Тържествено заседание - Чешка република
Председател
Г-н Президент на Чешката република, бих искал сърдечно да ви приветствам с добре дошъл в Европейския парламент.
Václav Klaus
Президент на Чешката република. - (CS) Преди всичко бих желал да благодаря за дадената ми възможност да говоря в Европейския парламент, който е една от възловите институции на Европейския съюз. Макар че вече няколко пъти съм гостувал тук, досега не съм имал възможност да говоря на пленарно заседание. Поради това се радвам на възможността да го сторя днес. Избраните представители на 27 страни, с техния широк спектър на политически мнения и възгледи, са една уникална аудитория, също както и самият Европейски парламент е уникален и по същество революционен експеримент от повече от половин век, с опита си да подобри вземането на решения в Европа чрез прехвърляне на значителна част от процеса на вземане на решения от отделните държави към общоевропейските институции.
Идвам тук от Прага, столицата на Чешката република, историческото сърце на чешката държавност и важно средище за развитието на европейските идеи, европейската култура и европейската цивилизация. Дойдох тук като представител на чешката държава, която в различните си форми винаги е била част от европейската история, страна, която често е играла пряка и значима роля във формирането на европейската история и желае да продължи да прави това.
За последен път президент на Чехия говори пред вас от това място преди девет години. Това бе предшественикът ми на длъжността, Václav Havel, и това бе четири години преди присъединяването ни към ЕС. Преди няколко седмици чешкият премиер, Mirek Topolánek, също говори тук, този път като ръководител на страната, заемаща председателството на Съвета на ЕС. В речта си той се спря на конкретни теми, произтичащи от приоритетите на чешкото председателство, и проблемите, пред които сега са изправени страните от Европейския съюз.
Това ми позволява да се обърна към вас по теми от по-общ характер и да говоря за неща, които на пръв поглед вероятно не са толкова драматични, колкото сегашната икономическа криза, газовия конфликт Русия-Украйна или ситуацията в Газа. По мое мнение обаче, те са от абсолютно основополагащо значение за развитието на проекта за европейска интеграция.
След малко по-малко от три месеца Чешката република ще отбележи петата годишнина от присъединяването си към ЕС и ще направи това по достоен начин. Тя ще отбележи годишнината като страна, която, за разлика от някои други нови държави-членки, не се чувства разочарована по повод неосъществените очаквания за членството. В това няма нищо изненадващо и за него има рационално обяснение. Нашите очаквания бяха реалистични. Ние добре съзнавахме, че се присъединяваме към общност, създадена и съставена от хора, а не някаква идеална постройка, без реални човешки интереси, амбиции, мнения и идеи. Интересите и идеите могат да се видят на всяка крачка в Европейския съюз и така трябва да бъде.
Ние разглеждаме влизането си в ЕС, от една страна, като външно потвърждение на факта, че съумяхме относително бързо, за близо петнадесет години след падането на комунизма, отново да станем нормална европейска държава. От друга страна ние смятахме - и продължаваме да смятаме - шанса активно да се включим в процеса на европейската интеграция за възможност да спечелим от изгодите на една вече много интегрирана Европа, като в същото време допринасяме със своите идеи за процеса. Поемаме своя собствен дял от отговорността за развитието на Европейския съюз и именно с това предвид поехме нашето председателство на Съвета на Европейския съюз. Твърдо съм убеден, че първите шест седмици от нашето председателство убедително доказаха отговорния ни подход.
Бих искал също да повторя на висок глас и много ясно, тук на този форум, също и за тези от вас, които не знаеха или не искаха да знаят, убеждението си, че за нас нямаше и няма алтернатива на членството в ЕС и че няма значимо политическо движение в страната ни, което да може или да иска да подкопае тази позиция. Поради това наскоро бяхме неприятно изненадани от повтарящите се и засилващи се нападки срещу чехите, основани на напълно безпочвеното предположение, че се стремим към интеграционен проект, различен от този, в който се включихме преди шест години. Това не е така.
Гражданите на Чешката република приемат като даденост, че европейската интеграция е необходима и важна мисия, която, общо казано, те разбират по следния начин. Първо, това е отстраняване на препятствията, които са ненужни и вредни за човешката свобода и благоденствие, затруднявайки движението на хора, стоки и услуги, идеи, политически философии, световни мнения, културни гледни точки и поведенчески модели, които с течение на времето се бяха образували между различните европейски страни поради много и различни причини и, второ, полагане на съвместни грижи за обществените активи, които са важни за целия континент, или такива проекти, които не могат да се реализират ефективно само на база двустранни споразумения между две или повече съседни европейски страни.
Усилието за постигане на тези две цели - премахването на препятствията и правенето на рационален избор по въпросите, които следва да се решават на европейско равнище - не е и никога няма да бъде приключено. Различните препятствия и пречки все още си остават и определено на равнище Брюксел се вземат повече решения, отколкото би трябвало да бъде в идеалния случай. Със сигурност това е в повече, отколкото хората от различните държави-членки желаят. Вие със сигурност добре съзнавате това, госпожи и господа. Поради това бих искал реторично да запитам дали сте сигурни всеки път, когато гласувате, че вземате решение по въпрос, който трябва да се решава в този Парламент, вместо по-близо до гражданите, с други думи в отделните европейски държави? Другите потенциални отражения на европейската интеграция също фигурират в днешната политически правилна реторика, но те често са от вторично естество и нямат отношение. Те повече са свързани с амбициите на професионалните политици и свързаните с тях хора, отколкото с интересите на обикновените граждани на държавите-членки.
По-горе казах, че за чехите нямаше и няма алтернатива на членството в ЕС - и се радвам да наблегна и да подчертая това - но е само половината от това, което бих искал да кажа. Другата половина е напълно логичното твърдение, че по отношение на методите и формите на европейската интеграция съществува набор от алтернативи, също както е имало и през изминалия половин век. Историята няма крайна точка. Да се твърди, че статуквото - с други думи, сегашната институционална уредба в ЕС - е догма завинаги извън критика, е грешка, която за съжаление продължава да се разпространява, дори и да е в пряк конфликт и с рационалното мислене, и с характера на цялото историческо развитие през повече от две хиляди години европейска цивилизация. Предположението, че един "все потесен Съюз", с други думи все по-дълбоката политическа интеграция между държавите-членки, се явява единственият възможен и правилен път за развитие на Европейския съюз, е аналогична грешка, постулирана a priori и поради това по подобен начин е извън критика.
Нито статуквото, нито постулатът, че все позадълбочаващата се интеграция носи безспорни изгоди, не могат или не трябва да се разглеждат като свещени крави от нито един европейски демократ. Неприемливо е те да бъдат налагани от лица, които се смятат, ако цитираме известния чешки писател Милан Кундера, за "пазителите на ключовете" към европейската интеграция.
Нещо повече, очевидно е, че институционалната уредба на ЕС не е самоцел, а средство за постигане на реални цели. Тези цели са съответно лична свобода и набор от икономически мерки, които ще донесат благоденствие. Иначе казано, пазарна икономика.
Гражданите на всички държави-членки със сигурност искат тези неща, но за 20 години след падането на комунизма многократно се потвърди, че те се желаят повече и за тях се полагат повече грижи от тези народи, които са познавали тирания през голяма част от двадесети век, и тези, които са страдали от последиците на нефункционална, централно планирана и ръководена от държавата икономика. Тези народи съвсем оправдано са по-чувствителни и по-наясно с прояви и тенденции, които свидетелстват за цели, различни от свобода и благоденствие. И тези народи включват гражданите на Чешката република.
Сегашната система на вземане на решения в ЕС се различава от исторически опитаните и изпробвани форми на парламентaрна демокрация. При една нормална парламентарна система има група, подкрепяща управлението, и друга, подкрепяща опозицията. Освен ако греша обаче, случаят в Европейския парламент не е такъв. Тук съществува само една алтернатива, а тези, които посмеят да разгледат и други алтернативи, се обявяват за врагове на европейската интеграция. В моята част от Европа ние до сравнително неотдавна живеехме в политическа система, където не се допускаха алтернативи и поради това не съществуваше парламентарна опозиция. Научихме от горчив опит, че където няма опозиция, няма свобода. Затова политически алтернативи трябва да съществуват.
Това не е всичко. Отношението между гражданите на различните държави-членки на ЕС и техните представители в ЕС не е нормалното отношение между гласоподавателите и политиците, които ги представляват. Между гражданите на ЕС и техните представители има по-голяма дистанция, отколкото в случая на отделните държави-членки, и то не само в географския смисъл на думата. Това често се отбелязва по различни начини: демократичен дефицит, пропуски в демократичната отчетност в ЕС, вземане на решения не от избрани, а от подбрани представители, бюрократизация на вземането на решения и т.н Предлаганите промени в статуквото, съдържащи се в отхвърлената европейска конституция или в не много различния Лисабонски договор, само задълбочават този дефект.
Тъй като няма европейски демос, европейска нация, този дефект не може да бъде отстранен със засилване на ролята на Европейския парламент. Това само би влошило проблема и би довело до това гражданите на държавите-членки да се почувстват дори още по-отчуждени от институциите на ЕС. Решението не е в опитите да се вдъхне нов живот в сегашната форма на европейската интеграция или в опитите да се потисне ролята на държавите-членки в името на едно ново европейско гражданско общество от много култури и много нации. Това са опити, които са се проваляли в миналото, защото не се явяват естествено историческо развитие.
Боя се, че опитите да се ускори и задълбочи интеграцията и да се измести вземането на решения, влияещо върху жизненото равнище на гражданите на държавите-членки, все повече и повече към едно европейско равнище, може да има последици, застрашаващи всичко положително, постигнато в Европа през последния половин век. Ето защо нека не подценяваме опасенията, изпитвани от много граждани на държавите-членки, поради това че решенията, които влияят върху живота им, ще се вземат на друго място и без тяхно участие и че способността им да влияят на процеса на вземане на решения е много ограничена. Успехът на ЕС до момента се дължи, наред с другото, на факта, че мнението и гласът на всяка държава-членка има една и съща тежест при гласуването и така не може да бъде игнориран. Нека не допуснем да настъпи положение, в което гражданите на държавите-членки живеят с примиреното чувство, че проектът ЕС не е техен собствен, че се развива не както те биха искали и че са длъжни просто да се примирят с него. Много лесно и много бързо би могло да се окаже, че отново живеем при условия, които вече свикнахме да разглеждаме като част от миналото.
Това е също тясно свързано с въпроса за благоденствието. Трябва открито да се каже, че сегашната икономическа система на ЕС включва ограничители за пазара и постоянно засилване на една централно контролирана икономика. Макар че историята ни е дала изобилни доказателства, че този път не води до никъде, отново вървим по него. Нивото на ограниченията върху спонтанността на процесите на пазара и нивото на политическа регулация на икономиката постоянно нараства. Това развитие наскоро допълнително бе подсилено с неправилните тълкувания за причините на сегашната финансова и икономическа криза, приписвайки я на пазара, вместо на истинската причина, която бе, обратно, политическа манипулация на пазара. Пак е необходимо да се припомни историческият опит на моята част на Европа и поуките, които извлякохме.
Мнозина от вас със сигурност знаят името на френския икономист от XIX век, Фредерик Бастиа, и неговата знаменита "Петиция от производителите на свещи", която и днес е широко известен стандартен текст, илюстриращ абсурдността на политическата намеса в икономиката. На 14 ноември 2008 г. Европейската комисия одобри истинска петиция от производителите на свещи, а не само съчинение в стил Бастиа, и наложи 66 % данък върху свещите, внасяни от Китай. Не можех да повярвам, че едно 160-годишно литературно есе е станало реалност, но именно това се случи. Неминуемата последица от въвеждането на такива мерки в широк мащаб е, че Европа ще изостане икономически и че икономическият растеж ще се забави или дори ще спре. Единственото спасение е в либерализацията и дерегулацията на европейската икономика.
Казвам това, защото съм загрижен за демократичното и процъфтяващо бъдеще за Европа. Опитвам се да ви напомня за основните принципи, върху които е била изградена европейската цивилизация в течение на векове и хилядолетия. Принципите, чиято валидност няма срок и са универсални и които, поради това, трябва и сега да важат в днешния ЕС. Твърдо вярвам, че гражданите на различните държави-членки искат свобода, демокрация и икономическо процъфтяване.
Най-важното нещо в този момент е безспорно да се направи необходимото да не приравним откритото обсъждане на тези въпроси към атака срещу самата идея на европейската интеграция. Винаги сме вярвали, че имайки възможността да обсъждаме тези сериозни въпроси, да бъдем чути, защитата на правото на всеки да предлага алтернативи на единствено вярното мнение, независимо колко сме несъгласни с тях, е точно този вид демокрация, от който бяхме лишени четири десетилетия. Ние, които не по своя воля прекарахме по-голямата част от живота си като странични свидетели на това как свободният обмен на идеи е основната предпоставка за една здрава демокрация, вярваме, че тази предпоставка ще бъде взета под внимание и спазена също и в бъдеще. Това е възможност и незаменим начин ЕС да бъде направен по-свободен, по-демократичен и по-процъфтяващ.
Председател
Госпожи и господа, гн Президент, вие пожелахте да се обърнете към Европейския парламент. С радост удовлетворихме желанието ви. Г-н Президент, в един Парламент от миналото със сигурност не бихте имали възможност да изнесете тази реч.
(Ръкопляскания)
Благодаря на съдбата, че живеем в европейска демокрация, в която всички можем да изразяваме мненията си.
(Ръкопляскания и оживление)
Госпожи и господа, ние сме едно европейско семейство и, както във всяко семейство, има различни мнения. Г-н Президент, съгласен съм с вас, когато - искам да направя само малки бележки, но се чувствам длъжен да го сторя - когато казвате: ние сме човешка общност. Човешката общност се характеризира с това, че има предимства, силни страни, недостатъци и слаби страни. Заедно трябва да увеличим силните страни и да изкореним слабите. Съгласен съм с вас и когато казвате, че трябва да се запитаме дали всяко решение, което вземаме, не би могло да се вземе другаде. Да, но и нашите национални столици също трябва да се запитат дали много от решенията не би трябвало да се вземат в нашите провинциални градчета и общини, вместо на национално равнище.
(Ръкопляскания)
Позволете ми да направя една последна бележка във връзка със собственото разбиране на нашия Парламент: благодарим ви за признанието, че Европейският парламент е важна институция. Ако не бяхме толкова влиятелни, нямаше в момента да сме автор на проектите в 75 % от случаите и нямаше да сме съавтор на проектите в почти 100 % от случаите във връзка с Лисабонския договор и това би било, фактически, положение, при което решенията в Европа биха се вземали с бюрократични средства. Обаче сега Европейският парламент е този, който решава.
(Продължителни ръкопляскания)
Благодаря ви, г-н Президент, за вашето посещение. То бе израз на разнообразието на мненията ни в Европа и на нашата европейска демокрация, а в една демокрация в крайна сметка мнозинството се взема под внимание. Призовавам всички ни да продължим заедно да се застъпваме за тази демокрация, за Европа, за единство и за мир.
(Овации с изправяне на крака)
