A Közép- és Kelet-Európai országok gazdaságának élénkítéséhez szükséges intézkedések
Elnök
A következő pont a Bizottság nyilatkozata a közép- és kelet-európai uniós tagállamok gazdaságának élénkítéséhez szükséges intézkedésekről.
Joaquín Almunia
a Bizottság tagja. - (ES) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A gazdasági válság egész Európát érinti. Azt is lehet mondani, hogy az egész világot érintette, de itt, az Európai Unióban több okból is különösen nagy hatással volt Közép- és Kelet-Európa országaira, az új tagállamokra. Először is azért, mert ezen országok gazdasága nyilvánvalóan törékenyebb, mint az érettebb, iparosodottabb és szilárdabb nyugat-európai gazdaságok, és azért is, mert nincs olyan pénzügyi rendszerük, amilyenben a válság is kialakult, ezért növekedésük finanszírozása nagy arányban a kívülről érkező közvetlen befektetésekre épült. A válság kitörésekor, és különösen a válság 2008-as elmélyülésekor ezek a befektetések elapadtak, így ezen gazdaságok növekedésének finanszírozása nem volt megoldott, és azt a megtakarításokkal és a belső erőforrások felhasználásával sem sikerült fedezniük.
De az is egyértelmű, hogy a hatások az egyes közép- és kelet európai gazdaságokban különböző mértékűek voltak. Egyes gazdaságok felkészültebben várták a válság csapásait. Egyes országokban bölcs előrelátással még a válság előtt politikai reformokat hajtottak végre, amelyek szilárdabb alapot adtak növekedési modelljüknek.
Mindenesetre az Európai Unió és a Bizottság mint az európai intézmények egyike reagált a válságra, különösen olyan intézkedésekkel, amelyek egy konkrét problémát igyekeztek kezelni, és Közép- és Kelet-Európa országainak nagyobb hasznára váltak, mint a többi országnak.
A 2008 végén elfogadott európai gazdaságélénkítési terv alapját a fiskális élénkítő intézkedések jelentik, amelyek értelemszerűen hatásosabbak az euróövezet nyugat-európai, nagy gazdaságaiban. Mindazonáltal ezek az élénkítő intézkedések a nyugat-európai országokban a belső kereslet élénkítésével lehetővé tették, hogy a közép- és kelet-európai országok számára növekedjen a külső kereslet, és így a piac továbbra is a növekedés forrása legyen.
Az európai gazdaságélénkítési terven kívül az európai intézmények más intézkedéseikkel is növelték az Európai Beruházási Bank által nyújtott hitelek mennyiségét. A 2009-es számok természetesen még nem véglegesek, de az már most megjósolható, hogy az Európai Beruházási Bank hitelei ez év végére valószínűleg több mint 50%-kal nagyobb összeget tesznek majd ki, mint a 2007-es, a válság előtti évben nyújtott hitelek.
Az Európai Beruházási Bank külön prioritásként kezeli a közép- és kelet-európai országokban zajló különböző finanszírozási tevékenységeket. Ehhez a válság előtt bevezetett eszközöket használja fel, mint például a JEREMIE, a JESSICA és a JASPERS. Az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank (EBRD) ugyan nem kifejezetten az Európai Unió intézménye, de az európai országok és az Európai Bizottság - a bank részvényesei - kérésére szintén megerősítette szerepvállalását.
A strukturális alapok szintén pozitív szerepet játszottak, mint azon országok esetében mindig, amelyeknek szüksége van a kohéziós politikán keresztül nyújtott támogatásra, de a válság kezdetekor olyan döntések születtek, hogy például emelték a strukturális alapokból megelőlegezhető összegek méretét, különösen a közép- és kelet-európai országok esetében.
Sajnos a Tanács nem támogatta a Bizottság azon kezdeményezését, hogy az Európai Szociális Alap a válság alatt (2009-ben és 2010-ben) nyújtson 100%-os finanszírozást a munkavállalókat és az aktív munkaerő-piaci politikákat támogató intézkedésekhez.
Mint tudják, a fizetésimérleg-eszközt 1993 óta nem használták. Ez az eszköz finanszírozást nyújt azon országoknak, amelyek azt fizetési mérlegük miatt külső forrásból nehezen tudják megoldani, illetve azoknak, amelyeknek nehézségeik vannak a költségviselési szükségleteik finanszírozásával. A plafont a Bizottság kezdeményezésére a Tanács hozzájárulásával 12 milliárd euróról 50 milliárd euróra emelték, és ebből az 50 milliárd euróból kb. 15 milliárdot három közép-és kelet-európai EU-tagállam, Magyarország, Lettország és Románia pénzügyi támogatására használtak fel.
Végül meg szeretném említeni az ún. Bécsi Kezdeményezést, amelyet az európai intézmények nemzetközi pénzügyi intézményekkel együtt igyekeznek előmozdítani. Ezen belül koordinálták a nem állami pénzügyi rendszert, amely ezen országok jórészében olyan nyugat-európai bankokra épül, amelyeknek a kelet-és közép-európai országokban befektetései és leányvállalatai vagy irodái vannak.
A Bécsi Kezdeményezés lehetővé tette a fellépés koordinálását, ideértve a magánbankok ezen országokban vállalt pozícióinak és kockázatainak megtartását. Lehetővé vált a pénzügyi rendszer maximális szinten való fenntartása a válság következményeinek és a válságból való kilábaláshoz szükséges beruházásoknak a finanszírozására. Ez azután történt, hogy bejelentették, hogy egyes nyugat-európai bankok túlzott kockázatokat vállaltak ezen országokban. Az igazság az, hogy eddig ezen bankok egyikét sem kellett elsiratnunk, sőt: a nehéz körülményekhez képest megfelelőnek mondható a tőkéjük és a pénzügyi aktivitásuk szintje.
Már most láthatóak bizonyos pozitív jelek. Természetesen komoly kihívások is vannak. Ez azt jelenti, hogy a munkánk még nem ért véget. Továbbra is vizsgálni kell, hogy hogyan lehet a lehető legjobban felhasználni az európai intézmények rendelkezésére álló eszközöket ezen országok megsegítésére, hogy elindulhassanak a fellendülés felé és kilábalhassanak a válságból.
Ha szabad, mondanék egy pozitív példát is: Lengyelország az Európai Unió egyetlen olyan országa, amely továbbra is pozitív növekedést mutat, és a válság során egyáltalán nem élt meg negatív növekedést. Az Európai Unió egyetlen ilyen országa éppen Közép- és Kelet-Európában fekszik, és az új tagállamok egyike.
Végül szeretném megemlíteni az euró jelentőségét a válság hatásainak leküzdését és az abból való kilábalást szolgáló stratégiák rögzítésében. Az euró támpontot ad, ami alapján kidolgozható a válságból való kilábalást szolgáló stratégia. A régióban van egy ország, amely a válság közepén vezette be az eurót: Szlovákia. A szlovák hatóságok tegnap Pozsonyban konferenciát tartottak, amelynek során üdvözölték, hogy az euró megvédte őket a válság súlyosabb hatásaitól, és segít, hogy az ország sokkal jobb állapotban vészelje át a válságot, mint amilyenbe az euróövezeten kívül maradva került volna.
A régió egy másik országa, Észtország 2011-ben szeretne csatlakozni az euróövezethez. Eddig a mérőszámok és a Maastrichti Szerződésben lefektetett, most a Lisszaboni Szerződésben szereplő kritériumok teljesítésének foka arra mutat, hogy ez lehetséges is. Ezt a tavaszi konvergencia-jelentés kiadásáig nem tudjuk garantálni, de lehetséges, hogy Észtország 2011-ben beléphet majd az euróövezetbe.
A régió azon országai esetében, amelyek nem tagjai az Európai Uniónak, tehát tagjelölt országok vagy potenciális tagjelölt országok, az Európai Unióba való belépés vágya a megfelelő stratégia és szakpolitika alkalmazására motiváló erő.
Annyi tehát biztos, hogy sok nehézség van. Igaz, hogy ezeknek az országoknak bizonytalanabb a gazdasági helyzete. Igaz, hogy a jelenlegi válság következményei ezen országok polgárai számára sokkal fájdalmasabbak, mint a bejáratottabb, erősebb, szilárdabb szociális védelmi rendszerrel és jóléti rendszerrel rendelkező országok polgárai számára.
Azt azonban meg kell mondani, hogy az európai intézmények rendelkezésére álló eszközök és maga az a tény, hogy ezen országok az Európai Unió tagjai és lehetőségük van a gazdasági és monetáris unióba való belépésre, pozitív, nem pedig a válság leküzdését akadályozó tényezők.
Arturs Krišjānis Kariņš
a PPE képviselőcsoport nevében. - (LV) Elnök úr, Almunia úr, a közép- és kelet-európai tagállamok gazdaságának támogatására két megoldás lehetséges: vagy segélyt adunk, vagy eszközöket adunk ezen országok kezébe. Nyilvánvaló, hogy az eszközök többet érnek. A gond az, hogy nem olyan könnyű eldönteni, hogy ezt hogyan tegyük. A válságból való kilábalás kulcsa és mércéje az új munkahelyek teremtése. Ehhez viszont beruházásokra van szükség. A régióban a beruházások egyik fő akadálya az, hogy nem lehet tisztán látni a nemzeti valuták árfolyamának stabilitásával és az euró bevezetésével kapcsolatban. Jelenleg az euró bevezetése az új tagállamokban úgy zajlik, mint egy lóverseny: mindegyik ország igyekszik megelőzni a többit, és elsőként bekerülni az euróövezetbe.
Lehetséges, hogy ebben a válsághelyzetben egyes tagállamok kárt okoznak saját maguknak azzal, hogy gyorsan csökkentik a költségvetési kiadásokat, és a munkanélküliséget magasabbra emelik, mint amit a gazdaságuk kibír. Az is előfordulhat, hogy egy tagállam az euróövezethezvaló csatlakozás során egy szomszédos, az euróövezeten kívüli tagállam gazdaságában okoz károkat azzal, hogy magához vonzza a beruházásokat és a szomszédos országban megemeli a munkanélküliséget. Az Európai Unió a szolidaritás elveire épül. A 2004-es EU-bővítés során kidolgozták és elfogadták ezeknek az országoknak az Unióba való befogadásának egységes stratégiáját. Úgy gondolom, hogy az Európai Bizottságnak újra kellene gondolnia az euró bevezetésének folyamatát, és egy olyan világos bevezetési stratégiát kellene kidolgoznia, ami nem jár azzal a közvetett hatással, hogy a tagállamok maguknak vagy szomszédaiknak kárt okoznak. A stabilitási kritériumokat nem kell megváltoztatni, de egy közös tervet és menetrendet kell kidolgozni az egész régió számára, hogy a közös valutát részletesen kidolgozott, mindenki számára ismert eljárás szerint vezethessük be. Ez segítene a régió gazdaságainak a talpra állásban, megnyitva a beruházások és a munkahelyteremtés lehetőségét.
Sergio Gaetano Cofferati
az S&D képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Ahogy Almunia biztos úr nagyon helyesen rámutatott, ennek a súlyos pénzügyi és gazdasági válságnak a hatásai világszerte érezhetőek, így természetesen Európában is. Az EU-n belül a leggyengébb országok, a mai vita tárgyát képező országok szenvedték meg a legjobban.
Ezek az országok nemrégiben léptek be az Unióba, és jelenleg nem tagjai az euróövezetnek. Ezért fontos külön foglalkozni velük és megtalálni a legmegfelelőbb intézkedéseket, hogy ezek az országok teljesen integrálódhassanak Európába és azonos feltételek mellett vehessenek részt Európa életében. Monetáris politikai lépésekre van tehát szükség, kezdve az Európai Központi Bankkal, hiszen ha nem segítünk emelni ezen országok GDP-jét és nem fektetünk be a termelési rendszerükbe, akkor nem lesznek képesek megoldani a jelenleg fennálló egyensúly-problémákat, teljesíteni a maastrichti kritériumokat és csatlakozni az euróövezethez. Ahogy ön is említette, fontos lépés lenne például az európai alapokhoz és az EBB által nyújtott finanszírozáshoz való könnyebb hozzáférés biztosítása.
De úgy gondolom, hogy sosem szabad elfelejtenünk, hogy ezeknek a lépéseknek az Unió más gyenge országaira is vonatkoznia kell. Mint köztudott, itt sajnos nem csak azokról az országokról van szó, amelyekről a mai vita szól, ezért nem halogatható tovább egy olyan finanszírozási rendszer létrehozása, ami képes a beruházásokat megfelelően, egy átfogó európai tervnek megfelelően támogatni. Itt egy euró-kötvényekből finanszírozott alapra gondolok, ami véleményem szerint az egyetlen praktikus megoldás az Európai Unió és tagállamai számára.
Most elérkezett a bátor politikai döntések és az előrelátás ideje a válság kezelésében, elérkezett az Európa versenyképes fejlődését biztosító feltételek megteremtésének az ideje, hiszen ez a fejlődés biztosíthatja a jólétet minden európai számára.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, azért kértük ezt a vitát a jelenlévő többi tagállammal együtt, mert a gazdasági válság során megjelent egy új vasfüggöny, biztos úr. Monetáris vasfüggöny választja el az euróövezet országait az azon kívüli országoktól.
A balti államokat sújtó problémák jó része - Lengyelországot említették, de persze mondhatnánk Bulgáriát, Romániát vagy Magyarországot is - abból fakad, hogy ezek az országok nem tagjai az euróövezetnek. Ezért továbbra is saját valutájukat kell használniuk, aminek jelenleg súlyos negatív hatásai vannak. Sokan beszélnek a válságból való kilábalásról, de ezekben az országokban egyelőre ilyesminek nincs jele. Van, ahol a munkanélküliség 20% fölött van, és az állami szektorban a fizetéseket több mint 20%-kal kellett csökkenteni. A gazdasági adatok nagyon rosszul alakultak.
Az a fontos, hogy lehetővé tegyük, hogy minél hamarabb csatlakozzanak az euróövezethez. Jelenleg azonban ezek az országok ennek a helyzetnek a káros következményeit szenvedik el. Természetesen nem arról van szó, hogy meg kellene változtatni a Stabilitási és Növekedési Paktum feltételeit - ezt senki nem kérte. Nem szabad megváltoztatni a feltételeket, mert, ahogy Ön is jogosan mondta, az euróövezet védelmet jelentett a gazdasági és pénzügyi válság során. Ugyanakkor azonban más módon segítenünk kell ezeket az országokat, nem a Stabilitási és Növekedési Paktum feltételeinek módosításával, hanem azon negatív hatások ellensúlyozásával, amelyek azért érik ezeket az országokat, mert nincsenek benne a rendszerben. Ha ezt nem tesszük meg, akkor még jó néhány évet várni kell majd, mire bevezethetik az eurót.
Több javaslatot is tettünk, és összeállítottunk egy hatpontos tervet, amit az Európai Bizottság figyelmébe ajánlottunk. Arra van szükség, hogy az Európai Központi Bank, az Európai Bizottság és az Európai Beruházási Bank együttműködjön egymással. Milyen intézkedéseket kell tehát végrehajtani? Először is a Központi Banknak is segítenie kell biztosítani a helyi bankok likviditását. Ezt megtette a nyugat-európai bankokkal, és közvetve segítette például a svéd bankokat is, de egyes helyi bankok semmit nem kaptak az Európai Központi Banktól.
A hat pont között más javaslatok is szerepelnek. Miért ne növelnénk például az EU-finanszírozás részarányát és csökkentenénk az állami finanszírozást a szociális, regionális és kohéziós alapok esetében? A tagállamok bizonyos projektek esetében jelenleg nem rendelkeznek a finanszírozáshoz szükséges költségvetési forrásokkal. Ezért lehetne például olyan rendszert bevezetni, különösen a balti államok esetében, hogy az Unió biztosítsa a finanszírozás 75%-át, a tagállam pedig a 25%-át.
A hat gyakorlatias ötlet közül csak kettőt említettem; ezt a hat lépést tehetné meg az Európai Központi Bank, a Bizottság vagy az Európai Beruházási Bank. Ezeknek az országoknak erre van szüksége. Személy szerint én azt nem tekintem előrelépésnek, hogy ezen országokban a Nemzetközi Valutaalap avatkozik be, előírva, hogy mit csináljanak. Véleményem szerint Európa dolga eldönteni, hogy mit kell tenni.
Ezt kérjük. Mindenesetre én magam meglátogattam ezeket az országokat, és megdöbbentett, hogy a polgáraik úgy érzik, hogy napi küzdelmeikben magukra hagyta őket az Európai Unió. Arra kérem a következő Európai Bizottságot, hogy állítson össze egy hiteles tervet a közép- és kelet-európai országok, egész konkrétan a balti országok számára.
Tatjana Ždanoka
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, én Lettországból, egy, a pénzügyi válság által súlyosan érintett országból származom. A jobboldali kormányok felelőtlensége miatt Lettország külső pénzügyi segítség nélkül akár csődbe is mehetett volna. Ma olyan pénzügyi és gazdasági megoldásokról folyik vita, amelyek javíthatnak a helyzeten. Természetesen minden lehetséges megoldást alaposan meg kell vitatni, ideértve az euró gyors bevezetését is. Addig is azonban úgy gondolom, hogy a pénzügyi és gazdasági kilátások sajnos csak az érme egyik oldalát jelentik. Foglalkozni kell a szociális kilátásokkal is.
Az EU intézményeit jelenleg sok lett negatívan látja: szerintük ők azok a "rossz fiúk”, akik arra kényszerítik a szegény kormányunkat, hogy csökkentse a nyugdíjakat és a segélyeket, akik a társadalmi kirekesztésért és a szegénységért felelősek. Sok politikus erősíti ezt a felfogást, főleg a kormánykoalíció tagjai közül, mert ha az emberek azt gondolják, hogy a mostani szociális válság a kormány hibája, akkor ez a kormány nem fogja túlélni a közeledő választásokat.
Azzal én is egyetértek, hogy Lettországnak és más régióbeli országoknak is szüksége van az EU segítségére. De ugyanakkor úgy gondolom, hogy egy erős ellenőrző mechanizmusra és szigorú szociálpolitikai megkötésekre is szükség van. Az EU-pénzeket elsősorban az egyszerű emberek megmentésére, nem a bankok vagy az állami bürokrácia megmentésére kell fordítani. Ezért felhasználnám ezt a lehetőséget arra, hogy megkérjem minden kollégámat, hogy írják alá az európai uniós támogatások szociális feltételeiről szóló 0056/2009 számú írásbeli nyilatkozatot, amely három képviselőcsoport képviselőinek kezdeményezésére jött létre.
Roberts Zīle
az ECR képviselőcsoport nevében. - (LV) Köszöntöm az elnök urat és a biztos urat, Verhofstadt úrnak pedig köszönöm a kérdés felvetését. Sajnos azonban az, hogy a ma esti napirendre felkerült ez a téma, összezavarhatja az Európai Unió nyugat-európai polgárait. "Nekünk is meg kell szenvednünk a pénzügyi válságot, mert Közép- és Kelet-Európában a rossz kormányzás gondokat okozott, amelyek ránk is kihatnak.” Ez a fajta megközelítés tovább rontja az Európai Unió kohéziós politikájába vetett, már így is megrendült bizalmat. A balti államok példája azonban mutatja, hogy egy cipőben járunk. A skandináv bankszektor piaci részesedés és profit iránti vágya gyakorlatilag kiszorította a balti államok nemzeti valutáit a hitelpiacról, különösen a lakások jelzáloghiteleinek piacáról. A rögzített nemzeti valutaárfolyam miatt minden teher a hitelfelvevőkre hárult: nekik kellett viselniük a teljes árfolyamkockázatot.
2008 végén feszült hangulatú tárgyalások zajlottak a lett kormány, a Nemzetközi Valutaalap, az Európai Bizottság és a svéd kormány között, és végül az a döntés született, hogy a lett adófizetők pénzén felvásárolják a második legnagyobb kereskedelmi bankot, és erősen tartják a nemzeti valuta árfolyamát. Így mi, lettek, akik hosszú éveken át estünk el bevételektől, versenyképességtől és talán a jobb szociális körülmények lehetőségétől is, mentettük meg a skandinávok és más befektetők banki szektorát, legalábbis a balti államokban, mert ha a bankok bedőlnek, akkor a dominóhatás messze továbbterjedt volna Lettország határainál, és elérte volna például mind a skandináv nyugdíjalapokat, mind a bankok részvényeseit is. Igen, az Európai Bizottság segítséget nyújtott nekünk és a Nemzetközi Valutaalap finanszírozta ezt a megoldást, de a kölcsön java a banki szektor stabilizálására megy el.
Azzal, hogy meggátoltuk a csődöt és erős szinten tartottuk a nemzeti valutánkat, a GDP 20%-ával devalváltuk a gazdaságunkat, de valójában ezzel a szomszédos Észtországnak segítettünk 2011-re bevezetni az eurót - nekik persze megvan az az előnyük is, hogy éveken át felelősségteljes költségvetési egyensúlyt tartottak fenn. Érdekes, hogy az európai monetáris uniónak égetően szüksége van Észtország példájára. Ez tulajdonképpen azt mutatja, hogy a maastrichti kritériumok válság idején is hatásosak. Nem azt akarom mondani, hogy ne örülnénk Észtország sikerének, de a bank felvásárlásával olyan áldozatot vállaltunk, ami komoly szolidaritást jelez, hiszen voltaképp ezzel hárítottuk el a katasztrófát a szomszédaink és az agresszív befektetők feje fölül. Csak bizonyos szolidaritást szerettünk volna látni az európai pénzügyi politika döntéshozóitól, például az euró bevezetésének feltételei terén.
A lett politikusoknak rendkívül nehéz döntéseket kellett meghozniuk, olyan döntéseket, amilyenekkel a régebbi tagállamok többségében a vezetőknek még a legrosszabb rémálmaikban sem kell szembesülniük. De nem vagyunk képesek a polgáraink hitelei miatt jelentkező árfolyamkockázatot elhárítani, és nem akarjuk huligánként viselkedve egyoldalúan bevezetni az eurót, vagy éppen párhuzamosan használni a saját valutánkkal. De öregedő társadalmunk egészen biztosan nem akarja sok éven át minden második megkeresett latját euróra váltani a kölcsönei törlesztésére, esténként meg azért imádkozni, hogy a erősödjön a lat az euróval szemben.
Alfreds Rubiks
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (LV) Köszönöm, elnök úr. A szociálpolitika modernizációja és a közép- és kelet-európai országok támogatása kérdésében sok hangzatos frázist lehet hallani, de nagyon kevés a valós intézkedés. Az Európai Unió makroökonómiai rendszerébe nem foglaltak bele egy teljes új szociálpolitikát. A költségvetés kicsi, és nem tart lépést az Európai Unió bővítésével. Az Európai Unió igyekszik befolyását újabb területekre kiterjeszteni, ezért gyakran az EU-n kívüli országoknak nagyobb támogatást nyújt, mint a tagállamoknak. Nem véletlen tehát, hogy Lettországban például a lakosok többsége most rosszabbul él, mint az EU-csatlakozás előtt. A nyugdíjasok több mint 90%-a a létminimum alatti jövedelemből próbál megélni.
Lettországban a munkanélküliség elérte a 20%-ot is, a bruttó hazai termék 19%-ot esett, az államadósság nagyobb, mint az éves költségvetés, a nyugdíjak pedig 10%-kal csökkentek. Az emberek tiltakoznak, elhagyják Lettországot, éhségsztrájkot jelentenek be, vagy a saját belső szerveiket kínálják eladásra, hogy a családjuk eltartására pénzt szerezzenek. Egyre több az öngyilkosság. Az Európai Unió neoliberális szociális biztonsági politikáján változtatni kell. A válságot a kapitalizmus okozta, de a kilábalás árát a dolgozók és a nyugdíjasok fizetik meg. A nagy kapitalista multinacionális vállalatok és bankok alig tesznek valamit a válság által okozott problémák megoldásáért. Az Európai Unió hagyja, hogy a felső rétegeket és a bankokat az állam adóbevételeivel, vagyis az emberek pénzén mentsék meg.
A kelet-európai országok a mezőgazdasági támogatások egyenlő elosztását követelik, hiszen jelenleg a támogatásokból több jut a régi tagállamoknak, ami a szabad munkaerőpiacot is torzítja. A közvetlen kifizetések kiszámításában és folyósításában véget kell vetni az egyenlőtlenségeknek, és annak is, hogy ezen kifizetések függetlenek a konkrét termékek gyártásától. Az Európai Bizottságnak és a Parlamentnek demokratikus úton olyan rendelkezéseket kell elfogadnia, amelyek nemcsak a nagy termelők és bankárok érdekeit védik meg, hanem a rászorulókét is; ez a gazdag, demokratikus Európai Unió kötelessége.
Jaroslav Paška
az EFD képviselőcsoport nevében. - (SK) A gazdasági és pénzügyi válság sokkal súlyosabb hatással volt az átmeneti időszakot élő közép- és kelet-európai gazdaságokra, mint a stabil nyugat-európai demokráciákra. Ezért joggal keressük ennek a hátrányos gazdasági jelenségnek az ellenszerét. Csodák viszont csak a mesékben vannak. Ezért a fő feladat az, hogy a kormányok felelősségteljes pénzügyi és gazdasági politikát vezessenek be, és minden érintett országban modern, jobboldali törvényhozás legyen. Csak ekkor lesz lehetséges célzott ipari intézkedésekkel fokozatosan elősegíteni a gazdasági fejlődést.
Ahhoz, hogy a gazdaság ilyen támogatása sikeres lehessen, a pénzügyi erőforrásokat nem szabad szociális juttatásokra vagy a fogyasztásra fordítani, sem pedig mesterségesen létrehozott értelmetlen munkahelyekre. Például nem szabadna engedni, hogy egy-egy kormány a támogatást egy olyan régi hőerőmű újbóli beindítására fordítsa, amelynek sokkal nagyobb károsanyag-kibocsátása, mint az elektromos áramé, csak azért, mert az állítólag teremt pár új munkahelyet.
Ha tényleg segíteni akarunk az érintett országokon, akkor csak kiemelten innovatív pénzügyi projekteket szabad támogatni, amelyek a környezetet is védik. Figyeljünk oda arra, hogy az ilyen támogató programokba fektetett pénzek hozzájáruljanak a vállalatok átszervezéséhez és csökkentsék az érintett országokat - és így az egész Uniót - sújtó hosszú távú hatásokat.
Zoltán Balczó
(HU) Mindenekelőtt arra kellene választ találni, hogy a hasonló válságok hogyan kerülhetők el. A globális pénzügyi rendszerből elinduló zavarok végigsöpörnek a világon és a reálgazdaságot érintik közvetlenül, mert a gazdaság vérkeringéséhez szükséges hitelekhez nem jutnak hozzá a vállalkozások. A tanulság nyilvánvaló. Világos, hogy a piac önszabályozásába, mindenhatóságába vetett hittel föl kell számolni és az állam szabályzó szerepét el kell fogadni és gyakorolni kell.
A gazdaságélénkítésről beszélünk, de nyilván a végső cél ezen keresztül a munkahelyeknek a megvédése. Ez azt jelenti, hogy Európában is a kis- és középvállalkozások támogatása az elsődleges, hiszen a munkahelyek többségét ők adják. A hitelhez jutás feltétele alapvető kérdés. Igen, ésszerűen működtek a bankok, ahogy hallottuk ezt Almunia úrtól, például Magyarországon is, ahol minden kereskedelmi bank külföldi tulajdonú bank leánybankja, tehát igyekezett olyan módon visszafogni a hiteleket, az ő ésszerűsége miatt, ami megbénította a belső gazdaságot is.
Természetesen közvetlen támogatásokra is szükség van, amit az Unió is enged, csak ehhez nem olyan kormányok kellenek, mint a mostani magyar kormány, amely a multinacionális cégek letelepedését támogatja elsősorban, a kis- és középvállalkozások helyett. Ma foglalkoztunk a Vidékfejlesztési Alap kérdésével, az Európai Bizottság 2009-es költségvetési törvény módosításánál. Jelentősen, drasztikusan visszafogta ezeket a kiadásokat a javaslatában a Bizottság, holott éppen ez tartozik a népesség megtartáshoz.
S miért beszélünk külön erről a régióról? Mert sokkal kiszolgáltatottabbá vált, mint Európa nyugati része, és ebben vissza kell menni a 90-es évekig, ahol világossá vált, hogy hiába reméltük Magyarországon is, hogy a gazdaságunk is önálló lesz ebben a demokráciában, az átörökölt adósságok törlesztésének egyre hatalmasabb terhe, és ennek a területnek a leértékelt természeti és humán erőforrásainak a fölhasználása a nyugati országokban eredményezett komoly és nagy gazdasági bevételt. Ezért azt kell mondanom most, amikor valóban indokolt, hogy e régió több támogatást kapjon, hogy itt részbeni kárpótlásról van szó.
Enikő Győri
(HU) Tisztelt Képviselőtársaim! A válság bebizonyította, hogy a kelet-közép-európai régió eurozónán kívül levő országai sokkal sérülékenyebbek, mint a közös valutát használók. Erős export- és külfölditőke-függőségük következtében, valamint a lakosság magas devizaeladósodottsága miatt talpraállásuk is lassúbb, mint az euróövezet biztonságát élvezőké. Ha nem működik a gyakorlatban is, s nem csak a szlogenek szintjén a tagállamok közötti szolidaritás, csökkeni fog az Unió belső kohéziója, ami pedig az Unió egészének teljesítményét veti vissza.
Ehhez a szolidaritáshoz pedig nincs is szükség új uniós eszközökre, pláne nem alamizsnára. A meglévő lehetőségeket, erőforrásokat kell ésszerűen felhasználni. Így segíthet az Európai Központi Bank a régió bankjai folyamatos likviditásának fenntartásában, az Európai Beruházási Bank a régiók kis- és középvállalkozásainak célzott hitelekkel való ellátásában, az uniós intézmények pedig a kohéziós és strukturális pénzek felhasználási szabályainak hozzáigazításában a rendkívüli helyzethez. Külön felhívnám a figyelmüket arra, hogy sokan szeretik Kelet-Közép-Európát egy tömbként kezelni, pedig ezek az országok igen sokfélék és sokféle a kilábalási stratégiájuk is.
Közel nyolc éves hibás szocialista kormányzás következtében például Magyarország felélte tartalékait, s jelenleg megszorításokra kényszerül, ami szöges ellentétben áll az európai országok gazdaságélénkítésre épülő válságkezelési gyakorlatával. Míg a nyugat-európai kormányok már az exit-stratégiák kialakításán gondolkodnak, addig a válság által leginkább sújtott kelet-közép-európai országok egy része még 2010-ben is súlyos recesszióval szembesül. Az exit-stratégiák kialakításánál tehát nagyon fontos, hogy legyen mód a differenciálásra.
Az Unió vezetői ne alkossanak olyan uniform szabályokat, amelyek csak tovább súlyosbítanák egyes országok, s így a lakosság helyzetét. A pénzügyi rendszer újraszabályozásánál oda kell figyelni, hogy a tőkekövetelmények szigorítása ne teremtsen egyenlőtlen versenyhelyzetet a bankok között. Az egészségesnek bizonyult kelet-közép-európai bankokat ugyanis senki nem tőkésítette fel, így ők a szigorúbb tőkemegfelelési előírásokat csak nehezebben tudnának kigazdálkodni, mint megmentett nyugat-európai társaik. Emiatt csökkenne az amúgy sem szárnyaló hitelezési kedvük, és ennek áldozatai végső soron a kis- és közepes vállalkozások lennének, ezt pedig mindenképpen el kell kerülni.
Ivari Padar
(ET) Elnök úr, először is szeretnék őszintén gratulálni Almunia úrnak az eddig végzett hathatós munkájához. Sok probléma az Európai Unió összes tagállamában jelentkezik, de ugyanakkor minden országnak megvan a saját gazdaságpolitikája és a maga sajátos problémái, és ebben a helyzetben mindannyiunknak önkritikát kell gyakorolnunk. Nem igaz, hogy a válság csak az Európai Unió új tagállamait érintette volna különösen súlyosan. Nézzék csak meg, hogy a bankoknak mely országokban volt szüksége gazdasági támogatásra - főleg a régi, nem pedig az új tagállamokban. Hasonlóképpen a fiskális gondok is nagyobbak az euróövezetben, mint azon kívül.
Ugyanakkor egyértelmű, hogy a határokon átnyúló módon működő bankok nem okoztak többletkockázatot, épp ellenkezőleg. Azok a bankok voltak a legbiztonságosabbak, amelyek több országban jelen voltak, és sok fogadó partnerországban sikerült stabilizálniuk a helyzetet. Azoknak a bankoknak akadtak gondjai, amelyek egyszerűen rossz üzleti döntéseket hoztak, mint például a skót nemzeti bank.
Kristiina Ojuland
Elnök úr, csatlakoznék az előttem szólóhoz: én is gratulálok Almunia biztos úrnak. Ő világosan látja a közép- és kelet-európai országok különbségeit és azok jelenlegi gazdasági és pénzügyi helyzetét.
A biztos úr Észtországot említette. Én észt vagyok; nem volt könnyű teljesíteni az euróövezethez való csatlakozás feltételeit, de azt gondolom, hogy több más országhoz hasonlóan Észtország is felelősségteljesen viselkedik. Eddig a felelősség szót nem hallottam a mai vita során, csak a szolidaritást emlegették. Hogyan várhatunk szolidaritást, ha a nagy versenytársaink, mint Kína és India egyre előrébb törnek? Véleményem szerint az Európai Uniónak sokkal pragmatikusabbnak kellene lennie, és bele kellene gondolnia, hogy miben áll a nemzeti kormányok felelőssége.
Most nehéz csökkentéseket véghezvinni. Észtországban a kormány kiadásainak csökkentése nagyon nehéz volt, de évek óta mégis folyamatosan megtettük. A jó években, a konjunktúra éveiben tartalékokat képeztünk, és ez csak és kizárólag a tagállami kormányok érdeme.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr, én Lengyelországot képviselem, egy olyan országot, amelynek talán nem kell annyira aggódnia a válság miatt, mint például Magyarországnak vagy Lettországnak, de - akármit mond is a kormánypropaganda - nálunk is nyilvánvalóan nő a munkanélküliség; éppen ma tartottak demonstrációt Varsóban a hajóépítő munkások, akik most kapták meg a végkielégítésük utolsó részletét.
A lengyel nemzeti bank elemzése szerint a recesszió kilenc közép- és kelet-európai országban egyértelműen súlyosabb hatásokkal járt, mint a nyugat-európai országokban. Sőt, ami még nagyobb baj, a régió egyes országai között nagyobbak a különbségek, mint a "régi” EU-ban. Ennek nemcsak a 15 régi tagállam gazdaságának nagyobb stabilitása az oka, hanem - mondjuk ki - az is, hogy bizonyos, az Európai Unió által elvben betiltott pénzügyi eszközökkel szabadabban élhetnek.
Az Európai Bizottság és Kroes asszony szemet hunyt a Berlin által a német hajógyáraknak nyújtott támogatás felett, de Lengyelországot hasonló intézkedései miatt elítélte, és elrendelte a lengyel hajógyáraknak folyósított EU-támogatások visszafizetését. A gyakorlatban tehát vannak, akik egyenlőbbek. Kettős mércével mérnek. A francia autóipar több állami támogatást kaphat, mint az új tagállamok autóipara. Ez csak növeli az aránytalanságokat.
A biztos úr az euró előnyös szerepéről beszélt, de ezt nyilván csak viccnek szánthatta. Lengyelországban nincs euró, és a válság kevésbé érintett minket, mint Szlovákiát, ahol eurót használnak, és ahol a válság súlyosabb hatásokkal járt, mint Lengyelországban. Szolidaritást kérek, amiről az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselője is beszélt, de az a benyomásom, hogy ebben a kérdésben ő álszent. Ez az álszentség aligha nevezhető erénynek.
Joe Higgins
Elnök úr, én arra számítottam, hogy Almunia biztos úr és Verhofstadt úr majd magyarázatokkal szolgál nekünk, hogy kielemzik a közép- és kelet-európai országok javát ért gazdasági katasztrófa okait. Húsz évvel ezelőtt a munkások hősi mozgalma ezekben az országokban véget vetett a sztálini rendszernek. Sajnos ahelyett, hogy az valódi demokratikus szocializmusra cserélték volna, a kapitalizmus következett. De ezt akarta az európai kapitalista politikai vezetés: az EU, a multik, a média mint azt ígérték, hogy a kapitalizmus majd elhozza a szép új világot a közép- és kelet-európai népek számára.
A piac volt az isten, a verseny volt a király. Ez tehát az európai biztos által hőn szeretett neoliberális elvek érvényesítése: az állami tulajdon általános privatizációja - gyakorlatilag az ellopása - és az érintett országok gazdaságának kiszolgáltatása a nemzetközi pénzpiacok cápáinak. Még egy külön bankot is felállítottunk a folyamat ellenőrzésére, és a dolog teljes katasztrófába torkollt. A balti államok szörnyű mélyrepülésben vannak: Lettországban a legutóbbi negyedéven 18%-ot zsugorodott a gazdaság, a munkanélküliség 20%.
Mit javasol erre a biztos és Verhofstadt úr? A Nemzetközi Valutaalap és a nyugat-európai bankok megoldását. Áldozzuk fel a dolgozó emberek életszínvonalát, verjük szét a közszolgáltatásokat. Ezért áll fenn a veszélye, hogy Lettországban a kórházak felét még idén bezárják.
Az EU vezetőinek politikái rémálmot jelentenek ezen országok polgárai számára - barbár körülményekkel fenyegetik őket. Arra biztatom a közép- és kelet-európai embereket, hogy utasítsák el ezt a végzetes megoldást, amit az EU javasol, államosítsák a bankokat és vegyék őket demokratikus irányítás alá, hogy azok a befektetéseiknél az embereket és a munkahelyteremtést tartsák szem előtt, államosítsák vagy államosítsák vissza a fő gazdasági ágazatokat, de most a dolgozók irányításával, hogy az embereket szolgáló gazdasági rendszert tervezhessenek, nem pedig olyat, ami kiszolgáltatja őket a cápáknak, az európai multiknak és a pénzügyi szervezeteknek, amelyek ezt a szörnyű katasztrófát okozták a régió népei számára. Nevessen csak, biztos úr, de várom a válaszát.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Elnök úr, köszönöm a szót és köszönöm Almunia biztos úr részletes beszámolóját. Különösen elégedetten nyugtáztam, hogy a Bizottság beleegyezett a Stabilitási Paktum feltételeinek lazításába, elismerve, hogy a szigorú maastrichti kritériumok, mint például a 3%, nagyon nehezen érhetőek el ilyen súlyos gazdasági válság idején.
Először is azt emelném ki, hogy az elmúlt napokban és hetekben hazám, Görögország egy bizonyos hitelminősítő, tanácsadó cég támadásának áldozata volt a hitelképesség szempontjából. Ez felveti, hogy meg kellene fontolni egy EU-s hitelminősítő létrehozásának gondolatát, hogy ezt ne csinálhassa meg akárki, és hogy ez ne rejtett gazdasági vagy egyéb versenyhez kötődő célokkal történjen.
Amiatt is szeretnék panaszt emelni, hogy az Európai Unió sok harmadik országnak több támogatást nyújt, mint saját tagállamainak. Szolidaritást is szeretnék kérni országom, Görögország számára, amelyre nagy szükség van a problémák kezeléséhez.
Iliana Ivanova
(BG) Köszönöm, elnök úr. Hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, hogy a közép- és kelet-európai országokban a válság kezelésének a szociális piacgazdaság elvein kell alapulnia, nem pedig az előző felszólaló által hangoztatott elveken. Ezért csak egy olyan gazdaság garantálhatja a társadalom által megérdemelt fenntartható szociálpolitika forrásait, amely tiszteletben tartja a magántulajdont, a jogállamiságot és a személyes felelősséget.
Szilárdan hiszek abban, hogy az erőfeszítéseinket és a felelősséget néhány alapvető pillérre kell koncentrálni. Először is stabil államháztartásra van szükség. Aggasztóan sok tagállamnak van magas államadóssága. Ébernek és fegyelmezettnek kell lennünk. Célként nem is csak a GDP 3%-a alatti költségvetési hiányt kell kitűzni: mindent meg kell tenni a teljes költségvetési egyensúly érdekében.
A Stabilitási és Növekedési Paktum részeként az Európai Bizottságnak és a Tanácsnak figyelemmel kell követnie a tagállamok makrogazdasági egyensúlyi helyzetét.
Másodszor támogatni kell a kis- és középvállalkozásokat. Nemcsak azért, mert ők adják Európában a foglalkoztatás több mint 65%-át, hanem azért is, mert ezek a vállalkozások a legrugalmasabbak és ezeknek legnagyobb a dinamikus növekedési potenciálja, különösen válság idején.
Harmadszor pedig fontos, hogy támogassuk a munkanélkülieket és a társadalom legkiszolgáltatottabb csoportjait, és az is, hogy megfelelő beruházások történjenek az oktatás, a képesítések megszerzése és a kutatás területén. Végezetül a nemrég belépett tagállamok fő prioritását, az euróövezet bővítését említeném.
Támogatásukat kérem és köszönetet mondok képviselőtársaimnak, egyben pedig felszólítom az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy vizsgálják felül az euróövezet bővítésével kapcsolatos álláspontjukat. A megértésükre és a szolidaritásukra van szükségünk, különösen olyan országokban, mint saját hazám, Bulgária, ahol hatalmas erőfeszítéseket tettünk a maastrichti kritériumok teljesítése érdekében, és ahol a költségvetési hiány az egyik legalacsonyabb az egész Európai Unióban és rendkívül fegyelmezett fiskális politika zajlik.
Kedves képviselőtársaim, fontosnak tartom, hogy folytassuk összehangolt közös munkánkat a gazdasági fellendülés érdekében, hogy a válság után erősebbek lehessünk, mint valaha.
Edit Herczog
(HU) Elnök úr! Tisztelt Képviselőtársaim! Hadd kezdjem azzal az egyperces hozzászólásomat, hogy megköszönjem az eurozónán belül élő képviselőtársaimnak, hogy fontosnak gondolták a vitán való megjelenésüket. A szolidaritás itt kezdődik, hogy ők is megjelentek ebben a vitában.
Hiszen nem megfeledkezve a tagállamok saját felelőségéről, ahogy ezt kolléganőm mondta, vannak olyan általános nehézségek az új tagállamokban, amelyek mindenképpen objektív nehézségként állnak elénk. Ilyen a húszéves csatlakozási folyamat erőltetett menete, amely komoly gazdasági nehézséget okozott ezeknek az országoknak, és komoly társadalmi szolidaritást várt el a lakóiktól. Ilyen, hogy nem rendelkeztek az eurozóna védelmi mechanizmusával és sokkal védtelenebbül érte őket a válság. És ilyen a kkv-szektor aránya és az ott foglalkoztatottak aránya az Európai Unióhoz képest.
Összességében meggyőződésem szerint az Európai Unió és a közép-kelet-európai országok gazdasági élénkítéséhez a foglalkoztatás, a pénzügyi egyensúly és a gazdasági növekedés hármas célját együttesen kell kezelnünk. Úgy gondolom, hogy a kis- és középvállalkozási csomag részben tartalmazta ezeket az elemeket. Mindenképpen szükség lenne arra, hogy a kis- és közepes vállalkozói szektor pénzügyi nehézségeit valahogy áthidaljuk. Az Európai Központi Bank segítő mechanizmusaira itt mindenképpen szükség lenne. Minél kisebb egy vállalkozás, annál nehezebben ér hozzá az Unió.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Vilja Savisaar
(ET) Elnök úr, először is szeretném felhívni a figyelmet a három balti országra, amelyek helyzete a régión belül talán a legsúlyosabb. Mondok is néhány példát. Észtország gazdasági teljesítménye 15%-ot esett, miközben az Európai Unió átlaga -4,1%. A három balti országon kívül egyetlen európai országban sem volt 10% fölötti gazdasági visszaesés. A három balti országban a munkanélküliség mostanra 15% fölött áll.
Nagyon remélem, hogy a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoportnak a gazdaság fellendítését és a pénzügyi helyzet javítását célzó javaslatai elnyerik majd a Bizottság teljes figyelmét, és a Bizottság reagál is majd azokra. Tavaly Észtországnak háromszor kellett csökkentenie a költségvetést és az állami kiadásokat, és a további csökkentések további szociális problémákat okoznának, pedig a helyzet már most is súlyos. Nagyon remélem, hogy Észtország 2011. január 1-jén csatlakozhat az euróövezethez, és így megalapozhatja gazdasági növekedését és a pénzügyi nehézségek megoldását.
Paul Rübig
(DE) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Tart a pénzügyi és gazdasági válság, márpedig egy válság alatt véleményem szerint a likviditás a legfontosabb tényező, nemcsak a bankok és a vállalkozások számára: különösen fontos a munkavállalóknak is. A hitelképesség természetesen mindig a likviditás előfeltétele, ezért különösen fontos a vállalatok, bankok és munkavállalók hitelképességének kérdése.
Természetesen a hitelképesség a bevételeken alapul, mind a munkavállalók, mind a vállalatok és bankok esetében. Akinek nincs bevétele, az nem hitelképes és nincs likviditása; ezzel kezdődik a csapdahelyzet.
Ezért nagyon fontos, hogy ne rójunk ki további adókat az árukereskedelmi ügyletekre. Ehelyett azt kell meggondolnunk, hogy hogyan lehet kizárólag azokat a pénzügyi tranzakciókat megadóztatni, amelyek nem szolgáltatásnyújtáson vagy árukereskedelmen alapulnak. Az adó bevételeit a bankok és a nemzeti költségvetések refinanszírozására lehetne felhasználni, amivel új munkahelyek megteremtéséhez is hozzájárulhatnának.
A munkanélküliség teljesen elfogadhatatlan. Tulajdonképpen a munkanélküliség a pénzügyi és gazdasági válság alapvető kiváltó oka is.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) A Lisszaboni Szerződés szerint az Európai Unió gazdasága szociális piacgazdaság. Fő célként az új munkahelyek teremtését, a munkanélküliség csökkentését és a gazdasági válságból való kilábalást kell kitűzni. A délkelet-európai tagállamok hatalmas deficittel küzdenek. Elő kell segíteniük a munkahelyteremtést, mégpedig úgy, hogy közben hosszú távon fenntartható fiskális politikát gyakorolnak. Ezen országok fő prioritását továbbra is az oktatás, az egészségügy, a mezőgazdaság és a közlekedési és energiaipari infrastruktúra fejlesztése jelenti. Fontos, hogy ezen tagállamok azonos szintű agrártámogatásokat kapjanak, mint a régi tagállamok. Az EU által 5 évre nyújtott fizetésimérleg-támogatás akkor adható meg, ha az illető tagállam elkötelezi magát, hogy megreformálja adó- és illetékrendszerét, vagy olyan intézkedéseket hoz, amelyek az európai források felhasználásának javítása érdekében megerősítik igazgatási képességeit. Ezen tagállamoknak erősen szennyező ipari szektoruk korszerűsítéséhez is támogatásra van szükségük az emisszió csökkentése érdekében, amelyhez a munkahelyek megőrzésének és a gazdasági fejlődés biztosításának kell társulnia. Végül hozzá szeretném még tenni, hogy véleményem szerint ezen tagállamok támogatásához az kell, hogy a 2014-2020 időszakra szóló kohéziós politika továbbra is segítse Európa gazdaságilag legkevésbé fejlett régióit.
Diogo Feio
(PT) Elnök úr, először is szeretnék gratulálni a vita szervezőinek, mert valóban nagyon fontos, hogy megvitassuk a rosszabb gazdasági helyzetben lévő országok és az euróövezeten kívüli országok helyzetét. Ez különösen igaz akkor, amikor a válságból való kilábalás stratégiáiról van szó, ugyanis ekkor figyelembe kell venni az egyes országok eltérő helyzetét. A gazdasági helyzet sok közép- és kelet-európai országban igen nehéz, de mostanra ugyanez már jó néhány nyugat-európai, az euróövezeten belüli országra is igaz. Saját hazám, Portugália is ezt példázza. A stratégiának figyelembe kell vennie az országok közötti eltéréseket.
Több út kínálkozik. Rendkívül fontos, hogy megfelelő monetáris és költségvetési politikát alkalmazzunk, ha lehetséges, olyat, amit egyre inkább olyan politikai elvek határoznak meg, amelyek figyelembe veszik a társaságok,a kis- és középvállalkozások likviditási szükségletét, amelyek nem hoznak létre vagy tartanak fenn az euróövezeten kívüli országok számára nehezen áthágható akadályokat, és amelyek nyomást gyakorolnak a nemzeti kormányokra, hogy azok hajtsák végre a szükséges közép- és hosszú távú reformokat. Végezetül a szavak után eljött a tettek ideje. A kohéziónak a gyakorlatban is érvényesülnie kell.
Elena Băsescu
(RO) Az európai gazdaságélénkítési terv sikeres végrehajtásának köszönhetően jövőre, 2010-ben már észrevehető lesz némi javulás az Európai Unió tagállamaiban.
A közép- és kelet-európai országokat a gazdasági válság különböző módon érintette. Lengyelország még némi gazdasági növekedést is mutatott, elkerülve a válságot, Románia és Magyarország viszont súlyosan megszenvedte azt.
Romániában idén minden korábbinál súlyosabb gazdasági válság volt, amit tovább súlyosbított a szocialisták által kiváltott mély politikai bizonytalanság - a szocialisták a közeledő elnökválasztás miatt szavazatszerzési céllal ki akartak lépni a kormánykoalícióból. Ez az elnökválasztás előtt két hónappal történt. A szocialisták lépése és a parlamenti bizalmatlansági indítvány miatt Románia két hónapra átmeneti, csökkentett hatáskörű kormány irányításával működött, amely nem tudta véglegesíteni és elfogadni a költségvetési tervezetet.
Ennek eredményeként a Nemzetközi Valutaalap elhalasztotta a hitel harmadik, 1,5 milliárd eurós részletének folyósítását. De a svájci kormány úgy döntött, hogy kb. 120 millió euró értékben vissza nem térítendő hitelt nyújt Romániának. Az országban 8%-os negatív gazdasági növekedés történt, és a munkanélküliség két százalékkal az Európai Unió átlaga alatt van. A jövőben az EU olyan stratégiát vezetne be, amely szerint az országoknak fel kell hagyniuk saját gazdaságuk támogatásával. Ez azonban Romániában 2010-ig nem lesz lehetséges, mert az IMF-el aláírt szerződés nem engedi meg.
Petru Constantin Luhan
(RO) Egyetértek a mondással, ami szerint hasznosabb valakit megtanítani halat fogni, mint halat adni neki. De az is fontos, hogy az ember tudja, hogy meg kell tanítani halat fogni. Ez alatt azt értem, hogy vannak olyan nemrég csatlakozó országok, amelyeknek még tanulnia kell. De ebben nem lehet magukra hagyni őket. Biztosítani kell számukra a pénzügyi erőforrásokat. Személy szerint én úgy gondolom, hogy az egészséges gazdaság alapját főleg a középvállalkozások jelentik. Ennek megfelelően a gazdasági, szociális és területi kohéziós politikákon keresztül folyósított forrásokat főleg erre a területre kell irányítani. Azt is megjegyezném, hogy az EU gazdasági, szociális és területi kohéziós politikáját a közelmúltban nem kezelték prioritásként.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Victor Boştinaru
(RO) Băsescu asszonyt hallgatva csak annyit tudok mondani: "O, les pauvres! Ilyesmit mondani az Európai Parlamentben!”
Komolyabb kérdésekre térve, a közép-európai országok gazdasági zsugorodása drámai méreteket öltött. Egyre nagyobbak a különbségek ezen országok és a nyugat-európai országok között. Ezen kívül ezen országok képessége a gazdasági és pénzügyi ösztönzők nyújtására olyan alacsony szintű, hogy szinte elhanyagolható. Fel szeretném hívni az Európai Bizottság figyelmét arra, hogy a társadalmi költségek, a komoly mértékben megemelkedett munkanélküliség és a drámai költségvetés-csökkentések miatt ezen országok jelenleg kevésbé képesek az uniós támogatással zajló projektek társfinanszírozására. Mindezen tényezők miatt lehetséges, hogy a közép-európai országok...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Lajos Bokros
(ES) Néhány nagyon egyszerű kérdésem lenne Almunia úrhoz, mellőzve minden tolmácsolási nehézséget. Mit gondol a Maastrichti Szerződésben előírt kritériumok módosításáról, és esetleg egy új, a fizetési mérleghez kötődő kritérium bevezetéséről, ami maximálná a folyó fizetési mérleg hiányát és a külföldi adósságot?
Mit gondol az árfolyam-politikáról? Recesszió idején a fix vagy a rugalmas árfolyam a kedvezőbb?
És mit gondol azon országokról, amelyek eurót használnak, de az Európai Uniónak nem tagjai? Ez előny vagy hátrány ez számukra az euróövezetben a jövőben vállalandó feladataikról való tárgyalások során?
Csaba Sógor
(HU) Elnök úr! Az influenza azokat veri le, akiknek gyenge a szervezetük. Nem csak oltásra van szüksége tehát a közép- és kelet-európai országoknak, hanem szervezeterősítésre is. Mire gondolok? A rendszerváltást kellene támogatni, nem csak a gazdaságot, - természetesen azt is - hiszen a gazdaság, a média és a politikum közép és kelet-európai országok nagy részében ma is azok kezében van, akik negyven éven keresztül módszeresen tönkretették ezt a régiót.
Tehát azt kellene támogatni, amit európai értékeknek nevezünk, hogy egy országban ne azon vitatkozzanak - a soknyelvűség Európájában -, hogy nyelvtörvényre van szükség, hogy egy másik országban ne a kollektív bűnösséget akarják akár lábjegyzetként belopni a szerződésbe, hanem az európai értékeket. A közép- és kelet-európai országoknak szükségük van tehát...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Zigmantas Balčytis
(LT) Köszönöm, elnök úr. Biztos úr, 2006-ban volt idő, mikor mi, litvánok megpróbáltuk bevezetni az eurót, de sajnos egy századdal elmaradtunk a kritériumok teljesítésétől. Mindenesetre köszönetet szeretnék mondani önnek azért, amit eddig tett, és ahogyan együttműködött velünk.
A mai problémával kapcsolatban azt gondolom, hogy megváltoztak a körülmények, és jó javaslatokat hallottunk bizonyos dolgok felülvizsgálatára. Semmiképpen nem a maastrichti kritériumok felülvizsgálatára gondolok, hanem olyan alapvető dolgokra, amelyekkel minden ország számára meg lehetne adni az árszabályozás lehetőségét. Ilyenek a különböző valutaárfolyam-mechanizmusok és sok más lehetőség.
Arra kérem az Európai Bizottságot, hogy fontolja meg ezt a javaslatot, és köszönöm Verhofstadt úrnak azt a felvetését, hogy a jövőben leülhetnénk higgadtan megbeszélni, hogyan segíthetünk a kelet-európai és a balti országoknak, mert a munkanélküliség...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Joaquín Almunia
a Bizottság tagja. - (ES) Elnök úr, köszönetet szeretnék mondani Verhofstadt úrnak a vita kezdeményezéséért, és mindenkinek, aki felszólalt. Nagyon örülök, hogy hallhattam a véleményüket és a javaslataikat.
Hadd kezdjem Verhofstadt úr egy mondatával. Azt mondta, hogy az a tény, hogy egyes közép- és kelet-európai országok nem tartoznak az euróövezethez, egyfajta vasfüggönyt teremt. Ezzel nem értek egyet, mert vannak olyan közép- és kelet-európai országok, amelyek nem az euróövezet részei, és rendkívül nehéz gazdasági helyzetben vannak, de vannak olyanok is, amelyeknek a gazdasági helyzete egyáltalán nem rosszabb, mint az érettebb, fejlettebb gazdaságoké. Ez utóbbiak sokkal régebben tagjai az Európai Uniónak, sokkal régebb óta kapnak forrásokat az Európai Beruházási Banktól és a strukturális alapokból, az euróövezet tagjai, és mégis ugyanolyan súlyos, esetenként még súlyosabb problémákkal küzdenek, mint sok közép- és kelet-európai ország.
Nem a vasfüggöny tehát a probléma oka, hiszen az már 20 éve nem létezik, és nem is az, hogy az Európai Unió rendelkezésére álló eszközöket nem használják ebben a régióban, mert igenis használják, mint ahogy nyitó beszédemben is elmondtam. Többen utaltak erre, mások pedig úgy tűnik, nem tudják, hogy az Unió sokkal nagyobb mértékben használja ezeket az eszközöket, mint azt a válság 2007-es kezdetekor el tudtuk volna képzelni.
Bocsánatot kérek, de a probléma nem az euró bevezetési feltételeinek értelmezésével van, hiszen azokat itt a Parlamentben is sokszor megvitattuk már. Nem ez a gond. Sok kritika érte a Parlamentben azokat, akik akkor úgy döntöttek, hogy annak dacára is engedélyezik az euróövezet egyes mostani tagjainak a belépést, hogy nem volt egyértelmű, hogy teljesítették a feltételeket. Most látható, hogy azok a gazdaságok szenvednek leginkább, amelyek nem voltak felkészülve egy ekkora válság kezelésére, az euróövezeten belül és azon kívül is. Ezzel a problémával kellene foglalkoznunk.
Nagyobb együttműködésre van szükség? Természetesen. Meg kell erősíteni az Európai Unió eszközeit? Természetesen. A Bizottság éppen erre kéri a Tanácsot és a Parlamentet. A Parlament is erre kéri a Bizottságot, én pedig azt kérem a Parlamenttől, hogy kérje fel ugyanerre a Tanácsot, mert a Tanács nem fogadta el a Bizottságnak azt a javaslatát, hogy az Európai Szociális Alap 2009-es és 2010-es intézkedéseit 100%-ban uniós forrásokból finanszírozzák azon országokban, amelyek részesülnek az Európai Szociális Alap juttatásaiban. Nagyon hálás lennék, ha ezt elmondanák a Tanácsnak.
a Bizottság tagja.(FR) Ez az utolsó alkalom, hogy gazdasági és monetáris ügyekért felelős biztosként lehetek itt, és igyekszem majd az önök álláspontját - ami egyben a sajátom is - képviselni az ECOFIN-Tanács felé. Nagyon fontosnak tartom, hogy egy ilyen helyzetben a strukturális alapokat és a kohéziós alapot a normál körülményekre tervezettől eltérő módon használják fel. Most pedig anyanyelvemen folytatom.
a Bizottság tagja.(ES) Egyetértek. Egyetértek a Verhofstadt úr által említett, az Európai Bizottság elnökének és az Európai Beruházási Bank elnökének küldött levelében leírt hat pont közül jó néhánnyal. Sok mindenben egyetértünk. Sok szempontból már most is azt csináljuk, amit a hat pontjában kér. Ezeket az első felszólalásomban meg is említettem.
Azonban azt csak a recesszió - euróövezeten belüli és azon kívüli, kelet-, közép- és nyugat-európai - hatásainak súlyosságát nem ismerők gondolhatják, hogy az európai eszközökkel elkerülhetőek a fájdalmas lépések. A válság súlyossága miatt tett meg például Írország olyan rendkívül nehéz lépéseket, és nem azért, mert a Nemzetközi Valutalap azt mondta, és nem is azért, mert Brüsszel kikényszerítette; azért, mert az ír hatóságok úgy ítélték meg, hogy így lehetett a lehető leghamarabb módosítani a gazdaság pályáját és visszaszerezni a válság előtti lendületet.
Aggódunk ezen intézkedések szociális hatásaival kapcsolatban - jómagam személyesen is - éppen annyira vagy talán jobban is aggódunk, mint a Parlament. Annyit elmondhatok, hiszen ez eddig sem volt titok, hogy a fizetésimérleg-eszköz alkalmazásával a Bizottság elérte, hogy a támogatott országok kormányai az eredetileg tervezettnél kevésbé radikális eszközöket alkalmazzanak. Ezt továbbra is folytatjuk majd. Igyekeztünk lehetőség szerint az állami költségvetéseket szinten tartani, hogy képesek maradjanak a társfinanszírozásra, mert különben ezen országokban nagyon káros hatásokkal járt volna egyes társfinanszírozást igénylő beruházások elmaradása.
Mindazonáltal már láthatóak a pozitív jelek, amit szintén fontos elmondani egy ilyen vitában. Ugyanezt 2008 októberében nem mondhattuk volna el. 2009 decemberében el kell mondanom, hogy vannak pozitív jelek, hogy látszik a fény az alagút végén, azokban az országokban is, amelyek leginkább megszenvedik a válságot, mint például Lettország, Litvánia, Észtország és Írország.
Még mindig nagy a bizonytalanság, és nagyon komoly akadályokat kell legyőznünk, de látszik a fény az alagút végén.
Amint a recessziónak vége, vajon minden visszaáll a régi kerékvágásba? Remélem, nem! Mivel most szólhatok utoljára a Parlamentben gazdasági és monetáris ügyekért felelős biztosként a gazdaságról, engedjék meg, hogy felsoroljak öt olyan gondolatot, amelyeket mindenképpen érdemes megvitatnunk, és nem szerepelnek Verhofstadt úr hat pontja között.
Először is a válság tapasztalatai alapján látható, hogy a közép- és kelet-európai országoknak kiegyensúlyozottabb növekedési modellre van szükségük. Nem építhetnek kizárólag a külföldi befektetésekből származó finanszírozásra. Sokan beszéltek ma a kis- és középvállalkozásokról, és egyetértek azzal, amit elmondtak. A kkv-k sem építhetnek kizárólag vagy majdnem kizárólag a külföldi bankokra, mert a pénzügyi rendszer működésének felügyeletében nagyon nehéz olyan felügyelő hatóságokat és pénzügyi politikát bevezetni, amely megfelel az ország érdekeinek, ha gyakorlatilag minden bank külföldi székhelyű és a stratégiai döntéseit a származási ország érdekei alapján hozza meg. De azt is el kell mondanom, hogy a külföldi bankok ezen országokban kiválóan viselkednek, ahogy azt korábban is elmondtam.
Emelni kell a strukturális alapok igénybevételének arányát. A jelenlegi pénzügyi tervben igen nagy összeget javasoltunk jóváhagyásra, és ezt az összeget a strukturális alapokon keresztül még a mostani pénzügyi terv időszakában fel lehetne használni. Sok esetben a tagállamok nem tudják felhasználni ezeket a forrásokat; ezen a téren van még mit javítani, hiszen van, ahol a kihasználatlan kapacitás évente a GDP 4%-ának felel meg. Évente tehát a GDP 4%-a és nem használják ki a forrásokat.
Sokkal több támogatást kell biztosítani az infrastruktúra integrációjára, és folytatni kell a vitát arról, hogy ezt hogyan tegyük. Vannak olyan akadályok a régióban, amiket még nem sikerült megfelelően leküzdeni a gazdasági területet és a termelést egyesítő infrastruktúrákkal, amelyek szorosabban összekapcsolhatnák a régiót Nyugat-Európával.
Végül a válság hatásait szociális kérdésekben jobban megérzik azok az országok, amelyekben nincs megfelelő szociális védelmi rendszer vagy jóléti állam. Ennek részben az az oka, hogy nem megfelelő a növekedés, a jövedelmek és az anyagi jólét szintje, de részben viszont az, hogy a válság előtti években egyes országokban az adópolitika mottója "a kevesebb több” volt, és egyszerűen nincs pénz az állami fellépésre, mert nincs elég adóbevétel. A jövőben erről sem szabad majd megfeledkezni.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Elena Oana Antonescu  
írásban. - (RO) Európa továbbra is a globális gazdasági válság hatásaival küzd, és a régi és a nemrég csatlakozó tagállamok gazdasági fejlettségének különbségei miatt a válságot a közép- és kelet-európai országok szenvedik meg a leginkább. A gazdasági válság felnagyítja ezeket a különbségeket és további nyomást helyez ezen országok kormányaira, amelyeknek a nehéz makrogazdasági körülmények mellett a válság szociális hatásait is kezelniük kell, miközben még a pénzügyi rendszer sebezhetőségével és a közegészségügyi és társadalombiztosítási rendszerek fenntarthatóságával kapcsolatos problémákat is kezelniük kell. Figyelembe véve ezeket a gazdaság- és szociálpolitikai korlátokat, remélem, hogy a Bizottság integrált tervet állít majd össze a régió sajátos problémáinak kezelésére. A tervnek támogatnia kell az érintett országok által a gazdasági és szociális egyensúly megőrzésére tett intézkedéseit. A közép- és kelet-európai országok a hazai problémák kezelésére az IMF-től, a Világbanktól és az Európai Uniótól is vettek fel hitelt. De az állami intézkedésekhez szükséges pénzügyi erőforrások nem állnak rendelkezésre a kívánt ütemben. Ezért azt kérem, hogy gyorsabban tegyék elérhetővé ezeket a forrásokat, és fogadjanak el egy, a régió gazdaságait támogató tervet.
Sebastian Valentin Bodu  
írásban. - (RO) Románia és Bulgária, az Európai Unió két legújabb tagállama a globális gazdasági recesszió minden káros hatásával szembesül részben a fejlett gazdaságú tagállamokhoz képest fennálló egyenlőtlenség miatt. A legutóbbi Eurobarometer-felmérés rámutat, hogy mindkét ország lakossága nagyon aggódik a gazdasági fejlődési kilátások és a válságnak a személyes szinten érezhető hatásai miatt is. De hagyjuk is az Eurobarometer-felmérés eredményeit: jön a tél közepe, most a válság hatása még súlyosabb lesz. A nemzeti kormányoknak kötelessége meghozni a lehető legjobb intézkedéseket, amelyekkel drámai szociális következmények nélkül átvészelhetik a telet. A Nemzetközi Valutaalap és az Európai Bizottság is segítette Romániát és Bulgáriát, mind pénzügyileg, mint szakmailag, bizonyos makrogazdasági mutatók meghatározásával. Az Európai Bizottság határozottabb részvétele a román és bolgár gazdaság stabilizálásában jótékony hatással lesz az egész Európai Unióra, ahol most nem engedhetőek meg a nagy egyenlőtlenségek. Az Európai Unió minden tagállamát érintik a válság különböző hatásai. Az viszont nyilvánvaló, hogy az új tagállamok nehezebb időket élnek át, mint a jobb állapotban lévő gazdasággal rendelkező régi tagállamok. A szolidaritás az Európai Unió alapértékei közé tartozik, és ezeket az erényeket gazdasági recesszió idején kell igazán megcsillogtatni.
András Gyürk
, írásban. - (HU) Az év elején örömmel nyugtáztuk, hogy az akkor bemutatott uniós gazdaságélénkítési csomag keretében több mint 3 milliárd eurót különítettek el energetikai fejlesztésekre. Az Európai Bizottság helyesen ismerte fel, hogy mind az alternatív szállítási útvonalak megteremtését, mind az energiahálózatok összekötését támogatni kell. Örömünkbe azonban némi keserűség vegyült. A konkrét támogatási összegeket átnézve ugyanis azt látjuk, hogy a támogatási csomag épp azt a közép- és kelet-európai régiót hanyagolja el, amely energiaellátásában a leginkább kiszolgáltatott. A belga-francia gáz-összeköttetés több támogatásban részesül, mint a kelet-közép európai összeköttetések. Miközben a belga-francia összeköttetés már a hetedik lesz a meglévő hat mellé, úgy az új tagországokban nagyon sokszor hiányzik ez a fajta infrastruktúra. A fentiek mellett az is elégedetlenséggel tölt el bennünket, hogy az energiahatékonysági fejlesztések teljesen kimaradtak a támogatási csomagból. Pedig épp ezen a területen lehetett volna legkönnyebben elérni a csomag fő célját, a munkahelyteremtést. Az említett hiányosságok miatt két dolgot kulcsfontosságúnak tartunk. Egyrészt a jövőbeni támogatási tervekben azokra a régiókra kell összpontosítani, ahol az energetikai beruházásoknak a legnagyobb hozzáadott értékük van. Másrészt, az uniós körökben sokszor emlegetett energiahatékonyság nem merülhet feledésbe a jövőbeni költségvetési döntések során. Különösen akkor, ha tudjuk: az energia hatékonyabb felhasználása már rövidtávon rendkívül látványos eredményeket hozhat.
Tunne Kelam  
írásban. - Gratulálok a Bizottságnak az európai gazdaságok megsegítésére tett erőfeszítéseihez. Az a tudat, hogy az EU segíti azokat az országokat, amelyeknek erre a legnagyobb szükségük van, biztosítja, hogy a válságból kilábalva erősebbek legyünk, mint azelőtt. Szeretném kiemelni a gazdasági, kereskedelmi és a munkaerő szabad mozgását korlátozó akadályok felszámolásának fontosságát. Az egységes európai piac integrációjának befejezését kell fő rövid távú céllá tennünk. Csak ez készíthet fel hatékonyan a jövőbeli válságok kezelésére. Az EU-ban az egyik legnagyobb motiváló tényező az euróövezethez való csatlakozás lehetősége. Az euró fontos ösztönzője a beruházásoknak és a gazdasági növekedésnek, és csökkenti az ország sebezhetőségét. Őszintén remélem, hogy hazám, Észtország sikeresen teljesíti majd az euróövezethez való csatlakozás feltételeit. Észtország külső adóssága a legalacsonyabbak közé tartozik Európában, és a gazdasági növekedés idején sikerült megfelelő tartalékokat képezni, amelyek segítségével most a válságot saját eszközeinkkel tudjuk kezelni. Emellett meg vagyok győződve arról is, hogy az európai alapok finanszírozásának és az euróövezethez való csatlakozás kilátásának hála a jövő év elejére számottevő mértékben sikerül majd csökkenteni a munkanélküliséget.
Wojciech Michał Olejniczak  
írásban. - (PL) Hölgyeim és uraim, több mint egy évvel az amerikai társadalmat szeptember 11. óta ért legnagyobb sokk, a Lehman Brothers csődjének bejelentése után sok új tapasztalattal gazdagodtunk. Ami az elmúlt 12 hónapban történt, az egyértelműen mutatja, hogy milyen tévesek voltak a neoliberális politika tézisei, és, mint ahogy szeptember 11., ez az eset is megváltoztatta a világlátásunkat. A gazdasági válság gyakorlatilag a világ minden részére kihatott, de, ami számomra a legfontosabb, sok millió európait érintett. A Világbank által néhány napja kiadott jelentés szerint nincs kétség afelől, hogy a kelet-európai EU-tagállamoknak segítségre van szüksége, és nem csak a belügyek területén. Ha a válság 11 millió, majd 2010 végéig további 23 millió kelet-európai és közép-ázsiai ember elszegényedésével járhat, akkor azt semmiképpen sem szabad közönyösen szemlélnünk. A pénzügyi támogatás a válság által leginkább sújtott országok számára létfontosságú, de a szellemi támogatás, a megfelelő szociális programok kidolgozása is az. A korábbi válságok alatt a családok megmenekülhettek azzal, hogy emigráltak vagy több állást vállaltak. A mostani válság globális, így ez a fajta megoldás lehetetlenné vált. Ahhoz, hogy az egy évvel ezelőtti eseményeknek ne legyenek további hatásai, lényegesen nagyobb európai forrásokat kell mozgósítani, célként kell kitűzni a foglalkoztatás elősegítését és meg kell erősíteni a nemzetközi együttműködést. Ezen intézkedések során mindig egyvalamire kell koncentrálni: a szociálpolitikára.
Czesław Adam Siekierski  
írásban. - (PL) A közép- és kelet-európai országok rendkívüli módon megszenvedték a gazdasági válságot. Sok országban zuhantak tavaly a gazdasági mutatók, és nem csak ebben a régióban. De azt is hangsúlyozni kell, hogy a különböző országok változó sikerrel kezelték a válság hatásait. A régióban ez egyértelműen Lengyelországnak sikerült a legjobban. Ahogy a vita alatt Almunia úr is elismerte, Lengyelország az egyetlen ország, amely elkerülte a recessziót, és az egész válság alatt pozitív növekedést mutatott. Annak dacára, hogy a régió gazdasági helyzete lassan stabilizálódik, érdemes belegondolni, hogy milyen intézkedésekkel lehetne visszaállítani a gazdasági növekedést és elkerülni a jövőben a hasonló viharokat. Rövid távon az érintett országok kormányainak határozottabb lépéseket kell tennie a válságból való kilábalás érdekében. A költségvetési kiadásokat egyensúlyba kell hozni, aktívan tenni kell a munkanélküliség és a társadalmi kirekesztés ellen és meg kell teremteni egyfelől az üzleti vállalkozások növekedésének feltételeit, másfelől pedig a keresletnövekedés feltételeit. A nemzeti szintű intézkedések mellett a külső segítség is ugyanilyen fontos. Az európai és nemzetközi pénzügyi intézményeknek különleges hitelforrásokat kellene nyújtaniuk a kis- és középvállalkozásoknak, illetve az infrastruktúra-projektek finanszírozására. Ezen intézkedések mindenképpen növelnék a foglalkoztatást és javítanák a szociális helyzetet. A legjobb hosszú távú megoldásnak az euró bevezetése és a kiegyensúlyozott, stabil növekedés feltételeinek megteremtése tűnik.
Csaba Sándor Tabajdi  
írásban. - (HU) Az elmúlt évben a válság elleni küzdelem az Európai Unióban elsősorban tagállami szinten, tagállami eszközökkel történt. Az uniós országok elsősorban nemzeti és nem közösségi szinten gondolkodtak, amikor a gazdaság élénkítéséről a vállalatok megsegítéséről és a munkahelyek megőrzéséről volt szó. Az esetek egy részében a minimálisan elvárható koordináció, egyeztetés és együttműködés is hiányzott. A nagyobb költségvetési mozgástérrel, erősebb gazdasággal rendelkező régi tagállamok olyan csomagokat állítottak össze, amelyek elsősorban a belső piacukra koncentrálnak, sokszor protekcionista, versenytorzító eszközöket alkalmaztak. Kirívó példája volt ennek a Nicolas Sarkozy francia elnök által a Peugeot konszernnek ajánlott támogatás, amelynek feltétele a franciaországi munkahelyek megőrzése volt, miközben a cég hatékonyabban termelő szlovéniai üzemében leépítéseket kellett végrehajtani.
Hasonló diszkrimináció tapasztalható a közép-európai és balti térség pénzügyi szektorával kapcsolatban, hiszen a nyugati anyavállalatok a mai napig elvonják a térségben működő leányvállalataiknál képződő profitot. A hitelhiány különösen súlyosan érinti a kis- és középvállalkozói szektort, amely a legtöbb munkahelyet biztosítja, és amely az exportpiacok és fejlődési lehetőségek beszűkülésével tömegesen bocsátja el a munkaerőt. A gazdasági válság így elkerülhetetlenül foglalkoztatási és szociális válságba fordul át. Az EU15-ök kormányától ezért ismételten azt kérem, tegyenek meg mindent a protekcionista lépések megakadályozására, és lépjenek fel a hazai bankok belső piaci elveket sértő magatartása ellen!
Iuliu Winkler
írásban. - (HU) A globális gazdasági válság eltérő hatással járt az Európai Unió különböző tagállamaiban. A közép- és kelet-európai új tagállamok bizonyultak a leginkább sebezhetőeknek. A valóság rámutatott arra, hogy az Európai Gazdasági Fellendítési Tervben foglalt eszközökhöz a tagállamok egyenlőtlenül jutottak hozzá. Azt is láthattuk, hogy az eurózóna tagállamai voltak a leginkább védettek a válsággal szemben. Nem véletlen, hogy a válság azokban a tagállamokban járt súlyosabb következményekkel, amelyek nem éltek a fellendítés eszközeivel, és amelyek nem tagjai az euróövezetnek. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével az Európai Unió kilépett az intézményi reform korszakából.
Most közös erőfeszítésre van szükség az Európai Unió kohéziójának növeléséhez. Ez elengedhetetlen feltétele annak, hogy az Unió megerősödve, meghatározó globális szereplőként kerüljön ki a válságból. A szociális és foglalkoztatási válság 2010-ben fogja leginkább éreztetni hatását, áldozatai pedig minden bizonnyal elsősorban az új tagállamok lesznek. Egy olyan gazdasági fellendítési tervre van szükség, amely ténylegesen egyformán hozzáférhető valamennyi tagállam számára, az euróövezethez csatlakozás feltételeit pedig rugalmasabbá kell tenni. Ezek kézenfekvő intézkedések egy erős Európa építéséhez, annak a félmilliárd európai polgár közösségeként, akik ugyanazokat az értékeket vallják, és akiket ugyanazok az eszmék vezérelnek.
