközi politika Koppenhága után: a nemzetközi tárgyalások azonnali cselekvéssel történő újraélesztése
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság közleménye: az éghajlattal kapcsolatos nemzetközi politika Koppenhága után: a nemzetközi tárgyalások azonnali cselekvéssel történő újraélesztése.
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Ez az első alkalom, amikor felszólalok ez előtt a Parlament előtt. Nagyon örülök, hogy kevesebb mint négy héttel hivatalba lépésem után ma bemutathatok önöknek egy közleményt az éghajlatváltozással kapcsolatos Koppenhága utáni nemzetközi politikáról - azt a közleményt, amelyet a Bizottság a mai ülésén elfogadott.
A közlemény címe: "Most kell cselekedni az éghajlatváltozással kapcsolatos globális szintű intézkedések újraindítása érdekében”, és pontosan ezt szeretnénk tenni. A közlemény szövegezése során természetesen teljes mértékben figyelembe vettük a Parlament február 10-én kiadott, az éghajlat-változási konferencia eredményeiről szóló állásfoglalását.
Koppenhága sokkal kisebb előrelépés volt, mint amit az Európai Unió akart, de akkor is előrelépés volt. Százkilenc ország - iparosodott és fejlődő országok egyaránt, amelyek közösen felelősek az üvegházhatást okozó gázok világméretű kibocsátásának több 80%-áért - most hivatalosan beillesztette a megállapodásba kibocsátáscsökkentési célkitűzéseit és lépéseit. Vagyis lehetőségünk nyílt arra, hogy építsünk erre az eltökéltségre és hozzájáruljunk annak nemzetközi cselekvés irányába történő tereléséhez. Meg kell ragadnunk ezt a lehetőséget és tennünk kell ennek a lendületnek a fenntartásáért, amely a 2012 utáni időszakra vonatkozó erőteljes és jogilag kötelező érvényű globális éghajlati megállapodás felé vezet, amely természetesen továbbra is a célkitűzésünk marad.
A Bizottságnak az a kiindulási pontja, hogy az EU-nak továbbra is vezető szerepet kell betöltenie. Meggyőződésünk szerint az a legmeggyőzőbb út, amelyet Európa követhet, hogy megfogható és határozott lépéseket tesz a saját lehetőségein belül annak érdekében, hogy a világ leginkább éghajlatbarát régiójává váljon. Ezt a múlt héten benyújtott Európa 2020 stratégia részeként kell megtennünk. És hadd mondjam ezt hangosan és érthetően: ez Európa saját érdeke. Hogy miért? Nos, azért, mert ez - ha okosan cselekszünk - javítja versenyképességünket, erősíti energiabiztonságunkat és ösztönzi a "zöldebb” gazdasági növekedést és az innovációt, és ilyen módon új munkahelyeket teremt. Ezért a Bizottság most megkezdi a 2050-ig vezető utat felvázoló munkáját, amely elvezeti az Európai Uniót az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő átálláshoz.
Ez kiterjed arra is, hogy 2050-ig 80-95%-kal csökkentjük kibocsátásunkat, amiben már megállapodtunk, és - amint ezzel a Parlament is tisztában van -, az EU kötelezettséget vállalt arra nézve, hogy 2020-ig legalább 20%-kal az 1990. évi szint alá csökkenti kibocsátását, és hogy ezt a csökkentést felemeli 30%-ra a megfelelő feltételek fennállása esetén. Teljes mértékben egyetértek a Parlament által megfogalmazott azon kívánsággal, hogy az EU lépjen túl ezen a 20%-os célkitűzésen. Kibocsátásunk csökkentését szorosabban összhangba kell hoznunk azzal, amit a tudomány állítása szerint meg kell tennünk a Koppenhágai Megállapodás azon célkitűzésének teljesítése érdekében, hogy két fok alatt tartjuk a globális felmelegedést. Amint állásfoglalásukban ezt önök is kifejezték, a válság megkönnyítette ezeknek a célkitűzéseknek az elérését. Ha ma olyan ambiciózusak akarunk lenni, mint amennyire elszántak akkor voltunk, amikor 2007-ben és 2008-ban elfogadtuk az éghajlat-változási és energiaügyi csomagot, akkor túl kell lépnünk a 20%-on. Ezért azt is örömmel jelenthetem be, hogy a Bizottság az Európai Tanács júniusi ülése előtt elemzést készít arról, hogy milyen gyakorlati politikákra van szükség ahhoz, hogy 2020-ig végrehajthassuk a kibocsátás 30%-os csökkentését. A Bizottság elemzést készít továbbá a 2050-ig tartó utunk mérföldköveiről, amely kiterjed a 2030-ig szükséges követelményszintek forgatókönyveire is. Ehhez olyan megfelelő stratégiákat kell létrehoznunk a kulcsfontosságú kibocsátó ágazatokkal kapcsolatban, amelyek követik az Európa 2020 stratégiát. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréről szóló irányelvben elfogadott határidőnek megfelelően a Bizottság a nagy energiaigényű iparágak kibocsátásáthelyezés esetén bekövetkező helyzetének elemzését is megkezdi.
Ezzel a munkával párhuzamosan az EU-nak meg kell kezdenie a Koppenhágai Megállapodás végrehajtását. Ez azt jelenti, hogy fel kell építenünk egy szilárd és átlátható nemzetközi beszámolási keretrendszert az egyes országok kibocsátásáról és teljesítményéről. Ez azt is jelenti, hogy gyorsan mozgósítanunk kell azt a 7,2 milliárd eurót a fejlődő országoknak szánt gyors finanszírozáshoz, amelyet Európa a 2010-2012. évi időszakra vállalt. Ez különösen fontos a hitelességünk, valamint a hosszú távú finanszírozás biztosításához történő hozzájárulásunk szempontjából. A Bizottság kész hozzájárulni az EU által nyújtott segítség megfelelő koordinálásához.
Végül ez a közlemény útitervet is javasol az ENSZ-folyamat következő lépéseihez, amelyekről ez év tavaszán Bonnban meg kell állapodnunk, ha újból megkezdődnek a tárgyalások. A bonni technikai üléseken el kell indítani a Koppenhágai Megállapodásban szereplő politikai útmutatásoknak az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezménye tárgyalási szövegeibe történő beillesztésének folyamatát, és orvosolnunk kell a fennálló hiányosságokat. Ami a legfontosabb: szerintem nagyon fontos, hogy megértsük, hogy Cancún milyen konkrét eredményeket hozhat. Döntő jelentőségű, hogy beépítsük a hivatalos ENSZ tárgyalási folyamatba a fejlett országok célkitűzéseit és a fejlődő országok intézkedéseit, amelyekre a megállapodás kötelezi őket, valamint a nyomon követésre, jelentéstételre és ellenőrzésre vonatkozó politikai útmutatásokat, de a megállapodásban elhanyagolt kérdésekre vonatkozó olyan döntéseket is, mint például a nemzetközi szén-dioxid-piac fejlődése, a nemzetközi légi közlekedésből és a tengeri szállításból származó kibocsátásoknak az ICAO és az IMO égisze alatt való csökkentése, a mezőgazdaság és más hasonló kérdések. A hivatalos tárgyalásokon valóban jelentős előrehaladást sikerült elérni Koppenhágában az alkalmazkodási keretek, a technológiai keretek és az erdészet kérdéseiben, amelyek szintén felsorolhatók a várt mexikói eredmények között.
Én lennék a legboldogabb, ha Cancúnban sikerülne elérnünk egy jogilag kötelező erejű globális megállapodást, és ha sikerülne ott megoldanunk a jogi kérdést - és ne tévesszék szem elől azt, hogy az Európai Unió készen áll. Látnunk kell azonban, hogy a felek között fennmaradt nézetkülönbségek egészen a jövő évig késleltethetik a megállapodást ebben a kérdésben. Ezért óvatosan kell bánnunk az elvárásokkal. Szerintem valamennyien tudják, hogy ha magasak a Mexikóval kapcsolatos elvárásaink, de nem születnek konkrét eredmények, akkor nagyon nagy annak a kockázata, hogy végül tönkretesszük ezt a folyamatot. Tehát akinek fontos egy nemzetközi megállapodás elérése, szerintem annak a számára az is nagyon fontos, hogy ezen a módon lépésről lépésre haladjon előre és minden tőle telhetőt megpróbáljon megtenni annak érdekében, hogy a világ kapjon egy jogilag kötelező erejű megállapodást 2012-ig.
Végül hadd szóljak néhány szót a környezetvédelmi integritásról. A környezetvédelmi integritást jelszavunkká kell tennünk a tárgyalásokon, és tudom, hogy a Parlament osztja ezt a véleményt. Ezért meg kell oldanunk a Kiotói Jegyzőkönyv hiányosságait. Ezen azt értem, hogy csak nagyon kevés országra vonatkozik - ami a mai kibocsátások alig 30%-ának felel meg -, és súlyos gyengeségeket tartalmaz, ilyen például az erdőgazdálkodásból származó kibocsátások elszámolásának szabályai és a 2008-2012-es kötelezettségvállalási időszakra vonatkozóan rögzített értékeket meghaladó kibocsátások kezelése, amelyre az önök februári állásfoglalása szintén rámutatott.
Befejezésül: Európának neki kell fognia a kapcsolatok kiépítésének, az ENSZ-folyamat támogatásának előmozdítása és a bizalom újjáépítésének lehetővé tétele érdekében, ami globális ügy. Egyrészt jobban meg kell értenünk partnereink álláspontját a kulcsfontosságú kérdésekben, másrészt ki kell fejtenünk, mit vár el az EU egy globális megállapodástól. A Bizottság a Tanáccsal és a Tanács elnökségével szorosan együttműködve fog neki a kapcsolatok kiépítésének. Én ebben a hónapban megbeszéléseket tartok Washingtonban és Mexikóban, és tervezem, hogy áprilisban ellátogatok többek között Indiába, a Maldív-szigetekre, Kínába és Japánba.
Emellett arra szeretnénk bátorítani önöket, az Európai Parlamentet, hogy járuljanak hozzá ehhez a munkához azzal, hogy bevonják a szerte a világon tevékenykedő képviselőtársaikat. Már találkoztam az önök fontos harmadik országokba delegált parlamenti küldöttségeinek néhány képviselőjével, és hamarosan másokkal is találkozni fogok annak megvitatására, hogyan egyesíthetnénk erőfeszítéseinket, hogyan építhetnénk közösen kapcsolatainkat, és a Bizottság milyen segítséget nyújthatna önöknek ehhez a fontos feladathoz.
A Bizottság közleménye meghatároz egy stratégiát az éghajlatváltozás kezelésére irányuló globális erőfeszítések lendületének fenntartására, amely a Koppenhágai Megállapodás növekvő támogatásában nyilvánul meg. A sikerhez elengedhetetlen, hogy az EU vezető szerepet töltsön be ebben a folyamatban. Remélem, hogy számíthatunk a Parlament támogatására.
Richard Seeber
(DE) Szeretnék gratulálni az új biztosnak első felszólalása alkalmából. Az a közlemény, amelyet ön elénk tárt, szintén nagyon érdekes. Szeretnék azonban megemlíteni néhány hiányosságot.
Helyénvaló lett volna, ha egy kicsit részletesebben elemzi magát az ENSZ-folyamatot is ebben az első közleményben, és ha épp azokat a területeket kritizálja, amelyeken valóban gyengeségek mutatkoznak. Amint tudjuk, különösen a második panel nem igazán tudományos alapossággal készült.
Másodszor pedig a kétfokos célkitűzést, amelyet magunk elé tűztünk, tudományosabb bizonyítékokkal kell alátámasztani és most fokoznia kell arra irányuló erőfeszítéseit, hogy intenzívebbé tegyük azokat a kutatásokat, amelyek megállapítják, hogy ez továbbra is lehetséges-e, vagy - amint ezt már többen is mondják -, szemlátomást távolodunk tőle.
Harmadszor - és valószínűleg ez a legfontosabb -, most kiemelt hangsúlyt kell helyeznünk annak a bizalmi válságnak a kezelésére, amelyet az egész világon és különösen itt, Európában láthatunk. Amint tudják, vannak felmérések, amelyek azt mutatják, hogy az európai polgároknak csak a 30%-a hiszi azt, hogy a CO2 hatással van az éghajlatra. Minden projekt, amely ezt nem veszi figyelembe, kudarcra van ítélve.
Marita Ulvskog
(SV) Elnök asszony! Hedegaard biztos asszony tett számos pozitív kijelentést, de két nagyon aggasztó tényt is közölt: szívesebben beszél 2050-ről, mint 2010-ről, amit én nagyon aggasztónak tartok, és többet beszél arról, hogy vissza kell vennünk elvárásainkból, mint az arra irányuló erőfeszítéseinkről, hogy célkitűzéseink és elvárásaink a lehető legmagasabbak lehessenek a már beütemezett üléseken.
Szeretném megkérdezni, hogy a Bizottság mit tesz azért, hogy decemberben valóban aláírhassunk egy nagyra törő és jogilag kötelező erejű, az éghajlatváltozással kapcsolatos megállapodást Cancúnban, vagy továbbra is azt a folyamatot támogatja, amelyben Cancúnt pusztán egy lépésnek tekintik egy megállapodás felé vezető úton, amelyet majd aláírnak Dél-Afrikában, vagy esetleg egy másik országban, valamikor a távoli jövőben: 2011-ben, 2012-ben, 2020-ban, vagy a legrosszabb esetben még ennél is később?
Chris Davies
Elnök asszony! Koppenhága után néhányan közülünk egy megvert, szétszórt és demoralizált hadsereg maradványainak érzik magunkat, ezért nagyon örülök, hogy javította a morált és ellentámadást indított.
De annak ellenére, hogy ön most nagyon vidáman és pozitív hangon beszélt, a valóságban nagyon sok mindennek legfeljebb a kívánság és az ima lehet az alapja. Nagyon erősen ki vagyunk szolgáltatva annak, hogy mások képesek-e eredményeket elérni.
Úgy látom, hogy ön újból visszatér ahhoz a gondolathoz, hogy fel kell emelnünk 30%-ra a saját csökkentési célkitűzésünket. Helyesen mondom, hogy ön egy új és szubjektívabb képletet javasol ennek alkalmazásához? "A megfelelő feltételek fennállása esetén”, mondja a dokumentum. Szerintem ez új.
Miért nincs semmi a dokumentumban a koppenhágai kudarc elemzéséről és a leszűrhető tapasztalatokról? Miért nincs benne semmi, ami rámutatna az éghajlatváltozás tagadásának problémájára, ami elszívja a politikai akaratot? És végül, miért nincs semmi a dokumentumban arról, hogy szélesebb körben be kell vonnunk az üzleti vállalkozásokat?
Nagyon sok olyan vállalkozás van Európában, amely szívesen együttműködne velünk ebben a kérdésben, és őszintén szólva, bár én jót kívánok önnek, és bár mi jót kívánunk önnek, minden barátjára szüksége lesz, akit maga mellé tud állítani.
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Először hadd válaszoljak Seeber úrnak az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoportról és arról, hogy ezt miért nem kritizáltuk, vagy miért nem tettük azt, amit elvártak tőlünk ebben a dokumentumban: azt kell mondanom, hogy jóllehet döntő jelentőségűnek tartom azt, hogy az IPCC komolyan vegye a kritikákat és törekedjen a korrekcióra, ahol erre van szükség, mindeddig semmi olyasmivel nem találkoztam, ami megváltoztatná azt a mély meggyőződésemet és érzésemet, hogy az éghajlatváltozást kezelnünk kell. Vannak bizonyos jelek, részletek, kiszivárgott levelek és más hasonlók. Semmi olyan alaposabb okkal nem találkoztam, amely megváltoztatná mélységes meggyőződésemet, és úgy gondolom, hogy ez nagyon sok emberről elmondható, tehát nagyon eltökéltek vagyunk. Úgy gondolom, hogy most magának az IPCC-nek kell nagy gonddal eljárnia a bizalom helyreállítása érdekében mindabban, amit most az IPCC kiad a kezéből.
Nagyon egyetértek azzal a szemponttal, amelynek felvetésére alig maradt ideje - a bizalom kérdésével - és ezért folytatunk kiterjedt kapcsolatépítést, mert ez döntő jelentőségű az Európai Unió számára.
Ulvskog asszony! Ön említette, hogy én többet beszéltem 2050-ről, mint 2010-ről. Ez egy stratégia a 2012 felé vezető úton. Most, 2010-ben is megvan a saját politikánk az Európai Unióban, ez a stratégia tehát előrefelé tekint. Ahol viszont úgy gondolom, hogy az egyik új szempontra oda kell figyelnünk, az az, hogy elkezdjük kimondani, hogy meg kell határoznunk a 2020 és a 2050 közötti útvonalakat, és ez az oka annak, hogy előállok olyasmivel, amit 2030-ig kell teljesítenünk.
A 2020. évtől alig tíz év választ el bennünket. Ebben a bizottsági periódusban azt is meg kell határoznunk, hova akarunk eljutni 2030-ig, ez tehát nagyon is szándékos volt, és ez az egyik új elem ebben a tárgykörben.
Semmiképp sem akarom leszállítani az elvárásokat, de nagyon óvatos lennék, nehogy olyan magasra emeljem az elvárásokat, hogy a nemzetközi tárgyalások ellenzői azok felhasználásával sikeresen tönkretegyék a Mexikó utáni folyamatot, ha ott semmit sem sikerül elérnünk. Ezért gyakorlatiasan kell gondolkodnunk. Bárkivel szemben hajlandó vagyok fenntartani azt, hogy Koppenhága előtt helyes volt magasan tartani az elvárásokat, hogy fenntartsuk a nyomást és be tudjuk emelni ezt a témát az államfők napirendjébe. Ettől felelőssé váltak; a felemelkedőben lévő gazdaságok és az Egyesült Államok ennek hatására meghatározták belső célkitűzéseiket; ez fontos volt. De ha nem sikerült teljes sikert elérni, ezt csak egyszer lehet megtenni. Tartok tőle, hogy kétszer nem tehetjük meg ugyanazt.
Akkor miért nem készítünk konkrét útitervet Bonnra nézve, ami garantálná, hogy ott is fenntartsuk a lendületet? Ez az elgondolásunk.
Végül Chris Daviesnek azt mondanám, hogy igen, önnek igaza van. Másoktól függ, hogy sikerül-e előrehaladást elérnünk, és ez az egyik oka annak, hogy az átlagot kell elérnünk, és meg kell próbálnunk elemezni a kapott információkat. Mi folyik Pekingben? Mi folyik Delhiben? Mi folyik Washingtonban? Mi folyik az Egyesült Államok Kongresszusában? Aztán pedig ezzel egy időben, mindezeknek a szempontoknak a figyelembevételével meg kell próbálnunk gondoskodni arról, hogy továbbra is képesek legyünk teljesíteni saját célkitűzéseinket, nevezetesen egy jogilag kötelező erejű, valóban nemzetközi megállapodás megkötését.
Ön említette ezt a 30%-ot, a megfelelő feltételek fennállása esetén - igen, igaza van, ez egy új megfogalmazási mód. A 2020. évi stratégiában is szerepelnek az eddigi politikákra hivatkozó lábjegyzetek, amelyek úgy fogalmaznak, hogy más nemzetek..., meg ehhez hasonlók, de úgy gondolom, hogy a megfelelő feltételek fennállása esetén, és esetleg ha ésszerűen cselekszünk, akkor ez magára Európára nézve is hasznos lehet. Bele kell ezt foglalnunk különféle stratégiáinkba és dokumentumainkba is.
Tudom, hogy ezen a területen jelenleg nincs konszenzus Európában. Szerintem ezt feltétlenül figyelembe kell vennünk. Tegyük fel, hogy például Kína nem fogad el egy nemzetközi megállapodást, akkor mindörökre maradjunk meg a 20% mellett? Hogyan válhatna ez gazdaságunk, innovációnk, növekedésünk előnyére? Vajon nem kockáztatnánk ezzel azt, hogy elveszítjük piacainkat Kínában és más régiókban, amelyek szintén e szerint a napirend szerint haladnak, függetlenül attól, hogy sikerül-e és mikor egy nemzetközi megállapodást elérnünk?
Ez csak a megbeszélések kezdete, és azt mondhatjuk, hogy igen, ezek tárgyalási engedmények a nemzetközi tárgyalások során, de nem szabad megfeledkeznünk ennek a kérdésnek a hazai oldaláról sem. Honnan fog származni növekedésünk a jövőben? Ebben a kérdésben ügyelnünk kell arra, hogy elég ambiciózusak legyünk.
Satu Hassi
(FI) Hölgyeim és uraim, biztos asszony! Nagyszerű azt látni, hogy ön elolvasta a Parlament állásfoglalását, és hogy hivatkozik is arra. Ez jó jel új munkakörének kezdetén.
Ha az EU valóban fenn akarja tartani vezető szerepét az éghajlatvédelem tárgykörében, akkor fel kell emelnünk célkitűzésünket legalább -30%-ra, ezt ön már ismertette. Ehhez szeretném hozzátenni azt, hogy azoknak a változásoknak az eredményeként, amelyeket a recesszió valójában előidézett a helyzetben, a -20% a valóságban nem igazán tér el a "szokásos ügymenet” forgatókönyvétől. Ha ambiciózusak akarunk lenni, akkor sokkal szigorúbban kell meghatároznunk célkitűzéseinket, és fel kell azokat emelnünk legalább -30%, de lehetőleg -40%-ra.
Másodszor, mivel a Parlament az utolsó vitában egyhangúlag...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Martin Callanan
Elnök asszony! Szeretnék köszönetet mondani a biztos asszonynak közleményéért, és üdvözöljük őt üléstermünkben.
A biztos asszony közleményében beszélt a célkitűzés 30%-ra történő felemeléséről, a megfelelő feltételek fennállása esetén.
Milyen bizonyítékai vannak arra nézve, hogy ha mi ezt tesszük, akkor ezzel rábírhatjuk Amerikát, Indiát, Kínát vagy más országokat egy globálisan kötelező erejű megállapodás aláírására?
Nem gondolja, hogy egy globálisan kötelező erejű megállapodás hiányában nagy annak a kockázata, hogy csökkentjük saját iparunk versenyképességét, és egyre magasabb villanyszámlákkal terheljük meg saját fogyasztóinkat, amiből semmiféle környezeti előny nem származik, mert a kibocsátásnak ezeket a csökkentéseit természetesen lenullázza a kibocsátás Indiában, Kínában, az Egyesült Államokban és más országokban várható növekedése?
Bairbre de Brún
(GA) Elnök asszony! A rendelkezésre álló legfrissebb tudományos adatok szerint az EU-nak arra kell kötelezettséget vállalnia, hogy 2020-ig 40%-kal csökkenti kibocsátásait. Egy ilyen jellegű kötelezettségvállalást nem lehet mások lépéseitől függővé tenni.
Milyen intézkedéseket fog a Bizottság életbe léptetni annak biztosítására, hogy az EU kibocsátásainak csökkentésére vonatkozó kötelezettségvállalást felemeljék 40%-ra? Ami a szükséges finanszírozást illeti, amit a fejlődő országok rendelkezésére kell bocsátanunk, hogy felvehessék a küzdelmet az éghajlatváltozással és annak következményeivel, pontosan ki fogja ezt a finanszírozást a fejlődő országok rendelkezésére bocsátani? Mennyit fognak adni az egyes fejlett országok? Hogyan és mikor fogják ezeket biztosítani?
A biztos asszony beszélt továbbá egy nagyra törő, jogilag kötelező erejű megállapodásról. Milyen lépéseket tesz a Bizottság egy olyan megállapodás elérése érdekében, amely elismeri az iparosodott országok, valamint a fejlődő országok közös, de eltérő felelősségét, az üvegházhatást okozó gázoknak a légkörbe történő múltbeli kibocsátása és a rendelkezésre álló erőforrások alapján, a kibocsátás csökkentése és az éghajlatváltozás következménye által támasztott kihívások kezelése területén?
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Ha jól értettem, akkor ez az utolsó pont arra vonatkozik, hogyan fogjuk betartatni azt, amiben megállapodunk, bármi legyen is az. Ez természetesen kulcsfontosságú kérdés.
A másik kérdés az volt, hogy mennyit kell adnunk a fejlődő országoknak, ahogy én értettem. Még nincsenek meghatározva a kritériumok, de szerintem nagyon fontos, hogy ezt ne kössük túl sok feltételhez. Azt az ígéretet tettük Koppenhágában, hogy a gyors finanszírozást, az itt és most finanszírozást részben az alkalmazkodáshoz, részben a hatáscsökkentéshez adjuk a legkevésbé fejlett és leginkább kiszolgáltatott országoknak.
Úgy gondolom továbbá, hogy akkor viselkedünk következetesen, ha kitartunk amellett, hogy ezt a meglévő csatornákon keresztül kell lebonyolítanunk. Nem tudunk időben kitalálni új szabályozó rendszereket vagy csatornákat vagy bármit ennek a pénznek a munkába állításához, mert azt a lehető leggyorsabban el kell kezdeni.
Azt mondanám, hogy az EU már készen áll Bonnra, a gyors finanszírozás teljesítésére, és azt mondanám, hogy a világnak legkésőbb Mexikóban készen kell állnia a gyors finanszírozással kapcsolatban Koppenhágában tett ígéreteinek teljesítésére, valamint a különféle kritériumok és a végrehajtás pontos módjának meghatározására.
Hassi asszonynak: ez volt az álláspont a 30%-hoz való ragaszkodás szükségessége tekintetében, és ez sok szempontból arra is vonatkozik, amit Callanan úr mond.
Nem igazán könnyű pontosan eldönteni, milyen esetben kell elmennünk 30%-ig, és pontosan mibe kerül, ha elmegyünk 30%-ig. Ezért mondjuk ebben a közleményben azt, hogy az Európai Tanács júniusi ülése előtt elemzést készítünk arról, hogy pontosan hogyan is tudnánk ésszerű módon elérni a 30%-ot. Mire van ehhez szükség?
Természetesen senki sem lehet naiv. Természetesen vigyáznunk kell a saját iparunkra, ez nyilvánvaló. Tudnunk kell, mit teszünk, és nem lehetünk naivak. Egyszerűen azt akarom mondani, hogy szerintem ha ezt ésszerű módon és következetesen hajtjuk végre, akkor kiválaszthatjuk azokat az eszközöket, amelyek egy időben hasznosak lehetnek az éghajlatváltozás és a kibocsátáscsökkentés, az energiahatékonyság, az energiabiztonság, valamint az innováció és a munkahelyteremtés szempontjából. Erre törekszünk. Nem állítom, hogy ez könnyű lesz. Nem szabad azt gondolnunk, hogy a 30% elérése könnyű séta lesz, bár tudnunk kell, milyen lehetőségeink vannak, azok milyen vonzatokkal járnak, és erről szól majd az az elemzés, amelyet az Európai Tanács júniusi ülése előtt be fogok nyújtani. Utána, az év későbbi részében elemzést kell készítenünk a 2050-ig elvezető utakról, ide számítva ezt a 2030-ig tartó stratégiát is, amelyről szerintem el kell kezdenünk gondolkodni, és ennek természetesen az az oka, hogy ígéretet tettünk a kibocsátás 80%-95%-os csökkentésére nézve 2050-ig. Ha nem kezdünk neki, akkor 2050 felé közeledve rendkívül kemény lesz az utolsó egy vagy két évtized.
Paul Nuttall
Elnök asszony! A Bizottság véleményével ellentétben az ember által előidézett éghajlatváltozásról folytatott vita távolról sem fejeződött be.
Éppen az elmúlt hónapban pattant ki a botrány a Kelet-Angliai Egyetemen; aztán ott van a himalájai gleccserekkel kapcsolatos fiaskó, most pedig kérdések merültek fel azzal kapcsolatban, hogy az éghajlatváltozás milyen hatást gyakorol az Amazonas vadvilágára.
A kutatások azt mutatják, hogy az IPCC jelentésének legalább húsz szakasza a World Wildlife Fund vagy a Greenpeace olyan jelentéseire hivatkozik megbízható forrásként, amelyek nem estek át szakértői értékelésen. Ez nem tudomány. Szilárd, szakértői értékelésen átesett tudományos bizonyítékokra van szükségünk, nem pedig érdekcsoportok munkájára, amelyek az éghajlatváltozást saját programjuk előmozdítására használják fel, vagy olyan politikusok munkájára, akik az éghajlatváltozást az Európai Unió létezésének megindokolására használják.
Szeretném feltenni a kérdést, nem jött-e el az ideje annak, hogy szünetet tartsunk, leltárt készítsünk és mérlegeljük, milyen elágazásokkal kell számolnunk, ha továbbvisszük azokat a politikákat, amelyek károkat okozhatnak gazdaságainknak, munkahelyek elvesztéséhez vagy energiaellátási zűrzavarhoz vezethetnek.
Andrew Henry William Brons
Bizonyára tudják, hogy a Kelet-Angliai Egyetemről kiszivárgott e-mailek leleplezik azt, hogy az ember által előidézett éghajlatváltozás elméletének támogatói manipulálták a hőmérséklet múltbeli változásait azáltal, hogy önkényes módon választották ki a báziséveket. Ezt a trükköt használták fel a közelmúltban bekövetkezett hőmérséklet-csökkenések leplezésére és a középkori meleg időszak problémájának leküzdésére. Az e-mailek azt is leleplezik, hogy az elméletben kételkedő tudósokat kiszorították a szakértői értékelés folyamatából, nehogy a nyilvános vizsgálat leleplezze a kutatások hiányosságait.
Vajon egy olyan elmélet, amely manipulált adatoktól függ, szolgálhat-e megfelelő alapként ezeknek a roppant kiadásoknak az igazolásához és olyan gyárak bezárásához, mint a middlesbrough-i Corus üzem? Az Európai Unió hihetetlen összegű támogatásokat fizet ki olyan környezetvédelmi érdekcsoportoknak, amelyek annak a politikának a folytatását javasolják az EU számára, amely mellett már elkötelezte magát. Vajon helyénvaló-e, hogy az Európai Unió érdekcsoportok támogatására fordít állami pénzeszközöket? Ez a közpénzek elherdálása, ami látszólag támogatja az Európai Unió politikáit és veszélyezteti a kampányoló szervezetek függetlenségét.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Szeretném melegen üdvözölni önt ebben a Parlamentben. Véleményem szerint Koppenhágában a bizalom elvesztése volt az egyik legsúlyosabb probléma. Ez elméletileg folytatódhat világszerte, de az Európai Unióban is. Kérdésem önhöz a következő. Mi történik most a tavaly elfogadott eszközökkel? A kibocsátáskereskedelmi rendszer (ETS) aggaszt engem, mivel nem vagyok teljesen biztos abban, hogy mit tesz jelenleg a Bizottság a koppenhágai döntés fényében, például a referenciaértékek tekintetében, de a szénátszivárogtatás is fontos kérdés.
Második kérdésem a következő. A francia kormány javaslatot nyújtott be azzal kapcsolatban, hogy a fejlődő országokból importáló társaságokat is építsék be a kibocsátáskereskedelmi rendszerbe a piac megnagyobbítása érdekében és azért, hogy ezek az országok is részt vehessenek ebben a rendszerben. Van önnek erről véleménye?
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Először annak a két úriembernek szeretnék válaszolni, akik felvetették az IPCC kérdését.
Először is, én nem az IPCC képviseletében vagyok itt. Biztos vagyok abban, hogy ők minden gond nélkül képesek a saját nevükben nyilatkozni.
Amikor azt a kérdést hallom, hogy "nem jött-e el az ideje annak, hogy szünetet tartsunk”, azt kell mondanom, hogy az éghajlattal kapcsolatos nemzetközi tárgyalások sok szempontból már jó ideje elakadtak. Meggyőződésem, hogy még mindig jelentős előrehaladásra van szükségünk ezen a területen. Egyszerűen nem értem, hogy néhány tény kiszivárgása miatt miért akarja bárki is, hogy az egész projektet szkepticizmus vegye körül. Ez nem az én megközelítési módom. Én politikus vagyok. Nem ítélhetem meg a tudósok munkáját, de használhatom a józan eszemet, el tudom olvasni legfontosabb következtetéseiket és látom a benyújtott tények jellegét. Utána saját magam is tudom mérlegelni, akarom-e azt kockáztatni, hogy nem teszek semmit, a tétlenség roppant nagy vonzataival együtt - vagy inkább reagálok a kihívásra?
Viszont egyszerűen nem értem, hogy azok, akik kételkednek az éghajlatváltozásban, miért nem látják, hogy annak a bolygónak a számára, amelynek lakossága ennek az évszázadnak a közepére megközelíti, vagy akár túl is lépi a kilencmilliárd főt, miért ne lenne mindenképpen előnyös, ha sokkal energiahatékonyabbá és sokkal erőforrás-hatékonyabbá válna.
Itt kell tehát megtalálnunk a közös alapot az eszközök tekintetében, mert ez mindenképpen hasznos lesz környezetünkre, hasznos lesz polgárainkra és hasznos lesz gazdaságainkra nézve. Hasznos lesz üzleti vállalkozásainkra nézve is, amelyek rendkívül energiahatékonnyá válhatnak a jövőben, amikor az energia még drágább lesz. Ez mindenképpen kifizetődik abban a világban, ahol küzdelmet kell majd folytatni az erőforrásokért. Tehát egyszerűen nem értem, miért nem tudunk hasonló menetrendet elfogadni ebből a szemszögből nézve.
Florenz úrnak mondom: hogy mit teszünk a kibocsátáskereskedelmi rendszer eszközeivel? Nos, amint említettem, még a nyár előtt elkészül egy elemzés a szénátszivárogtatás kérdéseiről, ami pedig a referenciaértékeket illeti, tovább folytatjuk a referenciaértékekkel kapcsolatos munkát. Még nagyon sok a tennivalónk a kibocsátáskereskedelmi rendszer kapcsán. Ezenkívül úgy gondolom, hogy továbbra is együtt kell működnünk a világ más pontjain található érintett felekkel, akik valamiféle kereskedelmi rendszer bevezetését tervezik.
Továbbra is úgy gondolom, hogy ez lesz a leghatékonyabb mód ennek a kérdésnek a szabályozására, de aztán természetesen az is nagyon fontos, hogy saját rendszereink létre jöjjenek és működjenek, mégpedig a lehető leghatékonyabb és leginkább vállalkozásbarát módon, hogy ők is láthassák, hogy valóban működik, és végeredményben hasznos az innovációs lehetőségek szempontjából.
Jo Leinen
(DE) Melegen üdvözlöm önt ebben a Parlamentben, biztos asszony. Levelet írtam a Parlament elnökének, amelyben tájékoztattam őt arról, hogy a Parlament összes küldöttsége a partnereivel folytatott megbeszélések napirendjére tűzte az éghajlatvédelem kérdéseit, szerte a világon. Még meg kell találnunk azt a mechanizmust, ami lehetővé teszi ennek az információnak és az eredményeknek az összekapcsolását azokkal az utazásokkal, amelyeket a világ körül tesz, hogy mi itt, Brüsszelben és Strasbourgban pontosan tudjuk, hol állunk.
Meglehetősen aggódom amiatt, hogy az éghajlatvédelmi tárgyalások ugyanarra a sorsra juthatnak, mint a dohai tárgyalások, amelyeket évről évre folyamatosan elhalasztanak. Kérdésem tehát az, hogy mi az ön B terve arra nézve, hogy legalább egyes ágazatok egyes részeiben eredményeket érhessünk el? A Kiotói Jegyzőkönyv kapcsán is van egy kérdésem. Stratégiai hibát követtünk el Bangkokban, amikor azt a benyomást keltettük, hogy fel akarunk vele hagyni. Mi történne, ha nem sikerülne elfogadni valamit 2011-ig vagy 2012-ig? Mi lesz a Kiotói Jegyzőkönyv jövője?
Frédérique Ries
(FR) Elnök asszony! Szeretném üdvözölni Hedegaard asszonyt üléstermünkben. Biztos asszony! Örömmel üdvözlöm önt első megbízatása alkalmából és megismétlem, amit a meghallgatásán mondtam önnek és gratulálok azért a lelkesedésért, amellyel beleveti magát vitáinkba, ön, aki megtestesíti az éghajlati diplomáciát, természetesen Parlamentünk folyamatos támogatásával.
Meggyőződésem, hogy Európának sokkal offenzívabb hozzáállást kell felvennie, és a szándékai helyett inkább a hatalmát kell megmutatnia. Kérdésem, amelyre könnyű lesz megadnia a választ, némileg hasonlít a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság elnökének kérdésére, mivel nekem is meggyőződésem, hogy Európának a továbbiakban gondoskodnia kell arról, hogy az éghajlati dimenziót mindig beépítse a harmadik országokkal megkötött összes kereskedelmi megállapodásába, a szén-dioxid-kibocsátás európai megadóztatásával, ha ez az egyetlen nyelv, amelyet megértenek azok, akik nem hajlandók tudomást venni a kihívás nagyságrendjéről.
Van még egy kérdésem, amely talán kissé tekintélyromboló a részemről, egy javaslat, amelyhez mindenképpen szükséges az ön válasza: az Európai Parlament, a Bizottság és az intézmények is mutathatnak-e példát azáltal, hogy szén-dioxid-semlegessé nyilvánítják önmagukat, más szavakkal azáltal, hogy ellentételezik CO2-kibocsátásukat, hogy legalább - bár ez csak az egyik aspektus - a strasbourgi utazásaik környezetvédelmi költségeit elérjék?
Claude Turmes
Elnök asszony! Először is úgy gondolom, hogy mi is nagyon várjuk ezt a hatásvizsgálatot. Többé-kevésbé biztosak vagyunk abban, hogy a 30% hasznos lesz az európai gazdaság számára, ugyanakkor a környezetbarát technológiákért folytatott verseny szempontjából is.
Két kérdésem van, biztos asszony; az egyik a kifizetések gyors beindításával kapcsolatos. Milyen módon tartja majd a kapcsolatot Piebalgs úrral annak érdekében, hogy ez a pénz egészen biztosan a hatékonyságot, a megújuló energiákat és decentralizált módon a decentralizált energiatermelést szolgálja, az energiaszegénységgel is összekapcsolva ezeket a kérdéseket? A második kérdésem az, hogy milyen módon akarja nemzetközi szinten is bevonni a nagy európai városokat és a progresszív régiókat ebbe a folyamatba? Valóban nagyon csalódott voltam, amiért a múlt héten megjelent Európa 2020 dokumentumban gyakorlatilag nem léteznek városok és régiók. Hogyan merünk még gondolni is Európa előrehaladására, ha figyelmen kívül hagyjuk a polgárok régióit Európában és azokat a hatásokat, amelyeket nemzetközi szinten képesek gyakorolni?
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Először Leinen úrnak mondom: szerintem ez nagyon jó ötlet, hogy amikor egy delegáció elutazik valahova, akkor van idejük arra és fontosnak tartják, hogy az éghajlati kérdéseket is napirendre tűzzék. Ez nagyon fontos, és nagyon hasznos lehet az észrevételek összehasonlítása során, és így amikor önök kapnak valamilyen információt az egyik országban, én pedig egy hónappal később kapok valamilyen információt, akkor valamikor találkozhatunk, hogy összehasonlíthassuk ezeket az észrevételeket, és így valóban építhetünk azokra az információkra, amelyeket külön-külön megszereztünk.
Pontosan azért alkalmaztunk olyan nagy nyomást Koppenhágában, mert fennállt annak kockázata, hogy valami Doha-jellegű folyamatba fulladnak az erőfeszítéseink, és ezért tettünk meg minden tőlünk telhetőt ennek a helyzetnek az elkerülése érdekében. Abban is igaza van, hogy ez a veszély még ma is fennáll: ha Koppenhágában nem sikerült, akkor miért ne lehetne a végtelenségig húzni az időt? Ezért szeretnék látni egy konkrét útitervet az egyes rendezvények várható eredményeinek a pontos megjelölésével, és annak a dátumnak a pontos megjelölésével, amikorra be kell azt fejeznünk. Szerintem ez nagyon jó szempont.
Az utolsó kérdés a Kiotói Jegyzőkönyvre és a Kiotói Jegyzőkönyv folytatására vonatkozott. Valamennyien tudjuk, hogy gondok vannak a Kiotói Jegyzőkönyvvel. Valamennyien tudjuk, hogy sok ország nem akar ebben részt venni, és ezek nagy kihívások. Végeredményben ez is kihívást jelent az Európai Unió számára. Nem viselhetjük egyedül a Kiotói Jegyzőkönyv terheit. Nagyon fontosnak tartom, hogy Európa többet tegyen annak érdekében, hogy ne minket hibáztassanak valamiért, amiért nem mi vagyunk a hibásak.
Nem mi jelentjük a problémát a Kiotói Jegyzőkönyv tekintetében. Mindenki másnál előbb teljesítettük. Teljesítettük és be is tartottuk hivatalos ígéreteinket a 2008 és 2012 közötti első időszakban. Teljesíteni fogjuk minden ígéretünket, és készen állunk a Kiotói Jegyzőkönyv folytatására is. Nem az EU jelenti ezzel kapcsolatban a problémát. Más részes felek jelentik itt a problémát, és nekik kell eldönteniük, akarnak-e alternatív megoldást, ha létezik ilyen egyáltalán, vagy hogyan akarnak megbirkózni a folytatással, a második kötelezettségvállalási időszakkal.
Ezért ez nyitott kérdés, amelyet meg kell vitatnunk, de amint Chris Davies ezt már elmondta, függünk más részes felek tetteitől. Elővigyázatosnak kell lennünk. Miért mi legyünk azok, akik ellehetetlenítik a Kiotói Jegyzőkönyvet? Mi betartottuk a Kiotói Jegyzőkönyvben tett ígéreteinket, ezért néha mi itt, Európában jobban tennénk, ha nem hagynánk hibáztatni magunkat, amikor mások érdemelték ki a hibáztatást.
Az intézményekkel kapcsolatos javaslatáról azt mondhatom, hogy már felvetettem ezt a kérdést a saját kabinetemben. Szerintem ez természetes. Nagyon szeretnék együttműködni a Parlamenttel. Ha ön együttműködik a Parlamenttel, akkor én együttműködöm a Bizottsággal. Szerintem a polgárokkal való együttműködés is logikus cselekvés.
Claude Turmes úrnak mondom a gyors kezdésről és arról, hogyan tartom majd a kapcsolatos Piebalgs biztos úrral: bizonyára észrevette, hogy ezt a közleményt Piebalgs úrral közösen készítettük. Társaláíró volt, mert tudjuk, mennyire fontos, hogy az ő hatáskörébe tartozó feladatok terén is megpróbáljunk együttműködni és meglássuk, hogyan lehet ezt nagyon pozitív módon felhasználni. A két biztos már folytat ilyen jellegű megbeszéléseket.
Megértem a nagy városokkal kapcsolatos szempontját. Én nagyon jónak tartom a C40 és sok más kezdeményezést, és önnek abban is igaza van, hogy a kibocsátások nagy része a városokhoz és a városi életstílushoz kapcsolódik. Itt azzal a kihívással kell szembenéznünk, hogy a tervezés és az egyéb olyan jellegű eszközök nagy része, amelyekkel ezeket a kérdéseket valóban lehet kezelni, gyakran a tagállamok kezében van, de egyetértek önnel és végeztem is közös munkát néhány jelentős várossal Koppenhágát megelőzően. Ezt a szempontot emlékezetben kell tartanunk, és keresnünk kell továbbfejlesztésének lehetőségeit. Emellett mondanunk sem kell, hogy például a közlekedés és a közlekedés szén-dioxid-mentesítése területén a nagy városoknak kulcsszerepük van a megoldások megtalálásában.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Biztos asszony! A koppenhágai konferencia megmutatta, hogy nemcsak belső, globális és technikai szinten kell felkészülni a részes felek következő konferenciájára (COP), hanem politikai szinten is. Belső szinten Európának az a feladata, hogy végrehajtsa az energiaügyi és éghajlat-változási csomagot és beruházzon a tiszta technológiákba, a tudományos kutatásokba és az energiahatékonyságba.
A példamutatás szükséges követelmény, de ez önmagában nem elegendő, ezt Koppenhága jól megmutatta. Ezért elengedhetetlen a diplomáciai szempont továbbfejlesztése és előmozdítása, valamint a Lisszaboni Szerződés által felkínált lehetőségek kihasználása, hogy a részes felek következő konferenciájának előkészítése során ambiciózusak legyünk, egységes álláspontot képviseljünk, és stratégiai szövetségeket teremtsünk azokkal, akik potenciális szövetségeseink ebben a tárgykörben, ilyenek lehetnek például az afrikai, karibi és csendes-óceáni országok.
Az is nagyon fontos, hogy az éghajlatváltozás témakörét felvegyük az összes csúcstalálkozó és magas szintű ülés napirendjébe. Szeretném megkérdezni a Bizottságtól és a biztos asszonytól, hogy milyen eredményeket sikerült elérni ezeken a politikai tárgyalásokon.
Dan Jørgensen
(DA) Elnök asszony! Üdvözlöm önt, Hedegaard asszony. Ön nagyon sok mindent elmondott, és a közleménynek nagyon sok jó eleme van. Most azokra a kérdésekre összpontosítok, amelyekkel nem értek egyet.
Nagyon nem értek egyet azzal a stratégiával, amely arra épül, hogy ebben a korai szakaszban el kell fogadnunk azt, hogy nem fogunk megállapodásra jutni Mexikóban. Ezért az a kérdésem önhöz, hogy ezt egyszerűen ön határozta el, vagy ezt a megbízatást kapta - és ez utóbbi esetben kitől kapta ezt a megbízatást? Az államfőktől? Vagy ez volt az együttdöntési eljárás eredménye, vagy mi? Remélem, hogy ez a stratégia módosítható. Milyen előny származik abból, ha ezt mondjuk "Mi van akkor, ha hatalmas a lendület és magasak az elvárások, aztán nem lesz az egészből semmi - hogyan fogunk megmagyarázni két fiaskót?” Figyeljen ide, emiatt nem önnek kell aggódnia. Az Egyesült Államok, Kína és mások valószínűleg gondoskodnak majd arról, hogy ne legyenek magasak az elvárások Mexikóval kapcsolatban. Ne az legyen az EU szerepe, hogy csökkenti az elvárásokat - az EU-nak az elvárások emelése legyen a szerepe. Ha már a csúcstalálkozó kezdete előtt ezt mondjuk: "Figyeljetek, hajlandóak vagyunk elfogadni, hogy nem születik kiemelkedően jelentős megállapodás”, és így tovább, akkor eleve kizárjuk a siker minden esélyét, már a munka megkezdése előtt. Ettől teljesen más lesz a kiindulási pont, és emiatt a megállapodás a lehető legrosszabb lesz.
Holger Krahmer
(DE) Biztos asszony! Két konkrét kérdésem van önhöz.
Először, az ön dokumentumában nem találom a nemzetközi szintű európai tárgyalási pozíciók elemzését. Valóban tudomásul vettük azt a tényt, hogy Európa befolyása csökkent az éghajlat-politika területén? Valóban figyelembe vettük azt a tényt, hogy a világ politikai és gazdasági súlypontjai hirtelen eltolódtak Ázsia irányába? Nem lehetséges, hogy teljes mértékben túlbecsültük befolyásunkat ezen a területen?
Másodszor pedig az ön dokumentuma rendkívül figyelemreméltó. A teljesen teleírt tizenkét oldalon egyetlen, az IPCC-munkacsoportra vonatkozó utalás sincs. Ez talán valami körmönfont kísérlet, amely arra irányul, hogy távol tartsa magát ettől a szervtől? Szeretném emlékeztetni önt arra, hogy ez a munkacsoport alkotja az azokkal az irányelvekkel kapcsolatos összes politikai döntés alapját, amelyet az elmúlt évek során kidolgoztunk. Talán nincs itt az ideje annak, hogy átfogó tudományos megközelítési módért kiáltsunk, amely valóban tudományos, nem pedig politikai közleményeket ad a kezünkbe?
Connie Hedegaard
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Válaszom határozottan egyértelmű "nem” az IPCC-vel kapcsolatos utolsó megjegyzésére. Ha mindentől távol akarnám tartani magam, ami nem szerepel ebben a dokumentumban, akkor nagyon sok mindentől távol kellene tartanom magam. Ilyen módon próbáltam érzékeltetni: magától értetődik, hogy kihívással állunk szemben, amelyet meg kell oldanunk, és hogy az EU-nak kell mutatnia a megoldás módja felé vezető utat. Ez az elgondolás húzódik meg a dokumentum mögött.
Nem értek egyet azzal, hogy az EU nem képes hatást gyakorolni a nemzetközi tárgyalásokra. Abban igaza van, hogy nem gyakorolunk olyan mértékű hatást, mint amit szeretnénk, gondolok itt arra, hogy mi is diktálhatnánk az eseményeket. Másoktól függünk.
Ám valami nagyon új jelenséget láttunk Koppenhágában: míg a múltban az EU gyakran alig néhány partnert talált, amikor nemzetközi tárgyalásokon készült valamit elintézni, ez alkalommal a globális kibocsátás több mint 80%-át képviselő vezetők Koppenhágában megígérték, hogy mostantól fogva ők is ezen az úton fognak haladni. Ez alapvetően megváltoztatja az egész tárgykör dinamikáját. Hadd emlékeztessem önt arra, hogy éveken keresztül prioritás volt Európa számára a felemelkedőben lévő gazdaságok bevonása és az, hogy ők is vállalják a saját felelősségüket, és ezt valóban sikerült elérnünk Koppenhágában.
Carvalho asszonynak mondom: igen, nagyon is egyetértek azzal, hogy technikai és politikai szinten egyaránt fel kell készülnünk, és hogy ezt jobban kell tennünk, nem utolsósorban azért, hogy amikor leülünk a tárgyalóasztalhoz, akkor ne csak azt mondjuk, amit mi akarunk, aztán amikor a világ többi része nem ért velünk egyet, akkor meg fogalmunk sincs arról, hogy mit tegyünk, mert minden energiánkat arra fordítottuk, hogy megpróbáljunk összehozni egy nagyon határozottan és részletesen megfogalmazott álláspontot. Rugalmasabbnak kell lennünk ezeknek a kérdéseknek a megtárgyalása során.
a Bizottság tagja. - (DA) ...és végül Dan Jørgensen úrnak: természetesen nem hiszem azt, hogy nem kell megállapodást elérnünk Mexikóban. Arról vitatkozunk, hogy hisszük-e azt, hogy minden részletet, még a megállapodás formáját is meghatározhatjuk Mexikóban. Én ezzel törődöm. Ezeknek a szempontoknak az alapján meggyőződésem, hogy növelhetjük az Egyesült Államokra, Kínára és másokra nehezedő nyomást, pontosan azzal, hogy elmondjuk: nagyon konkrét eredményeket várunk és nagyon konkrét eredményeket kell elérnünk Cancúnban. Erről nem mondhatunk le.
Megpróbálom megnehezíteni számukra az eredménytelenséget Mexikóban. Meggyőződésem, hogy ennek eléréséhez ügyelnünk kell arra, hogy ne összpontosítsunk túlzottan a jogi formára, mert ez megakadályozhatja a megállapodás elérését a konkrét tartalomról. Nagyon sok tényezőt figyelembe kell vennünk, például: "Mit gondolunk? Mit hallunk? Véleményünk szerint minek az elfogadására lehet rávenni az Egyesült Államokat alig három héttel az amerikai időközi választások után?” Sok tényező játszik szerepet ebben a kérdésben, de azt hiszem, Jørgensen úr eléggé ismer engem ahhoz, hogy tudja, ez nem azért van, mert szerintem nem kell ambiciózusnak lennünk Mexikóban. Egyszerűen meg kell próbálnunk meghatározni, mi az a maximum, amit kihozhatunk Mexikóból. Ez a stratégia sarkalatos pontja, amelyet ma megpróbáltam önök elé tárni.
Elnök
Hölgyeim és uraim! Több képviselő nem tudott felszólalni, mint ahányan erre lehetőséget kaptak. Nem volt elegendő időnk. Remélem, hogy megértenek. Köszönöm mindenkinek ezt a fegyelmezett vitát. Köszönöm, biztos asszony. Remélem, hogy gyakrabban látjuk majd egymást a plenáris ülésen. Biztosan tudom, hogy így lesz.
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Sebastian Valentin Bodu
írásban. - (RO) Az EU-nak minden lehetősége megvan arra, hogy vezethesse a CO2-kibocsátások csökkentésére irányuló tevékenységeket. A koppenhágai csúcstalálkozó sokakban talán a csalódottság érzését hagyta maga mögött, mivel sok résztvevő semmiféle határozott éghajlatváltozás-megelőzési célkitűzés mellett nem volt hajlandó elkötelezni magát. India és Kína a közelmúltban olyan üzeneteket küldött az ENSZ-nek, amelyben jelezte eltökéltségét a Koppenhágai Megállapodás alapján vállalt célkitűzések teljesítése mellett, bármilyen homályosak is voltak ezek az üzenetek. Ez fontos jelzés, és az EU a kezébe veheti a globális kezdeményezést és visszaültetheti az összes országot ugyanahhoz az asztalhoz, különös tekintettel az ázsiai országokra, amelyeknek ipari kapacitása hónapról hónapra növekszik. Az éghajlatváltozás ténykérdés, mint ahogyan az is, hogy a szennyezés ezt felgyorsítja. Ez megindokolja az EU arra irányuló törekvéseit, hogy példát mutasson a szennyezés csökkentésére irányuló tevékenységeivel. De azt a célkitűzésünket, hogy a világ legkevésbé szennyezett régiójává váljunk, mindenképpen fel kell használnunk a saját javunkra. Az ebből fakadó előnyök között nem csak a tisztább környezet közvetlen előnyeit lehet megemlíteni. Európa zöld gazdaság és ipar felé történő átirányítása munkahelyeket teremt, új kapukat nyit meg a kutatás előtt, és végül, de nem utolsósorban, csökkenti az egyes államok kiadásait.
João Ferreira
írásban. - (PT) Jóllehet a földi légkör megóvásának felelősségét különböző országoknak közösen kell viselniük, az is nyilvánvaló, hogy az a befolyás, amelyet ezek az országok a történelem során a légkörre gyakoroltak és a mai hatásuk erősen eltér egymástól, ami azt jelenti, hogy az általuk viselt felelősséget is differenciálni kell, mert ez így igazságos. Ezenkívül annak meghatározása során, hogy az egyes országoknak milyen feladataik vannak a kibocsátás csökkentésének globális erőfeszítésében, figyelembe kell vennünk lakosságuk nagyságát, szintén méltányossági okok miatt. Kína egy főre eső kibocsátása jelenleg az USA kibocsátásának negyede és körülbelül az EU átlagos kibocsátásának a fele. India kibocsátása körülbelül az EU átlagos kibocsátásának a tizede, és az USA kibocsátásának a huszada. Indiában jelenleg körülbelül ötszázmillió ember él (durván ennyi az EU lakossága) elektromos áram nélkül. Ezért megalapozatlan és méltánytalan ezeket az országokat hibáztatni a koppenhágai kudarcért, nem is beszélve a Parlament egyik állásfoglalásában szereplő, a Bolivarista Szövetség Amerikánk Népeiért nevű szervezethez tartozó országok nevetséges hibáztatásáért. Ezt az álláspontot csak a puszta politikai klikkrendszer támaszthatja alá, amely aláássa és felbomlasztja mindazt, ami Koppenhágában ténylegesen megtörtént.
Adam Gierek
írásban. - (PL) Az Európai Bizottságnak és az elnöknek az éghajlat- és energiapolitika tárgykörében folytatott rendkívül kitartó lobbizása, amely már évek óta tart, nem egyéb, mint az EU iparának szétzúzására irányuló kísérlet. Ez a politika vagy tudatlanságból fakad, amelyet tovább súlyosbít az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoport, vagy egyszerű ostobaságból, vagy pedig a gazdaság szabotálásához vezető hihetetlen cinizmus eredménye. A baloldali képviselők sajnálatos módon nem ismerték fel, hogy ez nem egyéb, mint egy számukra felállított csapda, mert a kibocsátáskereskedelem támogatóit legnagyobb számban közülük toborozzák, akik már amúgy is előidézték ezt a válságot. Ez alkalommal azonban a "pénzügyi buborék” sokkal nagyobb lesz. Már az eddigiekben is roppant nagy károkat okoztak ezzel az öngyilkos politikával, különösen az én hazámban, Lengyelországban. Nincs szükségünk háborúra. Sokkal könnyebb egy országot lerombolni, mint újjáépíteni. Felszólítom a Bizottságot, hogy térjen észhez, mert amit tesznek, az nem egyszerűen Európa, hanem az egész emberiség ellen is irányul. Haladéktalanul felül kell vizsgálni az éghajlat-változási és energiaügyi csomagot. Kezdjenek hozzá ehhez a munkához, és ne akarjanak másokat gazdasági öngyilkosság elkövetésére rávenni. Zöld gazdaság - igen, de ez természetesen az anyagok és az energia újrahasznosítását jelenti, jelent továbbá kapcsolt energiatermelést, a fűtési rendszerek és a hőszigetelés modernizálását, ahol nincs más energiaforrás, ott fenntartható energiát, a szennyvíz újrahasznosítását, atomenergiát, jobb energiagazdálkodást, magasabb energiahatékonyságot és más hasonlókat. Van-e tehát a CO2-kibocsátásnak bármilyen kapcsolata egy ilyen jellegű "zöld” gazdasággal? Igen, van, de paradox módon az a jó, ha a kibocsátás növekszik.
Eija-Riitta Korhola
írásban. - (FI) Elnök asszony! Nagyon hálás vagyok Hedegaard biztos asszonynak, amiért jelezte, hogy érti éghajlat-politikánk alapvető dilemmáját: az EU nem hajthat végre önállóan csökkentéseket, mert így nemcsak a saját eredményeink lesznek csalókák, hanem azt is kockáztatjuk, hogy ezt megsínyli környezetünk. Ha Európában nem folytatódhat a termelés a kibocsátáskereskedelem szárnyaló árai miatt, és ha ennek következtében mondjuk az acélt vagy a papírt olyan országokban gyártják, ahol az ebből származó kibocsátás magasabb, mint Európában, akkor a teljes kibocsátás növekedni fog. Az egyoldalú ambíció nem ambíció: csak akkor lesz könnyű jelentős mértékben meghúzni a szíjakat, ha valamennyien azonos szabályok szerint cselekszünk. Ehhez másfajta éghajlati stratégiát kell alapul választanunk: a meghatározott kibocsátások következetes csökkentését. Ez egy olyan szén-dioxid-mentesítési rendszert alkot, amely független az üzleti ciklusoktól, és amely a jelenlegi kibocsátáskereskedelmi rendszerünkkel ellentétben mindig a csökkentést végrehajtó felet jutalmazza. Többek között Kína, Japán és az Amerikai Egyesült Államok is ilyen rendszerben érdekelt, ezért az Európai Uniónak is korszerűsítenie kellene saját stratégiáját, hogy az tükrözze a jelenlegi helyzetet. Azt is szeretném megkérdezni, van-e bármi értelme ragaszkodni a kibocsátáskereskedelmi rendszerhez 2012 után, elvégre ma úgy tűnik, hogy nem fognak kialakulni hasonló globális rendszerek, amelyekkel összekapcsolhatnánk a saját rendszerünket. Ha a kibocsátási egységek meghatározása és elosztása nem arányos, akkor nem lehet elkerülni a verseny torzulását. Amikor alig tíz évvel ezelőtt elkezdtük megszövegezni a kibocsátáskereskedelmi irányelvet, a teljes rendszert a globális léptékű kibocsátáskereskedelem előkészítésének eszközeként tálalták nekünk. Megszereztük a szakértelmet és a tapasztalatokat. A tapasztalatok határozottan sokba kerültek nekünk, és a környezeti előnyök távolról sem nyilvánvalóak. A kibocsátások csökkentését olyan módon kell végrehajtani, hogy kevésbé legyünk kitéve a piaci működésképtelenség és a spekuláció kockázatának. Úgy gondolja-e a Bizottság, hogy jó okaink vannak arra, hogy önállóan haladjunk tovább?
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
írásban. - (PL) Elnök asszony, Hedegaard asszony! A koppenhágai csúcstalálkozó, ahova az éghajlatváltozás elleni küzdelem élharcosaiként mentünk el, kudarcnak bizonyult és megmutatta, hogy egyedül Európát érdekli a CO2-kibocsátás korlátozása. Hedegaard asszony kijelentette, hogy ennek a fiaskónak a dacára a globális felmelegedés elleni küzdelem továbbra is az európai politika középpontjában marad. Most, a mexikói csúcstalálkozó előtt új stratégiát építünk, tehát választ kell adnunk arra a kérdésre, hogy hol rontottuk el, és meg kell vizsgálnunk nézeteinket és elvárásainkat, mert a világ ma még nem áll készen ilyen hatalmas korlátozások elfogadására. Ezért van három kérdésem Hedegaard asszonyhoz. Először: hogyan szándékozunk tárgyalni és milyen célokat tűzünk ki magunk elé annak érdekében, hogy a mexikói csúcstalálkozó ne úgy végződjön, mint a koppenhágai csúcstalálkozó? Másodszor: az Európai Bizottság ellenőrizte-e a globális felmelegedéssel és a jéghegyek olvadásával kapcsolatos információkat annak kapcsán, hogy egyes tudósok félrevezető és hamis információkat közöltek? Harmadszor: egyetért-e azzal a következtetésemmel, hogy ha az USA, Kína, Oroszország és India nem egyezik bele a kibocsátások jelentős csökkentésébe, akkor csak elpocsékoljuk az Európai Unió erőfeszítéseit és a felmerülő költségeket?
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
írásban. - (PL) A koppenhágai csúcstalálkozó után az Európai Uniónak azzal az alapvető kihívással kell szembenéznie, hogy a lehető leggyorsabban össze kell állítania valamit, ami lényegbevágó - egy kollektív útitervet a COP 16 mexikói csúcstalálkozójára. Koppenhága után meg kellett értenünk, hogy a jó szándék nem elegendő. Koppenhága eredményeként levonhatjuk a következő négy következtetést. Először: az Európai Unió nem lehet teljesen hatékony, ha csak a követendő kereteket határozza meg. Európának valós támogatást kell adnia a fejlődő országoknak olyan módon, hogy ezzel elősegítse a Közösség ambiciózus kibocsátási célkitűzéseit. Másodszor: az Európai Uniónak újból el kell indítania a párbeszédet az Egyesült Államokkal egy transzatlanti vezető szerep részeként, és a világ más vezető hatalmaival. Harmadszor: az Európai Uniónak racionálisabb megközelítési módot kell elfogadnia a CO2-kibocsátás csökkentési stratégiája tekintetében, abból a célból, hogy a magas alkalmazkodási költségek elkerülésével csökkenthessük a kibocsátást. Negyedszer: az Európai Uniónak fokoznia kell a hatékonyan működő, alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felépítésére irányuló erőfeszítéseit. Hedegaard asszony, a kérdés nagyon egyszerű: megvan-e Európában az ehhez a változáshoz szükséges légkör?
Rareş-Lucian Niculescu
írásban. - (RO) Üdvözlöm azt a tényt, hogy az éghajlatváltozás kérdése ilyen fontos helyet kapott a Bizottság "Európa 2020: Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája” című közleményében.
Ennek van két olyan aspektusa, amelyet érdemes kiemelni. Először: a környezetbarátabb, alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházás fontos eszköz. Ezek a beruházások óvják a környezetet, és ezzel egy időben új üzleti lehetőségeket és új munkahelyeket is teremtenek. Az Európai Unió fontos szerepet játszhat a globális piacnak ebben az ágazatában. A második aspektus az "Erőforrás-hatékony Európa” című kiemelt kezdeményezés fontossága. A Bizottságnak a tagállamokhoz intézett azzal kapcsolatos kérése, hogy vegyék igénybe a strukturális alapokat az energiahatékony középületek felépítésébe történő beruházásokhoz, minden bizonnyal a megoldás részét fogja alkotni. Úgy gondolom azonban, hogy legalább ekkora figyelmet kell szentelnünk a lakóépületeknek is, még pontosabban a múltban épült többlakásos lakóépületeknek, amelyek jelentős energiafogyasztók egyes tagállamokban, különösen Kelet-Európában.
Rovana Plumb
írásban. - (RO) Úgy gondolom, hogy tanultunk a koppenhágai kudarcból. Ennek bizonyítékaként felül kell vizsgálnunk stratégiánkat, hogy jogilag kötelező erejű megállapodást érhessünk el Mexikóban.
Azonnali cselekvésre van szükség az elért politikai megállapodás cselekvésre történő átváltására, valamint "a kifizetések gyors beindításához” elkülönített 7,2 milliárd euró felhasználásának megkezdésére a fejlődő országokban.
Az EU bejelentette, hogy társulni kíván a Megállapodáshoz, és tájékoztatás céljából egyoldalú kötelezettséget vállalt arra nézve, hogy 20%-kal csökkenti az EU teljes kibocsátását az 1990. év szintjéhez képest, és feltételekhez kötve felajánlotta, hogy felemeli ezt a csökkentési arányt 30%-ra, amennyiben más nagy kibocsátók szintén beleegyeznek abba, hogy hasonló arányban hozzájárulnak a kibocsátás csökkentésére irányuló globális erőfeszítésekhez.
Február 18-án negyven állam ismertette csökkentési terveit és száz állam aláírta a Megállapodást, de ez nem elegendő.
Felkérem a főképviselőt és az éghajlat-politikáért felelős biztost, hogy sürgősen nyújtson be a Parlamenthez egy éghajlat-diplomáciai stratégiát, és az EU és a tagállamok illesszék be az éghajlat-változási politikákat az összes két- és többoldalú stratégiai partnerségbe ennek a fontos célkitűzésnek az elérése érdekében.
Az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos stratégiai partnerségekbe a nem kormányzati szervezeteket és a civil társadalmat is be kell vonni.
Daciana Octavia Sârbu
írásban. - A koppenhágai csalódás ellenére néhány eredményt is sikerült elérnünk, többek között gondoskodtunk a fejlődő országok számára történő rövid távú kifizetésekről. Ezzel nemcsak konkrét segítséget nyújtunk a helyszínen, hanem a bizalom felépítéséhez is hozzájárulunk azok között a partnerek között, akik Koppenhágában megosztottak voltak.
Az elkövetkező hónapok és évek során meg kell mutatnunk a fejlődő világnak, hogy betartjuk az alkalmazkodás és a hatáscsökkentés finanszírozása területén vállalt kötelezettségeinket, és biztosaknak kell lennünk abban, hogy a pénzeszközöket a lehető legjobban használják fel célkitűzéseik elérése érdekében.
Lényegi előrehaladást sikerült elérni Koppenhágában a nyomon követés, a jelentéstétel és az ellenőrzés tekintetében is. Ezek közvetlenül kapcsolódnak a bizalom erősítéséhez, mert egy ilyen rendszer képessé tesz minket annak megfigyelésére, hogy mindenki elvégzi-e a saját feladatát, és lehetővé teszi a számunkra annak megállapítását, hogy politikáink mennyire hatékonyak és milyen módon kell azokat kiigazítanunk a jövőben. Az Európai Uniónak folytatnia kell kibocsátáskereskedelmi rendszerének és más kezdeményezéseinek végrehajtását, ilyen például az épületek energiafelhasználásának csökkentése. Teljesítenünk kell kibocsátási célkitűzéseinket és meg kell mutatnunk, hogy valamennyiünknek az előnyére szolgálhat az energiamegtakarítás. Ha rá akarunk venni másokat arra, hogy kövessék a példánkat, akkor ennek az a legjobb módja, hogy sikeres példát mutatunk fel a kibocsátáscsökkentési politika területén, amely a hétköznapi emberek számára jelentkező előnyökre váltható.
