A lengyelországi hajógyárak reformprogramja (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a lengyelországi hajógyárak reformprogramjáról szóló bizottsági nyilatkozat.
Marek Siwiec
(PL) Elnök asszony, szeretném tájékoztatni Önt, hogy egy lengyel szakszervezeti küldöttség foglal helyet a karzaton. Szeretnék követni a vitát. A küldöttség tagjai közé tartoznak a gdański, a gdynia és a szczecini hajógyár képviselői. Arra szeretném kérni Önt, hogy üdvözölje lengyel barátainkat.
Elnök
Köszönöm Siwiec úr; örömmel üdvözöljük a küldöttséget.
Neelie Kroes
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, a Bizottság tisztában van a lengyel hajógyárak történelmi jelentőségével, éppen ezért nagyon keményen dolgoztunk azon, hogy olyan megoldást találjunk, amely lehetővé teszi az ágazat olyan módon történő szerkezetátalakítását, hogy az érintett régiók számára is megélhetést biztosítson. Ahhoz azonban, hogy életképes megoldást találjunk, a lengyel hatóságok együttműködésére is szükségünk van. Hogy egészen világosan fogalmazzak, az említett esetekben az állami támogatásokkal kapcsolatos vizsgálat már körülbelül négy éve tart.
A vizsgálat a szczecini, gdyniai és gdański hajógyár számára nyújtott jelentős összegű működési támogatást érinti. Ha nem számítjuk be a 2002-től egészen mostanáig biztosított állami garanciákat, a gdyniai hajógyár a lengyel államtól - azaz a lengyel adófizetőktől - körülbelül 167 000 EUR összegű támogatást kapott munkavállalónként. Azaz évente hozzávetőleg 24 000 EUR jutott egy munkavállalóra, és ez azt jelenti, hogy az egy munkavállalóra számított támogatás legalább kétszerese a lengyel munkavállalók éves átlagjövedelmének.
Ha nem számoljuk az állami garanciákat, a gdyniai és szczecini hajógyár 2002-től összesen körülbelül nettó 700 millió EUR, illetve nettó 1 milliárd EUR összegű támogatásban részesült.
Az említett pénzösszegek ellenére a hajógyárak és a munkavállalók jövője továbbra is bizonytalan. Szeretném kihangsúlyozni, hogy valójában ez aggaszt engem. Úgy gondolom, hogy a munkavállalók jövőjével foglalkoznunk kell. Elkerülték a fájdalmas, de szükséges szerkezetátalakítást, amelyet például a német és a spanyol hajógyárak végrehajtottak, és amelyre jelenleg Málta is készül.
Az elmúlt négy évben a Bizottság ajtaja mindig nyitva állt az egymást követő lengyel kormányok előtt. Elég sok miniszterrel és miniszterelnökkel találkoztam a különböző lengyel kormányokból. Újra és újra megpróbáltunk megállapodásra jutni, és sajnos - és ezt szomorú szívvel mondom - a lengyel hatóságok nem használták ki ezeket a lehetőségeket.
Idén júliusban a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a legutóbbi szerkezetátalakítási tervek nem biztosítják a hajógyárak életképességét, de most is tudatában van annak, hogy a hajógyárak kérdése mennyire fontos a lengyel gazdaság és társadalom szempontjából, így a Bizottság rugalmasságot tanúsított és újabb két hónapot adott, hogy az új végleges terveket legkésőbb szeptember 12-ig benyújtsák.
Nyáron a Bizottság szolgálatai végig folyamatosan rendelkezésre álltak és visszajelzéseket adtak a lengyel hatóságoknak a benyújtott tervezettel kapcsolatban. Most már én is alaposan tanulmányoztam a lengyel hatóságok által szeptember 12-én benyújtott szerkezetátalakítási terveket. Sajnos, nem tudom, hogyan vonhatnám le azt a következtetést, hogy ezek a felülvizsgált végleges tervek biztosítani fogják a hajógyárak életképességét. A tervek valójában szükségessé teszik, hogy a jövőben még több közpénzt pumpáljanak a hajógyárakba, beleértve a napi működési támogatást.
Azt is ki kell hangsúlyozni, hogy a szeptember 12-én benyújtott szerkezetátalakítási tervek - és én a lengyel kormány terveiről beszélek - körülbelül 40%-os leépítést írnak elő. Ezek az áldozatok azonban még mindig nem jelentenék azt, hogy a megtartott munkavállalóknak jobb kilátásai lennének a fenntartható foglalkoztatás tekintetében, mivel igen valószínű, hogy a hajógyárak nem lesznek életképesek, és továbbra is állami támogatásra lenne szükségük a lengyel adófizetők rovására.
Ez elfogadhatatlan megoldás. Elfogadhatatlan az EU versenyjoga szempontjából, de a hajógyárak jövőjére nézve is. Elfogadhatatlan a munkavállalók és általánosságban a lengyel gazdaság szempontjából. Ezért a helyzet jelenlegi állása szerint nem tudom elképzelni, hogyan lehetne elkerülni, hogy a gdyniai és szczecini hajógyárakkal kapcsolatban kedvezőtlen álláspontot fogadjunk el.
A Bizottságnak azonban nem szokása, hogy csak úgy "nem”-et mondjon. Serényen dolgoztunk azon, hogy segítsünk a lengyel hatóságoknak abban, hogy olyan megoldással álljanak elő, amely üzleti szempontból életképes jövőt, valamint fenntartható munkahelyeket biztosítana a gdański, gdyniai és szczecini gazdasági központ számára.
E forgatókönyv szerint a gdyniai és szczecini hajógyár vagyonát piaci értéken több csomagban értékesítenék. A vagyonértéket egy nyílt, feltétel nélküli és megkülönböztetéstől mentes pályázati eljárást követően csomagokba osztanák; a megmaradó holding pedig a vagyon eladásából származó bevételeket a többéves támogatás visszafizetésére használná fel, majd felszámolásra kerülne, és ezt követően az eszközállományt átvevők gyorsan újra tudnák kezdeni a gazdasági tevékenységet a hajógyárakban azon teher nélkül, hogy a hajógyáraknak több éve nyújtott hatalmas összegű állami támogatást vissza kellene fizetniük. Ez esetben még több embert alkalmazhatnának újra, mint ha a december 12-i szerkezetátalakítási terveket hajtanák végre.
Csak feltételezni tudom, hogy bármely befektető, amely hajlandó átvenni a hajógyárakat - vagy legalábbis az esedékes tartozások egy részét - még boldogabb lenne, ha adósságmentesen szerezné meg a legfontosabb termelési eszközöket, majd versenyképes és fenntartható fejlesztést végezne. A végeredmény valószínűleg két szempontból lenne kedvező: egyrészt kevesebb munkavállalót kellene elbocsátani, mint ahogy azt a lengyel hatóságok által benyújtott szerkezetátalakítási terv előírja, másrészt a hajógyárak eszközállományát megvásárlók által újraalkalmazott munkavállalóknak az életképes vállalkozások keretén belül sokkal biztosabb kilátásai lennének a foglalkoztatás tekintetében, mert megszűnne a múltbeli adósságok által okozott teher.
Ez a megoldás, amely összhangban lenne az "Olympic Airways” legutóbbi esetével, lehetővé tenné a hajógyárakban a gazdasági tevékenységek teljes újraindítását, ami az ottani munkavállalók számára is előnyös lenne.
A Bizottság felvetette ezt a lehetőséget a lengyel hatóságoknak. Ezt többször is megtettük, és őszintén remélem, hogy a hatóságok kihasználják a rugalmasságunkat arra, hogy konkrét javaslatot terjesszenek elénk. A lengyel hatóságok és a Bizottság tisztviselői szakmai megbeszéléseket folytatnak az "Olympic Airways” esetében alkalmazott megoldásnak a gdyniai és a szczecini hajógyárakban való lehetséges végrehajtásával kapcsolatban.
Ami Gdańskot illeti, úgy gondolom, hogy ha mindkét fél továbbra is rugalmas és jó szándékú lesz, jó esély van arra, hogy kedvező végeredmény szülessen. Nyilvánvalóan a következőt fogják kérdezni tőlem: miért alkalmazunk ilyen megközelítést Gdańsk esetében? Ennek két oka van: először is Gdańskot már eladták egy magánszereplőnek, aki friss, nem az adósságszolgálathoz szükséges pénzösszegeket fektetett be, másodszor, ennek a hajógyárnak a korábbi támogatással kapcsolatban sokkal kevesebb tartozása van, mint a gdyniai és a szczecini hajógyárnak.
A Bizottság részéről mi már közöltük álláspontunkat a lengyel hatóságokkal az állami támogatással kapcsolatos EK-szabályok teljesítéséhez szükséges kompenzáló intézkedések megállapítása kapcsán. Mivel a hajógyár korábban kevesebb támogatásban részesült, e tekintetben megtehetjük, hogy ne legyünk olyan kemények. A Bizottság nyitottságának ellenszolgáltatásaként a lengyel hatóságoknak most már be kell nyújtaniuk a Gdańskra vonatkozó szerkezetátalakítási terv tervezetét annak érdekében, hogy meg lehessen vitatni a rendezetlen kérdéseket, eddig azonban - sajnálattal jegyzem meg - nem érkezett hozzánk ilyen terv, és rendkívül fontos, hogy a lengyel hatóságok gyorsan benyújtsák a tervezetet.
Ezenkívül a lengyel kormány támogatást kérhet az európai globalizációs alkalmazkodási alapból; e kérelem valószínűleg sikeres lesz. A beavatkozás mértéke attól függ, hogy a lengyel kormány milyen összegű társfinanszírozásra hajlandó, mivel az európai globalizációs alkalmazkodási alap legfeljebb a költségek 50%-ához biztosít társfinanszírozást.
A Bizottság eddig elvégzett elemzése alapján az európai globalizációs alkalmazkodási alap által nyújtott, egy főre jutó támogatás 500 EUR és 10 000 EUR között mozgott, amely mellé a tagállamoknak ugyanilyen összegű finanszírozást kellett biztosítaniuk.
Végezetül elmondhatom, hogy a Bizottság nyitott volt az említett esetek vizsgálata során és jelentős rugalmasságról tett tanúbizonyságot. Minden tőlünk telhetőt megtettünk, és továbbra is együtt fogunk működni a lengyel hatóságokkal, hogy olyan gazdaságilag életképes, társadalmi szempontból pedig fenntartható megoldást találjunk, amely összhangban áll az EK versenyjogával és a közösségi joggyakorlattal.
Most a lengyel hatóságoknál van a labda. A hajógyárak és a munkavállalók jövője attól függ, hogy a lengyel hatóságok mennyire hajlandóak együttműködni a Bizottsággal, hogy az általam korábban vázolt keretek között gyorsan kedvező megoldást találjunk.
Elnök
A képviselőkhöz szeretnék fordulni és a fegyelmezettségükre és a felelősségérzetükre szeretnék hatni, mert nagyon szorosak a határidők. Ma este nagyon sok napirendi pont áll előttünk, így arra kérném Önöket, hogy pontosan tartsák be a rendelkezésükre álló időt.
Jerzy Buzek
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, Kroes biztos asszony, köszönöm, hogy ma megjelent itt, és hogy foglalkozik a hajógyárak ügyével. A felszólalása végén elhangzott pozitív megjegyzést is köszönöm.
Természetesen elismerjük a verseny elvét, és azt szeretnénk, hogy az európai vállalkozások nyereségre tegyenek szert és tisztességes bért fizessenek a munkavállalóknak. A lengyel hajógyáraknak már hosszú ideje nehézséget okoz az említett elvek alkalmazása. A Bizottságnak a hajógyárakkal kapcsolatos kedvezőtlen határozata azonban most azzal a következménnyel jár, hogy a gyárak csődbe mennek, és ezt a helyzetet nehéz elfogadni.
Elfogadjuk, hogy a csőd káros gazdasági és társadalmi következményei regionálisak vagy legfeljebb nemzeti szintűek lennének, valamint hogy az Európai Unió jelenleg a globális válság problémájával is foglalkozik. Nincs értelme azonban, hogy a lengyel hajógyárak és munkavállalók helyzetét összekössük az általános gazdasági visszaeséssel. Az európai és a lengyel hajógyártó ágazat megérdemli, hogy megmentsük. Ezért nem tudom elfogadni a kedvezőtlen határozatot, és a döntés elhalasztását kérem, hogy a lengyel kormánynak és a befektetőknek legyen ideje a cselekvésre. Tehát pozitív jelzésre várunk az Európai Bizottság részéről. Először is ez lehetővé tenné, hogy a szóban forgó vállalkozások a szerkezetátalakítás időszaka alatt is aktívan működő hajógyárak legyenek. Ha a privatizáció következtében a hajógyári struktúra szétesik, lehetetlenné válik a hajógyártó ipar megújítása. Másodszor kedvező kimenetel esetén a hajógyári munkások megtarthatnák munkahelyüket vagy számukra megfelelő új munkahelyet találhatnának, ugyanakkor a termelés és a foglalkoztatás folyamatos maradna.
Harmadszor, ezen időszak során csekély támogatásra lenne szükség a termelés fenntartásához és annak biztosításához, hogy a változások tartósak legyenek. Érdemes lenne megtalálni a helyzet optimális megoldását, és határozott meggyőződésem, hogy Kroes biztos asszony és a Bizottság hozzá fog járulni ehhez.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony! Képviselőcsoportom kérte, hogy sor kerüljön erre a vitára Önnel, biztos asszony, mert tulajdonképpen szinte semmiben nem értünk egyet Önnel. A jelenlegi a világgazdasági helyzetben nem fordíthat hátat és nem mondhatja azt, hogy csupán azért, mert bizonyos szabályozási feltételek nem teljesültek, a hajógyárakat be kell zárni. Ha most bezárják ezeket a hajógyárakat, ebben a gazdasági helyzetben, ahogy azt Ön is említette, az egész régió gazdasági katasztrófahelyzetbe kerül, és ez tovább folytatódik. Ezért a lengyel kormánynak - a Bizottságnak és a Parlamentnek is - több időre van szüksége. Ilyen feszült gazdasági helyzetben nem lehet egyszerűen csak azt mondani, hogy "bizonyos feltételek nem teljesültek, ezzel az ügy lezárult”.
A második észrevételem a következőkhöz kapcsolódik: az az érvelés, hogy minden egyes munkahelyre 24 000 eurót költünk, még megjárja, de hadd mondjak Önnek valamit: korábban egy német város polgármestere voltam, ahol működött egy szénbánya, majd azt mondták, hogy túl sok pénzt költünk a munkahelyekre, így a bányát bezárták. 20 évbe került - 20 évbe! -, amíg az elvesztett munkahelyek felét visszaszereztük. Ez azon lengyel városokban sem lesz másképp, ahol hajógyárak vannak. Ha ma Ön azt mondja, hogy mindennek vége, legalább két évtizedbe fog kerülni a régió helyreállítása.
Ezért kell az erőfeszítéseket arra összpontosítani, hogy a hajógyárak tovább működjenek, nem pedig arra, hogy bezárásra kerüljön a sor. Felkérem mind a Bizottságot, mind a lengyel kormányt - valamint kollégáimat a képviselőcsoportban -, hogy tegyenek meg mindent mindhárom lengyel hajógyár fennmaradása érdekében. Ez az egyik döntő fontosságú dolog, amit kérni szeretnénk Önöktől.
Ha a lengyel hatóságok nem dolgoztak elég gyorsan, ha a cselekvési tervek, az üzleti tervek - ahogy azt Ön is említette, Kroes asszony - még nem állnak rendelkezésre, akkor a következőt kérdezem Öntől: a lengyel hajógyári munkásokat kell büntetni azért, mert bizonyos hatóságok, illetve a kormány nem végezte el a feladatát? Ön többé-kevésbé a következőt mondja: a munkavállalók fizetik meg az árát annak, hogy a kormány, illetve a közigazgatás részéről hiányosságok tapasztalhatók, és ez teljességgel elfogadhatatlan.
Tehát nagyon jó, hogy igénybe lehet venni az európai globalizációs alkalmazkodási alapot, de mobilizálni kell az alapot, hogy gyakorlati segítséget tudjunk nyújtani a gyárak fenntartásához, megőrizve ezáltal a lengyel hajógyártó ipar versenyképességét.
Ez azon szociáldemokraták számára is fontos kérdés, akik nem Lengyelországból érkeztek, és éppen ezért szólalok fel ebben a vitában. A lengyel hajógyárak, az olyan helyszínek, mint Gdańsk és Szczecin, mindnyájunk számára a lengyelek diktatúra elleni demokratikus küzdelmének fontos szimbólumai voltak. Ez egy újabb ok arra, hogy ne kerüljön sor e hajógyárak bezárására.
Janusz Onyszkiewicz
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, a lengyel hajógyárak problémája nem új keletű. Több év alatt alakult ki. Az egymást követő kormányoknak sajnos nem sikerült megfelelő megoldást találniuk erre a problémára. Hogyan történhetett ez? Ez a hely és idő nem alkalmas ennek a konkrét kérdésnek a megvitatására. A felelősöket a lengyel demokratikus eljárásoknak megfelelően felelősségre fogják vonni.
Most azonban nehéz helyzetben vagyunk. Érthető, hogy a Bizottság nem hagyhatta figyelmen kívül a cselekvésképtelenséget. Másrészt hangsúlyoznunk kell, hogy a különböző forgatókönyveknek más-más költségvonzata van. A helyzet javításával kapcsolatos azon lehetőség, hogy de facto kijelentjük, hogy a hajógyárakat be kell zárni, nyilvánvalóan súlyos következményekkel jár. Mindenekelőtt munkahelyek fognak megszűnni. Az érintett munkavállalók alkalmazására a jövőben ismét sor kerülhet, de addig nagy bizonytalansággal és komoly nehézségekkel kell szembenézniük.
Ezenkívül figyelembe kell vennünk egy másik tényezőt. Nem akarok olyan kérdésekre visszatérni, amelyek már korábban szóba kerültek, de a lengyel hajógyárak bezárásának ügye és az előttünk álló nehéz időszak kérdése éppen az európai parlamenti választások idején vetődött fel. Igen sajnálatos lenne, ha ezeket a döntéseket érvként hoznák fel azon emberek - sajnálatos módon Lengyelországban is elég sokan vannak -, akik még mindig ellenzik az európai uniós tagságunkat.
Ezért a Bizottsághoz szeretnék folyamodni, hogy Gdańsk vonatkozásában legyen minél rugalmasabb. Természetesen Lengyelországban mi is tenni fogunk annak biztosítása érdekében, hogy a lengyel kormány szintén határozottan és rugalmasan cselekedjen.
(Taps)
Elisabeth Schroedter
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, biztos asszony, a Zöldek/az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja nevében felkérem a Bizottságot, hogy segítse elő a hajógyárak jövőjének biztosítását.
Most nem rövid távú szerkezetátalakításról van szó, ahogy az a nyugati országokban gyakran előfordul. Nem hagyhatjuk figyelmen kívül, hogy ezek a hajógyárak még a múltból származó súlyos terheket hurcolnak - nem csupán az állam-szocialista gazdaság terhét, hanem a csatlakozási folyamat során elkövetett hibák terhét, amely folyamatban a Bizottság nem vette figyelembe, hogy ez az ország nehéz átalakulási folyamaton ment keresztül, és akkoriban nem reális követelményeket írt elő Lengyelország számára, amelyek társadalmi és gazdasági szempontból nem a megfelelő fejlődés irányába vitték az országot. Ezek olyan hibák voltak a csatlakozási folyamat során, amelyekért Önöknek is felelősséget kell vállalniuk.
Ezért most teljesen értelmetlen az állami támogatás megtagadása és a munkahelyek megszüntetése, majd az európai globalizációs alkalmazkodási alap felhasználásával támogatást nyújtani az elbocsátott munkavállalók számára. Pillanatnyilag mi értelme van a munkanélküliek támogatásának? Ennek következtében a helyi lakosok rendkívül csalódottak lennének, és az EU lenne a felelős. Több értelme van annak, hogy elkezdjük az említett hajógyárak megfelelő fejlesztését, hogy a három város, Szczecin, Gdańsk és Gdynia számára fenntartható jövőt biztosítsunk. Ez egy olyan lehetőség, amelyet támogatnunk kell, és nem csak utólag okoskodni. Ebben az esetben én ezt az egyetlen választási lehetőséget látom.
A Bizottság szempontjából az egyetlen lehetőség azt mondani, hogy lesz állami támogatás, de azt akarjuk, hogy az állami támogatás keretében kerüljön sor a munkahelyek környezetvédelmi vonatkozású modernizációjára, hogy hosszú távú jövőt garantálhassunk a városok számára, valamint hogy biztosítsuk, hogy ott a munkavállalók megfelelő hosszú távú munkahelyekkel rendelkezzenek.
Adam Bielan
a UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, az Európai Parlament székhelyét, ahol jelenleg tartózkodunk, a francia-német megbékélés szimbólumának tartják. Ez az egyetlen oka annak, hogy az Európai Parlament két székhelyet tart fenn -, egyet Brüsszelben és egyet Strasbourgban -, amelyek alkalmasak plenáris ülések tartására. Az európai adófizetők több százmillió eurót fizetnek ezért évente.
A lengyel hajógyárak, különösen a gdański hajógyár, a kommunista kormány elleni küzdelem szimbólumának számítanak. A vasfüggöny lebomlását jelképezik, amely két részre osztotta Európát. Ez az oka annak, hogy az Európai Parlament épületei előtt található zászlórudakat, ahova kitűzik a tagállamok lobogóit, a gdański hajógyárban készítették. Ezzel köszönetet mondunk a lengyel hajógyári munkások hősies tetteiért, akik egy újraegyesített Európáért küzdöttek, azért, hogy ma itt gyűlhetünk össze. Ezek az emberek megérdemlik, hogy tiszteljük őket, méltóságteljes életet és tisztességes megélhetést érdemelnek.
A hajógyárak bezárása, amit az Európai Bizottság javasol, több ezer szakképzett munkavállaló embertelen elbocsátását jelenti, ezenkívül további nyolcvanezer ember veszíti el megélhetési forrását. Ez tömeges gazdasági migrációt idézhet elő. A lengyel hajógyári munkások nem akarják, hogy ez bekövetkezzen, szülőföldjükön szeretnének maradni és korszerű, nyereséges hajógyárakban dolgozni.
Ezért most Kroes biztos asszonyhoz fordulok - ne romboljuk le ezt a hatalmas potenciált. Adjunk esélyt a lengyel hajógyáraknak, hogy a pénzügyi összeomlás után helyreállhassanak. Elnök asszony, tisztában vagyok azzal, hogy a jelenlegi lengyel kormány és különösen a pénzügyminiszter rengeteg hibát követett el az elmúlt évben. Több tízezer ártatlan ember nem fizetheti meg Aleksander Grad hozzá nem értésének az árát. Főleg most, amikor a nyugat-európai államok több tízmillió eurót pumpálnak bankrendszerükbe anélkül, hogy eszükbe jutna a szabad verseny. Egy kedvezőtlen döntés a Bizottság részéről a rosszhiszeműség látszatát keltené Lengyelországban.
(Taps)
Ilda Figueiredo
Elnök asszony, ideje, hogy a Bizottság felülvizsgálja stratégiáját az Európai Unióban található hajógyárak tekintetében. Országaink hajógyártó iparát feláldozták a neoliberalizmus oltárán, és komoly annak a veszélye, hogy még azt is tönkreteszik, ami megmaradt Lengyelországban vagy Portugáliában.
Mára egyértelművé vált, hogy nem megfelelő az Európai Bizottság által a közösségi hajógyártó ágazat versenyképességével kapcsolatban követett globális stratégia. Míg egyes országokban helyreállt a hajógyártó ipar, máshol ez nem következett be. Portugália szemtanúja volt annak, hogy a több ezer embert foglalkoztató legfontosabb hajógyárait, például az almadai Lisnave hajógyárat, tönkretették. Eddig nem került sor helyreállítási intézkedésekre ezen a területen. Még megvan a Viana do Castelo hajógyár, amely stratégiai jelentőségű az egész régió szempontjából, és amelynek támogatásra van szüksége a modernizációhoz, hogy elkerülhető legyen az újabb súlyos problémák kialakulása.
Ezért ki kell fejeznünk, hogy szolidárisak vagyunk a hajógyártó ipar dolgozóival, a lengyelekkel, a portugálokkal vagy más tagállambeliekkel, és olyan megoldásokhoz kell ragaszkodnunk, amelyek következtében az ágazat életképessé válik. Ha a pénzügyi válságra vonatkozóan különleges intézkedéseket lehet elfogadni, miért nem lehet ugyanezt megtenni a hajógyártó ipar esetében is? Ez a kérdésem Önhöz, biztos asszony.
Witold Tomczak
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, biztos asszony, a szolidaritás együttműködést jelent, azt, hogy soha nem egymás ellen harcolunk. A lengyel hajógyárak problémája felvet egy alapvető kérdést - mi vagyunk a gazdaságért, vagy a gazdaság van értünk? A bankok esetében, amelyek mohósága és hozzá nem értő irányítása váltotta ki a pénzügyi válságot, emberekre vagy még inkább bankárokra mutogattak. Ennélfogva a világ az adófizetők pénzét használja fel a pénzügyi rendszer megmentéséhez, még ha a tiszta közgazdaságtan azt is követelné meg, hogy az ítéletet a vétkes felekre hárítsuk, a bankok pedig omoljanak össze. Sajnálatos módon a lengyel hajógyárak esetében más filozófiát alkalmaznak. A bankár különb ember lenne, mint a hajógyári munkás?
A lengyel hajógyárak azon változásokat jelképezik, amelyek előidézték a berlini fal leomlását és egy új Európa létrejöttét. A bankok nem járultak hozzá ilyen mértékben történelmünk alakulásához. Mégis a bankokat segítjük, miközben halogatjuk a hajógyárak ügyével kapcsolatos döntést. A lengyel hajógyárak nem a munkavállalók miatt kerültek nehéz helyzetbe, és nem is a hajógyártó iparon belüli szakértelem hiánya miatt. A helytelen gazdálkodás, a politikai játszmák és hajógyárak összeomlásával összeköthető homályos pénzügyi érdekek okolhatók.
Míg az Európai Unió régi tagállamaiban több hajógyár részesült állami támogatásban, a gdański hajógyárat, amely a szabadságért és az emberi jogokért folytatott küzdelem jelképe, politikai okokból tönkretették. A lengyel hajógyárak pénzügyi összeomlása azoknak áll érdekében, akik hatalmas nyereségre számítanak a hajógyárak eszközállományának és azon előnyös földterületek átvételéből, ahol a hajógyárak állnak. A hajógyárak összeomlásából nyilvánvalóan a versenytársak - többek között a nem európaiak - is profitálni fognak. Érdemes kihangsúlyozni, hogy az egész Európai Unió részesedése a teljes hajógyártó iparból háromszor kevesebb, mint egyedül Dél-Koreáé, amely támogatja hajógyártó iparát.
Hölgyeim és uraim, kiderül, hogy a hajógyárak számára elkülönített állami támogatás jelentős részét nem erre a célra használták fel. Ezt az ügyet alaposan ki kell vizsgálni. Kroes biztos asszony, ha a lengyel hajógyárak számára fejlesztési lehetőségeket teremtenénk, az nem csupán több ezer lengyel hajógyári munkás és családja megélhetését biztosítaná, hanem a kapcsolódó iparágakban foglalkoztatottakét is. Arra is lehetőséget biztosít, hogy egy modern lengyel gazdaságot hozzunk létre, ami az Európai Unió hosszú távú érdekét szolgálná, így annak támogatnia kell hajógyártó iparát. Ennélfogva a lengyel hajógyárak tönkretétele ellentétben áll a lisszaboni stratégiával.
(Taps)
Sylwester Chruszcz
(PL) Elnök asszony, biztos asszony, a lengyel hajógyárak jelenlegi helyzete nyilvánvalóan azonnali cselekvést kíván a kormány, az egész hajógyártó ágazat és az Európai Bizottság részéről. A privatizáció helyett inkább államosítani kell a hajógyárakat egy átfogó szerkezetátalakítási program végrehajtása céljából. Mi értelme van bármilyen támogatásnak, ha az egyetlen megoldás a privatizáció, és a hajógyárak Európai Unión kívüli jogalanyok tulajdonába kerülnek? Ez nem csupán az EU versenyszabályaival lenne ellentétes, hanem azt is jelentené, hogy a lengyel gazdaság elveszítené egy stratégiai ágazatát, mivel a hajógyártó iparban és a kapcsolódó ágazatokban jelenleg több mint 100 000 munkavállalót foglalkoztatnak.
Tekintettel a globális gazdasági válságra az utóbbi időben a bankoknak nyújtott támogatás ténylegesen az államosításukhoz fog vezetni, és azt idézi elő, hogy állami ellenőrzés alá fognak kerülni. Az állami támogatás célja, hogy a vállalkozások szerkezetátalakítás révén váljanak nyereségessé. Egy ilyen intézkedés például megmenthetné a lengyel hajógyártó ipart. 2005 óta az Európai Bizottság azt kérdezi, hogy mire költötték a lengyel hajógyáraknak nyújtott állami támogatást. Jó lenne, ha a Bizottság azonos kritériumokat alkalmazna az Európai Unió más részein a hajógyárak által végzett hasonló tevékenységek vonatkozásában.
Ahelyett, hogy alapos megfontolás nélkül bezárja a hajógyárakat, Lengyelországnak felelősségre kell vonnia azokat, akik a vállalatok helytelen gazdálkodásáért felelősek, a vezetőségtől kezdve egészen a központi igazgatásig. Meg kell állapítani, hogy kik felelősek a hajógyárakkal kapcsolatos rossz döntésekért, és nem az adófizetőket kell büntetni, akiknek a hozzájárulásaiból finanszírozzák az állami támogatásokat. Most Önhöz fordulok, biztos asszony, hogy arra kérjem, hogy cselekedjen megfontoltan. Időre van szükségünk, hogy megfelelő és hatékony intézkedést tegyünk. Biztos vagyok benne, hogy ez nem elvesztegetett idő.
(Taps)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony, hazámban mindenki kedvező döntést vár a Bizottságtól. Tennünk kell annak biztosítása érdekében, hogy kedvező eredmény szülessen. Segítséget kell nyújtanunk a lengyel hajógyárak szerkezetátalakításához és korszerűsítéséhez, nem pedig a bezárásukkal fenyegetőzni. A gdyniai, gdański és szczecini hajógyár bezárása az egész gazdasági ágazat összeomlásához fog vezetni. Százezrek fogják elveszíteni munkahelyüket és az emberek az utcára fognak vonulni. Valóban ezt akarjuk?
Több érv is szól a lengyel hajógyártó ipar megmentése mellett. Először is a szakértők egyetértenek abban, hogy gyorsan nő a hajók iránti globális kereslet. Másodszor, a hajógyáraknak már a következő néhány évre előre betelt a megrendelési könyve, ami garantálni fogja, hogy nyereségesek lesznek az említett időszakban. Harmadszor, a lengyel hajógyárak szakképzett munkaerővel és kiváló technológiával rendelkeznek, ami az ázsiai hajógyárakkal való verseny tekintetében a siker előfeltételének tekinthető. Negyedszer, a hajógyárak összeomlása, és azt követő tömeges elbocsátások szintén nagy terhet rónak Lengyelország szociális biztonsági rendszerére.
A biztos asszony rugalmatlanságának arra kellene késztetnie minket, hogy a helyzetet vizsgálva elgondolkodjunk egy kicsit, miközben szem előtt tartjuk, hogy egyes európai országok milyen hatalmas összegeket költenek a pénzügyi válság által veszélyeztetett bankok megmentésére. Tényleg ennyire különbözik a két eset? Vagy talán csak a Bizottság jó szándéka hiányzik?
Ismételten azt szeretném kérni, hogy a lengyel hajógyárak problémáját próbáljuk pozitívan rendezni.
(Taps)
Bogusław Liberadzki
(PL) Elnök asszony, Nyugat-Pomeránia parlamenti képviselője vagyok. Gdańskhoz és Gdyniához hasonlóan Szczecin - mint a régió fővárosa - szintén egyik jelképének tartja a hajógyárát. Biztos asszony, hölgyeim és uraim, pillanatnyilag a pénzügyi válság által okozott fájdalmakat éljük át, a bankrendszer válságát, valamint a reformszerződés ratifikációjának válságát. A liberalizmus korszaka a végéhez közeledik, ezért a Bizottságnak rugalmasabbnak kell lennie az állami támogatások kérdésében, és nem csupán a bankok irányában. Úgy tűnik, hogy az állami támogatás tekintetében egy banki dolgozó sokkal többet ér, mint egy lengyel hajógyári munkás.
Indítványozom, hogy ismerjük el a lengyel hajógyáraknak nyújtott állami támogatás hasznosságát. Mivel állami támogatásról van szó, nem kell visszafizetni. Késedelem tapasztalható a hajógyártó ipar reformjával kapcsolatban. A Bizottság nem büntethet meg 100 000 lengyelt, ahogy azt Martin Schulz elnök úr is kifejezte, három kormány hanyagsága és szívtelensége miatt.
Hogyan is állnak jelenleg a dolgok? A hajógyárak iránt befektetők érdeklődnek, aki kedvező döntésre várnak. A hajógyárak rendelkeznek szerkezetátalakítási programmal. Ha ezeken változtatni kell, az a Bizottság feladata, valamint a lengyel kormányé. Tudjuk, milyen hajókat lehet gyártani, és hogy a hajókon kívül mi mást lehet gyártani. A munkavállalók és a szakszervezetek szokatlanul együttműködőek. Tehát hajtsuk végre a hajógyárak reformját csapások, csődök, elbocsátások nélkül, valamint anélkül, hogy felbontanánk a szerződést a beszállítókkal és a fogyasztókkal.
Hatékonnyá és versenyképessé kell tennünk a hajógyárakat. Ez néhány hét alatt nem fog menni. Legalább egy évre van szükség, és ez az amit én is javaslok. Biztos asszony, Ön is teljesen tisztában van azzal, hogy időre van szükség, és nem tűnik helyénvalónak, hogy az Olympic Airways esetét állítja párhuzamba a hajógyárak helyzetével. Egy év nem sok, ha közel 100 000 család sorsa a tét.
(Taps)
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Elnök asszony, Lengyelországban egyre nő az elkeseredettség és a harag. A közvélemény számára érthetetlen, hogy az Európai Bizottság miért akarja csődbe kényszeríteni a lengyel hajógyártó ipart. Az emberek egyre gyakrabban teszik fel a következő kérdést: ki húzza a legnagyobb hasznot ebből? Ennek az iparágnak a lerombolása tényleg egy lépést jelent az európai fejlődésében? A világválság idején, amikor a pénzügyi szektor több száz milliárdos nagyságrendű támogatásokat kap, ésszerű vagy indokolt visszakövetelni mindössze néhány tízmillió támogatást, amelyben évekkel ezelőtt a hajógyárak részesültek? Most van itt annak az ideje, hogy a munkaadókat tömegesen tönkretegyük és az alvállalkozókat megfosszuk a legfontosabb ügyfelektől? Valóban fel vagyunk készülve a közvetett hatásokra, amelyeknek a jelenlegi válságban végzetes következményei lehetnek?
Remélem, hogy a valóságban nincsen alapja annak a szóbeszédnek, hogy e téren a lobbicsoportoknak milyen komoly befolyása van a Bizottság keményvonalas tagjaira. A szolidaritás eszméje - amely a lengyel emberek szemében a hajógyárakban született meg - egészen egyszerűen azt jelenti, hogy törődnünk kell egymással, kivéve, ha a Bizottság - Orwell "Állatfarm”-jának néhány szereplőjéhez hasonlóan - úgy gondolja, hogy minden európai egyenlő, de egyesek egyenlőbbek a többinél.
Filip Kaczmarek
(PL) Elnök asszony, arra kérem az Európai Bizottságot, hogy fogadja el a gdyniai és gdański egyesült hajógyárakra és a szczecini hajógyárra vonatkozó szerkezetátalakítási terveket. A Bizottságnak nem csupán azért kell elfogadnia ezeket a terveket, mert a gdański hajógyár egy jelkép. A jelképek nagyon fontosak, különösen, ha olyan jelentőségűek, mint a gdański hajógyár, de még ez sem mentesítheti a jog és az általános szabályok tiszteletben tartása alól. A szerkezetátalakítási terveket más okok miatt kell elfogadni - azért, mert ésszerűek, és talán az egyetlen lehetséges megoldást jelentik. Ez azért van így, mert a hajógyártás modernizációja szükségességének kérdésével foglalkoznak, végrehajtásuk pedig a szabad verseny elveinek betartását jelenti, mert privatizációról lesz szó, következésképpen a hajógyárak függetlenül, piaci feltételek mellett lesznek képesek működni.
Örülnünk kell annak, hogy a jelenlegi lengyel kormány évek óta az első, amely valóban próbál segíteni a hajógyáraknak kijutni a nehéz helyzetből. Bielan úr nagyot téved, Gradów miniszter úrnak köszönhető, hogy most lehetőségünk van arra, hogy a problémákat tartósan rendezhessük.
Ma délelőtt Sarkozy elnök úr azt mondta a Tisztelt Háznak, hogy "egyesíteni szeretnénk Európát”. Az egység annak megértését is jelenti, hogy érdemes lehetőséget teremteni a lengyel hajógyárak megmentésére. A szerkezetátalakítási tervek elfogadása ilyen lehetőséget biztosítana. Sarkozy elnök úr valójában azt is mondta, hogy "Európának erős iparra van szüksége. Európának autókat és hajókat kell gyártania.” Ha az Európai Bizottság elutasítja a szerkezetátalakítási terveket, ez azt jelenti, hogy egy újabb európai országban áll le a hajógyártás.
A francia elnökség mai kérésének azzal a logikus következménnyel kellene járnia, hogy a lengyel hajógyárakra vonatkozó szerkezetátalakítási terveket el kell fogadni. Ezt követően van esély arra, hogy ezzel a témával kapcsolatban európai konszenzusra jussunk, a Parlamenttel, a Bizottsággal és a Tanáccsal közösen elősegítve a lengyel hajógyárak megmentését.
Andrzej Jan Szejna
(PL) - Biztos asszony, az Ön által kifejtett liberális nézetek egyetlen szavával sem tudok egyetérteni. Ön a lengyel hajógyárak eszközeinek szétdarabolását, feltételhez nem kötött felhívás keretében történő eladásukat, majd magánbefektetőknek való átadásukat javasolta. Kíváncsi lennék, vajon kinek az érdekeit szolgálja ez a javaslat? Semmiképpen nem a hajógyári munkásokét és a hajógyárakét, hanem a befektetőkét.
Szeretném még azt is elmondani Önnek, hogy az Ön által előterjesztett javaslat megvalósítása a lengyel jog értelmében sajnos nem lehetséges, mivel ez egyszerűen fizetésképtelenséget jelent. Miért nem javasolta Ön vagy a Bizottság az európai bankok eszközeinek szétdarabolását és feltételhez nem kötött felhívás keretében történő eladásukat? Napjainkban a kormányok például Hollandia esetében 10, Franciaország esetében 10,5, Németország esetébe pedig 400 milliárd erejéig garanciát kínálnak, mert Európa az a hely, ahol számítanak a társadalmi értékek és a szolidaritás.
Tudom, hogy egyes lengyel kormányok sok hibát követtek el. Sajnos ezeket most kell helyrehozni, és a lengyel kormánynak időre van szüksége - legalább egy évre - annak biztosításához, hogy a lengyel munkavállalókat ne sújtsák e hibák következményei. Több időt kérek Önöktől. Az Önök szociális érzékenységére és gazdasági józanságára építek. A lengyel hajógyárak európai hajógyárak.
Ryszard Czarnecki
(PL) - Elnök asszony, visszagondolok arra, hogy mintegy tizenöt évvel ezelőtt a szczecini hajógyár képviselői arról tájékoztattak engem, hogy az EU és Németország hatalmas összegű támogatásokat nyújtanak a német hajógyártó iparnak a szczecini hajógyárral való verseny miatt. Ezzel most azt mondom, hogy nem egy pillanat alatt alakult ez ki, hogy Brüsszel kettős mércét alkalmaz, hogy az EU-nak vannak jobb és rosszabb hajógyárai, egyenlő és még egyenlőbb hajógyárai, vannak olyan hajógyárak, amelyek érdemesek a Bizottság jóindulatára, és vannak olyanok, amelyek csak rosszindulatú hibakeresést érdemelnek.
Először a négy legnagyobb tagállam, majd az euroövezet, és végül mind a 25 tagállam vezetői vidáman úgy határoztak, hogy több millió eurót költenek az emberek százezreit foglalkoztató bankok megmentésére, ugyanakkor mérlegelik, hogy az ezreket, sőt ha az alvállalkozókat is beszámítjuk tízezreket alkalmazó hajógyárak kapjanak-e támogatást. Nem a lengyel hajógyári munkásoknak kellene elbocsátások formájában hatalmas árat fizetniük az Európai Bizottság és a jelenlegi lengyel kormány közötti furcsa kötélhúzásban. Túl egyszerű, hogy a Bizottság hozzon meg egy olyan határozatot, amely eldönti, hogy a szczecini és a gdyniai hajógyárak elsüllyednek vagy fennmaradnak. Ha a Bizottság ilyen vitatott döntést hoz, legalább hagyjon időt a vitára. Fogadják el egy szakértői csoport létrehozásának ötletét, és ne fordítsanak hátat a lengyel hajógyári munkásoknak és családjaiknak.
Urszula Gacek
(PL) Elnök asszony, megelégedéssel követtem a lengyel hajógyárakkal kapcsolatos vitát, és úgy gondolom, hogy a lengyel küldöttség tagjainak többsége megfelelt a feladatnak, és helytálló érveket hozott fel, ugyanakkor tartózkodott attól, hogy bárkit is hibáztasson.
Nem egyezhetünk bele a felszámolásba, amely végül is a hajógyárak eszközeinek szétdarabolásához fog vezetni. Ön a görög légitársaság példáját hozta fel, amelynek esetében a felszámolás lehetővé tette, hogy a társaság megszabaduljon az adósságoktól és tovább működhessen. Sajnos a lengyel jog értelmében a fizetésképtelenség nem teszi lehetővé a vállalkozások számára, hogy ilyen gyógymódot alkalmazzanak, és hogy szikárabban és egészségesebben kerüljön ki a nehéz helyzetből. Ez a gyógymód elpusztítaná a lengyel hajógyárakat. Ugyanakkor az adósságteher soha nem fogja lehetővé tenni a hajógyárak számára, hogy nyereségesen működjenek. Egy lengyel újságban megjelent interjúban Ön azt mondta, hogy az adóssággal terhelt bankok megmentése egészen más téma, mint az adóssággal terhelt hajógyáraké. Lehet, hogy a hajógyáraknál helytelen gazdálkodás folyt, és lehet, hogy a nehéz szerkezetátalakítást többször is elodázták, egy dolog azonban biztos, mégpedig az, hogy nem bonyolódtak olyan teljesen felelőtlen és kétes ügyletekbe, mint a bankszektor. A lengyel hajógyárak által elkövetett hibákért a lengyel adófizetők fizettek, míg az európai bankok hibáiért mindannyian fizetünk és még egy ideig fogunk is.
Ez a vita bebizonyította, hogy egyetértés van abban, hogy a hajógyárak reformját úgy kell végrehajtani, hogy valódi esély legyen arra, hogy a jövőben nyereségen működjenek. Mindannyian tudjuk, hogy ha a Bizottság elfogadja érveinket, és Lengyelország elszalasztja ezt a lehetőséget, biztosan nem adódik helyette másik.
Marek Siwiec
(PL) Elnök asszony, biztos asszony, nem lenne itt az ideje tudomásul venni, hogy valami új dolog megy végbe Európában és az egész világon? Nem lenne itt az ideje, hogy kissé változtassunk felfogásunkon és gondolkodásunkon? Nem lenne már itt az ideje, hogy beismerjük, hogy ebben a konfliktusban csupán egy oldal van, nem kettő? Egy, ahol mindannyian együtt vagyunk, és ahol valami jót szeretnénk tenni. Nem lenne már itt az ideje, hogy bebizonyítsuk a lengyel munkavállalóknak és embereknek, hogy az Európai Unió tényleg tud valami jót tenni ebben a konkrét helyzetben?
Arra bátorítom Önt, hogy álljon át a jó oldalra. Hogy legyen fogékonyabb és legyen nagyobb képzelőereje, és álljon ezen az új oldalon, mert a történelem menete éppen most változik, Önnek pedig lehetősége van arra, hogy a jó oldalon legyen.
(Taps)
Dariusz Maciej Grabowski
- (PL) Elnök asszony, a bankok és a pénzügyi intézmények számára azonnal több száz milliárd eurót bocsátottak rendelkezésre a szabad piac és az Európai Unió védelme érdekében. A lengyel hajógyárak számára még jelképes összeget sem bocsátottak rendelkezésre, miközben éppen a pénzügyi intézmények spekulációja vezetett a világválság kirobbanásához, és a lengyel pénznem több mint 30%-os felértékelése vezetett a lengyel hajógyártó ipar összeomlásához.
Napjainkban az Unió a polgárok zsebéből nyújt támogatást azoknak, akik felelősek a válság kirobbanásáért, ugyanakkor az áldozatokra a felszámolás vár. A lengyel hajógyárakra kiszabott ítélet egyben ajándékot jelent a német hajógyárak számára, amelyek 1989 után német márkában több száz milliárd, vissza nem fizetendő támogatást kaptak. A több mint 100 000 munkahely megszűnése, főleg Lengyelországban, az az ár, amit a lengyeleknek kell megfizetniük, és nem az Európai Uniónak.
Azon embereknek és helyeknek, akik és amelyek elindították a Szolidaritás mozgalmat, előidézték a berlini fal leomlását és Európa szabaddá válását, valóban Brüsszel önkényes határozatainak áldozatául kell válniuk, azon határozatokénak, amelyeket a spekulánsok érdekében hoztak, akik földig akarják rombolni a hajógyárakat? Olyan határozatokat várunk a Bizottságtól, amelyek elősegítik a hajógyártó ipar megmentését és fejlesztését.
Janusz Lewandowski
(PL) Elnök asszony, biztos asszony, miután már oly sokan felszólaltak, főleg lengyelek, csak két észrevételt szeretnék tenni. Először is a PPE-DE képviselőcsoportban helyet foglaló lengyel küldöttség által Barroso elnök úrnak küldött levélre szeretnék utalni, hogy emlékeztessem őt. Hogy a vasfüggöny mögött a hajógyártást lengyel sajátosságnak tekintették. A viszonylag magas szintű technológia és a képzett munkaerő miatt. Ez valamiféle adottság, tehetség volt, amelyet mi hoztunk az egyesült Európába, és ez tapasztalható a kis- és középvállalkozásokban, amelyek most is jól teljesítenek, de ez a rejtett potenciál - beleértve a humán erőforrásokat - abban a három hajógyárban is megvan, amelyek a mai vita tárgyát képezik. Napjainkban a hajógyárakra vonatkozó tervek hitelességét az éppen aktuális és a potenciális magánbefektetők érdeke határozza meg, akik saját pénzüket az említett három hely jövőjére teszik fel.
Második megjegyzésem arra vonatkozik, hogy ezekben a bizonytalan időkben a versenypolitikának mennyire kell józannak lennie. A józanság nem érhet egyszerűen véget ott, hogy Európában biztosítjuk a versenytársak közötti tisztességes kapcsolatokat. A globális helyzettel is szembe kell néznie és azt figyelembe kell vennie. Szembe kell néznie olyan versenytársakkal is, akik néha más játékot játszanak - Európában mi focizunk, ők rögbiznek. Az, hogy az eredmények nem mindig jók, látható egy olyan példából, amely Lengyelország hátsó udvarán túlról származik. Valószínűleg hallottak már az Aker csoportról, a modern Európa leghatalmasabb hajógyártó csoportjáról, amely egyesítette a skandináv, francia, német, sőt brazil hajógyártást, feltételezem a távol-keleti versennyel szemben. De az Aker csoport már rég megszűnt. És "STX of Korea” lett belőle. Valami nem működött ott. Tehát annál fontosabb, hogy a mai zavaros időkben olyan döntések szülessenek, amelyek a veszély helyett stabilitást idéznek elő, és ez érvényes a lengyel hajógyárak esetére is.
(Taps)
Dariusz Rosati
(PL) Elnök asszony, biztos asszony, Ön egy olyan tervet terjesztett elő, amely valóban a lengyel hajógyárak sikeres szerkezetátalakításának alapjává válhat. A lengyel kormány már gőzerővel dolgozik ezen a terven, de az idő kulcsfontosságú tényező. Azzal a kéréssel fordulunk Önhöz, hogy a Bizottság függessze fel a hajógyárakkal kapcsolatos határozatát. Több időt kérünk a lengyel hatóságok számára, hogy egy olyan programot készítsenek, amely sikeres lehet, és amely megment 100 000 lengyelországi munkahelyet. Azt is elő fogja segíteni, hogy Európa megőrizzen egy fontos iparágat, amely a nemzetközi színtéren is képes felvenni a versenyt. Legalább két okom van arra, hogy több időt kérjek. Először is az Ön által előterjesztett terv lényeges jogszabályi változtatásokat tesz szükségessé Lengyelországban, és ez néhány hét alatt nem vihető végbe, több hónapra lesz szükség. Másodszor, a jelenlegi helyzet mindnyájunkra kihat. A pénzügyi válság egy általános európai válság veszélyével fenyeget. Biztos asszony, Európának éppen most hiányzik a legkevésbé, hogy az egész ipar összeomoljon.
(Taps)
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Elnök asszony, ebben a vitában három kérdést szeretnék felvetni. Először is, a lengyel hajógyáraknak nyújtott pénzügyi támogatás célzott támogatás. Következésképpen az Európai Bizottság nem követelheti a visszafizetést. Másodszor, a lengyel hajógyáraknak nyújtott támogatás egyben az európai hajógyártásnak nyújtott támogatás, mint ahogy annak idején a kelet-németországi hajógyártó iparnak biztosított támogatás is az volt. Az Európai Uniónak modern, jövedelmező hajógyártó iparra van szüksége, amelytől az európai hajózási társaságok hajókat fognak rendelni. Harmadszor, a lengyel hajógyáraknak eddig nyújtott állami támogatás mértéke és a jövőre vonatkozóan előre jelezhető támogatási összeg jelképes ahhoz a mintegy 2 milliárd euró összegű támogatáshoz képest, amelyet a hírek szerint az európai magánbankszektor rendelkezésére bocsátottak. Mi több, egyes tagállamok kormányai olyan hirtelen döntéseket hoznak ezzel kapcsolatban, hogy még idejük sincs értesíteni az Európai Bizottságot.
Az Európai Bizottság javaslatai, miszerint a lengyel hajógyárak számára az lenne a legjobb megoldás, ha külön termelő vállalkozások létrehozásával hajtanánk végre a szerkezetátalakításukat, elfogadhatatlanok, mivel ez valószínűleg a hajógyárak eszközállományának feldarabolását jelentené, így a hajógyárak nem tudnának hajókat építeni.
Zbigniew Zaleski
(PL) Biztos asszony, egyrészt értékelem, hogy megérti az említett hajógyárak történelmi és morális jelentőségét. Másrészt úgy gondolom, hogy Ön túl intelligens ahhoz, hogy ne értse meg, hogy a gazdasági érvek már nem állnak meg. Véleményem szerint az, amit a bankokért megteszünk, és amit nem teszünk meg a hajógyárakért, nem vizsgálat kérdése. Ezenkívül úgy gondolom, hogy ilyen nehéz helyzetben bátor döntéseket kell hoznunk. Talán most van itt ennek az ideje.
Harmadszor, ha nagyon sötét képet akarnánk festeni a csődről és az eszközök befektetőknek történő eladásáról valahol Lengyelországon kívül, mert ilyen nálunk nem fordul elő, úgy gondolom, az megegyezne azzal a helyzettel, ha a Siemens vagy az Airbus irányítása a koreaiak kezébe kerülne. A lényeg az, hogy ha például egy olyan hatalmas nemzeti iparág, mint a hajógyártás más kézben lenne, az előnyös lenne Lengyelország és Európa számára?
Bogdan Golik
(PL) Elnök asszony, biztos asszony, mivel júliusban és szeptemberben, tehát kétszer feltettem egy kérdést, és nem kaptam írásbeli választ, most szóban is szeretném megkérdezni a következőt. Tehát a kérdésem az volt, hogy igaz-e az, hogy az Európai Bizottság és az Ulstein csoport (az egyik befektető) küldöttsége közötti június 20-i találkozón egy bizonyos Soukup úr, aki a Bizottságot képviselte - és most az Európai Bizottság feljegyzéseiből idézek -, amikor a szczecini Nowa hajógyár javasolt vételáráról kérdezték, azt közölte, hogy mivel sok a tartozás és a veszteség, nem lesz túl magas. Ezzel összefüggésben megkérdezte, hogy az Ulstein csoport miért nem gondolkodik azon, hogy a végső fizetésképtelenségi eljárás után - amelyet az állami támogatás visszafizetésére vonatkozó határozat meghozatalát követően kezdenek el - vásárolja meg az eszközöket. Hangsúlyozta, hogy ha a csődvagyont veszik át, nem lesz lehetőség szerkezetátalakítási támogatás igénybevételére, viszont az új befektetésekre és új munkahelyek teremtésére vonatkozó regionális támogatás részeként lehet támogatást kapni. Tapasztalt üzletemberként az a véleményem, hogy ez egyenlő azzal, hogy a befektetőnek azt tanácsoljuk, hogy várjon ki és a vállalkozás érdekeinek ellenében cselekedjen. Így történt, biztos asszony?
Ewa Tomaszewska
(PL) A gdanski hajógyár, a szolidaritás bölcsője, a kommunizmus elleni harc főszereplője, az a hajógyár, amelyet hátrányos megkülönböztetés ért, és amely a kommunisták politikai döntései miatt került nehéz pénzügyi helyzetbe, ma az Európai Bizottság kedvező határozatára vár. Ez elmondható az egész hajógyártó iparról is. Nem csak a lengyel hajógyártás sorsa függ ettől a döntéstől, hanem az Európai Unió hajógyártó iparának világpiaci helyzete is ettől függ. A problémát az okozza, hogy Korea és más országok iparával kell versenyeznünk, amely országok azonkívül, hogy állami támogatást nyújtanak, még a munkahelyi normákat is csökkentik és nem tartják tiszteletben a munkavállalók jogait. Így nem lesz itt tisztességes verseny, ha a hajógyárak kedvezőtlenebb bánásmódban részesülnek, mint a bankok, amelyek tisztességtelen eszközöket alkalmaznak a jelzáloghitel felvételének ösztönzésére.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Elnök asszony, biztos asszony, a lengyel hajógyártó ipar összeomlása sem Lengyelországnak, sem az Európai Uniónak nem hiányzik. Ezért közösen kell megoldást találnunk.
Először is, az Európai Bizottságnak vissza kell vonnia az állami támogatás visszafizetésére irányuló követeléseit, főleg mivel ennek nagyobb része mögött a kölcsönfelvevőknek biztosított állami garancia állt. Másodszor, olyan időszakban fizetésre kérni a hajógyárakat, amikor az Európai Unió kihátrál a piacgazdaságból és államosítja a bankokat, tisztességtelen, és az Európai Unió céljával ellentétes.
Harmadszor, az Európai Unió gazdaságának és a lengyel gazdaságnak fejlődnie kell. A fejlődés nem alapulhat pusztán az egyes iparágak felszámolásán vagy termelésének csökkentésén. Negyedszer, a hajógyárak - a Szolidaritási Mozgalom és az európai változások kiindulópontja - felszámolásának követelése védekezésként széles körben általános elégedetlenséget válthat ki, amire pillanatnyilag senkinek nincs szüksége. És végül ötödször, az Európai Unióban már közel százmillió ember él a szegénységi küszöb alatt. Miért növelnénk még tovább a szegénységet?
Marcin Libicki
Elnök asszony, kétségtelenül az európai intézményekbe vetett bizalom válságának vagyunk szemtanúi, Írországban, Hollandiában és Franciaországban. De Lengyelországban nem. Legalábbis nem olyan nagy mértékben. Lengyelország bízik az európai intézményekben. Sajnálatos módon, amennyiben ténylegesen megakadályozzák a hajógyárak működését és fokozatos reformját, Lengyelországban is bekövetkezhet az Európai Unió intézményeibe vetett bizalom válsága, mert mindenki számára nyilvánvaló, hogy kétféle mérce, kétféle norma létezik: más volt a mérce a volt Kelet-Németország és a bankok esetében. Beszélhetünk itt különböző arányokról, de ezt nem fogják megérteni azok, akik elvesztik munkahelyüket. Amikor az a megtiszteltetés ért, hogy a biztos asszonnyal együtt látogathattam el a lengyel hajógyártókhoz, az volt a benyomásom - talán helyesen -, hogy Ön megfelelő megoldást szeretne találni. Ezért arra kérem Önt, hogy valóban a lehető legjobb megoldást próbálja megtalálni, és adjon egy esélyt ezeknek a hajógyáraknak. Nagyon köszönöm.
Elnök
Elnézést kérek Janowski úrtól, Wojciechowski úrtól és Pęk úrtól, de sajnos nem tudjuk folytatni a vitát. 30 évig aktívan részt vettem a szakszervezetek munkájában, és megértem az üggyel kapcsolatos tragikus és drámai helyzetet, de most meg kell adnom a szót Kroes biztos asszonynak.
Neelie Kroes
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, nagy hatást gyakorolt rám a tisztelt képviselőknek az ügyben tanúsított aktív részvétele, és fokozott figyelemmel hallgattam a ma este elhangzott észrevételeket.
Minden tőlem telhetőt megteszek, hogy választ adjak Önöknek, és ha megengedik, egy kevés időt arra használok fel, hogy megpróbáljam ismertetni a jelenlegi valós helyzetet.
Buzek úr azzal kezdte, hogy ismertette a lengyelországi helyzetet, és nagyon helyesen jegyezte meg, hogy az üzleti tevékenységek fenntartása érdekében készen kell állnunk arra, hogy kedvező megoldást ajánljunk. Igenis kedvező megoldást ajánlunk. Amennyiben a befektetők érdeklődnek a hajógyártás iránt, ahogy azt néhányan állítják - és nem csak egy kormánytagtól, hanem különböző helyekről kaptunk ilyen információt -, árajánlatot tehetnek az eszközökre, és éppen ez az, amit kihangsúlyoztam. Kérem, vegyék tekintetbe, hogy - ami a Bizottságot illeti - a megoldás életképes gazdasági tevékenységhez vezethet Lengyelországban. Életképes gazdasági tevékenységről kell beszélnünk, mert nem akarok olyan munkavállalókat, akik olyan dologban vesznek részt, ami nem életképes.
Ez túl sokáig tartott. Ezeknek az embereknek joguk van ahhoz, hogy megtudják, mi folyik körülöttük, és mi lesz a jövőjük, és senki sem tartja valószínűnek, hogy csak annyit fogunk mondani: menjünk tovább, ki a fenét érdekel, hogy most mit tehetünk, továbbra is csináljuk azt, amit eddig. Tisztában vagyunk azzal, hogy ez a helyzet már tarthatatlan. Ennek ismeretében a Bizottság mindent megtett, hogy megfelelő megoldással álljon elő.
Ezért, ahogy azt korábban már elmondtam, a lengyel kormánynak először Gdańskra vonatkozóan kell elénk terjesztenie egy üzleti tervet, amelyben felvázol egy életképes jövőt. Minden szakember rendkívül jó munkát tud ott végezni és végez is, amivel kapcsolatban jó okunk van azt gondolni, hogy ez még fokozható - végül is sor került a privatizációra, a tulajdonosok beruházásokat hajtottak végre és lehetőség van ennek folytatására. De mindenképpen szükségünk van egy üzleti tervre, éppen ezt kérem Önöktől. Önök, akik annyira ismerik a lengyel helyzetet, nem tudnák egyszerűen azt mondani a lengyel kormánynak: "Gyerünk, fiúk és lányok, most kell teljesíteni. Mi, európai parlamenti képviselők már nem fogadhatjuk el, hogy nem tesztek semmit.” Azaz, nem adnak megoldást az Önöket foglalkoztató kérdésre.
Tételezzük fel, hogy a probléma Gdańskot érintő részét az általam említett módon közelítik meg, és akkor most rátérek a két másik hajógyárra. Nemrég ismertettem Önökkel, hogy Gdynia és Szczecin problémájára olyan megoldást kellene találni, amely a jövőbeni foglalkoztatás szempontjából életképes. Éppen erről beszélünk, és ezért említettem az Olympic Airways példáját. Természetesen ez a kettő teljesen különböző eset: az egyik a hajógyártást érinti, a másik a repülést. De miután ezt megállapítottuk, elmondom, hogy az Olympic Airways esetében alkalmazott megoldás mögött az az eredeti elképzelés húzódott meg, hogy először jön a felszámolás, majd az eszközök, a hatalmas összegek visszafizetésének terhe nélkül, aztán az új befektetőkkel új lehetőséget kap a vállalkozás egy életképes jövő kialakításához.
Schulz úr, nem azt mondjuk, hogy a hajógyárakat be kell zárni. Olyan megoldást keresünk számunkra, hogy elég erősek legyenek ahhoz, hogy kiállják a közelgő recessziót, és olyan tevékenységet, amely nagy valószínűséggel nyereséges azokon a helyeken, és mindkét hajógyárban megvan ez a lehetőség, miután az eszközök csomagban történő értékesítése megtörtént, figyelembe véve, hogy néhány lehetséges befektetőt csak az érdekel, hogy életképes jövőt biztosítson számukra.
Schroedter asszony, a lengyel hajógyárak számára hosszabb átmeneti időszak volt biztosított, mint a kelet-német hajógyárak számára, és ez az időszak a gazdasági fellendüléssel esett egybe. Chruszcz úr és Czarnecki úr, ha a lengyel hajógyárak helyzetét a német hajógyárakéhoz hasonlítják - és jogosan állíthatjuk, hogy vannak hasonlóságok -, akkor két általános észrevételem lenne.
Először is, el kell ismernünk, hogy más országok hajógyártó iparának tevékenységét - vegyük például Dániát és az Egyesült Királyságot, ahol az állam nem volt olyan nagylelkű - jelentősen csökkentették, sőt bezárták a hajógyárakat. Van némi alapom ahhoz, hogy ismerjem ezt a helyzetet: hazámban elég sok hajógyárat be kellett zárni. Tehát ha egyenlő bánásmódról beszélünk, figyelembe kell vennünk, hogy az Európai Unió más tagállamaiban múltja van annak, hogy az életképtelen hajógyárakat bezárták.
Néhány képviselő a lengyel helyzetet a németországi helyzettel hasonlította össze. A három lengyel hajógyár - a gdyniai, a gdański és a szczecini hajógyár - együttesen hasonló nagyságú, mint a szerkezetátalakítás előtti német hajógyárak, és a lengyel hajógyáraknak a 2002-2008 közötti időszakban nyújtott támogatás összege is hasonló ahhoz, amit Németország támogatásként nyújtott a hajógyárainak - körülbelül 3 milliárd EUR. Tehát van alapja az összehasonlításnak.
A verseny torzulásának és a stabil munkahelyek biztosításának szempontjából azonban a lengyelországi szerkezetátalakítási folyamat időtartama súlyosbító tényező. Míg Németországban a hajógyárak privatizációjára 1993-ban került sor, szerkezetátalakításukat pedig 1995-1996-ban fejezték be, a lengyel hajógyárak nagyon hosszú ideig - még jóval a lengyel csatlakozást megelőző időszaktól kezdve - támogatás mellett működtek, és azóta többször is kisegítésre szorultak.
Korábban már említettem, hogy most, 2008-ban, amikor több mint négy év telt el Lengyelország uniós csatlakozása óta, valamint nyolc telt el azóta, hogy az 1994. évi csatlakozási megállapodás alapján 2000-ben Lengyelországban bevezették az első, állami támogatásra vonatkozó szabályokat. Ezenkívül a hajógyártó iparban az elmúlt öt évben példátlan fellendülés követezett be. Ezt is figyelembe kell venni: a lengyel hajógyárak még a fellendülés időszakában sem lettek életképesek, tehát ez egy olyan dolog, amit tekintetbe kell vennünk. A dolgok még ebben az időszakban sem mentek rendben más hajógyárakhoz képest.
Tehát ha tekintetbe vesszük, hogy a fellendülés időszaka - amikor áramlottak a megrendelések és állandóan növekedtek az árak - kedvező feltételeket teremtett egy átfogó szerkezetátalakítás végrehajtásához Lengyelországban, akkor azt mondhatjuk, hogy Lengyelország nem használta ki a lehetőséget. Az ágazati szakemberek a következő két-három évre már világpiaci hanyatlást és túltermelést jeleznek előre.
Egyszóval a Németországgal való összehasonlításnak lehet értelme. Igen, hasonló; igen, szinte teljesen hasonló a helyzet. Ez azt bizonyítja, hogy a lengyel hajógyárak és a német hajógyárak teljesen egyforma elbánásban részesültek. Az állami támogatások értékelésekor ugyanazok a kritériumok vonatkoztak rájuk, amelyek közül az életképesség volt a legjelentősebb.
Végül olyan esetekkel is párhuzamot lehet vonni, amikor a Bizottság nem engedélyezte az állami támogatást, sőt más tagállamokban elrendelte a jogtalanul kifizetett állami támogatások visszafizetését. A hajógyártó ágazatban emlékszem olyan kedvezőtlen határozatokra, amelyek elrendelték a támogatás visszafizetését - ahogy egyesek emlékeznek rá - a spanyol IZAR állami hajógyár, a görög hajógyárak vonatkozásában és néhány más esetben.
Ha Bielan úr azt mondja - ahogy azt én is közöltem az észrevételeimben -, hogy éveket pazaroltunk el, ez azért volt, mert figyelembe vettük a hajógyárak gazdasági, társadalmi és szimbolikus jelentőségét. Igen, ezt tettük. Ezt merem állítani, de a legtöbb, amit a hajógyárak hőseiért tehetünk, hogy életképes jövőt biztosítunk számukra, és én éppen ezt kérem Önöktől: csak reális megközelítést kérek, olyat, amilyet ezek a hősök megérdemelnek.
Elhangzott egy kérdés az európai hajógyártással kapcsolatban. A Bizottság az európai hajógyártó iparral együttműködve aktívan részt vesz egy - "Leadership 2015” - integrált stratégia végrehajtásában, amely arra irányul, hogy az Európai Unió összes tagállamában növekedjen a hajógyártó ipar versenyképessége. Ezzel összefüggésben folyamatosan dolgozunk annak érdekében, hogy segítséget nyújtsunk a lengyel iparnak és más országok iparának az ágazat előtt álló kihívások kezeléséhez például azáltal, hogy elősegítjük az innovációt és a szellemi tulajdonjogok hatékonyabb védelmét. A folytonos támogatás nem megfelelő válasz a versenyképességgel kapcsolatos kihívásokra.
A Bizottság, Önökhöz hasonlóan, abban érdekelt, hogy egy életképes ipar jöjjön létre, amely állami beavatkozás és állami támogatás nélkül képes működni, és a saját erejéből képes felvenni a versenyt. Sok európai hajógyár esetében így van ez, különösen a technológiai szempontból fejlett hajók ágazatában.
Tomczak úr és több képviselő a hajógyárak esetét a pénzügyi ágazat mai helyzetével és a bankok helyzetével hasonlította össze, valamint feltette azt a kérdést, hogy kiért is van a gazdaság? Azt helyzetet, hogy az EU-nak egyre kisebb a részesedése a világ hajógyártásából, nem tudjuk megfordítani azzal, hogy a hajógyárak továbbra is életképtelen tevékenységet folytatnak, és Chruszcz úr és Tomczak úr a pénzügyi válsággal az általános problémát érintette. Első beszámolómban megpróbáltam ezt kifejteni. Egy kicsit többet szeretnék beszélni a néhányak által feltett kérdésekről.
Elhangzott egy kérdés azzal a lehetőséggel kapcsolatban, hogy - tekintettel a Bizottság által a pénzügyi intézmények számára mostanában jóváhagyott állami támogatásokra - kevésbé szigorú szabályokat alkalmazzunk az állami támogatások esetében. Ez egy érdekes kérdés, és nem csak a mai ülést érinti. Az is tény azonban, hogy meg kell vizsgálnunk, hogy miért tűnik úgy, hogy a Bizottság szigorúbb a hajógyárak esetében, miközben a hatalmas támogatási összegeket engedélyez az európai bankok számára.
A lengyel hajógyárak helyzete - ha mondhatom ezt - telesen más, mint a bankszektoré. Ennek két oka van, amelyeket kifejtek Önöknek. Először is: egy jelentős európai bank csődje számos más pénzügyi intézmény összeomlását idézheti elő, és egy vagy több tagállamban szisztematikus negatív hatásokat válthat ki az egész gazdaságra nézve. Tehát pillanatnyilag a bankok számára nyújtandó, rövid távú sürgősségi támogatási intézkedéseken gondolkodunk, szemben a lengyel hajógyáraknak több éven keresztül biztosítandó szerkezetátalakítási támogatással. Mellesleg, ha a bankok hosszú távú állami támogatást kérnének, rájuk is hasonló követelmények vonatkoznának, mint a lengyel hajógyárakra. Hiteles szerkezetátalakítási tervet kell benyújtaniuk. Kedvezményezettjeik számára hosszú távú növekedést kell biztosítaniuk. Tehát valójában az a helyzet, hogy a pillanatnyilag a bankszektorban szintén szerkezetátalakítási és jövőre vonatkozó, életképes üzleti tervekkel kapcsolatos felfogást alkalmazunk a bankok felé.
Nem értem, hogy Önök közül egyeseket miért aggaszt annyira a hajógyári eszközállomány vásárlójának állampolgársága. Ha a vásárlók igazi vállalkozók, és ha ők érdeklődnek az eszközök iránt, versenyezzenek érte. Tartozunk azzal a hajógyári munkásoknak, hogy állampolgárságra való tekintet és protekcionizmus nélkül keresünk megoldást. Én nem szeretnék ilyen választ adni a munkavállalóknak, akiket érdekel a saját munkájuk, amely életképes.
Örülök annak, hogy néhány képviselő felismeri, hogy a hajógyárak rugalmasak, és hogy ebből nem csinálunk lelkiismereti kérdését. Ha kizárólag a hajógyártás az egyetlen lehetőség, úgy gondolom, hogy nem kezeljük szakszerűen ezeket az eseteket. A hajógyárakban dolgozók szakértelmét felhasználva bármilyen termék fenntartható termelésének esélyt kell adni. Ha a kereslet nő, a munkavállalók és a hajógyárak pedig hozzáértők, és ez gondolom, így van - amint azt Önök is említették -, esélyt adhatunk, hogy megszabaduljanak a korábbi állami támogatások terhétől.
Igyekeznem kell befejezni mondanivalómat, mert az Önök jelzéseiből is ezt a következtetést vonom le. Az egyik legfontosabb kérdés, amely többször elhangzott: nem kaphatnánk több időt? Így kell kezelnünk ezt a rendkívül nehéz kérdését? Úgy gondolom, hogy az érintett munkavállalóknak joguk van arra kérni bennünket, hogy a jövőre vonatkozóan életképes megoldással álljunk elő. Azzal, amit a Bizottság előterjeszt, és amire a lengyel kormányt kérjük - és amivel kapcsolatban nagy szükségünk van az Önök közbenjárására a lengyel kormánynál -, azzal ők tisztában vannak. Csak nyújtsák már be a Gdańskra vonatkozó üzleti tervet. Nagyon kérem, tegyék már ezt meg. És csak legyenek tudatában annak, hogy Gdynia és Szczecin számára is van lehetőség.
Van jövő, de akkor úgy kell eljárnunk, hogy az eszközöket tegyék szabaddá a korábbi évek állami támogatásainak visszafizetési terhétől, és hogy - a felosztott eszközökkel - új jövő legyen biztosított a hajógyárakban, valamint a térségekben és régiókban végzendő tevékenységek vonatkozásában.
Alapvető fontosságú, hogy az eszközök ne legyenek adóssággal megterhelve, mert ellenkező esetben kisebb az érdeklődés a befektetők részéről. Valóban így kell a megoldásról gondolkodnunk. Ha a felszámolást végre kell hajtani, azt meg lehet oldani párhuzamosan, és akkor nem vesz igénybe annyi időt.
Ha szembe kell néznem a hajógyári munkásokkal, azt mondanám inkább, kérem, hogy fogadják el a Bizottság által ajánlott megoldást. Ha elfogadják, gyorsan végre lehet hajtani, és ne mondják nekem azt, hogy a Lengyelországban ilyen meg olyan a jog, és hogy nem tudják megváltoztatni. Nem vagyok teljesen biztos abban, hogy ez a megoldás összeegyeztethető a joggal, de ha így is van, a kormány tud intézkedni. Még a múlt században egy másik állásponttal kapcsolatban szerzett tapasztalataim alapján tudom - és akkor is tudtam -, hogy ha megoldást szeretnénk, mindig van kiút. Szívből kérem Önöket az összes munkavállaló érdekében: kérem, járjanak közben a lengyel kormánynál.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Andrzej Tomasz Zapałowski  
írásban. - (PL) Elnök asszony, ahogy a Bizottságnak a lengyel hajógyárakkal kapcsolatban jelenleg folytatott tevékenységét figyelem, újólag megerősödött az a meggyőződésem, hogy Lengyelországnak a néhány évvel ezelőtt biztosított feltételek mellett nem kellett volna csatlakoznia az EU-hoz. Több millió honfitársam osztotta ezt a nézetet, de a többséget megtévesztették azzal, hogy az EU segíteni fog Lengyelországnak abban, hogy elérje a "régi” EU-tagállamok fejlettségi szintjét. Ez nem csupán a hajógyárakra érvényes, hanem sok egyéb területre, például a mezőgazdaságra. Én támogatom azt, hogy Lengyelország az Európai Közösség része legyen, de ellenzem és tiltakozom az ellen, hogy gazdasági szempontból Lengyelországot úgy kezeljék, mint egy meghódított területet. Megfigyelhető, hogy a volt kommunista Kelet-Németországra vagy a bankszektorra más követelmények vonatkoznak. Ezekben az esetekben igénybe lehet venni állami támogatást.
Napjainkban, amikor a Lisszaboni Szerződés sorsa a levegőben lóg, meg vagyok győződve arról, hogy a szerződés következtében Lengyelország gazdasági szempontból teljesen a brüsszeli bürokráciának lesz alárendelve. Ezért a közelgő európai parlamenti választásokon az európaiaknak azon politikusokat kell támogatniuk, akik "nem”-et mondanak erre a szerződésre.
