A gdanski hajógyár bezárásának kockázata (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság állásfoglalása a gdanski hajógyár bezárásának kockázatáról.
Charlie McCreevy
a Bizottság tagja. - Elnök úr, ezzel a kérdéssel kollégám, a versenyjogi biztos, Kroes asszony helyett én foglalkozom.
A Bizottságnak nem áll szándékában bezárni a gdanski hajógyárat. A gdanski hajógyár kulcsszerepet játszott az európai történelemben, és a szabadságért és az újraegyesített Európáért vívott küzdelemben. Szeretnénk, ha a gyár valódi átszervezésen menne át, hogy önmagában is sikeresen versenyezzen az EU és a világ hajógyártási piacán.
Az utóbbi évtizedekben átalakult a hajógyártás egész Európában. A Bizottság tisztában van vele, hogy ez sok hajógyárnak és régiónak egy nehéz folyamat volt. Több hajógyárat bezártak, és a hajógyártási kapacitás csökkent. Ahol a nemzeti állami szubvenciót használtak fel az átalakításhoz, a Bizottságnak fel kellett lépnie a Szerződésben kijelölt felelősségének megfelelően, hogy minden hajógyárnak azonos feltételeket biztosítson az Európai Unión belül, a piac torzulásainak megakadályozása érdekében.
A Bizottság ezúttal ugyanezen felelősségének megfelelően jár el a gdanski beavatkozásának esetében. A gyengélkedő vállalatoknak nyújtott állami támogatás Szerződéssel való összeegyeztethetőségének feltételeit egyértelműen rögzítik az állami támogatásokra vonatkozó közösségi útmutatásokban.
A gdanski hajógyár megfelelő átalakítása évek óta késlekedik; a közpénzeket nem fenntartható munkahelyek létrehozására költötték, hanem egy olyan vállalat életben tartására, amely szokásos piaci körülmények között megszűnt volna.
A Bizottság célkitűzése ebben az esetben három elemből áll. Először is, biztosítani kell, hogy a gdanski hajógyár átalakítása hosszú távú fennmaradásához vezessen. Ez jelentheti a termelés csökkentését, de talán egy olyan kisebb, viszont hatékonyabb hajógyár kialakításához vezet, amely képes megállni a saját lábán.
Másodszor, a hajógyár termelési kapacitását csökkenteni kell, hogy ne torzuljon a hajógyártás piaca, és hogy az európai versenytársak érdeke ne sérüljön az állami beavatkozás nyomán. Másrészt, az átalakítás költségeit jelentős részben saját erőforrásokból - többek között az olyan vagyontárgyak eladásából, amelyek nem szükségesek a hajógyár túlélésének szempontjából -, illetve külső finanszírozásból, piaci feltételek mellett kell fedezni.
És harmadszor, az egyenlő bánásmód biztosítása. Más országok hajógyárainak, akárcsak más lengyel hajógyáraknak, jelentősen csökkenteniük kellett a kapacitásukat. A gdanski hajógyár sem lehet kivétel.
A strukturális alapokat és más EU-támogatásokat más tagállamok is felhasználtak arra, hogy a nehéz átmeneti időszakokat átvészeljék, és hogy az érintett régiókat segítsék. Többször felhívtuk a lengyel hatóságok figyelmét erre a lehetőségre.
A Bizottság szoros és konstruktív párbeszédben marad a lengyel hatóságokkal, hogy megtalálja az előrelépés módját úgy, hogy az állami támogatással való összeférhetőség feltételei teljesüljenek, és az állami támogatás jóváhagyható legyen. Ez a folyamat jelenleg is zajlik.
A gdanski hajógyár megérdemli, hogy egy új és fenntartható helyzetben fennmaradjon a jövőben is az EU versenyen alapuló hajóépítési piacán.
Janusz Lewandowski
a PPE-DE Képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, mint Gdansk európai parlamenti képviselője úgy érzem, kettős felelősségem van: először a 3000 munkahely és egy olyan létesítmény sorsáért, amelynek szimbolikus státusa van Lengyelországban, és másodszor, annak biztosításáért, hogy mi együttesen feleljünk meg a racionális gazdaság elveinek, amelyre az Európai Közösség épül, és ami prosperitást hozott Európa sok millió lakosának. Ezért úgy vélem, hogy a mai vita nem politikai demonstráció lesz. Túl sok politika veszi körül a gdanski hajógyárat. Politikai szempontból már eddig is túlságosan kihasználták. Bízom abban, hogy most lépést teszünk a lehető legjobb megoldások megtalálása felé.
Azt is gondolom, hogy ilyen szándékok motiválták a Parlament radikális baloldalát, amely kérte ezt a vitát, de rámutatnék arra, hogy ők nem idealisták, akik a szociális boldogság rendszerét keresik, hanem a valódi szocializmus gyakorlói, akiket Lengyelországban ”posztkommunistának” sorolnak be, akik politikai bosszúból már kétszer bezárták a gdanski hajógyárat, ezáltal aláásva annak gazdasági hitelességét, és megteremtve a mai problémák egyik okát.
Én tanúja és szerény résztvevője voltam az 1980. augusztusi kollektív lelkesedésnek, amely létrehozta a Szolidaritást, amely később 10 millió ember mozgalmává vált. Tudom, hogy a jelenlegi hajógyár 3000 alkalmazottja között vannak olyanok, akik akkor az emberi méltóságért, az emberi jogokért és az Európai Unió normáiba beépített egyéb értékekért az életüket kockáztatták. Ezt bátorsággal, de egyben elővigyázatossággal tették a nélkül, hogy erőszakhoz folyamodtak volna. Következésképpen az a felfogás, amelyhez nem tartozott hozzá az erőszak - mint a terror eszköze - alkalmazása, iránymutatásul szolgálhat számunkra is a XXI. században.
Én természetesen a nagy munkásközpontokhoz - a hajógyárakhoz, a bányákhoz és az acélművekhez - hasonlóan, amelyek a Szolidaritás fő támaszát jelentették, rendkívül nagy támogatást szeretnék adni a hajógyár ügyének, mint elszigetelt, más nézetet valló külföldi hang, és azt szeretném, ha ezek a központok most a szabad piacon, a gazdasági siker példáivá válnának. Ez azonban nagyon nehéz lesz, sőt lehetetlen rövidtávon, amint a nyugat-európai nagy nehézipari központok tapasztalatai alapján láthatjuk, mert ezeknél is egész évtizedekig tartott, amíg gazdasági fordulat következett be. Különösen ez a helyzet a hajógyártásban, amely a távol-keleti, koreai, kínai és vietnami versennyel szembesül, ahol az alacsony munkaerőköltségek és mindenekfölött az állami beavatkozás nyílt és rejtett formái a meghatározóak.
Szeretném, ha az Európai Bizottságban is tudatosulna a helyzet bonyolultsága, mert ha ezt nem veszik figyelembe, felgyülemlik a csalódottság, és a politikai populizmus ver gyökeret országunkban. Én megértem a hajógyári munkások csalódottságát, akik úgy érzik, a történelem tartozik nekik, és akik, ahogyan mondják, a lelketlen bürokráciával szembesülnek. Az Európai Bizottság részéről is érzékelhető csalódottság, mivel az egy kivételesen tüzes és szívós létesítménnyel foglalkozik, amely sok hatóságnak beverné az orrát. Tudom, hogy e hajógyár munkásait nem szabad büntetni a meglehetősen helytelen vagy egyszerűen csak ügyetlen módért, ahogyan a jelenlegi kormány ezeket az ügyeket kezeli. Azt is tudom, hogy a megállapodást hosszú távú jövőképre, és nem elhamarkodottan összeállított tervekre kell alapozni. A hosszú távú jövőkép olyan befektetőt jelent, aki modern technológiával szereli fel a hajógyárat, lecserélve a jelenlegi elvavult sólyákat. És, azt hiszem, a mai vita pontosan ebbe az irányba tett lépés.
Bogusław Liberadzki
a PSE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, helyénvaló, hogy vitát folytatunk a gdanski hajógyárról. Itt két lényeges tényt kell megemlíteni: az első, hogy ez az 1980. augusztus 30-i szczecini megállapodás, valamint az 1980. augusztus 31-i gdanski megállapodás aláírásának évfordulója, és a második nagyon lényeges tény a gdanski hajógyár jelenlegi pénzügyi helyzete.
A gdański hajógyár a lengyelországi történelmi változások, és az Európában, illetve a nemzetközi színtéren bekövetkezett nagy változások szimbóluma. Ez volt a kezdet. A szabad világ vezetői a 80-as években a gdanski hajógyárba jöttek, hogy kitartásra bátorítsanak a küzdelemben. Itt az emberek az emberi jogokért, a szólás szabadságáért, a szabad szakszervezetekért, az emberi méltóságért és az Európai Gazdasági Közösség irányvonala szerinti fejlődésért küzdöttek.
A gdanski hajógyár ezért olyan élő emlékmű, amelyre büszkének kell lennünk, de ez egyben egy hajógyár - talán ma már elsősorban egy hajókat gyártó vállalkozás. A hajógyár dolgozói emlékeztettek bennünket erre a tényre egy héttel ezelőtt Brüsszelben. Nem beszéltek történelmi adósságokról, hanem gazdasági ügyekről, az életükről és a munkahelyükről. A hajógyártás globális iparág. Hajókat könnyen meg lehet vásárolni Ázsiában, nem szükséges, hogy azokat Európában vegyék meg.
Az elmondottakra tekintettel, biztos úr, a versenyképességgel kapcsolatos döntésekben nem szabadna kizárólag az úgynevezett "tisztességes versenyre” koncentrálnunk az EU-n belül. Globális megközelítésre van szükségünk, azaz az Európai Unión belüli hajógyártást a globális versenykörnyezetben kell szemlélnünk, majd figyelembe kell vennünk az Európai Unióban lévő hajógyárak, ide értve a gdanski és a szczecini hajógyárak működését meghatározó valamennyi feltételt.
Az EU piaci szabályai elfogadhatóak és elvként el is fogadják azokat, de végrehajtásuk módjának és a vonatkozó menetrendnek reálisnak kell lennie, és különösen az egyes entitásoknak kell azokat címezni. Ezért lehetnek bizonyos kétségek a privatizációval, mint a célt szolgáló eszközzel kapcsolatban, azaz a privatizációval, mint olyan végcéllal, amelyet egy meghatározott időpontra el kell érni. Ezért felhívom a lengyel kormányt, hogy működjön szorosan együtt a Bizottsággal és a hajógyár vezetésével abban, hogy ezt a vállalkozást hatékonyan működtessék.
Bronisław Geremek
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, először is szeretném elmondani, mennyire örülök, hogy az Európai Parlament ma megfontolás tárgyává teszi ezt az ügyet, és mennyire üdvözlöm ezt a kezdeményezést. Szeretnék köszönetet mondani McCreevy biztosnak mai nyilatkozatáért, és elmondani, nagyon fontos, hogy az Európai Unióról, mint közösségről gondolkozzunk.
Amikor belépünk az Európai Parlament épületébe, elhaladunk egy szobor mellett, amely azt mondja L'Europe a un coeur - Európának szíve van. Politikai nyelvre lefordítva ez az európai szociális modell erejét jelképezi. 27 évvel ezelőtt történt, hogy a gdański hajógyár munkásai megkezdték a kommunista rendszer elleni, és a kenyérért és a szabadságért folytatott küzdelmüket. Helyre akarták állítani az emberi munka célját, és meg akarták szabadítani a gazdaságot az állami monopóliumtól. Ez a történelmi hajógyár most szembesül az Európai Bizottság drámai ajánlásával, hogy termelését kétharmaddal csökkentse, két sólyáját pedig mindenképpen zárja be.
Mi úgy véljük, hogy ebben a helyzetben a következő lépéseket kell megtenni. Először is, a sólyabezárást egyre kell korlátozni, és így kell helyreállítani a hajógyár esélyét, hogy nyereséges legyen. Másodszor, időt kell hagyni a hajógyár menedzsmentjének rendbe tételére, mivel a jelenlegi menedzsment sok kívánnivalót hagy maga után (hogy a hajógyár nyereségessé váljon, és a 3000 munkás ne veszítse el munkahelyét). Harmadszor, emlékezzenek arra, hogy a gdański hajógyár nagy európai emlékműként és tanúbizonyságként képviseli azt a tényt, hogy a társadalmi szolidaritás egyike az Európai Uniót megalapozó értékeknek.
Az európai intézmények azonban ezt a határozatot nem hagyhatják figyelmen kívül. Cselekedeteink pragmatizmusának együtt kell járnia annak megértésével, hogy az emberek számára, és az embereknek köszönhetően építjük az Uniót. Európa ereje újító és versenyképességünktől függ, de attól is, hogy érzékenyek vagyunk-e a gyengébbek és kevésbé szerencsések sorsa iránt. Az én véleményem szerint ez is hozzátartozik a szabadság liberális üzenetének jelentéséhez. Szeretném megemlíteni az egyik emlékemet: azt, hogy az Európai Unió valamennyi országában európaiak generációi viselték kabátjuk kihajtóján büszkén és reménnyel teli a Szolidaritás jelvényét. Vannak ilyen emberek ebben a teremben is. Így ők az a generáció, amelynek tagjai felépítik Európa egységét, és nekik kell tudatában lenniük a gdański hajógyár történelmi jelentőségének.
Marcin Libicki
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, én kísértem a hajógyári munkásokat a Kroes és Špidla biztosokkal folytatott tárgyalásaink során. Velük voltam akkor is, amikor megjelentek az Európai Bizottság előtt, és Európához fordultak segítségért. A gdański hajógyár már kezd kikeveredni pénzügyi bajokból, és már nyereségesen működik. Nagy hiba lenne, ha a súlyos pénzügyi restrikciók megakadályoznák abban, hogy nyereséget termeljen, és az ott dolgozók, illetve mindannyiunk erőfeszítései révén sikert érjen el.
Én is szeretném hangsúlyozni a történelmi vonatkozást. Nem lennénk itt 27 ország az egyesült Európában, Európa nem lenne túl a nukleáris háború fenyegetésén, ha nem lett volna a Szolidaritás, amely a gdański hajógyárban született. Erre mindenkinek emlékeznie kell, beleértve az itt ülő politikusokat is.
Arra is szeretnék rámutatni, hogy mindazok, akik ebben az ügyben eddig felszólaltak, és azt hiszem, azok is, akik majd később szólalnak fel, teljesen ebben az ügyben politikai nézeteinktől függetlenül egyetértenek. Ezt figyelembe kell venni.
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, üdvözlöm, hogy kollegáim a képviselőcsoportok vezetőinek értekezletén egyetértettek azzal a javaslatommal, hogy kérjük fel a Bizottságot, tegyen nyilatkozatot előttünk, mielőtt a gdanski hajógyár jövőjével kapcsolatban bármilyen határozatot hoznának.
A Versenypolitikai Főigazgatóságnak nem volt szüksége erre az új esetre ahhoz, hogy gondolkodását illusztrálja. Az már annyi tiltakozást váltott ki, hogy számos megfigyelő, akik aligha vádolhatók antiliberalizmussal, maguk is dogmatikusnak tartják már egy ideje. Ebben az esetben a szerkezetátalakítási tervet csak akkor tartják meggyőzőnek, ha az 1000 munkás elbocsátásáról rendelkezik. Bőséggel állnak rendelkezésre korábbi példák bajba jutott vállalatokról, amelyeknek azt mondták, hogy szüntessenek meg több száz munkahelyet, különben vissza kell fizessék a túlélésükhöz szükséges támogatást. A jelenlegi eset kapcsán mondják el nekünk, melyik hajógyár képes támogatás nélkül működni. Nem hiszem, hogy bárki megkérdőjelezné, hogy a támogatások odaítélését feltételektől kell függővé tenni. A baj az, hogy ezek a feltételek mindig a munkavállalók számára jelentenek súlyos áldozatot.
E tekintetben - bár az általam ismert egymást követő versenypolitikai biztosokra rendszerint nem önmarcangolásukért emlékeznek, és a társadalmi gyökerek sem tartoznak egyértelműen az attribútumaik közé - a Bizottság vezető főigazgatósága még tovább ment azzal, hogy kimutatta: éppen olyan közönyös a politikai kérdések mint a szociális problémák iránt. Egy, Lengyelország számára emblematikus hely tényleges létét fenyegetve, vajon figyelembe vette a Bizottság annak az üzenetnek a politikai vonatkozásait, amelyet ezen új tagállam népének küld, alig három évvel a csatlakozás után? Úgy tűnik, a szabad és torzulásmentes verseny ezen őreinek problémái közül ez a legkisebb. Azt gondolják, itt van az ideje annak, hogy megemlékezzünk a gdanski hajógyár munkásainak meghatározó szerepéről a szabadságért folytatott küzdelemben - ez történelmi szerep, amint McCreevy úr mondta -, és itt van az ideje annak, hogy a szabad piac vastörvényeit alkalmazzuk rájuk.
Még van idő ennek a felelőtlen akciónak a leállítására. Nézetem szerint az első lépésnek kell lennie, hogy érdemi tárgyalásokat kezdünk a lengyel szakszervezetekkel, sőt a Fémmunkások Európai Föderációjával. Ami szükséges, az az ezeknek a hajógyáraknak kifizetett támogatás valódi összegének tisztázása, és mindenekfelett olyan megoldás megtalálása, amely nem vezet munkahelyek elvesztéséhez.
Ettől eltekintve, ez az új eset, amely az abszurditásig rávilágít a verseny torzulásának megakadályozása nevében alkalmazott mostani kritériumok korlátoltságára, megerősíti képviselőcsoportom véleményét, hogy mielőtt bármilyen végleges határozatot hoznának a jövőben az Európai Szerződésről, életfontosságú, hogy alapos, nyilvános és széles körű vita jöjjön létre az Unió céljairól, és arról, hogy ezek összhangban állnak-e az alkalmazott politikákkal.
A gdanski hajógyárak története emlékeztet arra, hogy az a politikai struktúra, amely képtelen saját ellentmondásaival szembesülni, és azokat meghaladni, el van kárhoztatva. Ez a tanulság ma is éppen olyan fontos, és néhány európai vezetőnek nem ártana elgondolkodni róla.
Witold Tomczak
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, nagy hiba, amit az Európai Bizottság javasolt, hogy a gdański hajógyár három sólyája közül kettőt zárjanak be, és nagy hiba az állami támogatás visszafizetésének kilátásba helyezése. A javaslat számos tényezőt nem vesz figyelembe, ide értve a hajógyár számára hátrányos, politikai rombolókhoz és tisztességtelen vállalkozókhoz köthető korábbi intézkedéseket, mert ők csak a városközpontban akartak tulajdont, és a földet akarták megkaparintani. A hajógyár tisztességtelen privatizálása jelenleg is bírósági eljárás tárgya.
A Bizottságnak erről nincs megbízható ismerete. A hajógyár szerkezetátalakítását már elvégezték, munkások ezreit küldték el, a tíz sólya közül hetet bezártak. Jelenleg a hajógyár pozitív pénzügyi eredményeket ér el. A két sólya bezárása tönkretenné ezt a nyereséget és ezt az eredményt. Az óriási állami támogatás, amelyet a régi tagállamok hajógyárai kaptak, nem jutott el a gdański hajógyárhoz. Ez nem biztosít egyenlő feltételeket a versenyben, és nem veszi figyelembe a hajógyárak nyereségességének számításánál alkalmazott módszerek eltéréseit sem.
A gdański hajógyárat érő csapás az egész Európai Unió hajógyártását gyengíti. Emlékeztetném önöket, hogy az EU részesedése a nemzetközi hajógyártásból csak a dél-koreai hajógyártásnak egyharmada, ahol támogatják a hajógyártó ipart. Ez demonstrálja, hogy a Bizottságot nem érdeklik az EU hosszú távú gazdasági érdekei. A Bizottság szándékai ellentétesek a Lisszaboni Stratégia céljaival.
A gdański hajómunkások küzdöttek a szolidaritásért, amibe nem tartozik bele a versenytársak brutális megszüntetése. A szolidaritás nem üres szlogen vagy szánalom, hanem felelősség és tisztesség és szembesülés az igazsággal. Képes-e még az Európai Unió ilyen értékek képviseletére ma?
Maciej Marian Giertych
(PL) Elnök úr, a gdański hajógyár különös jelentőséggel bír Lengyelország számára. Az nem csak egy munkahely, hanem politikai szimbólum is. A kommunista időkben megkísérelték a lerombolását. A munkások politikai részvétele és az egész nemzet támogatása azt jelentette, hogy az akkori hatóságok nem tudták a hajógyárat bezárni. A munkásság tudatában van a hajógyár különös jelentőségének, és ma is úgy válaszol a fenyegetésekre, mint akkor - tiltakozással. Rettenetes lenne, ha az a létesítmény, amely meg tudta védeni magát a kommunista hatalommal szemben, összeomlana az Európai Unió irányelvei gyakorolta nyomás alatt.
Életfontosságú, hogy ez a létesítmény hajógyár maradjon, részét képezze a hajógyártó iparnak, és ne más legyen. A sólyák számának háromról egyre csökkentése, amit a Bizottság javasol, megfosztaná a gyárat a hosszú távú nyereségességtől. Legalább két sólyára van szükség ahhoz, hogy hajógyárként továbbra is nyereségesen működhessen.
Lengyelország betartja a hatályos pénzügyi szabályokat, miközben tudjuk, hogy a hajógyártás az EU gazdaságának nem olyan érzékeny ágazata, amelyben a gdański hajógyárnak nyújtott támogatás eltorzíthatná a versenyt. A Bizottságnak figyelembe kell vennie a gdański hajógyár speciális jellegét, és speciális bánásmódban kell részesítenie azt. A kommunista hatalom elleni függetlenségi harc szimbólumaként a gdański hajógyárnak továbbra is hajógyárnak kell maradnia.
Józef Pinior
(PL) Elnök úr, biztos úr, a gdański hajógyár egy nagy európai szimbólum, az a hely, ahol 1988 augusztusában a Lech Wałęsa által vezetett lengyel munkások megkezdték a szabadságért és az igazságért folytatott sztrájkjukat. A hajógyár a szakszervezeti jogokért, a munkásmozgalom politikai és polgári jogaiért folytatott küzdelem szimbólumává vált az egész világon. Szeretném hangsúlyozni a Wurtz-kezdeményezés fontosságát, amely lehetővé tette, hogy a gdański hajógyár összeomlásának veszélyéről itt az Európai Parlamentben a mai napon vitát tartsunk.
A gdański hajógyár védelmében én először - még a föld alatti "Szolidaritás” aktivistájaként - 1988 novemberében szólaltam fel, amikor Mieczysław Rakowski kormánya felszámolási eljárást indított a hajógyár ellen a gyenge gazdasági eredményeinek ürügyén. Sajnálatos módon a gdański hajógyár a nehézipar hanyatlásának és az e folyamattal szembesülő védtelen munkások és szakszervezetek szimbólumává is vált, modelljeként mindannak, amit "kaszinókapitalizmusnak” nevezünk. Kevés maradt meg abból a büszke hajógyárból, ahol a ”Szolidaritás” megszületett. 1989 után a Szolidaritás-kormányt nem érdekelte a hajógyár sorsa. A létesítmény egyrészt a piaci spekuláció, másrészt a demagógia és a populizmus helyszínévé vált.
Az Európai Unióba történt belépés után a lengyel hajógyárak állami támogatást kaptak. A gdański hajógyár megkezdte a szerkezetátalakítást, és bizonyítja, hogy képes nyereségesen működni. Az Európai Bizottság jelenlegi követelése, hogy a hajógyár által hajóépítésre használt három sólya közül kettőt zárjanak be, veszteségessé teszi a gyárat, munkanélküliséget okoz, és sok munkás családja számára tragédiát jelent. Az Európai Parlamentben az augusztusi megállapodások aláírásának huszonhetedik évfordulóján e kérdésben bölcs előrelátásra ösztönzök. Biztos úr, mérlegeljünk egy bölcs kompromisszumot, amely összeegyeztetné az egységes piac elveit, amelyeket a Bizottság fenntart, a 3000 hajógyári munkás érdekeivel. Mentsük meg a gdański hajógyárat!
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Elnök úr, amikor a Bizottság a gdański hajógyárról beszél, nagy pragmatizmusában elfeledkezik egy, a pénznél sokkal fontosabb ügyről, nevezetesen a történelemről. Ha nem lett volna ez a hajógyár, sem én, sem sok más közép- és kelet-európai képviselőtársunk nem lenne itt a mai napon. Ha nem következnek be a hajógyárban kezdeményezett változások, egész Európa másképpen nézne ki ma - Európa olyan értékeken alapul, mint a demokrácia, a szabadság, az egyenlőség és az emberi jogok tiszteletben tartása, és az ezekért folytatott küzdelmet szimbolizálja a gdański hajógyár. A hajógyári sztrájkokkal kezdődött meg a kommunizmus lebontása.
Ha az Európai Unió szimbólumát akarjuk megtalálni, nem kell távolabb mennünk, mint oda, ahol vagyunk, és emlékezni arra, hogy a két nemzet közötti háború utáni megbékélés nevében évente több mint 200 millió eurót vagyunk képesek elkölteni arra, hogy havonta átköltözzünk Strasbourgba. Miért ne lehetne pénzügyi támogatást adni a gdański hajógyárnak is, amely a hidegháború végét és egész Közép- és Kelet-Európának a kommunizmus igája alóli felszabadítását jelképezi?
Ezért azzal a kéréssel fordulok önökhöz: ne engedjék, hogy a hajógyár összeomoljon, ne pusztítsuk el a "Szolidaritás” szülőhelyét, és a hajógyár történelmi értékét ne euróban mérjük.
Mary Lou McDonald
Elnök úr, biztos úr, ön is elismerte a gdanski hajógyárak, és az általuk megtestesített politikai szimbólumok jelentőségét. De ezek a hajógyárak természetesen többet jelentenek pusztán szimbólumoknál. Az egész régió gazdaságának alapkövét jelentik, közvetlenül és közvetetten munkahelyek ezreit tartják fenn. A gdanski hajógyár bezárása vagy leépítése az egész régió gazdaságát tenné tönkre, százezrek életét tenné tönkre.
Biztos úr, ön a verseny fontosságáról és a szabad piacok fontosságáról beszélt. Szeretném, ha a munkahelyek fontosságáról is beszélne. Szeretném, ha felfogná a hajógyár stratégiai fontosságát Lengyelország számára - és valójában az egész Európai Unió ipara számára. Azt hiszem, ez a vita újra rámutat az állami támogatás az EU-politikái irányultságának ellentmondásaira. Úgy vélem, ironikus és szinte tragikus lenne, ha Gdansk éppen az EU olyan keménykezű politikájának következményeként esne el, amely a verseny dinamikájához és a piacgazdasághoz kötődik - viszont úgy tűnik számomra, hogy minden más szempont kizárt.
Genowefa Grabowska
(PL) Elnök úr, senki sem tagadja az egységes piac és a verseny szabályait, amelyek az európai gazdaság gyors fejlődést garantáló mozgatórugói. Az e kihívásnak meg nem felelő munkahelyek bajba kerülnek, ide értve a felszámolást is, és nyilvánvaló, hogy az ilyen munkahelyek alkalmazottai tiltakoznak.
A lengyel hajógyári munkások múlt heti tiltakozását azonban másképpen kell nézni. Ők nem azért jöttek Brüsszelbe, hogy panaszkodjanak, hogy szimpátiát keltsenek vagy pénzt kérjenek. Ők egy olyan döntés ellen tiltakoztak, amelyet a hajógyárukra kimondott újabb halálos ítéletnek tekintenek, és ami legalább ezer munkást tesz az utcára.
Tehát miről is van szó, ami őket illeti? A Brüsszelbe látogató hajógyári munkások számára a kérdés az egyenlő feltételek biztosítása, és az, hogy a Bizottság határozata megbízható és igazolt információra épüljön, mert a valóság azt mutatja, hogy a hajógyár már kezd talpra állni, és végre van esélye nyereséges vállalkozássá válni. Az EU joga hasonló helyzetekben lehetővé tette a kiegészítő támogatást. Vannak ilyen példák a Szerződésben is, amikor a keleti német tartományok ilyen támogatást élveztek.
Azt is hangsúlyozni akarom, hogy ez nem a lengyel kormány tiltakozása volt. Akik tiltakoztak, azok az Európai Unió polgárai voltak - hajógyári munkások, akiknek erre joguk van, akik magukat szervezték meg és eljöttek, hogy felhívják a figyelmet arra, hogy itt valami helytelen dolog történik. Ezt üdvözölnünk kell, mert így építünk civil társadalmat.
És még egy utolsó dolog: brüsszeli jelenlétük azt is bizonyítja, hogy hatalmas az Európai Unióba vetett bizalmuk, és ezt a bizalmat az egész lengyel társadalom kifejezi. Sem mi, sem az Európai Unió nem tehetjük meg, hogy ne legyünk méltóak erre a bizalomra.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Elnök úr, a múlt héten lengyel hajógyári munkások delegációja jött Brüsszelbe, hogy tiltakozzanak a Bizottság két sólya bezárására vonatkozó határozata ellen, amely tömeges elbocsátásokhoz vezetne. A hajógyári munkások úgy vélik, hogy a Bizottság felfogása munkahelyeikkel kapcsolatban túl szigorú és méltánytalan. A Kroes és Špidla biztosokkal folytatott megbeszélések után a hajógyári munkások nagy reményekkel tértek vissza Lengyelországba. A bejelentésnek megfelelően a Bizottságnak el kell végeznie a hajógyár helyzetének újabb alapos felülvizsgálatát.
Szeretném hozzátenni, hogy mióta Lengyelország csatlakozott az Európai Unióhoz, hazámat körülbelül egymillió ember hagyta el, hogy külföldön keressen munkát, és számuk folyamatosan nő. Ha az Európai Bizottság ragaszkodik határozatához, hajógyári munkások ezreinek elkerülhetetlen elbocsátása lesz a következmény, akik jelenleg még meg tudnak állni a saját lábukon az EU versengő piacán.
Vannak aggályok a Bizottság részre hajlása miatt, és azért is, mert egy másik hajóépítő lobbit támogat. Bizonyos vagyok benne, hogy lehetséges mindkét oldal számára kielégítő megoldást találni a gyakran ellentmondásos szabályozás labirintusában. Szeretném a nevemet adni a hajógyárra vonatkozó határozat megváltoztatása, és a gdański hajógyárnak, nem csak mint közönséges hajóépítő műhelyként, hanem egyben nemzeti és európai szimbólumként történő kezelése iránti felhíváshoz.
Charlie McCreevy
a Bizottság tagja. - Elnök úr, hadd hangsúlyozzam, hogy a Bizottság megérti a gdanski hajógyár történelmi jelentőségét, és az ügy különös érzékeny voltát. Mindannyian egyetértünk azzal, hogy a gdanski hajógyárat újjá kell szervezni, hogy egy egészséges gyár legyen. A Bizottság ezt a folyamatot szeretné bátorítani.
Ám a Bizottság felelőssége, hogy miközben ezt segíti elő, biztosítsa, hogy az európai hajóépítési piac területén, és az átalakítás alatt álló vállalatokkal való bánásmóddal kapcsolatban egyenlőek legyenek a játékszabályok. Remélem, hogy a jelenlegi párbeszéd a lengyel hatóságok és a Bizottság között kielégítő eredményhez vezet.
Elnök
A vitát lezárom.
(Az ülést a szavazások órájára 11.15-kor felfüggesztették, és 11.30-kor folytatták)
