
Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin torstaina 4. joulukuuta 2003 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.(1) 

Puhemies.
   Lopullinen versio työjärjestyksen 110 ja 110 a artiklan mukaisesta esitysluonnoksesta, jonka puheenjohtajakokous laati kokouksessaan torstaina 11. joulukuuta 2003, on jaettu. 
Siihen ei ole esitetty muutoksia. 
Papayannakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, en ole aivan varma, kuuluuko asiani käsittelyjärjestyksen yhteydessä käsiteltäviin asioihin. Jos mahdollista, haluan kuitenkin pyytää, ettei tänä iltana keskustelun aiheena olevasta ympäristövastuuta koskevasta direktiivistä toimitettaisi äänestystä huomenna klo 12.00 vaan keskiviikkona klo 12.00. Tiedän erittäin hyvin, että sekä oma ryhmäni että muut poliittiset ryhmät yhä keskustelevat monista äänestykseen liittyvistä asioista, muun muassa siitä, miten se on järjestetty. 
Määräajat olivat erittäin hankalat. Olisin siis erittäin kiitollinen, mikäli äänestys voitaisiin toimittaa keskiviikkona klo 12.00, ellei siitä aiheudu suuria vaikeuksia. 
Puhemies.
   Jäsen Papayannakis, ongelmana on, että työjärjestyksen mukaan yksiköiden on saatava käsittelyjärjestystä koskevat muutosehdotukset vähintään tuntia ennen istunnon avaamista. Tällaista pyyntöä ei ole vastaanotettu, joten noudattaakseni työjärjestystä minun olisi hylättävä pyyntönne. Haluaako joku esittää asiaa koskevia huomautuksia? 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, oletan, että äänestys on sovittu siirrettäväksi, vaikka se saattaakin olla muodollisesti epäkorrektia. Ryhmät katsoivat, että voisimme pyrkiä ratkaisemaan ongelman – tai ongelmat – hyvissä ajoin, jotta pysyisimme alkuperäisessä aikataulussa, mutta nämä pyrkimykset ovat tällä välin osoittautuneet tuloksettomiksi – ainakin toistaiseksi. Näin ollen mekin istuntosalin tällä puolella voimme kannattaa äänestyksen siirtämistä, mikäli katsotte sen olevan mahdollista. 
Harbour (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää parlamentin huomion siihen, että kyseessä on yhteispäätösmenettelyssä ja sen toisessa käsittelyssä oleva tärkeä mietintö, johon esitettyjen tarkistusten hyväksyminen edellyttää määräenemmistöä. Kun otetaan huomioon, että osallistuminen parlamentin torstaisiin istuntoihin on verrattain vähäistä – en halua pohtia syytä tähän – on täysin mahdotonta hyväksyä, että näin tärkeää mietintöä koskeva yhteispäätös tehtäisiin torstaina. Suosittelen voimakkaasti, ettei tätä mietintöä koskevaa äänestystä järjestettäisi nyt. Sanon näin tämän mietinnön käsittelyä johtavan oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan varakoordinaattorina. 
Puhemies.
   Haluan selventää asiaa. Jäsen Papayannakis haluaa, että äänestys toimitettaisiin tiistain sijasta keskiviikkona, jolloin on kohtuullista olettaa tarvittavan määrän jäseniä olevan paikalla. Työjärjestyksen mukaan käsittelyjärjestystä ei saisi muuttaa, koska en ole saanut siitä kirjallista pyyntöä. Mikäli parlamentti kuitenkin haluaa myöntyä pyyntöön, olen valmis siihen, että käytämme yhdessä tervettä järkeä, jotta voimme niin tehdä. 
Manders (ELDR ),
   . – Arvoisa puhemies, esittelijänä haluan yhtyä jäsen Papayannakisin pyyntöön ja vaatia äänestyksen siirtämistä tiistaista keskiviikkoon, koska tarkistuksia ei ole vielä käännetty kaikille kielille, ja se aiheuttaa ongelmia. Äänestyksen siirtäminen antaisi myös useille ryhmille mahdollisuuden tehdä kompromisseja. En silti lainkaan kannata – ja tässä olen samaan mieltä jäsen Harbourin kanssa – äänestyksen siirtämistä torstaihin. Silloin vaarana olisi lopulta se, että vaikka kyseessä on yhteispäätösmenettely, paikalle saapuu etenkin näin joulun alla vähän jäseniä, eikä istunto ole päätösvaltainen. Tämän vuoksi kannatan äänestyksen siirtämistä keskiviikkoon. Tämä kompromissi voisi siten olla alkusysäys kaikille ryhmille ja esittelijöille luotsata tämä mietintö yhdessä koko prosessin läpi. 
Puhemies.
   Käsittääkseni ryhmät ovat siis yhtä mieltä siitä, että äänestys toimitetaan keskiviikkona. 
Grossetête (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, meillä on vastaavanlainen ongelma Lisin laatiman lentomatkustajille annettavia korvauksia ja apua koskevan mietinnön suhteen. Valitettavasti jäsenet poistuvat torstaisin kesken äänestyksen, mikä on todellinen ongelma. Joko nämä todella tärkeät ja määräenemmistöä edellyttävät äänestykset toimitetaan keskiviikkona tai sitten torstaina heti istunnon alussa, jotta parlamentti on varmasti päätösvaltainen. 
Puhemies.
   Asiasta on nyt esitetty useita näkökantoja. Huolimatta siitä, ettei pyyntöä esitetty kirjallisena, käymämme mielipiteiden vaihdon perusteella vaikutamme olevan yksimielisiä siitä, että äänestys siirretään jäsen Papayannakisin pyynnöstä keskiviikkoon.
Äänestämme torstaina vuotuisesta talousarviosta. Parlamentin on paras olla päätösvaltainen – todellakin reilusti päätösvaltainen – tai saattaa olla, ettemme saa aikaan mitään talousarviota. Torstaina työskennellään siis tavalliseen tapaan.
Puhemies.
   Ilmoitin viime viikon puheenjohtajakokouksessa, että simultaanitulkkausvälineistön uusimistyöt Strasbourgissa on nyt saatu valmiiksi. Teknisistä syistä mikrofoneissanne oleva merkkivalo, joka puhuessanne yleensä muuttuu punaiseksi, ei kuitenkaan toimi tämän istunnon aikana. Painakaa ystävällisesti puhepainiketta tavalliseen tapaan ja puhukaa. Toivokaamme – tai uskokaamme – että mikrofoninne toimii, vaikkei punainen merkkivalo palakaan. 
Puhemies.
   Haluan toivottaa Romanian senaatin valtuuskunnan jäsenet tervetulleiksi viralliselle lehterille. Valtuuskuntaa johtaa maatalousvaliokunnan puheenjohtaja Nicolae Pătru. Valtuuskunta on saapunut Strasbourgiin tutustumiskäynnille, ja se on erittäin tervetullut.
Schulz (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olette hyvin ystävällinen antaessanne minun käyttää puheenvuoron. Haluan kertoa jotain, mikä koskee teitä. Kun tänä aamuna avasin vaalipiirissäni sanomalehden, sain tietää, että saatte ensi vuonna Aachenissa jaettavan kansainvälisen Kaarle Suuri -palkinnon. Haluan henkilökohtaisesti onnitella teitä koko sydämestäni tämän palkinnon johdosta. 
Jäsen Laschet, joka on Kaarle Suuri -palkintokomitean jäsen, ei näytä olevan paikalla istuntosalissa. Hän on kristillisdemokraatti, enkä siksi ole aina samaa mieltä hänen päätöksistään vaan päinvastoin pidän niitä toisinaan täysin väärinä, mutta hänen päätöksensä valita teidät tämän palkinnon saajaksi on päätös, jota voin vilpittömästi kannattaa. Haluan onnitella teitä lämpimästi omasta puolestani ja varmasti myös useimpien muiden parlamentin jäsenten puolesta. 
Puhemies.
   Haluan kiittää jäsen Laschet’a, vaikka hän onkin poissa. Palkinto myönnetään toukokuussa 2004, muutama viikko ennen vaaleja. Tiedän hyvin, että tämä on henkilökohtainen kunnia, mutta näin vaalivuonna se on myös hieno kunnianosoitus Euroopan parlamentille ja sen Euroopan unionin asioiden hyväksi tekemälle työlle. Tämän vuoksi olen iloinen voidessani lunastaa palkinnon parlamentin puolesta.
Beazley (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan vastata koskeviin huomautuksiin, joita GUE/NGL-ryhmän jäsenet ovat esityslistan tässä kohdassa viime kuukausina esittäneet. He ovat arvostelleet Latvian tilannetta ja erityisesti venäjänkielisten asemaa. Mielestäni monet näistä huomautuksista ovat olleet epäoikeudenmukaisia ja harhaanjohtavia. Niissä ei viitata Venäjän laittomaan Latvian miehitykseen eikä todellakaan Hitlerin ja Stalinin tai Ribbentroppin ja Molotovin välisiin sopimuksiin. Mielestäni huomautukset olivat poliittisesti perusteltuja, eikä niissä otettu huomioon, että venäjää puhuvia latvialaisia on hyvin monenlaisia.
Seuraavaksi käsittelen Latvian vaalilakia, koska mielestäni virallinen vastaväite on esitettävä. Ymmärtääkseni KGB:n entiset jäsenet eivät saa olla ehdolla vaaleissa, ja minusta tämä vaikuttaa olevan kansallisen lainsäädännön mukaista. Olen varma, että me tässä parlamentissa toivotamme kaikki uudet jäsenvaltiot tervetulleiksi Euroopan unioniin. On tärkeää, että ymmärrämme näiden maiden historian ja niiden kannalta arat aiheet. Toivon, ettei GUE/NGL-ryhmä esitä aiheesta muita huomautuksia. 
Zrihen (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kun nähdäkseni kaikki ovat nyt huolissaan siitä, onko täällä näin lomakauden kynnyksellä tarpeeksi jäseniä paikalla, haluan kertoa teille ja puheenjohtajavaltio Italialle eräästä äärimmäisen omalaatuisesta tilanteesta, joka koskee Belgiassa asuvia italialaisia.
Tiesittekö, että Belgiassa pitkään oleskelleiden Italian kansalaisten on nykyisin yhä palattava kotikyliinsä henkilötodistuksen uusimista varten? Jos he lisäksi päättävätkin jättää sen uusimatta ja käyttävät sen sijaan henkilötodistuksena passia – josta koituvat kustannukset voitte kuvitella – ja jos he joutuvat ottamaan tai saavat avioeron, heidän on pyydettävä vielä silloinkin suostumus ex-puolisoltaan.
Tämä saattaa vaikuttaa joutavalta, mutta uskon puheenjohtajavaltio Italian ymmärtävän, että tällä tavalla se estää osaa Italian kansalaisista nauttimasta oikeudestaan täysin vapaaseen liikkumiseen Euroopassa ja siten vähentää heidän uskoaan Eurooppaan. Voisitteko kenties välittää puheenjohtajavaltio Italialle tämän huomautuksen?
Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin viitata tämänpäiväiseen tragediaan Turkin hallitsemalla Pohjois-Kyproksen alueella eli siellä saatuun tasaväkiseen tulokseen parlamenttivaaleissa. Tulos ei riitä syrjäyttämään kyproksenturkkilaisten johtajaa Denktashia, joka vastustaa aktiivisesti Yhdysvaltojen ja Annanin suunnitelmaa yhdistää saari uudelleen ennen maan liittymistä Euroopan unioniin ensi toukokuussa. Voisitteko vedota Denktashiin, jotta hän aloittaisi kiireesti neuvottelut uudelleen ja hyväksyisi sen, että hänen vaaleissa kokemansa valtava tappio osoittaa hänen köyhtyneen kansansa haluavan päästä sopimukseen saaren tulevaisuudesta?
Toisena asiana haluan viitata Venäjän Dagestanissa jälleen tapahtuneisiin väkivaltaisuuksiin, joissa tšetšeenitaistelijat murhasivat rajavartiopäällikön ja ottivat panttivangeiksi muun muassa paikallisen sairaalan työntekijöitä. Tämän lisäksi Moskovan itsemurhapommittaja tappoi viime viikolla kuusi viatonta siviiliä. Haluan pyytää teitä ilmaisemaan ensi viikolla kokoontuvan uuden duuman puhemiehelle parlamentin surunvalittelut ja paheksunnan tällaisia terroritekoja kohtaan.
Lopuksi siirryn muihin asioihin, sillä haluan onnitella pääministeri Berlusconia siitä, että hän sai varmistettua elintarvikeviraston sijaintipaikaksi historiastaan ja gastronomiasta kuuluisan Parman.
Vallvé (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan kertoa parlamentille Som Ràdion kieltämisestä Baleaarien saarilla. Baleaarien hiljattain valittu, Espanjan kansanpuoluetta edustava hallitus on kieltänyt tämän radion lähetykset. Som Ràdio oli ainoa katalaaniksi eli Mallorcan, Minorcan ja Ibizan virallisella kielellä toiminut radiokanava.
Muutama kuukausi sitten puhuimme sanomalehdenkieltämisestä Baskimaassa. Espanjan hallitus kieltää sanomalehtiä ja radiokanavia, joissa esitetyt näkemykset eroavat hallituksen kannoista erityisesti silloin, kun kyse on muista kielistä, esimerkiksi katalaanista tai baskista. 
Toisena esimerkkinä Espanjan hallituksen häpeällisestä käytöksestä on sen Euroopan perustuslakia koskeva kanta, jonka se esitti viime lauantaina Brysselissä. Tätä kantaa on mahdoton hyväksyä, ja minä ja ryhmäni vastustamme sitä täysin. Kuten näette, Espanjan hallitus ei kiellä ainoastaan Euroopan perustuslakia. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen varma, että useat jäsenet pelästyvät minun laillani väitteitä siitä, että Ranskassa harkitaan muslimityttöjen huivien kieltämistä valtion kouluissa. Eräässä Ranskassa tehdyssä tutkimuksessa on todellakin esitetty, että nämä huivit, juutalaispoikien kipa-päähineet ja muut uskonnolliset tunnusmerkit ovat huomiota herättäviä ja tahallisen ärsyttäviä. Presidentti Chiracin on kerrottu todenneen, että muslimityttöjen huivin käyttö on aggressiivinen mielenilmaus.
Pois se minusta, että puuttuisin Ranskan sisäpolitiikkaan – en ole muslimi enkä totisesti minkään uskonnon kannattaja – mutta mielestäni näin ei pystytä vastaamaan haasteeseen, joka Ranskalla on edessään sen pyrkiessä sopeuttamaan muslimit ja muut vähemmistöt yhteiskuntaansa. Siinä osassa Lontoota, jossa asun – johon kuuluvat esimerkiksi Brent, Harrow, Hounslow, Ealing –, huomasimme, että vähemmistöt on paljon helpompi sopeuttaa yhteiskuntaan päinvastaisesti menetellen eli ihmisten erilaisuutta, eri uskontoja, erilaisia tapoja ja taustoja kunnioittaen. Arvoisa puhemies, toivon, että voimme teidän ja paikalla olevien ranskalaisten kollegoidemme kautta välittää tämän viestin presidentti Chiracille ja Ranskan viranomaisille.
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, viime istunnossa esitin skottilaista viskiteollisuutta koskevan kysymyksen, joka oli suuri yleinen huolenaihe. Olitte erittäin ystävällinen ottaessanne parlamentin puolesta asian esille komission jäsenen Byrnen kanssa, joka on täällä satunnaisesti läsnä. Minulla on ilo ilmoittaa, että Scotch Whisky Association on päässyt tässä vaikeassa kysymyksessä toistaiseksi yksimielisyyteen. Toivon, että koko asia voidaan ratkaista tyydyttävin teollisuusstandardein.
Parlamentin ja muiden julkisten elinten keskittyminen tähän asiaan vaikutti osaltaan merkittävästi siihen, että ratkaisuun päästiin. Haluankin kiittää teitä ja kannustaa teitä juhlimaan uutta vuotta 2004 asiaankuuluvalla juomalla!
Puhemies.
   Varsinkin, jos te tarjoatte, jäsen MacCormick. 
Andrews (UEN ).
    Arvoisa puhemies, Saddam Husseinin vangitsemista Irakissa on pidettävä erittäin myönteisenä. Silti Yhdysvaltojen Pentagonin kotisivuilla on luettelo 63:sta niin kutsutusta erikoisaseman saaneesta valtiosta, joiden presidentti Bush haluaa osallistuvan tarjouskilpailuun 18 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvoisten sopimusten solmimiseksi osana Irakin jälleenrakentamista. Presidentti Bush on jättänyt luettelonsa ulkopuolelle useita Euroopan unionin jäsenvaltioita – esimerkiksi Irlannin – jotka ovat Yhdysvaltojen pitkäaikaisia liittolaisia. Näin siis siitä huolimatta, että Euroopan unioni on lahjoittanut tänä vuonna 40 miljoonaa euroa EU:n veronmaksajien varoja ja että äänestämme tällä viikolla 500 miljoonan euron lisäerästä. Asiaa pahentaa entisestään se, että näiden maiden jättämistä pois luettelosta on pidetty tarpeellisena Yhdysvaltojen keskeisten turvallisuusetujen turvaamiseksi. Irakin miehitys on selvästi jakanut yleisen eurooppalaisen mielipiteen. Minä vastustin miehitystä. Mielestäni perustelut eivät kestäneet kriittistä tarkastelua, ja epäilykseni osoittautuikin oikeaksi.
Vetoan komissioon, tulevaan puheenjohtajavaltio Irlantiin sekä teihin, arvoisa puhemies, etenkin, kun EU:n ja Yhdysvaltojen välinen huippukokous järjestetään Irlannin puheenjohtajuuskaudella. Pyydän teitä painottamaan presidentti Bushille, että hän arvioi tämän asian täysin väärin ja että siitä saattaa aiheutua koko Länsi-Euroopalle kielteisiä seurauksia. 
Santini (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, on joulun aika, ja se tarkoittaa koko Euroopassa hyvän tahdon aikaa. Haluan täältä parlamentista käsin pyytää, että Saksan liittotasavallan hallitus antaisi lahjan Italian armeijan entisille internoiduille, pakkotyöhön tuomituille entisille vangeille, jotka eivät ole vielä saaneet mitään korvausta tuosta pakkotyöstä.
Haluan korostaa, että saksalainen, Saksan hallituksen ja elinkeinoelämän tukema "Muisto, vastuu ja tulevaisuus" -säätiö on päättänyt evätä tämän korvauksen ainoastaan Italian armeijan entisiltä internoiduilta, mikä on ristiriidassa Euroopan parlamentin päätöslauselman B2-0147/1985 kanssa ja, mikä tärkeintä, kaikkien parlamentin laatimien tasavertaisia mahdollisuuksia koskevien säädösten kanssa. Nämä vangit ja internoidut eivät eroa muista. Jopa Itävallan hallitus päätti maksaa korvaukset vuonna 2000. Hakemukset on jätettävä 31. joulukuuta mennessä.
Arvoisa puhemies, haluan kysyä teiltä yhden kysymyksen: kun otetaan huomioon, että jäsen Borghezio on laatinut aiheesta päätöslauselmaesityksen, mutta määräajat ovat erittäin pitkät, miksei Saksan hallitus toimi välittömästi? Näistä internoiduista 70 000 on yhä elossa. Karut tilastot osoittavat, että elossa olevien määrä pienenee vuosittain 10 prosenttia. Emme voi hyväksyä tällaista päätöslauselmaa. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, nyt kun Maailman kauppajärjestön kokousta pidetään parhaillaan Genevessä, haluan kiinnittää huomiota siihen, että nykyistä kaupan vapauttamista koskevaa politiikkaa olisi tarkistettava reilujen ja oikeudenmukaisten kaupankäyntijärjestelmien edistämiseksi. Näitä järjestelmiä olisi mukautettava siten, että niiden avulla jokaista maata voidaan aidosti auttaa kehittämään todellisia mahdollisuuksiaan, ratkaisemaan köyhyysongelmia ja edistämään parempia elinolosuhteita ilman valta-asemaan tai riippuvuuteen perustuvia suhteita. 
Arvoisa puhemies, on tärkeää, että parlamentissa keskustellaan komission nykyisistä valtuuksista, kun otetaan huomioon, ettei Cancúnissa pidetyssä WTO:n ministerikokouksessa onnistuttu saamaan aikaan sopimuksia, ja että teemme asianmukaisia tulevaisuutta koskevia ehdotuksia, joissa nämä huolenaiheet huomioidaan. Nyt kun kokousta pidetään Genevessä, komission on otettava huomioon nämä huolenaiheet. 
Grossetête (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kaikesta huolimatta vastata kollegallemme, joka rohkeni puhua parlamentille yksinomaan Ranskan sisäpolitiikkaa koskevasta asiasta. Haluan korostaa, ettei Euroopan parlamentin jäsenten sovi sekaantua maiden sisäpolitiikkaan. Tämä sääntö on hyvä muistaa etenkin silloin, kun Eurooppaa yleensä ja parlamenttia erityisesti moititaan sekaantumisesta kaikkeen.
Roure (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kuten kaikki tietävät, Ranskassa valtio ja kirkko on erotettu toisistaan. Ranskalaisille tämä erottelu on perusarvo, joka on olennainen osa kulttuuriamme. Islamilainen huivi on osoitus naisten sortamisesta ja miesten ylemmyydestä. Ranskalaisten on mahdoton hyväksyä tätä, eikä sitä myöskään hyväksy yksikään ihmisyyttä arvostava mies tai nainen. Parlamentti kampanjoi aktiivisesti naisten ja miesten välisen tasa-arvon puolesta. Islamilaisen huivin käyttö on monimutkainen asia, ja toivommekin, etteivät eräät kollegamme mutkista sitä entisestään esittämällä omia vakaumuksiaan. Jos heillä on tiedossaan totuus, hyvä niin. Me puolestamme etsimme totuutta ja teemme kaikkemme edistääksemme valtion ja kirkon pitämistä erillään, mikä on ainoa toivomme rauhan saavuttamiseksi kaikkien uskontokuntien välillä.
Helmer (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan onnitella Espanjaa ja Puolaa niiden rohkeista ja periaatteellisista kannoista hiljattain järjestetyssä hallitustenvälisessä konferenssissa, jossa epäonnistuttiin surkean perustuslakiehdotuksen hyväksymisessä.
Olen kuitenkin pahoillani siitä, että siinä epäonnistuttiin äänten painotusta koskevassa, pohjimmiltaan teknisessä asiassa, kun parempi olisi ollut kieltäytyä periaatteessa hyväksymästä näin suurta askelta kohti Euroopan yhdentymistä, jolle ei ole julkista kysyntää. 
EU:n poliittisen eliitinja entisen Neuvostoliiton välillä alkaa ilmetä häiritseviä yhtäläisyyksiä. Kummankin pakkomielteenä oli rajoittunut näkemys maanosiensa yhtenäistämisestä. Kumpikin osoitti ylimielistä halveksuntaa tavallisten ihmisten tavoitteita ja pyrkimyksiä kohtaan, ja lopulta voimme todeta molempien epäonnistuneen. 
De Keyser (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minua melkein hävettää kertoa teille pelkkä pikku-uutinen hetkellä, jolloin ajankohtaiset kansainväliset tapahtumat ovat niin tärkeitä ja jolloin suremme hallitustenvälisen konferenssin epäonnistumista. Kotimaassani ja kotiseudullani työntekijät ovat ottaneet työpaikkansa johtajat panttivangeikseen. Tämä on tuomittavaa, ja tiedämme, ettei kyseessä ole yhteiskunnallisesti sovelias neuvottelutapa. Heti sen jälkeen, kun Ranskaa koskeva suunnitelma oli saatu aikaan komissiossa kovan taistelun jälkeen, Alstom päätti aivan yksinkertaisesti sulkea kotiseudullani sijaitsevan yrityksensä ja siirtää sen Montrougeen lähelle Pariisia. On valitettavaa, jos työntekijöiden Euroopassa sallitaan komission hyväksymän rakenneuudistussuunnitelman johtavan tällaisiin protektionistisiin toimiin. Meidän ei siinä tapauksessa pidä ihmetellä, jos työntekijät ottavat johtajia panttivangeiksi, kun kerran muita neuvottelukeinoja ei enää ole.
Sumberg (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, viikonlopun dramaattiset tapahtumat eivät saisi jäädä huomiotta tässä parlamentissa, joten lähettäkäämme kiitoksemme Yhdysvaltojen, Yhdistyneen kuningaskunnan ja muiden liittoutuman maiden joukoille, joiden urhoollisten ponnistelujen ansiosta tyranni Saddam Hussein saatiin viikonlopun aikana pidätettyä. Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta ja muut liittouman maat ovat varmistaneet, että demokratia ja vapaus voivat kukoistaa Irakissa, mikä ei varmaan aiemmin olisi ollut mahdollista.
Toiseksi vastauksena jäsen Helmerin huomautuksiin katson, että meidän olisi kiitettävä Puolan ja Espanjan hallituksia sen varmistamisesta, että surkean perustuslain hyväksyminen saattaa viivästyä.
Tämä näkemys ei ehkä tässä parlamentissa saa osakseen suosionosoituksia, mutta niitä annetaan kotimaidemme kodeissa ja kaduilla. Olkaamme tyytyväisiä tähän tilanteeseen ja onnitelkaamme näitä maita tästä saavutuksesta. 
Puhemies.
   Meillä kaikilla on huomenaamulla mahdollisuus käsitellä näitä asioita yhdessä puheenjohtajavaltio Italian kanssa. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, kun kenraali Wesley Clark – syylliseksi todettu, vaikkei vielä syytteeseen pantu sotarikollinen – todisti täysin salaa niin kutsutussa Jugoslavian alueen kansainvälisessä rikostuomioistuimessa, mainitun "tuomioistuimen" apulaiskirjaaja teki päätöksen, jolla kielletään käytännössä kaikki yhteydenpito entisen Jugoslavian presidentin Slobodan Milosevicin ja muun maailman välillä. Serbian radikaalipuolueen puheenjohtaja Vojislav Seseljin tilanteesta tehtiin samanlainen päätös. Molemmat ovat Serbian sosialistipuolueen ehdokkaina 28. joulukuuta järjestettävissä vaaleissa.
Ollaanpa Milosevicin tapauksesta mitä mieltä tahansa, on päivänselvää, että kielto on rankaisutoimenpide, jonka avulla Milosevicia estetään käyttämästä oikeuttaan sananvapauteen ja Serbian lain mukaista oikeuttaan asettua ehdolle vaaleissa. Apulaiskirjaajan päätöksellä puututaan siten suoraan Serbian vaaleihin, mistä hyötyvät ne, jotka myivät maansa imperialistisille vallanpitäjille. Päätöksellä pyritään myös epäämään Serbian kansalaisilta oikeus päättää omasta kohtalostaan. Tämä on ennen kaikkea selkeä uhka meidän kaikkien kansalaisoikeuksille.
Perry, Roy (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan pöytäkirjaan kirjattavan kiitokseni ministeri Berlusconille, joka lahjoitti minulle solmion. Lahjan antaminen oli puheenjohtajavaltio Italialta erittäin ystävällinen ele. Oletan, että parlamentin naisjäsenet saivat huivin, joskin yllätyksekseni kenelläkään heistä ei ole sitä täällä tänään päällään.
Haluan todeta, että parlamentti hyväksyi 25. syyskuuta 2003 päätöslauselman, jossa komissiota vaadittiin vastaamaan Lloyd's of Londonin sääntelyä koskeviin kysymyksiin ja antamaan asiaa koskevat tiedot 15. marraskuuta 2003 mennessä. Mitään tietoja ei ole saatu, vaikka komissio lupasi 18. marraskuuta päivätyssä kirjeessään toimittaa tiedot 15. joulukuuta mennessä.
Viime viikolla komission jäsenen Bolkesteinin toimistosta vakuutettiin, että tiedot ovat saatavilla. Minun on asiaa koskevan mietinnön esittelijänä ikäväkseni ilmoitettava parlamentille, etten ole vielä nähnyt ainoatakaan näistä asiakirjoista. Ymmärtääkseni Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus todellakin sensuroi tällaisia saataville asetettuja asiakirjoja. Ellette voi ilmoittaa, että tiedot on kuitenkin nyt saatu, toivon, että voimme lähettää komissiolle ystävällisen mutta tiukan muistutuksen, että sen olisi pidettävä lupauksensa. 
Puhemies.
   En pysty antamaan sellaista vahvistusta. Odotan 16. joulukuuta asti nähdäkseni, onko tämä totta. Sitten voimme muistuttaa komissiota siitä, ettei se ole noudattanut aineiston lähettämiselle asetettua määräaikaa. 
Korakas (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, kuulin jäsen Beasleyn toistavan röyhkeät väitteensä siitä, että Latviassa ja Virossa puolet väestöstä on joutunut räikeiden ihmisoikeusrikkomusten kohteeksi. Nämä ihmiset ovat syntyneet ja työskennelleet näissä maissa, ja heidän ainoa rikoksensa on, että he ovat syntyperältään venäläisiä tai että he puhuvat venäjää. Nämä ihmiset on nöyryyttävien kuulustelujen jälkeen pakotettu jättämään kotimaansa. Samalla näissä maissa kielletään kommunistipuolueita, joiden johtajia vainotaan, kuten fasismin vastaisen taistelun veteraanejakin, ja muistomerkkejä pystytetään SS:n ja natsivalloittajien kunniaksi. Samalla suljetaan yliopistoja, kun taas entisen Jugoslavian tasavaltaa Makedoniaa pakotetaan perustamaan uusia yliopistoja ja varmistamaan, että albaanivähemmistö eli 25 prosenttia väestöstä on edustettuna parlamentissa ja hallituksessa. 
Ongelmana on, että tällaisia näkemyksiä ja rikkomuksia kannattavat myös laajentumisesta olennaisesti vastuussa olevat komission jäsen Verheugen sekä komission puheenjohtaja Prodi, joka hiljattain totesi vastauksessaan kirjeeseeni, että hänen mielestään maata ei saa moittia kommunistipuolueen kieltämisestä epäämällä maalta Euroopan unionin jäsenyys. Koska kommunistipuolueet ovat kuitenkin Euroopan unionin jäsenvaltioissa yhä laillisia, pelkään tämän olevan esimakua tulevista itsevaltaisista ja epädemokraattisista toimenpiteistä. Tämän vuoksi protestoin, ja halusin ehdottomasti tänään myös julkisesti ilmoittaa kantani. 
Puhemies.
   Ilmaisitte kantaanne kaksi kertaa kauemmin kuin on sallittua. Saatte selittää kollegallenne, miksi näin teitte, koska nyt hän ei voi käyttää omaa puheenvuoroaan. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
    Arvoisa puhemies, Julio Medemin -dokumentin avulla pyritään aloittamaan vuoropuhelu kielikuvalla baskien kansallispelistä. Elokuva on baskikansan suuressa suosiossa, mutta Espanjan hallitus ja kaksi vuotta sitten tässä parlamentissa Saharov-palkinnon saanut ¡Basta Ya! -kansalaisliike ovat tuominneet sen.
Espanjan kansallismieliset eivät hyväksy poliittista vuoropuhelua Baskimaassa, koska heidän mukaansa se merkitsisi alistumista ETA:n tahtoon. Itse asiassa elokuvan kannatusta saattavat lisätä eniten juuri nuo reaktiot, kuten sen nykyinen menestys osoittaa.
Espanjan hallitus ilmoitti viime viikolla rikoslakiin tehtävästä muutoksesta, jonka mukaan kansalaisia kansanäänestyksellä kuulevia viranomaisia uhkaisi vankeustuomio. Tämä saattaa koskea myös kansanäänestykseen osallistuvia kansalaisia. Tästä aamusta alkaen nämä säännökset saattavat myös koskea Katalonian uutta presidenttiä Maragallia sekä Baskimaan pääministeriä Ibarretxea.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, oletteko koskaan poliitikon uranne aikana kuulleet yhdenkään muka demokraattisen hallituksen toimineen tällä tavalla? 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, pyysin puheenvuoroa jäsen Gorostiagan puheenvuoron jälkeen. Hänen lähestymistapaansa on vaikea ymmärtää, koska hän sekoittaa elokuvan ja säädökset, jotka hallitus on laatinut demokratian takaamiseksi. Lisäksi toteatte näin sellaisen poliittisen puolueen edustajana, joka on Espanjassa laiton ja joka puolustaa terroristeja ja tappaa ne, jotka ajavat meidän asiaamme. 
Hyvä jäsen Gorostiaga, lähestymistapanne on täysin ristiriidassa tässä parlamentissa puolustamamme ilmaisunvapauden kanssa. Ette puolusta tätä vapautta missään pohdinnoissanne ja vielä vähemmän tänään iltapäivällä käyttämässänne puheenvuorossa.
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0387/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi laatu- ja turvallisuusstandardien asettamisesta ihmisperäisten kudosten ja solujen luovuttamiselle, hankinnalle, tutkimiselle, käsittelylle, varastoinnille ja jakelulle (10133/3/2003 – C5-0416/2003 – 2002/0128(COD)) (Esittelijä: Liese). 
Liese (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mietinnön aiheena on solujen ja kudosten siirto, joka on nopeasti kasvava lääketieteen ala. Vaikka solujen ja kudosten siirroilla ei voida hoitaa kaikkea, mitä nykyään luvataan, niillä voidaan tulevaisuudessa auttaa monia ihmisiä, jotka sairastavat sellaisia sairauksia, joihin ei vielä ole löydetty parannuskeinoa. Nykyisinkin ihmiset voivat voittaa nämä sairaudet luuydinsiirtojen, sydänläpän siirtojen tai ihonsiirtojen avulla, ja uudesta bioteknologian alan kudosteknologiasta saadaan varmasti uusia hienoja tuloksia tulevaisuudessa. 
Siirroissa on silti riskinsä, kuten esimerkiksi taudinaiheuttajien leviäminen tai solujen hallitsematon kasvu, josta saattaa aiheutua syöpää, sekä siirtoihin liittyvät eettiset ongelmat, jotka on tietenkin aina otettava huomioon. Meidän on hyödynnettävä tämän uuden tekniikan suomat mahdollisuudet, mutta minimoitava samalla riskit. Mielestäni edessänne olevat parlamentin yhteiseen kantaan ehdottamat tarkistukset ovat tässä mielessä merkittäviä. Viime viikon aikana onnistuimme pääsemään neuvoston puheenjohtajavaltion Italian kanssa sopimukseen suuresta määrästä tarkistuksia, mikä tarkoittaa, että äänestätte huomenna puolen päivän aikaan joukosta kompromisseja, jotka neuvosto ja sen pysyvät edustajat ovat jo hyväksyneet, ja jos myös parlamentti hyväksyy tarkistukset, vältymme sovittelumenettelyltä. Olen kiitollinen kaikille niille, jotka ovat auttaneet tämän sopimuksen aikaansaamisessa, erityisesti neuvoston puheenjohtajavaltiolle Italialle ja aivan erityisesti terveysministeri Sirchialle, joka sitoutui sopimukseen henkilökohtaisesti. Haluan kiittää myös komission henkilöstöä ja tietenkin myös kaikkia kollegoitani. 
Parlamentin tavoitteena oli ennen kaikkea varmistaa, ettei solujen ja kudosten luovuttamisesta tule kaupallista toimintaa, ja olemme suuressa määrin onnistuneetkin saavuttamaan tämän tavoitteen. Toisin kuin neuvoston ja komission ehdottamassa epämääräisessä sanamuodossa, nykyisessä sopimuksessa esitetään yksiselitteiset säännöt. Erotamme toisistaan solujen tai kudosten luovuttamisesta maksamisen, joka kielletään, ja luovuttajalle aiheutuneiden kustannusten korvaamisen, joka on täysin luvallista. Haluamme, että korvaus-käsite määritellään selkeästi ja että jäsenvaltiot kantavat vastuunsa tässä asiassa.
Juuri tässä asiassa ilmeni suuria ristiriitoja neuvoston ja komission väitettyä aluksi, ettei parlamentin pyynnöillä ollut mitään oikeudellista perustaa. Pystyimme kuitenkin vakuuttamaan ne siitä, ettemme vaadi ei-kaupallista lähestymistapaa ainoastaan eettisistä vaan myös kansanterveydellisistä syistä. Ei tule kuuloonkaan, että esimerkiksi solujen ja kudosten luovuttamisesta tarjottaisiin suuria summia rahaa ja luovuttajalta kysyttäisiin vasta sitten, kuuluuko hän johonkin lääketieteelliseen riskiryhmään. Mahdollisuus lääketieteellisten riskien salaamiseen on aina olemassa, kun kyseessä ovat suuret rahasummat, ja tämä saattaa vaarantaa sekä luovuttajan että vastaanottajan terveyden. 
Teimme niin ikään selväksi, ettei soluilla ja kudoksilla sellaisenaan saa käydä kauppaa, mutta niistä valmistettujen lääkkeiden myymistä emme vastusta. Kuten eräässä johdanto-osan kappaleessa tehdään selväksi, elinkeinoelämällä on tässä merkittävä tehtävä. 
Parlamentti katsoo, että kaupallistamisen kieltäminen on ehdottoman tarpeellista, koska se sisältyy perusoikeuskirjan lisäksi niihin vaatimuksiin, jotka parlamentti on useita kertoja esittänyt sekä Euroopassa että sen ulkopuolella. Käytän tilaisuutta hyväkseni ja totean, että keskiviikkona parlamentissa vierailee ukrainalainen nainen, joka kampanjoi ihmisoikeuksien puolesta, ja hän aikoo tuolloin kertoa tapauksista, joissa vanhemmilta otetaan pois vastasyntyneitä lapsia, joiden elimiä ja kudoksia epäillään käytetyn siirteinä. Mielestäni meidän on pidettävä tilannetta tarkasti silmällä jopa Euroopan ulkopuolella.
Ensimmäisessä käsittelyssä parlamentti vaati myös ihmisten kloonaamista koskevaa kattavampaa kieltoa, emmekä ole vielä saaneet taivuteltua neuvostoa hyväksymään sitä. Ministerineuvosto kieltäytyi päättäväisesti hyväksymästä tätä tarkistusta, enkä enää neuvotteluissa vaatinut sitä, jotta välttyisimme sovittelumenettelyltä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että parlamentti olisi muuttanut kantaansa asian suhteen. Mielestäni meidän on myös oltava turvallisuussyistä erittäin varovaisia tällä alalla, jota pidämme tulevaisuudessa edelleen tarkasti silmällä. 
Tämän lisäksi olemme onnistuneet esittämään useita muitakin parannuksia, kuten muotoilleet nimettömyyssuojaa koskevat säännökset selkeämmiksi, vahvistaneet parlamentin oikeuksia direktiivin muuttamisen yhteydessä sekä selventäneet useita esimerkiksi solujen ja kudosten tuontia koskevia sääntöjä. Näillä aloilla toteutettujen pienten parannusten kertautuvan vaikutuksen ansiosta yhteisestä kannasta saadaan selkeämpi ja täsmällisempi ja myös kaupallistamisen vastaista näkökulmaa on parannettu huomattavasti. Kehotan tämän vuoksi parlamentin jäseniä huomenaamulla äänestämään niiden kompromissitarkistusten puolesta, joita monet ryhmät ovat esittäneet ja joista on neuvoteltu neuvoston kanssa. Kehotan jäseniä äänestämään yksiselitteisen lainsäädännön ja paremman yhteisen kannan puolesta. 
Byrne,
   .  Arvoisa puhemies, on kulunut kahdeksan kuukautta siitä, kun minulla oli ilo esittää teille komission ehdotus direktiiviksi laatu- ja turvallisuusvaatimusten asettamisesta ihmisperäisille kudoksille ja soluille. Vuoden 2003 huhtikuun kyseisen päivän jälkeen parlamentissa ja neuvostossa on tehty paljon työtä, keskusteltu ja neuvoteltu, jotta täällä tänään päästäisiin kompromissiin. 
Olen täysin tietoinen siitä valtavasta työstä, joka näissä toimielimissä on tehty komission kanssa viime kuukausina. Haluan erityisesti ilmaista arvostukseni ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan esittelijälle ja jäsenille heidän kovasta työstään tämän tärkeän ehdotuksen hyväksi. 
Euroopassa ihmiskudoksilla ja -soluilla hoidetaan yhä suurempaa määrää eurooppalaisia potilaita, ja kompromissiratkaisulla varmistetaan, että he voivat luottaa näiden materiaalien turvallisuuteen ja korkeaan laatuun. Tämä on toinen askel kohti perustamissopimuksen 152 artiklassa tarkoitettua ihmisestä peräisin olevia aineita koskevaa sääntelyä, jonka aloitimme pari vuotta sitten veridirektiivin yhteydessä.
Mielestäni Euroopan parlamentin päähuolenaiheita on menestyksellisesti käsitelty kompromississa – ja tämä on paljolti esittelijänne ansiota. 
Käsittelen nyt muutamia päähuolenaiheita. Ymmärrän, että ympäristöasioiden valiokunnan käsiteltävänä olevat erityisesti etiikkaan ja muihin vastaaviin aiheisiin liittyvät asiat ovat vaikeita. Komissio on valmis hyväksymään sellaisen kompromissiratkaisun, jossa otetaan tasavertaisesti huomioon parlamentin toive "varmistaa" vapaaehtoiset ja maksutta tapahtuvat luovutukset sekä nykyinen ehdotus, jossa "rohkaistaan" tällaisiin luovutuksiin. Tässä tarkistuksessa käyttöön otettaisiin sanamuoto "on pyrittävä varmistamaan" vapaaehtoiset ja maksutta tapahtuvat luovutukset sekä ajatus korvauksen maksamisesta tietyissä tapauksissa, jolloin korvaus jää jäsenvaltion määriteltäväksi. Minun on kuitenkin tehtävä selväksi, että komissio katsoo tämän kompromissiratkaisun olevan lähellä laillisen hyväksyttävyyden rajaa perustamissopimuksen rajoitukset huomioon ottaen. 
Euroopan neuvosto ja etiikkaa käsittelevä eurooppalainen työryhmä ovat korostaneet periaatetta, jonka mukaan kudosten ja solujen hankinta ei saa perustua voiton tavoitteluun. Direktiivin olisi siksi oltava yhdenmukainen tämän periaatteen kanssa. Minun on kuitenkin erotettava kudosten ja solujen hankinta, johon on sovellettava voiton tavoittelun vastaista periaatetta, toissijaisista toimista, kuten jatkokäsittelystä, muusta käsittelystä ja testauksesta tai tuotteiden valmistuksesta, joihin periaatetta ei sovelleta. 
Vaikka esimerkiksi kuolleen luovuttajan sydänläppien myymistä saatetaan pitää mahdottomana hyväksyä, sydänläpät on käsiteltävä sen varmistamiseksi, ettei niissä ole taudinaiheuttajia, ja ne on säilöttävä, jotta ne voidaan varastoida pitkäksi aikaa. Näitä ja muita sydänläpän laatua ja käyttökelpoisuutta edistäviä prosesseja ei pitäisi rajoittaa sillä periaatteella, ettei niistä saa koitua taloudellista hyötyä. Tämä asia on selvitetty kompromissipaketissa.
Joissakin tarkistuksissa kielletään kloonatuista ihmisalkioista saatujen solujen käyttäminen siirremateriaalina eli "terapeuttisessa kloonauksessa". Nämä sovellukset ovat yhä hyvin kiistanalaisia, eivätkä jäsenvaltiot ole yksimielisiä niiden eettisestä oikeutuksesta tai turvallisuudesta. Haluan lisätä, ettei yksimielisyyteen todennäköisesti päästä lähitulevaisuudessakaan.
Katsomme näin ollen, ettei pidä puuttua jäsenvaltioiden päätöksiin tietyntyyppisten ihmissolujen tai -kudosten käyttämisestä tai käytön kieltämisestä. 
Mielestäni paras ratkaisu on laatia yhteisön laajuiset, soveltamisalaltaan tarpeeksi kattavat turvallisuus- ja laatuvaatimukset, jotta soluja voidaan käyttää niissä jäsenvaltioissa, joissa se on sallittua. Kompromissiratkaisu tukee komission ehdotusta tältä osin. 
Toinen tärkeä asia on nimettömyyssuoja. Yleisesti katsotaan, että kudosten ja solujen luovutuksessa olisi kunnioitettava sekä luovuttajien että vastaanottajien nimettömyyssuojaa. Tämän periaatteen tarkoituksena on ensinnäkin säilyttää luovuttajan ja vastaanottajan tietojen luottamuksellisuus ja toisaalta kannustaa epäitsekkäisiin luovutuksiin. 
Yhteisessä kannassa jäsenvaltioille esitetään mahdollisuutta noudattaa tai ottaa käyttöön poikkeustilanteissa erilaista lainsäädäntöä, esimerkkinä mainittakoon lasten oikeus tietää biologisten vanhempiensa henkilöllisyys sukusolujen luovutustapauksissa. Hyväksyn sen, että jäsenvaltioiden oikeuksia tehdä poikkeuksia selvitetään edelleen. 
Lopuksi sananen elimistä. Vaikka elinten laatu ja turvallisuus on tärkeää, tässä vaiheessa olisi tärkeämpää keskittyä vakavaan elinten puutteeseen ja laittoman elinkaupan torjumiseen. 
Komissio haluaa pohtia, miten se voisi parhaiten vastata näihin parlamentin arkaluonteisiin huolenaiheisiin. Meidän on ensin luotava yleiskehys ennen kuin voimme ehdottaa täsmäratkaisuja. Siksi komissio haluaa esittää seuraavan lausuman: "Ero elinsiirtojen ja muiden ihmiskehosta saatavien materiaalien kuten veren, kudosten ja solujen käyttämisen välillä tarkoittaa, että tarvitaan erityinen elinten turvallisuuden ja laadun varmistava lähestymistapa.
Nykyisessä elinten puutteen leimaamassa tilanteessa tällaisen lähestymistavan tarkoituksena on löytää tasapaino kahden tekijän välillä, jotka ovat elinsiirtojen tarve, joka on yleensä elämän ja kuoleman kysymys, ja näiden elinten korkeiden laatu- ja turvallisuusstandardien varmistaminen.
Komissio katsoo, että ennen kuin ehdotuksia voidaan tarkastella, elinsiirtoja koskeva tilanne on arvioitava perusteellisesti ja tieteellisesti. Komissio ryhtyy tutkimaan tilannetta mahdollisimman pian ja esittää kertomuksen tekemistään päätelmistä."
Lopuksi haluan todeta, että toivon teidän kannattavan kompromissipaketissa esitettyä suuntausta. Uskon, että komissio voi kannattaa tarkistuksia, jos parlamentti ja neuvostokin niin tekevät. 
Olen hyvin pettynyt, mikäli emme pääse sopimukseen. Keskustelu 70 tarkistuksesta olisi hyvin monimutkaista, ja epäilen vahvasti, ettei sillä saavutettaisi tätä kompromissipakettia parempaa tulosta. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, seison tässä puolustamassa parlamentin ensimmäisen käsittelyn kantaa. Halusimme turvata solujen ja kudoksen vapaaehtoisen ja maksutta tapahtuvan luovuttamisen ja kieltää muuttamattomilla soluilla ja kudoksilla käytävän kaupan samalla kuitenkin turvaten alan toiminnan. Neuvosto halusi kumota parlamentin kannan maksuttomuudesta viitaten asian kuuluvan EU:n toimivallan ulkopuolelle niin sanottuna eettisenä kysymyksenä.
Mielestäni olisi suuri virhe sulkea pois eettiset kysymykset EU:n päätöksenteosta. Etenkin, kun puhumme yhteisöstä, joka mielellään nimittää itseään arvoyhteisöksi. Toisekseen eettiset kysymykset esiintyvät harvoin yksin jossakin moraalisessa tyhjiössä. Ne ovat eettisiä esimerkiksi juuri siksi, että niillä on vaikutusta ihmisten terveyteen, kuten tässä tapauksessa. Tässä tulemme keskeiseen politiikkaa koskevaan kysymykseen, jossa parlamentin työ kollega Liesen johdolla on äärimmäisen tärkeää.
Eräs italialainen elokuvaohjaaja - jos Italian päättymässä olevan puheenjohtajakauden kunniaksi palaan tässä salissa vielä kerran italialaisiin elokuviin - on todennut, että jo katselukulman rajaus on eettinen valinta. Eettisiä kysymyksiä ei voi jättää pois, sillä sellainen valinta on itsessään eettinen valinta. Filosofin koulutuksen saaneena minun on tämä pakko todeta.
Meillä on vastuu myös siitä, miten muu maailma kopioi käytäntöjämme. Jos me sallimme sen, että ihmiskehon osista käydään kauppaa, on otettava huomioon, että kehitysmaat seuraavat Euroopan esimerkkiä. Tällainen kaupallistaminen tulee johtamaan riistoon, mutta myös kasvaviin riskeihin. Neuvoston valitsemalla linjalla on riski syyllistyä myös epäjohdonmukaisuuteen. Useat Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet bioetiikkasopimuksen, joka yksiselitteisesti kieltää ihmiskehon ja sen osien taloudellisen hyödyntämisen. 
Esittelijämme johtopäätös on perusteltu. Direktiivin oikeusperustan muodostaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 152 artikla, joka koskee terveyskysymyksiä, ja kaikki Euroopan parlamentin käsittelemät niin sanotut eettiset kysymykset liittyvät niin ikään luovuttajan ja vastaanottajan terveyden suojeluun. Kaikki epäilyttävissä olosuhteissa, kuten taloudellisen painostuksen alaisena tehdyt luovutukset muodostavat myös vaaran solujen ja kudosten vastaanottajalle. Tähän arvioon yhtyvät myös monet ministerineuvoston jäsenet. 
Bowe (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kyseessä on tärkeä mietintö, joka on hyväksyttävä ja muutettava lainsäädännöksi mahdollisimman pian kaikkialla Euroopassa. Tämän vuoksi voin vakuuttaa, että vaikka sosialistit eivät hyväksyneet kompromissitarkistusten pakettia, me kannatamme sitä, sillä hyväksymme suurimman osan tarkistuksista emmekä halua estää niiden muuttamista lainsäädännöksi.
Tarvitsemme kiireesti tällaista kudosten ja solujen laatua ja turvallisuutta koskevaa lainsäädäntöä koko Eurooppaan. Kyseessä on kasvava ala, joka tarjoaa paljon uusia mahdollisuuksia kivun ja kärsimysten lievityksessä, emmekä halua estää ketään hyötymästä siitä. Monet nykyihmisten sairauksista ja vaivoista voidaan parantaa tätä alaa hyödyntävillä hoidoilla. Terveys-, turvallisuus- ja laatustandardeista on tärkeä pitää kiinni, kun on kyse ihmisten tarpeista. Luovutukseen, luottamuksellisuuteen ja valinnanvapauteen liittyviä eettisiä normeja on noudatettava, ja kunkin jäsenvaltion huolenaiheita on kunnioitettava ja niihin on vastattava. Olen tyytyväinen siihen, että komissio on tunnustanut tämän hyväksymällä parlamentin tarkistukset.
Uutta tekniikkaa, kuten sikiöiden kantasolujen tutkimusta, ei voi sulkea pois tulevaisuuden hoitomuotojen lähteenä sen paremmin lääketieteellisistä kuin eettisistäkään syistä. Olemme tehneet kaikkemme ottaaksemme huomioon näitä asioita sekä uutta tekniikkaa koskevat ihmisten erityiset eettiset huolenaiheet. Meidän on myönnettävä, että ensisijainen tehtävämme täällä tänään on varmistaa ihmisten kärsimysten lievittämiseen käytettävien kudosten ja solujen laatu ja turvallisuus, kun niitä kuljetetaan määränpäihinsä yhteismarkkina-alueella. Velvollisuutemme on antaa Euroopan ihmisille samat vaihtoehdot, samat mahdollisuudet ja sama hoito niihin moniin sairauksiin ja vaivoihin, joista he kulloinkin kärsivät.
Ries (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, tästä direktiivistä on keskusteltu jo yli vuoden ajan, ja ELDR-ryhmällä on siihen selvä kanta, joka on pysynyt lähes muuttumattomana. Kysymyshän on kansanterveyttä koskevasta direktiivistä, kuten komission jäsen Byrne hetki sitten mainitsi. Jos on sitä paitsi niin – vastaan nyt jäsen Korholalle – että eettiset periaatteet ovat keskeisellä sijalla useimmissa päätöksissämme muodostaen niiden perustan, unionin ei kuulu säännellä tai ainakaan yhdenmukaistaa alaa.
Meidän on siis keskityttävä tarkistuksiin, joissa vastataan mahdollisten vastaanottajien käytännön tarpeisiin. Merkittävää edistystä onkin tapahtunut tämän mietinnön muodossa jopa tässä parlamentissa jäsen Liesen väsymättömän työn ansiosta, mistä haluankin häntä kiittää. Huomatkaamme, että edistystä on esimerkiksi tehokas jäljitettävyys kaikissa vaiheissa, poikkeuksellinen mahdollisuus poistaa nimettömyyssuoja sukusolujen luovuttajilta – tämä on tärkeää tuhansille lapsettomille pareille, jotka odottavat elämän lahjaa – tai erään ehdottamani tarkistuksen lisääminen tekstiin tiedotuskampanjoiden järjestämisestä, jotta saisimme kansalaiset suhtautumaan kudosten ja solujen luovuttamiseen suopeasti.
Siirryn nyt käsittelemään vapaaehtoista ja maksutta tapahtuvaa luovutusta, joka on ristiriitainen aihe. Haluan todeta, että liberaaliryhmä on tyytyväinen saavutettuun kompromissiin ja että tämä kompromissi on parempi kuin se, joka koski direktiiviä 100. Tekstissä säädetään, että luovutuksen on tapahduttava luovuttajan vapaasta tahdosta ilman maksua, kun mukaan ei lueta mahdollisia kulukorvauksia, ja että jäsenvaltioiden on toissijaisuusperiaatteen mukaisesti laadittava tästä yksityiskohtaiset säännöt. Joka tapauksessa olen pahoillani siitä, ettei niitä tarkistuksia hyväksytty, joissa selvästi rohkaistiin napanuoraveren luovuttamiseen ja mahdollisten luuydinluovuttajien rekisteröimiseen.
Komissio on luvannut meille elimiä koskevaa lainsäädäntöaloitetta siitä asti, kun tätä aihetta alettiin käsitellä, koska kyseessä on merkittävä ongelma, joka ilmenee monin eri tavoin, esimerkiksi järjestäytyneenä elinkauppana ja elinten puutteena. Komissio ei kuitenkaan ymmärrettävästi halua toimia hätiköiden, ja vaan esittää komission jäsenen yksityiskohtaisen lausuman. Olkoon niin! Tämän todettuani ja koska sopivien elinten löytäminen on vaikeaa, voisimme kenties esittää, että tähän lausumaan sisällytettäisiin ehdotus, jonka avulla edistetään elintietopankin (Retransplant) kautta tapahtuvaa eurooppalaista yhteistyötä. Tällä hetkellä vain kuusi maata on sitoutunut tähän yhteistyöhön, eikä se riitä. 
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi todeta olevani tyytyväinen siihen, että vaikka tämä aihe on monimutkainen ja arkaluonteinen, kuten tiedämme, laadittavanamme olevassa eurooppalaisessa laissa säädetään ennen kaikkea yleisistä periaatteista ja säännöistä, joiden on oltava joustavia ja edistyksellisiä potilaan edun varmistamiseksi. Oli tärkeää ja ratkaisevaa, ettei geneettistä, etenkin kantasoluja koskevaa tutkimusta estetty. Onnistuimme turvaamaan sen, ja sen vuoksi kehotan teitä liberaaliryhmän puolesta hyväksymään jäsen Liesen, varjoesittelijöiden ja puheenjohtajavaltio Italian saavuttaman kompromissiratkaisun ilman muutoksia. Haluan muistuttaa teitä siitä, että tämän direktiivin tavoitteena on torjua päättäväisesti elinten puutetta ja kauppaa sekä edistää yhteisvastuuta ja korkeaa laatua. Tämä on ainoa viesti, joka Euroopan unionin olisi välitettävä kaikille niille sadoille tuhansille potilaille, jotka odottavat sydänläpän, sarveiskalvon tai luusolujen siirtoa, sperman tai munasolujen luovutusta tai yksinkertaisesti vakavien palovammojen parantamisessa tarvittavia korjaavia siirteitä. 

Caudron (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, keskustelimme Liesen mietinnöstä ensimmäisessä käsittelyssä huhtikuussa 2003, ja puhuin tuolloin ryhmäni puolesta tästä tärkeästä asiasta. Mainitsin kolme periaatetta, joiden perusteella hylkäsin useat tarkistukset. Ensimmäinen periaate on, että direktiiviehdotuksen soveltamisalaa ei tulisi missään tapauksessa laajentaa, jottei etenkään alkioiden kantasolututkimusta tai jopa vapaaehtoista raskaudenkeskeytystä koskeva keskustelu viriäisi uudelleen. Toisena periaatteena on, että eettisten sääntöjen on oltava tiukat eikä mitään uskontoon tai ahdasmielisyyteen perustuvia kieltoja saa olla. Kolmas periaate on, että ihmiskehoa ei voi myydä, ostaa tai varastaa.
Tuolloin Euroopan parlamentti noudatti yleisesti näitä periaatteita äänestyksissään ja jätti siten objektiivisessa mielessä taantumuksellisiksi luonnehdittavien tarkistusten laatijat vähemmistöön. 
Toista käsittelyä valmisteltaessa esittelijä Liese, uskollisena ajatuksilleen ja riidanhaluisena kuten tavallista, pyrki jälleen kerran laajentamaan direktiiviehdotuksen soveltamisalaa käynnistääkseen muita keskusteluja ja voittaakseen kenties jonain päivänä sen taistelun, jonka hän oli säännöllisesti hävinnyt sen jälkeen, kun tutkimuksen ja kehityksen kuudes puiteohjelma hyväksyttiin. Valmistauduin sen vuoksi tänä iltana uuteen hyökkäykseen maanmiestemme suuren enemmistön, monien tutkijoiden, kansanterveysalan edustajien ja ennen kaikkea hoitoa ja siirtoja odottavien potilaiden puolesta. Jotkin valiokunnankin hyväksymät tarkistukset vaikuttivat mielestäni itse asiassa sopimattomilta ja jopa vaarallisilta. 
Olen tyytyväinen havaitessani, että tänä iltana – kenties tämä on joululahja – esittelijä on esittänyt 21 enemmän tai vähemmän tyydyttävää kompromissitarkistusta. Niillä onneksi selvennetään joitakin säännöksiä. Tarkistuksissa esitetään selkeästi periaatteet, joita pidämme tärkeinä: luovutukset tehdään vapaaehtoisesti ja ilman maksua, vaikka kulujen korvaaminen onkin mahdollista; jäsenvaltiot varmistavat nämä luovutukset; nimettömyyssuoja vahvistetaan lukuun ottamatta 8 ja 16 artiklaa, joissa asia jätetään jäsenvaltioiden lainsäädännössä määritettäväksi toissijaisuusperiaatteen mukaisesti; jäljitettävyys vahvistetaan ja validoidaan virallisesti.
Erityisen tyytyväinen olen siihen, että seuraavat kaksi tarkistusta poistettiin: raskaudenkeskeytystä koskenut tarkistus 35 ja tarkistus 38, jossa ei erotettu terapeuttista kloonausta lisääntymistarkoituksessa tapahtuvasta kloonauksesta.
Lopuksi haluan ryhmäni puolesta todeta, että kannatan neuvoston kanssa aikaansaatuja 21 kompromissitarkistusta ja komission jäsenen Byrnen mainitsemia laillisuuden arviointeja. Olen tyytyväinen siihen, että terve järki voitti tässä asiassa. Haluan sen vuoksi myös kiittää esittelijä Lieseä – sillä tapanammehan on kiittää hyvästä työstä useaan kertaan – jolla oli näiden kompromissitarkistusten laatimisessa kiistatta erittäin keskeinen tehtävä. 
Ó Neachtain (UEN ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Lieseä hänen omistautuneesta työstään tämän erittäin arkaluonteisen ja teknisen aiheen parissa. Äänestämme huomenna 21 tarkistusta sisältävästä kompromissiratkaisusta. Parlamentin ja neuvoston välillä päästiin sopimukseen suureksi osaksi esittelijän auliiden ponnistelujen ansiosta. Hän teki kaikkensa pitääkseen poliittiset ryhmät aisoissa ja puolusti voimakkaasti parlamentin ja muiden toimielinten näkemyksiä.
Parlamentin näkökulmasta yhteinen kanta oli täysin mahdoton hyväksyä. Neuvosto kiinnitti ensimmäisessä käsittelyssä vain vähän huomiota yli 50:een parlamentin hyväksymään tarkistukseen. Tällä viikolla käsiteltävänämme oleva lopullinen sopimus kuvastaa paljon paremmin neuvoston ja parlamentin asemaa tasaveroisina lainsäätäjinä tällä alalla. Meidän sinnikkyytemme ansiosta parlamentti on selvästi parantanut alkuperäistä ehdotusta. Eettisten periaatteiden osalta pidän tervetulleena selkeämpiä sanamuotoja, joilla korostetaan solujen ja kudosten vapaaehtoista ja maksutta tapahtuvaa luovuttamista koskevaa periaatetta.
Olen myös erittäin tyytyväinen uuteen, luovuttajan nimettömyyssuojaa koskevaan sanamuotoon, joka on nyt selkeämpi monissa ratkaisevissa kohdissa, esimerkiksi kuvattaessa perusperiaatetta, jonka mukaan ihmisruumiin osia, olivatpa ne sitten kudoksia tai soluja, ei saa pitää kauppatavarana. 
Elinten osalta parlamentti hyväksyi sen, ettei tämä direktiivi ole oikea paikka käsitellä elinsiirtoja. Odotamme kuitenkin kiinnostuneina komission ehdotusta tästä hyvin tärkeästä aiheesta.
Kloonauksen suhteen olisin ollut tyytyväisempi alkuperäiseen tarkistukseen 38, mutta tähän kompromissiinkin sisältyy tarpeeksi suojatoimia. Jäsenvaltioilla on selvästi ilmaistu oikeus ottaa käyttöön tiukkoja sääntöjä ja esimerkiksi kokonaan kieltää ihmisestä peräisin olevan kloonatun materiaalin tai ihmisen ja eläimen hybridialkioiden käyttämisen siirteissä. Sen lisäksi, että kloonatun materiaalin siirtoihin liittyy selvä terveysriski, koska niiden seurauksista tiedetään vasta vähän, vastustan ihmiselämän luomista kudosten ja solujen raaka-aineeksi. Mielestäni tällainen toiminta loukkaa vakavasti ihmisarvoa ja perusoikeuskirjassa tarkoitettua oikeutta elämään.
Parlamentti on toistuvasti ilmaissut vastustavansa ihmisen kloonausta ja on sitoutunut sen yleiseen kieltoon.
Lopuksi haluan todeta, että ryhmäni kannattaa kompromissia ja hyväksyy käsiteltäväksi kaikki siinä esitetyt tarkistukset. Tämä on tärkeä direktiivi, ja olen varma, että sen avulla voidaan ratkaisevasti myötävaikuttaa Euroopan unionin kansanterveyteen, kun varmistetaan siirrettävien kudosten ja solujen korkea laatu ja kunnioitetaan samalla eettisiä perusnäkökohtia.
Blokland (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, on valitettavaa, että lähes kaikki parlamentin tarkistukset on jätetty pois yhteisestä kannasta, jossa käsitellään laatu- ja turvallisuusstandardien asettamisesta ihmisperäisten kudosten tai solujen luovuttamiselle, hankinnalle, tutkimiselle, käsittelylle, varastoinnille ja jakelulle annettavaa direktiiviä. Siitä on jätetty pois tärkeitä kohtia, kuten maksutta tapahtuvat ja vapaaehtoiset luovutukset, viittaus eettisiin perusperiaatteisiin ja vaatimus direktiivin soveltamisalan ulottamisesta koskemaan myös elimiä. Tämän vuoksi kannatamme näiden tarkistusten ottamista uudelleen käsiteltäväksi toisessa käsittelyssä. 
Parlamentin ja neuvoston välisen pattitilanteen ja siitä seuraavan pitkän sovittelumenettelyn välttämiseksi esittelijä on pannut kaikkensa peliin löytääkseen kompromissin, ja hänen merkittävien toimiensa ansiosta edessämme on nyt kompromissitarkistuspaketti. Kannatamme useimpia näistä kompromisseista, vaikkei kaikki ole aivan niin kuin haluaisimme, mutta sehän on yksi kompromissin peruspiirteistä. Maksutta tapahtuvia luovutuksia koskeva kompromissi on meille ongelma. Tarkistus 31, jossa selvästi todetaan, että jäsenvaltioiden on varmistettava vapaaehtoiset ja maksutta tapahtuvat luovutukset, on muutettu muotoon, jossa todetaan, että jäsenvaltion on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin edistääkseen vapaaehtoisia ja maksutta tapahtuvia luovutuksia. Euroopan unionin alueella olisi yksiselitteisesti kiellettävä luovutukset, joista maksetaan tai jotka tehdään vastoin luovuttajan tahtoa. Tällainen toiminta on epäeettistä, minkä lisäksi se voi olla myös kansanterveydellinen riski. Johdanto-osan sisällyttäminen tekstiin on vain tekosyy. 
Kaiken kaikkiaan kannatamme kompromissipakettia, mutta hyvin maltillisesti. Komission jäsenen Byrnen hetki sitten esittämässä elinsiirtoja koskevaan direktiiviin liittyvässä lausumassa vastataan vain osittain parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä esittämiin toiveisiin. Siitä huolimatta haluan kiittää häntä lausumasta, koska nyt on selvää, että tämä aihe on asetettava etusijalle. 
Jackson (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, tämä on erittäin arkaluonteinen asia ja olen kiistellyt siitä jäsen Liesen kanssa, mikä on surullista, koska kuulumme samaan ryhmään. Mielipiteemme ovat vilpittömiä, vaikkakin toisilleen vastakkaisia. Kuten jäsen Bowe totesi, tämä on erittäin hyvä ja tarpeellinen ehdotus, ja suhtaudun siihen myönteisesti. Olen tyytyväinen myös jäsen Liesen tapaan suhtautua lopulta joustavasti tarkistuksiin, ja nyt meillä on mahdollisuus saattaa tämä direktiivi osaksi yhteisön lainsäädäntöä mahdollisimman pian.
Tapa, jolla käsittelemme tätä kudoksia ja soluja koskevaa aihetta, on nostanut esille mielenkiintoisen kysymyksen toissijaisuusperiaatteesta. Yksi syy siihen, miksi olen tästä niin kuohuksissani on se, että olen vastaanottanut paljon kirjeitä Parkinsonin tautia, kroonista sydänsairautta tai sokeritautia sairastavilta maanmiehiltäni ja Alzheimerin tautia sairastavien hoitajilta. Näitä tauteja sairastavilla ihmisillä on elinkautinen taakka: he eivät kuole vaan pysyvät hengissä, ja heidän tilansa heikkenee. He ovat tietoisia tilansa heikkenemisestä ja siitä, että käynnissä olevasta, useimmiten kantasoluihin liittyvästä tutkimuksesta saattaisi olla heille apua. Se on heidän ainoa toivonsa.
Lainaan kirjettä, jonka sain eräältä äänestäjältäni Cornwallista. Alan Cole Liskeardin kaupungista sairastaa Parkinsonin tautia. Hän toteaa: "Olipa siihen syytä tai ei, kuuntelen joka päivä tv:tä tai radiota toivoen kuulevani, että Parkinsonin tautiin on löydetty hoitokeino. Sitten kuulen kantasolututkimuksesta ja siitä, miten se saattaa johtaa läpimurtoon kaltaisteni kärsijöiden hoidossa. Kaukainenkin toivonkipinä voi olla minun ihmeeni. Sitten huomaan, että jotkut ihmiset vastustavat tällaista tutkimusta. Ketkä? He eivät mitenkään voi sairastaa Parkinsonin tautia tai kärsiä muustakaan vammasta."
Keitä nämä vastustajat ovat? Niitä olemme me, jotka istumme aika kaukana täällä Euroopan parlamentissa. Päätös siitä, pitäisikö kantasolututkimusta ja jäsen Liesen mietinnössään käsittelemän kaltaista tutkimusta jatkaa, on parempi tehdä kansallisella tasolla kuin täällä kaukaisessa Euroopan parlamentissa.
Haluan myös korostaa tilanteen ironisuutta. Ne, jotka sairastavat Parkinsonin tautia maissa, joissa kantasolututkimus ei ole sallittua, saattavat hyvinkin hyötyä sellaisissa maissa tehdystä tutkimuksesta, joissa se on sallittua, ja saattavat lopulta olla siitä hyvin kiitollisia.
Toinen kirjoittajan kanssa esille tullut asia koski luovuttajien saamia maksuja. Yhdistyneessä kuningaskunnassa luovuttajille suoritettavien maksujen suhteen vallitsee erityistilanne. Meidän on noudatettava tässä asiassa toissijaisuusperiaatetta, jotta tietyt maat voivat edelleen maksaa luovuttajille. Nyt meillä on kompromissi. Jäsen Blokland huomautti oikeutetusti, että tämä kompromissi on hieman epäselvä. Kuitenkin tarkistuksessa 69 sovittu teksti on hyväksyttävä kompromissi. Näin on edettävä.
Olen pahoillani siitä, että parlamentista on saatu sellainen vaikutelma, että vastustamme kantasolututkimusta. Äänestimme itse asiassa viime istuntojaksolla sen puolesta, että kantasolututkimusta rahoitettaisiin EU:n talousarviosta. Ministerineuvosto on nyt kumonnut tämän. Osoittakaamme, että kannatamme tässä keskustelussa kudosten ja solujen turvallisuutta koskevaa komission järkevää ehdotusta ja että toivomme kaikki yhdessä, myös jäsen Liese ja minä, että tämä ehdotus hyväksytään. 
Malliori (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kyseessä on toinen käsittely, jossa käsitellään siirroissa käytettävien ihmiskudosten ja -solujen laatu- ja turvallisuusmääritelmiä koskevaa erittäin tärkeää lainsäädäntötoimenpidettä, jonka ensisijaisena tavoitteena on suojella ihmisten terveyttä parhaalla mahdollisella tavalla. Tosiasia on, että kudokset ja solut auttavat päivittäin terveyden ylläpitämisessä, ja sen vuoksi meidän on laadittava erityinen eurooppalainen kehys, jonka avulla taataan kudosten ja solujen tarjonta ja riittävyys sekä turvataan samalla vastaanottajien fyysinen koskemattomuus. Kudosten ja solujen kysyntä on Euroopassa paljon suurempaa kuin tarjonta, ja sen vuoksi kolmansista maista tuotavien kudosten ja solujen suhteen on noudatettava samaa lainsäädäntöä, koska se on ainoa keino torjua laitonta kauppaa. 
Olemme huolissamme menettelysäännöistä, ja kaikkien mielestä uuden tekniikan on kunnioitettava ihmisarvoa ja sitä, ettei ihmiskeho ole kaupan. Samalla ihmiskudosten ja -solujen luovutusten on perustuttava luovuttajan vapaaseen tahtoon eikä siitä saatavaan maksuun. Kuten monta kertaa on korostettu, ihmiskeho on loukkaamaton ja luovuttamaton, eikä sen avulla sen vuoksi saa hankkia taloudellista hyötyä. 
Neuvotteluissa saavutettu kompromissi kattaa edellä mainitut periaatteet tyydyttävästi. Liitteessä säädetään, että luovuttajat voivat saada korvauksen ainoastaan tiiviisti luovutukseen liittyvistä kuluista ja järjestelyistä, eikä siinä loukata vapaaehtoisen luovutuksen periaatetta. Siinä sallitaan jäsenvaltioiden asettaa edellytykset, joiden täyttyessä kulukorvausta voidaan maksaa. On myös hyvä, että veren suhteen tässä direktiivissä edellytetään jäljitettävyyteen tarvittavien tietojen säilyttämistä vähintään 30 vuotta kliinisen käytön jälkeen. Vapaaehtoisen suostumuksen edellytyksenä on oltava, että koulutettu henkilö antaa luovuttajalle täydelliset ja perusteelliset tiedot luovutuksen tarkoituksesta, luonteesta, seurauksista ja riskeistä. Luovuttajan tietojen luottamuksellisuus ja terveydenhoitohenkilöstön vaitiolovelvollisuus tulevat mielestäni tyydyttävästi varmistetuksi näitä aiheita käsittelevissä liitteen kohdissa.
Haluan todeta, että vaikkei kompromissitarkistuspakettiin sisälly muita Euroopan parlamentin asianomaisen valiokunnan hyväksymiä tärkeitä asioita, hyväksyn sen kuitenkin, koska tärkeintä on, että tätä direktiiviä voidaan soveltaa mahdollisimman pian. Arvoisa komission jäsen, odotamme tietenkin, että komissio laatii pikaisesti lupaamaanne elinsiirtojen edellytyksiä koskevan ehdotuksen.
Haluan päättää puheenvuoroni kiittämällä esittelijä Lieseä hänen tekemästään työstä ja hänen suuresta vaivannäöstään tämän menettelyn saamiseksi päätökseen mahdollisimman pian. 
Byrne,
   .  Arvoisa puhemies, esittelijän tänään esittelemä sopimus on hyvä kompromissi, joka sisältää Euroopan parlamentin esittämät keskeiset tarkistukset, mutta joka on silti keskeisissä asioissa yhdenmukainen komission ehdotuksen kanssa. Potilaiden kannalta hyvä uutinen on, että saamme pian yhteisön laajuisen kudoksia ja soluja koskevan lainsäädännön.
Kompromississa saavutetaan myös ihanteellinen ratkaisu teknisten standardien päivittämiseksi niin, että kaikki poliittiset asiat ratkaistaan yhteispäätösmenettelyllä, kun taas tekniset yksityiskohdat jätetään ratkaistavaksi komitologiamenettelyllä.
Huomaan monien teistä, myös jäsen Liesen, olevan hieman tyytymättömiä siihen, ettei komissio ole tarjoutunut menemään pidemmälle niin kutsutuissa eettisissä kysymyksissä. Tämä ei johdu siitä, ettemme pitäisi eettisiä standardeja tärkeinä, päinvastoin. Juuri sen vuoksi, että tekniset standardit ovat kansalaisille tärkeitä, emme saa mennä liian pitkälle. Viittaan siihen, mitä jäsen Jackson totesi toissijaisuusperiaatteesta, ja olen siitä samaa mieltä.
Komissio on perustamissopimuksen valvoja. Meidän on noudatettava oikeudellisen yksikkömme neuvoja, jotka ovat samansuuntaiset neuvoston oikeudellisen yksikön neuvojen kanssa. Tänään on esitetty vapaaehtoista ja maksutta tapahtuvaa luovutusta sekä kudosten ja solujen voittoa tavoittelematonta hankintaa koskeva tyydyttävä kompromissi, josta käy ilmi kaikkien osapuolten hyvä tahto. Useiden tarkistusten tarkoituksena on rajoittaa tietyntyyppisten, esimerkiksi kloonauksen tai raskaudenkeskeytyksen kautta saatujen solujen käyttöä.
Emme pyri tämän ehdotuksen avulla valtuuttamaan tai estämään joidenkin erityisten solujen käyttöä. Jos tällaisten solujen erityiskäyttö kuitenkin sallitaan jäsenvaltiossa, silloin direktiiviä sovelletaan niin, että edellytetään kaikkien kansanterveyden suojelemiseksi tarvittavien säännösten soveltamista. Euroopan parlamentin suurimpana huolenaiheena on elinten laatu ja turvallisuus. Komissio on hyvin tietoinen tämän asian tärkeydestä, ja se on ryhtynyt käytännön toimiin asian hoitamiseksi. 
Elinsiirtoja koskeva komission lausuma, jota ehdotettiin osaksi tätä kompromissia, on todellinen sitoumus jatkaa työskentelyä tällä alalla ja löytää paras lähestymistapa nykytilanteessa, jota leimaa elinten puute. Kuten jo totesin, kaikissa lähestymistavoissa on otettava yhtäläisesti huomioon kaksi tekijää: elinsiirtojen tarve, joka on yleensä elämän ja kuoleman kysymys, ja näiden elinten korkeiden laatu- ja turvallisuusstandardien varmistaminen.
Komission lausumaa täydentää neuvoston lausuma, jossa neuvosto ilmoittaa pyrkivänsä tehostamaan toimiaan elinten laittoman kaupan torjumiseksi. 
Lopuksi haluan todeta, että olen erittäin tyytyväinen voidessani hyväksyä tänään käsiteltävänä olevan kompromissipaketin.
Haluan vielä kerran kiittää teitä kaikkia sinnikkäistä toimistanne tämän asian hyväksi. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Klaus-Heiner Lehnen laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0469/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi julkisista ostotarjouksista (KOM(2002) 534 – C5-0481/2002 – 2002/0240(COD)). 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, esittelin komission uuden ehdotuksen julkisia ostotarjouksia koskevaksi direktiiviksi oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnalle viime vuoden lokakuussa. Ehdotuksella haluttiin ensisijaisesti vastata parlamentin esittämään kritiikkiin, jonka mukaan aikaisemmassa ehdotuksessa ei menty tarpeeksi pitkälle tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseksi.
Jäsenvaltiot ovat keskustelleet ehdotuksesta ja muuttaneet sitä, ja kilpailuasioiden neuvosto hyväksyi 27. marraskuuta 2003 puheenjohtajavaltio Italian esittämästä kompromissitekstistä laaditut yleiset suuntaviivat. Parlamentin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta hyväksyi kompromissitekstin perusteella laaditun jäsen Lehnen mietinnön samana päivänä.
Tässä vaiheessa minun on todettava, että yllätyin kaikista niistä muutoksista, jotka mietintöön on tehty oikeudellisten asioiden valiokunnassa pidetyn äänestyksen ja täysistunnon välisenä aikana. Nyt käsiteltävänä oleva ehdotus perustuu 7. toukokuuta 2003 päivättyyn, Kreikan puheenjohtajakaudella laadittuun tekstiin, jossa esitetään moninkertaista äänioikeutta suojatoimenpiteiden kumoamisen yhteydessä, ja Portugalin valtuuskunnan tekemään ehdotukseen, joka koskee jäsenvaltioille ja yhtiöille myönnettäviä vaihtoehtoja 9 ja 11 artiklan soveltamisessa.
Toistan edelleen, mitä sanoin jo neuvostossa: 9 ja 11 artikla ovat ratkaisevan tärkeä osa ehdotusta. 9 artiklassa säädetään perusperiaatteesta, jonka mukaan kohdeyhtiön hallinto- tai johtoelimen on kuultava yhtiökokousta ennen kuin se voi toteuttaa suojatoimenpiteitä. 11 artiklan mukaisesti tarjouksentekijä, joka on saanut haltuunsa 75 prosenttia pääomasta, voi kumota tietyt kohdeyhtiön suojatoimenpiteet. Keskusteluissa annoin melko selvästi ymmärtää, etten hyväksyisi kompromissiksi sitä, että kyseiset artiklat poistetaan. En hyväksy myöskään järjestelyä, jonka mukaan näiden artiklojen soveltaminen olisi vapaaehtoista. Siten ei saavuteta yhdenmukaisuutta, joka on komission antaman ehdotuksen tavoitteena, mikä tarkoittaisi, että yhdenmukaisuustaso alenisi siitä, josta viimeksi sovimme ennen kuin parlamentti ilmoitti vastustavansa ehdotusta sillä perusteella, ettei siinä menty tarpeeksi pitkälle tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseksi. Tällä hetkellä toimintaedellytysten tasapuolisuutta ei ole lainkaan taattu.
Ette siis varmastikaan ylläty siitä, että en voi hyväksyä tarkistusta 5 tai tarkistusta 21, joissa säädetään näistä vapaaehtoisista järjestelyistä. Lisäksi minun on jokseenkin vaikea hyväksyä tarkistusta 4 ja tarkistuksen 20 viimeistä kappaletta, joissa säädetään erityisoikeuksista. Siinä menevät sekaisin oikeudet, joista säädetään yksityisoikeudessa ja direktiivin soveltamisalaan kuulumattomat oikeudet, joista säädetään julkisoikeudessa.
Tiedän, että aika käy vähiin ja että ehdotuksesta käytyihin keskusteluihin on käytetty jo paljon aikaa. Mielestäni emme kuitenkaan välitä markkinoille oikeaa viestiä, jos hyväksymme ehdotuksen sellaisena kuin se nyt on. Vaikuttaako se todella myönteisesti hankkeeseemme, jonka tavoitteena on luoda maailman kilpailukykyisin talous vuoteen 2010 mennessä? Toivon todella, että pystymme parempaan, vaikka tarvitsisimmekin enemmän aikaa. 
Lehne (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, asian käsittely tuntuu loputtomalta. Parlamentti, neuvosto ja komissio ovat keskustelleet aiheesta reilusti yli 15 vuotta. En kuitenkaan halua käydä nyt läpi kaikkia asiaan liittyneitä aikaisempia tapahtumia. Olen samaa mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että toivomisen varaa jäi. Olen edelleen sitä mieltä, että yhteinen aloite, jonka teimme Kreikan toimiessa neuvoston puheenjohtajana ja jonka tavoitteena oli kokonaisratkaisu aidosti yhtenäisten kilpailuolosuhteiden luomiseksi Eurooppaan, olisi ollut parempi ratkaisu. Kuten poliittisissa muutoksissa on tapana, jouduimme lopulta tekemään kompromisseja, ja paras on hyvän vihollinen. Edessämme on siis Italian puheenjohtajuuskaudella laadittu teksti, jonka neuvosto hyväksyi yksimielisesti poliittisen sopimuksen osana, ja pohjimmiltaan teksti on sama, jonka parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunta sekä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta hyväksyivät. Teksti on kompromissi, jonka kaikki osapuolet hyväksyvät näissä olosuhteissa, ja jo tämä on osoitus siitä, että kompromissi on hyvä.
Saavutamme kyllä komission jäsenen mainitsemat tavoitteet, mutta tällä hetkellä ne vain kuvastavat sitä, mikä eurooppalaisen oikeuden avulla juuri nyt on saavutettavissa. Kaiken muun voimme jättää markkinoiden huoleksi. Meillä on tavoite, johon tähtäämme, mutta ehdotuksen perusteella sen oikeellisuus ja muutoksen suunta riippuu viime kädessä markkinoista.
Keskusteltuamme syvällisesti neuvoston eri puheenjohtajavaltioiden kanssa – ensin tanskalaisten, sitten kreikkalaisten ja viimeksi italialaisten kanssa – meillä on nyt mahdollisuus saada asiaan lopullinen ratkaisu. Neuvoston puheenjohtajana toimiva Italia on tarjonnut meille mahdollisuutta päättää menettely yhdessä käsittelyssä, ja koska tämän parlamentin aika alkaa käydä vähiin, mielestäni meidän olisi hyödynnettävä tätä tilaisuutta.
Viime kuukausien aikana esittelijälle ja valiokunnille tiedotettiin neuvottelujen edistymisestä perinpohjaisesti ja säännöllisesti. Neuvotteluihin osallistui jäseniä parlamentin kaikilta tahoilta. Siksi pyydänkin teitä äänestämään komission ehdotuksen puolesta. Valitettavasti olen huomannut, että monet ryhmät ovat esittäneet tarkistuksia, joilla on erityisesti tarkoitus laajentaa työntekijöiden oikeuksia. Niiden osalta haluan tehdä selväksi, että kompromississa on jo otettu huomioon työntekijöiden oikeudet. 9 artiklan osalta saavutetussa kompromississa säädetään selkeästi, että työntekijöiden edustajille on tiedotettava asiasta ja heillä on oltava mahdollisuus antaa lausuntonsa. Työntekijöiden edustajien lausunto sekä hallinto- tai johtoelimen lausunto on annettava tiedoksi osakkaille ja yleisölle. Kompromissina 13 artiklassa varmistetaan, että kaikki työntekijöiden nykyiset osallistumis- ja yhteispäätösoikeudet – olipa kyse kansallisista tai yhteisön laajuisista oikeuksista – säilytetään ja että oikeudet eivät heikkene tämän direktiivin vuoksi.
Mielestäni tässäkin asiassa on hyväksyttävä kompromissi. Sen sijaan, että tavoitellaan jatkuvasti täydellistä ratkaisua, on jossain vaiheessa päädyttävä kompromissiratkaisuun. On jotensakin täysin ristiriitaista, että neuvostossa sosialistihallitusten edustajat – esimerkiksi ruotsalaiset ja brittien työväenhallitus – haluavat estää työntekijöitä saamasta lisää oikeuksia, kun vasemmisto, sosialistit etunenässä, on täällä parlamentissa valmis samaan aikaan hylkäämään direktiivit ja ehdotuksen, vaikka niiden omat hallitukset neuvostossa torjuvat kompromissit, joissa mennään vielä pidemmälle.
Mielestäni työntekijöiden oikeudet turvataan riittävän hyvin tällä kompromissilla. Ei ole mitään syytä mennä pidemmälle. Siksi pyydänkin teitä hylkäämään nämä tarkistukset, sillä jos ette sitä tee – näin neuvosto on meille yksiselitteisesti ilmoittanut – koko kompromissi on vaakalaudalla.
Jos hyväksymme tämän direktiivin, tämän kompromissin, todistamme, että Euroopan unioni kykenee toimimaan vaikeina aikoina. Siksi pyydän teitä äänestämään sen puolesta. Voisimme nyt panna pisteen tälle loputtomalle tarinalle.
Erityisesti haluan kiittää kaikkia eri ryhmien yhteisesittelijöitä ja varjoesittelijöitä. Erityisesti haluan mainita jäsen Huhnen, jonka kanssa tein todella tiivistä yhteistyötä. Olemme noudattaneet työjärjestyksen 162 a artiklaan perustuvaa – tehostetun yhteistyön – menettelyä erittäin tarkasti ja saavuttaneet hyvän tuloksen. Pyydän parlamenttia panemaan pisteen tälle loputtomalle tarinalle ja äänestämään tekstin puolesta. Näin Euroopan unioni voi kokea loppuvuotena todellisen menestyksen. 
Huhne (ELDR ),
   .  Arvoisa puhemies, en aio esittää minkäänlaisia suuria vaatimuksia direktiiviluonnoksesta. Ymmärrän täysin komission jäsenen ja niiden kannan, jotka sanovat, ettei direktiivillä luoda Euroopan unioniin tasapuolisia toimintaedellytyksiä rajatylittävien yritysostojen osalta. Tästä ei ole epäilystäkään. Jäsenvaltiot voivat edelleen hyväksyä sen, että niiden yhtiöt toteuttavat suojatoimenpiteitä ainoastaan johdon luvalla ilman yhtiökokouksen hyväksyntää. Direktiivillä ei siis poisteta rajatylittäviin yritysostoihin ja uudelleenjärjestelyihin mahdollisesti liittyvää suurta estettä. Sääntöjen noudattamiseen liittyvää valinnaisuutta käytetään vain viikunanlehtenä totuutta peittämään.
Monet jäsenvaltiot, kuten Saksa, väittävät kannattavansa poliittisen yhdentymisen lisäämistä, ja vastustavat sitä, että ulkomaalaiset valtaavat heidän yhtiönsä. Meillä briteillä on monia komplekseja, mutta onneksi ei tätä. Olemme menettäneet ulkomaisia suoria sijoituksia, koska emme liittyneet euroon, mutta viesti, jonka direktiivi tältä osin antaa Ranskasta ja Saksasta, saattaa auttaa Britanniaa säilyttämään osuutensa. Erityisesti euroalueen kannalta kyse on omaan maaliin rinnastuvasta epäonnistumisesta.
Miksi luonnoksen puolesta siis kannattaa äänestää? Tekstiin sisältyvät vähemmistöosakkaiden suojaa koskevat säännökset ovat tärkeitä ja kannustavat lisäämään rajatylittävien osakekauppoja. Direktiivillä varmistetaan, että jokaisessa jäsenvaltiossa on asetettu osakkeiden määrälle raja, jonka ylittyessä henkilön, joka hankkii määräysvallan yhtiöstä, on tehtävä lunastustarjous muista osakkeista. Näin estetään vaivihkainen määräysvallan lisääminen yhtiössä. Tämä tarkoittaa siis sitä, että uusi osakkeenomistaja, joka omistaa ehkä vain 30 prosenttia osakkeista, ei voi maksaa itselleen erityisiä osinkoja tai myydä omaisuuttaan halvalla toiselle yksityiselle yhtiölle, joka sattuu olemaan uuden osakkeenomistajan määräysvallassa, ilman että tarjoaa kaikille muille osakkeenomistajille irtautumismahdollisuuden. Direktiivillä sijoittajat pyritään saamaan vakuuttuneiksi tällaisista käytännöistä, jotka ovat hyvinkin tuttuja useilla Euroopan unionin rahoitusmarkkinoilla, ja näin lisäämään rajatylittäviä osakekauppoja. Tämä on ratkaisevaa eläkerahastojen tehokkuuden ja niiden antaman tuoton, eläkkeellä oleville myönnettävän avun ja hädänalaisille korvauksia maksavien vakuutusrahastojen kannalta.
Kaiken kaikkiaan kyse on kuitenkin ilmeisen vaatimattomasta toimenpiteestä. Siitä ei ole vahinkoa, ja siitä on jonkinlaista hyötyä. Toimenpiteestä saa väärän kuvan, mutta tosiasiassa se muuttaa asioita liian vähän; toiseen suuntaan ei tapahdu minkäänlaisia muutoksia. On tietenkin harhaanjohtavaa puhua yritysvaltausdirektiivistä, ja se olisikin todennäköisesti Yhdistyneen kuningaskunnan Trades Descriptions Actin vastaista. Tällä hetkellä tämä kaikki on kuitenkin poliittisesti saavutettavissa. Niiden kannalta, jotka toivovat rajatylittävien yhtiöiden sulautumisten perustavampaa mahdollistumista, on myönteistä, että seuraavalla parlamentilla voi olla selkeämpi kanta asiasta. On myös mahdollista, että markkinat luovat yhtiöille lisäpaineita, jotta ne alkavat soveltaa parhaita käytänteitä osakkeenomistajien kuulemiseen. Avoimuudesta voisi olla apua tässäkin asiassa. Emme saa tehdä parhaasta hyvän vihollista.
Lopuksi haluan toistaa seikan, joka tuli ilmi sosiaalidemokraattien ryhmän keskustelussa, jossa käsiteltiin työntekijöiden kuulemista. Haluan osoittaa kunnioitukseni jäsen Lehneä kohtaan, sillä hän on itseni tavoin tehnyt todella paljon työtä tämän tekstin hyväksi. Teksti olisi kelvannut PSE-ryhmälle, vaikka, kuten olemme huomanneet, kanta yritysostoihin ei olekaan oikeastaan muuttunut. Yritysostojen tekemistä ei helpoteta, mutta PSE-ryhmä vaati siitä huolimatta tekstiin viittauksen jonkinlaisesta poliittisesta myönnytyksestä, mikä antaisi kuvan, että yritysostoja muka helpotetaan. Tosiasiassa heidän tarkistustensa sanamuodossa toistuu työntekijöille tiedottamisesta ja heidän kuulemisestaan annetussa direktiivissä jo ilmenevä asia. Teksti ei tuo työntekijöille mitään uutta, mutta tämän direktiiviluonnoksen – mikäli se hyväksytään – sekä tiedottamisesta ja kuulemisesta annetun direktiivin mahdolliset lainsäädännölliset ristiriitaisuudet saattavat aiheuttaa oikeusriitoja yritysostoista, mikäli tarkistukset hyväksytään. Tämän vuoksi meidän olisi äänestettävä tarkistuksia vastaan ja hyväksyttävä puutteellinen ja osittainen kompromissi, joka kuitenkin edustaa jonkinlaista edistystä. 
Van den Burg (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, vuosi sitten valmistelin joulumielellä työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausuntoa, joka hyväksyttiin helmikuussa 2003. Se on jokseenkin jätetty syrjään koko keskustelusta, vaikka olemme jo kuulleet viimeisimmistä tapahtumista.
Haluaisin muistuttaa teitä siitä, että työntekijöille tiedottamiseen ja heidän kuulemiseen liittyvät puutteet olivat suurin syy siihen, että edellinen ostotarjouksia koskeva direktiiviehdotus hylättiin vuonna 2001. Komissio myönsi tämän jossain määrin ja esitteli meille 13 artiklan, mutta työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa vallitsi lähes täysi yksimielisyys siitä, ettei se riittänyt. Komissio mainitsee ainoastaan jäsenvaltioiden käytännöt, ja työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausunnossa esitetään selvästi, että tiedottaminen ja kuuleminen ovat tarjouksentekoprosessin pakollinen osa sekä tarjouksentekijöille – 6 artikla – että kohdeyhtiöille – 9 artikla.
PSE-ryhmä on edelleen samaa mieltä, ja viime kuussa valmistelin tekstin, jossa otetaan huomioon eri jäsenvaltioiden tilanteet. Tämä oli suuri myönnytys Yhdistyneelle kuningaskunnalle, jossa ostotarjouksia koskevat normit eroavat Manner-Euroopan jäsenvaltioiden normeista. Lisäksi mukautimme tekstiä työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevan direktiivin säännöksiin. Siksi tekstiin on sisällytetty nämä viittaukset. Mielipide-erot eivät siis ole todellinen ongelma.
Direktiivin tärkeimmissä artikloissa olisi kuitenkin selkeästi mainittava tiedottaminen ja kuuleminen. Ryhmäni korostaa, että niiden pitäisi olla tavanomainen osa menettelyä. Tämä todetaan selvästi uudelleen esitetyissä tarkistuksessa 35, 36 ja 37, sekä muissa Verts/ALE- ja GUE/NGL-ryhmien esittämissä tarkistuksissa.
Jäsen Lehne, jäsen Huhne ja minä olimme sopineet kompromissiratkaisusta, mutta sen jälkeen, kun talous- ja raha-asioiden valiokunta hyväksyi nämä kolme tarkistusta lähes yksimielisesti maanantain 24. marraskuuta, ja ennen kuin neuvosto ilmaisi kantansa torstaina 27. marraskuuta, jäsenet hylkäsivät sopimuksemme ja äänestivät oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa kolmea tarkistusta vastaan. Tämän vuoksi tekstissä ei nyt ole tuota kompromissia.
Jäsen Lehnen perustelut, joiden mukaan kompromissi olisi monimutkaistanut päätöksentekomenettelyä, eivät ole vakuuttavia. Ainoa syy, miksi hän ei halua sitä tekstiin, on se, että hän haluaa asiasta päätettävän ensimmäisessä käsittelyssä, mutta tällöin parlamentti mielestämme menettää oikeutensa osallistua asian käsittelyyn. Keskustelut ovat vielä niin alkuvaiheessa, että parlamentti voi antaa panoksensa niihin. Puheenjohtajavaltio Italia keskusteli asiasta vakavasti neuvoston kanssa: mahdollisuuksia on vielä.
Ryhmämme on valmis antamaan tukensa kompromissille, vaikka emme olekaan kovin innoissamme siitä. Alkuperäinen kantamme oli, että direktiivi laaditaan ilman 9 ja 11 artiklaa, joilla suojataan vähemmistöosakkaiden oikeuksia. Annamme direktiiville tukemme ainoastaan siinä tapauksessa, että edellä mainitut kolme tarkistusta hyväksytään. Jos näin ei tapahdu, äänestämme kompromissiratkaisua vastaan. 
Chichester (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, voinen vakuuttaa jäsen Van den Burgille, että teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta jatkoi työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan esittämien huolenaiheiden käsittelyä keskustelussaan. Monet niistä hyväksymistämme tarkistuksista, jotka sisältyvät ensimmäisessä käsittelyssä antamaamme lausuntoon sopivatkin näin valmistelijan näkökulmasta paremmin teidän valiokunnalle. Esittämämme lausunto kuvastaa kuitenkin jäsentemme enemmistön huolenaiheita, jotka koskevat etenkin työntekijöille tiedottamisen ja heidän kuulemisensa tarpeellisuutta ja tärkeyttä. Jotkin tarkistuksista koskevat kohdeyhtiön työntekijöille tiedottamista, ja yksi tarkistus koski tarjouksentekijän tai valtaajan työntekijöiden kuulemisen merkitystä.
Toinen meitä huolestuttava seikka liittyy toimivaltaan, ja tässä olimme samoilla linjoilla monien muiden valiokuntien kanssa. Pidämme todella tärkeänä sitä, että ristiriitaisuuksien tai sekaannusten välttämiseksi toimivalta annetaan sille jäsenvaltiolle, jossa kohdeyhtiöllä on kotipaikka. Lisäksi esitimme tarkistuksen, joka koskee toimivaltaa tapauksissa, joissa ostotarjoukset ovat peräisin Euroopan unionin ulkopuolisissa maissa – kolmansissa maissa – sijaitsevista yhtiöistä, ja tarvetta saada tällaisille tarjouksille jonkin jäsenvaltion hyväksyntä.
Erityisesti Pohjoismaat esittivät teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnossa kolmantena huolenaiheena erilaiset osakelajit. Näistä kolmesta seikasta valiokuntamme oli huolestunut. 
Fiori (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä esittelijä Klaus-Heiner Lehnen kanssa: julkisia ostotarjouksia koskevan direktiivin käsittely tuntuu toden totta loputtomalta. Kaikki alkoi tammikuussa 1989, kun komissio antoi ensimmäisen ehdotuksensa. Paitsi että ehdotus oli kunnianhimoinen, sen tavoitteena oli myös yhtenäistää yritysjohdon valvontaa. Ostotarjouksia koskevan direktiivin käsittely lainsäädäntöprosessissa vaikuttaa olleen jonkinlainen esterata, jonka varrella tekstit vaihtelivat enimmäistason ehdotuksista, joita tietyt tahot – yksittäiset valtiot ja ministerineuvosto – eivät hyväksyneet, vähimmäistason kompromisseihin, joita puolestaan eivät hyväksyneet toiset tahot – Euroopan parlamentti.
Tämän esteradan varrelta muistan sen, että Euroopan parlamentti hylkäsi sovittelukomitean yhteisen tekstin 4. heinäkuuta 2001. Lisäksi muistan komission lokakuussa 2002 antaman perin mielenkiintoisen ehdotuksen, jota varten oli kuultu korkean tason asiantuntijaryhmää. Tässä ehdotuksessa säilytettiin 9 artiklan pidättyvyyssääntö, ja sen lisäksi sillä pyrittiin saavuttamaan Euroopan parlamentin ja kuultujen asiantuntijoiden asettamat tavoitteet eli neutralisoimaan jotkin ennen tarjousta toteutettavat suojatoimenpiteet ja suhteuttamaan oikein riskipääoma ja äänioikeudet. Pelkäänpä kuitenkin, että juuri kaikkein vaarallisimpina pitämämme näkökohdat, eli suuryritykset ja moninkertaiset äänioikeudet, jätettiin ehdotuksen ulkopuolelle.
Edessä on uusi esterata. Uskoimme, että neuvoston puheenjohtajavaltion vaisto kesäkuussa 2002 säästi meidät siltä. Sekä jäsenvaltioille että pörssiyhtiöille annettiin mahdollisuus valita direktiivin pidättyvyyssäännön ja suojatoimenpiteiden neutralisoinnin – A-tyypin yhtiöt – ja suojatoimenpiteiden säilyttämisen – B-tyypin yhtiöt – välillä. Tämän lisäksi yhtiön on toimittava noudattamassaan järjestelmässä mahdollisimman avoimesti.
Jotta kaikilla toimijoilla olisi tasapuoliset toimintaedellytykset, A-tyypin yhtiöt voivat päättää, että B-tyypin yhtiöt eivät voi vallata niitä. Ratkaisusta on monia etuja: sen avulla nähdään ihanneratkaisu – mittapuuna toimiva A-tyypin yhtiö – ja lisätään vastavuoroisuutta. Suojatoimenpiteiden neutralisointi edellyttää myös alustavaa yhtenäistä säännöstöä eurooppayhtiöille: 11 artikla, jossa tarjotaan vaihtoehdot, on pohjimmiltaan poikkeus tavanomaisesta järjestelmästä. Vaihtoehdoista voidaan luopua, kun markkinoille, jotka kaikki suosivat A-tyypin yhtiöitä, on muodostunut oikeat olosuhteet.
Eikä tässä kaikki. Nykyisen järjestelmän mukaan pörssiyhtiöt, joihin sovelletaan järjestelmiä, joissa ei oteta huomioon pidättyvyyssääntöä tai neutralisointia, voivat valita kilpailuhenkisyyden, mitä ne eivät voisi tehdä ilman tätä direktiiviä. Sekä direktiiviehdotuksen 10 artiklassa että vastaavassa pörssiyhtiöiden avoimuutta koskevassa direktiiviehdotuksessa, jota parlamentti ja neuvosto parhaillaan myös käsittelevät, esitetään vaatimus yhtiöiden järjestelyjen ja sisäisten sääntöjen avoimuudesta. Näin pyritään varmistamaan, että yhtiöt, jotka hyväksyvät täysin ehdotuksen 9 ja 11 artiklan, eli nämä loistoyhtiöt, ovat todellisia eurooppalaisia yhtiöitä ja selvästi tunnistettavissa sellaisiksi. Tällöin markkinat voivat palkita niitä. Yhteisösijoittajien olisi todellakin perusteltava asiakkailleen, miksi he sijoittavat B-tyypin yhtiöihin, jotka eivät ole avoimia kilpailulle, eivätkä kilpailuhenkisiin A-tyypin yhtiöihin.
Kompromissitekstin ansiosta monet maat välttyvät myös suurilta lainsäädäntömuutoksilta, koska kompromissi tarjoaa mahdollisuuden ehkäiseville osittaisille ostotarjouksille. Samalla se myös suojaa yhtiöitä muiden maiden yhtiöiden epäreilulta kilpailulta. 
Berenguer Fuster (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, voitte uskoa, että en ole kovin innokas kaivelemaan menneitä. Jos kaivelen, teen sen siksi, että kun tietyistä asioista on saavutettu vahva yksimielisyys, on hyvä pohtia, mitä on tapahtunut, jotta voimme ainakin tulevaisuudessa, jos emme tässä yhteydessä, tehdä johtopäätöksiä siitä, miten parlamentti suorittaa tehtävänsä yhteispäätösmenettelyssä.
Siksipä keskitynkin yksinomaan kahteen näkökohtaan. Ne liittyvät siihen, kun parlamentti ensimmäisen kerran tämän vaalikauden aikana hylkäsi sovittelukomitean tekstin, joka oli pohjimmiltaan yhteisen kannan mukainen. Jäsenet varmasti muistavat tämän.
Ensimmäisen näkökohdan osalta muistutan jäseniä erilaisista malleista, joita tarkasteltiin Euroopan parlamentin aloitteesta puolueettomuusvelvoitteiden sääntelystä, ja vertaan niitä – sopivilta osin – nyt esillä olevaan malliin. Vertailun perusteella en usko, että tänään hyväksyttävä ehdotus tuo parannusta Euroopan parlamentin edelliseen ehdotukseen, sillä parlamentti ehdotti aikanaan hallintoelinten puolueettomuusvelvoitteen säilyttämistä – mikä on myönteinen asia – vaikka tiettyihin tapauksiin, joissa johtokunta ei pääse yhteisymmärrykseen, se ehdotti toimintamalleja, joita neuvosto tai komissio eivät voineet hyväksyä.
Mitä nyt on tapahtumassa? Yhteisymmärrykseen päästiin ainoastaan siten, että lievensimme merkittävästi komission alkuperäisiä ehdotuksia. Loppujen lopuksi puolueettomuusvelvoitteesta ei laadittu säännöksiä, ja näin ollen suojatoimenpiteiden kieltämisestä tai sallimisesta säädetään jäsenvaltioiden lainsäädännössä kätevän toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.
Mielestäni tämä ei ole hyvä lainsäädäntömalli. Uskoisin, että jos tietyt parlamentin ehdotukset olisi aikanaan hyväksytty, lainsäädäntö olisi nyt tarkoituksenmukaisempi.
Toinen näkökohta – jonka kollegani Van den Burg mainitsikin – liittyy työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevaan kappaleeseen. Huomauttaisin, että tässä tapauksessa parlamentin jäsenten suuri enemmistö hyväksyi työntekijöiden oikeudet tiedottamiseen ja kuulemiseen, ja valtaosaa jäsenistä oli niistä samaa mieltä. Jotkut huomauttivat tuolloin, että tietyt konservatiiviryhmät ja sosiaalidemokraatit olivat muodostaneet liiton, jonka ansiosta ensin mainituille oli annettu myönnytyksiä suojatoimenpiteiden kieltämisessä ja jälkimmäisille oli puolestaan annettu laajalti tunnustusta työntekijöiden osallistumisesta. Tuohon aikaan sosiaalidemokraatteja myös pyydettiin rikkomaan sopimusta ja äänestämään yhteisessä kannassa esitettyjen ehdotusten puolesta. Vastineeksi tarjottiin työntekijöille tiedottamiseen liittyvän oikeuden myöntämistä.
Silloin emme kuitenkaan tehneet niin, mutta kuten jäsen Van den Burg totesi, meidän on äänestettävä ehdotusta vastaan, jos tätä näkökohtaa ei tunnusteta ja jos asiaankuuluvia tarkistuksia ei hyväksytä. 
De Clercq (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, nyt käsiteltävänämme oleva direktiiviehdotus on melkoisen latistettu versio ehdotuksesta, jonka parlamentti valitettavasti hylkäsi vain yhden äänen enemmistöllä puolitoista vuotta sitten.
Tämänhetkisessä ehdotuksessa jäsenvaltioille ja itse yhtiöillekin jää paljon liikkumavaraa, kuten omavalintainen tai jopa väliaikainen mahdollisuus toteuttaa suojatoimenpiteitä, kun yhtiö joutuu tilanteeseen, jossa se katsoo olevansa vihamielisen valtausyrityksen kohteena. Siksi voidaankin kysyä, ovatko yritysvaltaukset vielä mahdollisia Euroopassa ja aiheuttaako direktiivi käytännössä minkäänlaisia muutoksia nykytilanteeseen.
Olen kuitenkin sitä mieltä, että ehdotus olisi hyväksyttävä edes sen vuoksi, että Euroopan unionissa käytävä keskustelu ostotarjouksista – joka on jatkunut kolmentoista vuoden ajan – saadaan päätettyä ja saamme annettua ensimmäisen, vaikkakin hataran säädöksen asiasta.
Flaamilaisen sanonnan mukaan yksi lintu kädessä on parempi kuin kaksi pensaassa. Ostotarjouksia koskeva direktiivi on todellakin tärkeä osa Lissabonin strategiaa, johon kuuluu vahva ja kilpailukykyinen Euroopan unioni, sekä välttämätön Euroopan sisämarkkinoiden toteutumisen kannalta. Siksi meidän on varmistettava, että direktiivi tulee voimaan mahdollisimman pian, jotta voimme yhdessä markkinatoimijoiden kanssa välittömästi selvittää, voimmeko ja miten voimme lisätä säädöksen vaikuttavuutta. 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, kun osallistuin ensimmäisen kerran aihetta koskeneeseen keskusteluun muutama vuosi sitten, yllätyin suuresti, sillä silloin keskusteltiin vain erilaisista omistusosuuksista: saksalainen käytäntö vastaan anglosaksinen käytäntö ja niin edelleen. Lopulta asia palautettiin komission käsittelyyn, ja sillä on ollut hyvää aikaa tarkastella ehdotusta, ja siksi olisi voinut kuvitella, että sitä olisi parannettu.
Nyt edessämme on erilaisista omistusrakenteista ja omistajien eduista laadittu kompromissi, mutta siinä ei edelleenkään huolehdita työntekijöistä. Minusta se on todella outoa. Onhan ilmiselvää, että työntekijät ovat osakkaiden tavoin osallisia valtaustilanteissa, ja on järjetöntä, jos tätä seikkaa ei oteta huomioon. Tavallaan työntekijät ovat ehkä enemmän osallisia kuin osakkaat, sillä vihamielisiin valtausyrityksiin liittyy lähes aina saneeraussuunnitelmia ja mahdollisesti toiminnan supistuksia.
Muissa yhteyksissä puhumme juhlallisesti työmarkkinaosapuolten vuoropuhelusta osana Euroopan työllisyysstrategiaa aivan kuin EU:n politiikassa olisi tapahtunut edistystä. Puhumme Lissabonin strategiasta, ja senkin yhteydessä molemmat työmarkkinaosapuolet ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu ovat tärkeitä. Tässä ehdotuksessa kaikki nämä näkökohdat loistavat poissaolollaan, ja vallalla on vanha käsitys, jonka mukaan yhtiöt kuuluvat vain niiden omistajille ja työntekijät eivät yleisesti ole sen tärkeämpiä kuin koneet tai irtaimisto. Tämä käsitys on vanhanaikainen ja epärealistinen. Ostotarjouksista ei voida säätää lakeja, jos niissä ei oteta jollain tavoin huomioon sitä tosiasiaa, että työntekijätkin ovat osa yhtiötä. Tämä on todella välttämätöntä.
Tuemme tietenkin tarkistuksia, jotka koskevat tiedotuksen ja kuulemisen parantamista. Tiedotus on toki tärkeää, mutta haluan myös huomauttaa, että se ei riitä. Tietoa on voitava jollakin tavoin hyödyntää. Tietyt oikeudet on taattava. Työntekijöillä on oltava tällaisissa tilanteissa tiettyjä toimintamahdollisuuksia.
Mikäli asia nyt palautetaan komission käsittelyyn, annan komission jäsenelle Bolkesteinille yhden neuvon. Mielestäni tarjouksentekijä olisi myös velvoitettava antamaan uutta muodostuvaa yhtiötä koskeva mukautussuunnitelma. Kehitys- ja mukautussuunnitelmassa olisi otettava lisäksi huomioon työntekijöiden edut ja mietittävä, mitä heille tapahtuu. Lisäksi työntekijöille olisi annettava suoja ainakin lyhytaikaisia irtisanomisia vastaan. 
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, muistatte varmasti yhtä elävästi kuin minäkin ne kesäkuun 2001 myöhäisillat Luxemburgissa, kun viimeksi kävimme läpi tätä prosessia ja kun pian sen jälkeen parlamentin kolmannessa käsittelyssä kiivas keskustelumme johti epäonnistuneeseen tasatulokseen.
Meidän on syytä muistaa, että vaikka nyt onkin tarkkaan ottaen kyse ensimmäisestä käsittelystä, tosiasiassa tämä on neljäs käsittely jopa nykyisenkin parlamentin jäsenille. Asiaa on käsitelty kauan, ja kuulun niihin, joiden mielestä meidän on saatava tällä kertaa asiaan onnistunut ratkaisu, jos se on mahdollista.
Olen samaa mieltä jäsen Huhnen ja komission jäsenen Bolkesteinin kanssa siitä, että asiassa on ilmennyt uusia ongelmia, joita ei ollut aiemmin. Tilanne vastaa ehkä hieman Sibyllan kirjoista kertovaa tarua. Ensimmäisellä kerralla tarjottiin 12 kirjaa ja Tarquinius kieltäytyi niistä. Sen jälkeen kirjoista poltettiin kolme, ja yhdeksää kirjaa tarjottiin kalliimmalla hinnalla: joka kerta hinta nousee ja laatu heikkenee. Ehkä näin on ehkä ei, mutta nyt olemme siinä tilanteessa, että päätös on tehtävä.
Ryhmäni on vakaasti sitä mieltä, että tässä yhteydessä työntekijöiden oikeudet on otettava huomioon täysimääräisesti ja asianmukaisesti. Työntekijät eivät ole vain pelinappuloita šakkilaudalla. Työntekijöiden ansiosta yhtiöt ovat olemassa ja toimivat. Heidän etunsa on otettava huomioon oikeudenmukaisesti ja täysimääräisesti. Kuulemista ja tiedottamista koskevaan työntekijöiden oikeuteen on suhtauduttava vakavasti.
Tästä syystä ryhmäni todellakin äänestää huomenna GUE/NGL-ryhmän ja PSE-ryhmän sopimien tarkistusten puolesta. Sen jälkeen olemme kahden vaiheilla: jotkut meistä ovat vahvasti sitä mieltä, että kannasta on syytä pitää kiinni viimeiseen asti ja että jos tarkistuksia ei hyväksytä, äänestämme nykyistä direktiiviehdotusta vastaan. Jos tämä tarkoittaa, että kompromissi hylätään, siirrymme toiseen käsittelyyn ja niin edelleen.
Toisten mielestä – ja minä kuulun heihin – on päätöksen aika. Äänestän tarkistusten puolesta, mutta perimmäinen tavoitteeni on saada ehdotus hyväksytyksi ensimmäisessä käsittelyssä. 
Abitbol (EDD ).
    Arvoisa puhemies, Euroopassa tehtävien ostotarjousten aiheuttama kuohunta jokin aika sitten toi ilmi kaksi keskeistä Euroopan yhdentymiseen liittyvää ongelmaa. Ensimmäinen liittyy Brysselin komission tapaan suostua sokeasti rahoitusmarkkinoiden vaatimuksiin, mikä useimmiten heikentää Euroopan unionin taloudellisia, teollisia ja jopa rahoituksellisia etuja. Viime vuonna komissio osoitti monin tavoin tällaista kurittomuutta. Toisena ongelmana on Saksalle myönnetty valta-asema täällä parlamentissa, ja aseman tehokkuudesta olemme saaneet näyttöä, kun kaikki Saksan edustajat ovat asettuneet äänestyksissä samalle kannalle.
Kuten tunnettu sanonta kuuluu, on hyvä valita pienempi paha. Äänestämme uuden säädösehdotuksen puolesta erityisesti sillä ehdolla, että 5 artiklalla säilytetään jäsenvaltioiden lait. 

Della Vedova (NI ).
    Arvoisa puhemies, voinen todeta komission jäsenen Bolkesteinen näkemysten mukaisesti, että olemme jälleen kerran menettäneet mahdollisuuden uudistaa pääomamarkkinoita ensisijaisesti sellaisilla säännöillä, joilla varmistetaan eurooppalaisille yhtiöille parempi kilpailuasema ja tehostetaan näin osakkaiden suojaa.
Meidän on ymmärrettävä toisiamme. Kuten jäsen Huhnekin edellä totesi, on liioiteltua kutsua tätä direktiiviä julkisia ostotarjouksia koskevaksi direktiiviksi. Nyt tunnustamme, että on olemassa erilaisia säädöksiä, ja varmistamme, että eri maat saavat säilyttää yhtiöitään ja kansallisia julkisen tai yksityisen sektorin markkinajohtajia suojelevat lakinsa. Mielestäni meidän olisi pitänyt mennä paljon pidemmälle ja päättää, onko tavoitteenamme yhtenäiset, tehokkaat ja kilpailukykyiset Euroopan pääomamarkkinat, jotka tarjoaisivat uusia kasvumahdollisuuksia Euroopan unionille etenkin työllisyyden alalla, vai jätämmekö tämän niin kutsutun riskin ottamatta ja tyydymme nykytilanteeseen.
Neuvoston ehdottamilla säännöillä poistetaan hyvin pieni osa niistä esteistä, joita joidenkin jäsenvaltioiden säännöt aiheuttavat yhtiöiden kilpailukyvylle. Tämän vuoksi joudun valitettavasti toteamaan, että vaikka vihamielisiä tarjouksia voidaan pitää yleiskäytäntönä kypsillä rahoitusmarkkinoilla, joilla pääoma siirretään sinne, missä tehokkuusmarginaali voidaan saada takaisin yhtiöiden, niiden työntekijöiden ja muiden yhtiöiden työntekijöiden sekä tuotteiden, tavaroiden ja palvelujen kuluttajien eduksi, ne eivät ole enää mahdollisia. Lisäksi on vaara, että nykyisen tilanteen kristallisoitumisesta aiheutuu kehityksen taantumista. Italian nykyinen lainsäädäntö – Draghi-laki – on äärettömän avoin ja tehokas tältä kannalta, ja meitä pyydetään jo nyt ottamaan askel taaksepäin. Huomautan kuitenkin, ettei Euroopassa mennä niin pitkälle yhtiöiden avaamisessa kilpailulle.
Jos myös parlamentti hyväksyy tämän toimenpiteen huomenna – toistan vielä, ettei kyse ole julkisia ostotarjouksia koskevasta direktiivistä – toivon, että sillä saadaan aikaan aitoa kilpailua oikeusjärjestelmien välille ja varmistetaan, että järjestelmät, joissa julkisille ostotarjouksille aiheutetaan haittaa tai asetetaan esteitä, joutuvat kärsimään siten, että kansainväliset sijoittajat äänestävät jaloillaan. Myönteisiä seikkoja on hyvin vähän: vähemmistöosakkaiden oikeuksien suojelun tunnistaminen ja tarkistuslauseke – ajatus, jonka mukaan asia voidaan ottaa uudelleen käsittelyyn. Ehkäpä jo tämän ansiosta toimenpide, joka ei ole eurooppalainen laki julkisista ostotarjouksista, kannattaa toteuttaa.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, että Euroopan työllisyyttä, työntekijöiden ja työttömien etuja on suojeltava myös tehokkaiden pääomamarkkinoiden avulla. Tällä hetkellä sellaisia ei ole, enkä usko, että niiden tarvitsemia olosuhteita luodaan tälläkään direktiivillä. 
Inglewood (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, parlamentti ei pääse usein todistamaan todellista poliittista draamaa. Näin kuitenkin kävi noin kaksi ja puoli vuotta sitten sinä päivänä, kun parlamentti hylkäsi julkisia ostotarjouksia koskevan direktiivin. Mikään, mitä olen sen jälkeen nähnyt tai kuullut, ei ole muuttanut mieltäni siitä, että se, mitä teimme, oli sekä väärin että typerää. Euroopan suurin taloudellinen haaste tässä lisääntyvän vuorovaikutuksen maailmassa, jossa taloudet sulautuvat saumattomasti yhteen, on maailmanlaajuisen kilpailukyvyn saavuttaminen, ja mikäli häviämme tämän haasteen, olemme siitä itse vastuussa. Tiedämme kaikki, että olemme hyviä puhumaan siitä ja olemme yhtä huonoja tekemään mitään merkityksellistä ongelman ratkaisemiseksi. Lisäksi on todettava, että jänistämme aina, kun Euroopan on katsottava silmästä silmään kilpailun synnyttämiä haasteita. Jänistimme tuolloin kaksi ja puoli vuotta sitten, ja sen jälkeen olemme jänistäneet säännöllisesti. Pikkuseikkoihin liittyviä pyyntöjä käytetään aina henkisenä viikunanlehtenä, jotta välttyisimme vaikeilta päätöksiltä. Tämä on todellakin melko läpinäkyvää.
Selvitetäänpä tilannetta: vaikka olenkin brittikonservatiivi, en ole nykyajan vastine kovanaamoille, jotka hyötyivät sodasta rahallisesti. En ole thatcherilainen – en ole koskaan ollut – enkä suhtaudu Eurooppaan epäilevästi, mutta mielestäni meidän on suhtauduttava maailmaan sellaisena kuin se on eikä sellaisena kuin haluaisimme sen olevan. Joidenkin mielestä kantani on erikoinen.
Jos Eurooppa aikoo pitää kansalaisilleen antamansa lupaukset – sen on pidettävä ne – taloutemme on oltava kilpailukykyinen. Kilpailukyvyn luominen edellyttää sellaista yhtiöoikeudesta ja pääomamarkkinoista koostuvaa järjestelmää, jossa kilpailu on mahdollista. Nyt tällaista ei ole, ja tämä ongelma on ratkaistava.
Tänä iltapäivänä keskustelunaiheena olevat ehdotukset ovat surkeita ja riittämättömiä nykymaailman tarpeiden kannalta. Meidän on kuitenkin aloitettava siitä, missä olemme. Toivottavasti komission jäsen Bolkestein varmistaa, että mikäli ehdotuksesta tulee laki, sen jälkeen tehdään uusia ehdotuksia, joilla asiaa edistetään. Toivottavasti silloin edetään nopeammin kuin tällä kertaa, sillä jos päätöstä ei tehdä nopeammin, olen silloin hyvällä onnella jo eläkkeellä, ja jos huono tuuri käy, olen kuollut.
Euroopan on kuitenkin otettava matkansa varrella tämä yksi viheliäinen ja hankala askel. Vaihtoehtoa ei ole. Siksi annammekin tukemme ehdotukselle, mutta sillä ehdolla, että jäsen Lehnen ehdotuksia ei muuteta tai vesitetä. Kaiken kaikkiaan hylkääminen on kuitenkin huonompi vaihtoehto kuin tukeminen, ja konservatiiville se on riittävän hyvä syy äänestää puolesta. 
Gebhardt (PSE ).
   – Kiitos, arvoisa puhemies. En todella tiennytkään, että Euroopan parlamentissa on 275 saksalaista jäsentä. Näin moni jäsen hylkäsi ensimmäisen sovittelumenettelyn tulokset. Hyvät parlamentin jäsenet, jos pidämme Eurooppaa sosiaalisena yhteisönä ja katsomme sen toimivan esimerkkinä muille, työntekijöiden oikeuksilla on suuri merkitys. Parlamentti hylkäsi ensimmäisen julkisia ostotarjouksia koskevan direktiivin, koska työntekijöiden oikeuksia ei otettu riittävästi huomioon. Täysistunnossa katsottiin, että sovittelumenettelyssä neuvoston kanssa saavutettu tulos oli riittämätön. Meille oli selvää, että osakkaat eivät voi päättää yksinään yhtiön toiminnan jatkumisesta vaan että yhtiön työntekijöille on alun alkaen tiedotettava asiasta ja heille on annettava mahdollisuus vaikuttaa tapahtumiin. Yritysostoissa ei ole loppujen lopuksi pelissä vain valta tai suuri määrä rahaa vaan myös monien ihmisten tulevaisuus. Lisäksi niihin liittyy kysymyksiä yhtiön sijainnista ja työsuhdeturvasta. Tämän vuoksi on kysyttävä niiden ihmisten mielipidettä, joita asia koskee, ja heidät on otettava mukaan päätöksentekoon.
Tänään julkisia ostotarjouksia koskeva direktiivi on saanut uuden alun, ja esittelijä haluaisi, että selviäisimme yhdellä käsittelyllä. Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä lupasi hänelle tukensa jo varhain, mutta ehtona on, että työntekijöiden oikeuksia koskevaan asiaan on löydettävä tyydyttävä ratkaisu. Esittelijä on luvannut, että se löydetään, mutta yllätyin – kuten kaikki muutkin, jotka odottivat hyvää ratkaisua – sillä edessämme oleva julkisia ostotarjouksia koskeva direktiivi ei ole lainkaan ensimmäistä ehdotusta parempi. Ratkaisu on mielestämme asiaton, emmekä aio kannattaa direktiivin pikakäsittelyä ennen kuin työntekijöiden oikeutta koskeva asia on ratkaistu työntekijöiden eduksi. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan unionin päättäjien on toimittava johdonmukaisesti ja nopeasti, jos Euroopan unionista on tarkoitus tulla maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin talousalue. Tämä direktiivi olisi voinut olla tärkeä kasvuedellytysten parantamisen ja Euroopan yritysrakenteen uudelleenjärjestelyn edistämisen kannalta. Työpaikkoja luovat nimenomaan elinvoimaiset yhtiöt, joissa voidaan tehdä uudelleenjärjestelyjä. Ilman työpaikkoja Eurooppa ei selviä. Kyse on todellakin työntekijöiden kannalta tärkeästä asiasta.
Sanonta "tehdä kärpäsestä härkänen" kuvaa hyvin tätä kiistanalaista direktiiviä. Näitä reiluja ja yhteisiä perusperiaatteita on yritetty laatia jo neljäntoista vuoden ajan. Itse asiassa olemme epäonnistuneet, mutta suunta on kuitenkin oikea.
Minun on ollut jokseenkin vaikea suhtautua tähän keskusteluun. Periaatteessa olen sitä mieltä, että eriarvoiset äänioikeudet eivät lisää sellaisten tehokkaiden yhtiöiden määrää, jotka pystyvät kilpailemaan maailmanmarkkinoilla. Ajan kuluessa eriarvoiset äänioikeudet yleensä lujittavat hataria yhtiörakenteita. Lisäksi olen sitä mieltä, että taannehtivasta lainsäädännöstä voidaan esittää merkittäviä oikeudellisia vastalauseita, ja ymmärrän myös sen, että yrittäjillä on oltava mahdollisuus mennä pörssiin ja siten lisätä elämäntyönsä arvoa. Tällöin heidän ei kuitenkaan pitäisi menettää kokonaan yrityksen hallintaa. Meidän on kuitenkin äärettömän tärkeää saada yrityksille yhteiset perusperiaatteet, jotta Euroopan markkinat saadaan avoimemmiksi uudelleenjärjestelyille.
Tämän kompromissin kanssa on kuitenkin elettävä. Olisimme voineet saada enemmän, ja enemmän olisimme halunneetkin. Nyt direktiivissä on pikemminkin kyse avoimuudesta ja vähemmistöosakkaiden suojasta eikä niinkään ostotarjouksiin liittyvistä säännöistä. Suunta on kuitenkin oikea, ja mielestäni voimme tukea tätä kompromissia, vaikka se onkin osoittanut, että lainsäädännön voimaantulo kestää Euroopan unionissa kuusitoista vuotta. Ensimmäiset 14 vuotta, ja sitten vielä kaksi vuotta ennen kuin se saadaan osaksi lainsäädäntöä. Jos jatkamme saman kaavan mukaan, meistä ei tule koskaan dynaamisia ja kilpailukykyisiä. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, tiedämme, että jos yhtiöille annetaan lupa tehdä vihamielisiä ostotarjouksia, valtiot saattavat menettää määräysvaltansa strategisissa liikeyrityksissä ja päätöksentekoelimissä, jotka ovat ratkaisevan tärkeitä valtioiden kehitykselle. Tämä koskee erityisesti sellaisia yrityksiä, jotka tarjoavat julkisia palveluja. Usein tällaisten ostotarjousten vuoksi yhtiöiden arvo alenee osakkeenomistajien kannalta, koska tuotanto vähenee ja työpaikkoja katoaa, mikä on vielä vakavampaa.
On ratkaisevaa, että yhtiöiden työntekijät ja heidän edustajansa saavat oikeata tietoa vihamielisen ostotarjouksen mahdollisista vaikutuksista työllisyyteen ja yhtiön uudelleenjärjestelyihin ja että heitä kuullaan asianmukaisesti prosessin kaikissa vaiheissa. Valitettavaa kyllä, tästä ei anneta takeita. Siksi Euroopan parlamentin onkin hyväksyttävä ehdotetut tarkistukset, joilla pyritään tähän tavoitteeseen. Sen lisäksi meidän on mentävä vielä pidemmälle ja varmistettava, että työntekijöille ja heidän edustajilleen on tarjolla järjestelmät, joiden avulla he voivat estää sellaiset vihamieliset ostotarjoukset, jotka saattavat vaikuttaa vahingollisesti työllisyyteen ja muihin oikeuksiin. 
Bouwman (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Lehne, hyvät kollegat, haluan esittää muutaman kommentin.
Asia on ollut tiedossamme jo jonkin aikaa, mutta minulle valkeni juuri, että komission jäsen Bolkestein on hylkäämässä suojatoimenpiteet, joita tarkistuksissa nyt ehdotetaan ja jotka ovat jossain määrin vapaaehtoisia jokaiselle maalle. Tällä tavoin hän tekee direktiivistä suunnitelmiensa mukaisesti todella vesitetyn. Työntekijöiden kannalta toimenpiteistä on myös jotakin hyötyä, sillä niiden ansiosta työntekijöillä ja työnantajillakin on edelleen joissakin tapauksissa mahdollisuus vaikuttaa muutamiin oikeuksiin.
Tästä huolimatta olen kuitenkin tyytyväinen siihen, että uuteen direktiiviin on nyt sisällytetty ne useissa tapauksissa sovellettavat tiedotusta ja kuulemista koskevat uudet suuntaviivat, joista olemme tällä välin päättäneet. Tämä on kehujen arvoinen asia, sillä viime kerralla asia oli yksi kompastuskivistä. Lisäisin tähän kuitenkin vielä, että itse asiassa toivomme toimia sellaisia julkisia ostotarjouksia varten, jotka eivät onnistu. Tällaisia on ostotarjouksista noin 50 prosenttia. Tämä tarkoittaa sitä, että kuuleminen on toteutettava ennen tarjouksen tekemistä ja että tarjousta koskeva kuuleminen on toteutettava ennen kuin tarjous julkaistaan ja niin edelleen.
Arvoisa komission jäsen Bolkestein, on nykyaikaisen johtamiskäytännön ja sosiaalisesti vastuullisen johtamisen mukaista tarkentaa kuulemiskäytäntöä edelleen siten, että tarvittaessa myös sidosryhmiä voidaan kuulla osakkaiden lisäksi.
Olemme esittäneet nämä tarkistukset parantaaksemme asioita. Vaikka ryhmässäni on eriäviä mielipiteitä asiasta, uskon, että enemmistö on meidän kannallamme. Haluaisimme, että tarkistukset hyväksytään. Jos niitä ei hyväksytä, haluamme äänestää ehdotusta vastaan. Ryhmän enemmistö on samaa mieltä kanssani. Edellä todettiin, että yksi lintu kädessä on parempi kuin kaksi pensaassa. Minun puolestani ne saavat jäädä pensaaseen, ja voisimme keksiä toisen keinon kuulemiskäytännön tarkentamiseksi. 
Puhemies.
   Muistuttaisin jäseniä siitä, että uuden elektronisen järjestelmän vuoksi mikrofoniin ei syty punaista rengasta, joten asiaan ei tarvitse reagoida eikä mikrofonia tarvitse koputtaa, kun aloitatte puheenvuoronne.
Vanhasta tottumuksesta odotamme varmastikin kaikki sitä punaista valoa... 
Van Dam (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, olemme muutaman kuukauden ajan seuranneet hyvin kiinnostuneina julkisia ostotarjouksia koskevan direktiivin edistymistä. Parlamentin käsittelyn alkaessa oli jo selvää, että on tehtävä yhteistyötä neuvoston ja komission kanssa, jotta ehdotukselle saadaan laaja kannatus.
Hyväksymme siis ehdotetun kompromissin. Etenkin työntekijöiden oikeuksien tunnustaminen on merkittävä parannus alkuperäiseen ehdotukseen verrattuna. Silti aiomme myös kannattaa muutamaa tarkistusta, joilla korostetaan työntekijöiden huomioimista. Jatkuvuudella ja työllisyydellä on edelleen suuri merkitys yritysvaltausten yhteydessä.
Olemme tyytyväisiä siihen, ettei ehdotuksessa enää kielletä väliaikaisia suojatoimenpiteitä. Alankomaat ja Saksa tekivät oikein, kun vastustivat kieltoa ehdoitta.
Emme ole vakuuttuneita esittelijän perusteluista, joita hän esittää talous- ja raha-asioiden valiokunnan tarkistuksen hyväksymistä vastaan, ja haluaisimme tietää, aikooko komission jäsen Bolkestein hyväksyä tarkistuksen. 
Gollnisch (NI ).
    Arvoisa puhemies, sulautumisista ja yritysostoista on pyritty edes vähäiseen yhteisymmärrykseen neljäntoista vuoden ajan, mutta Euroopan toimielimet ovat edelleen erimielisiä. Parlamentti kannatti lainsäädännön yhtenäistämistä. Komissio puolestaan puolsi kilpailuperiaatetta, mutta paheksui sen synnyttämiä valta-asemia. Neuvosto ei halunnut, että jäsenvaltioilta viedään keinot puuttua mahdollisiin vihamielisiin ostotarjouksiin, joiden kohteena olivat suuret kansalliset yhtiöt. Kahdenkymmenen vuoden ajan unioni on todellakin pyrkinyt järjestelmällisesti tuhoamaan strategia toimijoita eli kansallisvaltioita, eikä niitä ole edes onnistuttu korvaamaan.
Direktiivillä pyritään suojaamaan vähemmistöosakkaiden etuja ja varmistamaan työntekijöille tiedottaminen. Tosiasiassa sillä poistetaan Euroopan ulkopuolisilta tahoilta esteet vallata yhtiöitämme. Esimerkiksi 6 artiklassa jopa säädetään yhdestä valvontaviranomaisesta ja estetään jäsenvaltioiden viranomaisia antamasta hyväksyntäänsä tai pyytämästä lisätietoja. Direktiivissä ei myöskään lainkaan mainita Euroopan komission erityisiä valvontatoimia, joita se toteuttaa sellaisten fuusioiden yhteydessä, jotka todennäköisesti johtavat määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön. Kummallista kyllä valvontatoimissa puututaan tällaisiin fuusioihin useimmiten silloin, kun eurooppalainen yhtiö on määräävässä markkina-asemassa, mutta huomattavasti harvemmin, kun määräävässä markkina-asemassa on Euroopan ulkopuolinen yhtiö. Pohjoisamerikkalaisia kilpailijoitamme ei riistetäkään niin helposti. Tapausten Péchiney, Crédit Lyonnais ja Vivendi Universal yhteydessä olemme saaneet tästä liiankin hyviä todisteita. 
Brunetta (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, julkisia ostotarjouksia koskeva direktiivi on merkittävä lainsäädäntötoimi, jolla voidaan luoda aidot sisämarkkinat yritysjohdon valvonnalle. Tämä lainsäädäntötoimi edistää pääomien myönteistä liikkuvuutta Euroopassa merkittävällä tavalla. Myönteinen liikkuvuus tarkoittaa tuottavuuden, kasvun ja kilpailun lisääntymistä sekä – tämä on tarkoitettu vasemmistoa edustaville parlamentin jäsenille – työllisyyden kasvua. Olemme vihdoin 14 vuoden jälkeen saavuttaneet tavoitteemme, ja on sääli, ettei komissio ota huomioon tämän kompromissin myönteisiä näkökohtia.
Neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat tehneet tiivistä yhteistyötä viime kuukausien ajan, ja jo se on myönteinen tulos. Eurooppa todellakin tarvitsee nyt myönteisiä tuloksia! Kyse on tietenkin kompromissista, ainoasta kompromissista, joka on tällä hetkellä mahdollinen. Enemmänkin olisimme halunneet. Etenkin oma maani olisi halunnut, sillä siellä asiaa koskeva lainsäädäntö on erittäin kehittynyttä ja avointa. Olisimme halunneet direktiivin, jossa olisi säädetty aidosti tasapuolisista toimintaedellytyksistä pidättyvyyssäännön ja suojatoimenpiteiden täydellisen neutralisoinnin avulla.
Yritimme, mutta se ei ollut mahdollista tiettyjen jäsenvaltioiden vastustuksen vuoksi. Nyt nämä valtiot todennäköisesti verhoutuvat niin sanottujen sosiaalisten tarkistusten taakse. Huomenna äänestyksen kohteena oleva kompromissi on osoitus eurooppalaisen kapitalismin tilasta. Se on edelleen sekoitus pienkapitalismia ja suurkapitalismia. Työntekijöiden oikeudet turvataan siinä kuitenkin asianmukaisesti. Siksi tasapuolisia toimintaedellytyksiä varten on tarjolla tämä opt-in/opt-out-järjestelmä. Meille kuitenkin annetaan sitoumus, että hyödyllisen tarkistuslausekkeen ansiosta voimme yrittää uudelleen muutaman vuoden kuluttua, jolloin aika on kypsä, koska rahoitusmarkkinat suosivat yhtiöitä, jotka valitsevat kilpailuhenkisyyden. Tuolloin meidän tarvitsee vain poistaa 11 a artikla, tehdä muutama tekninen muutos, ja niin meillä on valmiina uusi direktiivi tulevaisuutta varten.
Tämän direktiivin ja niiden direktiivien ansiosta, jotka annamme rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman mukaisesti, kilpailukykyisten yhtiöiden toiminta, hallintotapa ja tilinpäätökset ovat jatkossa avoimia. Viimeaikaiset tapahtumat Enron-, Cirio- Parmalat-tapauksissa ovat osoittaneet, että tarvitsemme kipeästi avoimuutta. Kilpailulle avautumisesta pyritään tekemään yhtiöiden kannalta houkuttelevaa siten, että kilpailukykyiset yhtiöt saavat kieltäytyä kilpailukyvyttömien yhtiöiden ostotarjouksista. Olemme luoneet vertailukohdan ja suojanneet sitä. Tämä on parempi ratkaisu kuin direktiivi, jossa vain säädetään avoimuusmenettelyistä, jollaisia on esimerkiksi Yhdysvalloissa. Kaiken kaikkiaan voimme olla tyytyväisiä saavutuksiimme. 
Grönfeldt Bergman (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, monet ovat tehneet valtavasti työtä useiden vuoden ajan. Tästä huolimatta en voi hyväksyä käsiteltävänämme olevaa kompromissia. Ehdotuksen mukaan osakkeisiin liittyviä eriarvoisia äänioikeuksia voidaan soveltaa poikkeuksena yleisestä säännöstä siirtymäkauden ajan. Ehdotusta tarkistettaisiin myöhemmin, jolloin tarkistettaisiin A- ja B-osakkeiden järjestelmää sekä muita osakkuusjärjestelyjä.
Monien mielestä pohjoismainen osakejärjestelmä, jossa osakkeisiin liittyy eriarvoisia äänioikeuksia, on pelastunut tämän ansiosta. Ne, jotka ovat edelleen sitä mieltä, että tämä on hyvä kompromissi, eivät kuitenkaan ymmärrä sitä periaatekysymystä, onko EU:lla oikeus puuttua siihen, miten yksityisyritysten osakkaat järjestäytyvät. Minusta on valitettavaa, että näin moni parlamentin jäsen hyväksyy omistusoikeuden loukkaukset kuin ohimennen. Kukaan ei mainitse tärkeää omistusoikeuden kunnioittamisen periaatetta. Osakkeiden järjestely kuuluu ainoastaan osakkaille. Se on markkinatalouden perusedellytys.
Jos kompromissi hyväksytään, tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että parlamentin mielestä varojen anastaminen on hyväksyttävää. Jos joku on ostanut markkinahintaisen osakkeen, johon liittyy suurempi äänioikeus, miksi EU:lla tai jollakin valtiolla olisi tuolloin oikeus yksinkertaisesti riistää tältä henkilöltä hänen sijoituksensa toteamalla, että se, mistä hän on maksanut, ei ole enää minkään arvoinen?
Ruotsin hallitus on edelleen sitä mieltä, että tarkistuslauseke merkitsee voittoa, sillä tarkistuksen yhteydessä tarkastellaan muitakin osakkuusjärjestelmiä kuin sitä järjestelmää, jossa osakkeisiin liittyy eriarvoisia äänioikeuksia. Tämä saattaa pitää paikkansa, mutta Ruotsin hallitus tietää varmasti aivan yhtä hyvin kuin kaikki muutkin, että viiden vuoden kuluttua, kun tarkistus tehdään, kukaan ei voi tai halua tutkia kaikkia osakkuusjärjestelmiä, joita EU:ssa sovelletaan. Luultavasti silloinkin keskusteluissa keskityttäisiin A- ja B-osakkeiden järjestelmään. Syy tähän on yksinkertainen. Eriarvoisten äänioikeuksien järjestelmä on selkeä ja suoraviivainen. Toisin kuin muissa osakkuusjärjestelmissä siinä on helppo saada selville, montako ääntä kukin osake vastaa, ja siinä on ainakin helppo nähdä, mikä on osakkeen markkina-arvo. Tähän järjestelmään ei liity minkäänlaisia ansoja tai salaisuuksia.
Uusien julkisia ostotarjouksia koskevien sääntöjen tärkeimpänä tavoitteena on, että Euroopan unioni olisi avoin markkina-alue ja että yritysvaltausten esteet poistettaisiin. Tosiasiassa yritysvaltauksia ei kuitenkaan tehdä yhtään sen vähempää sellaisissa maissa, joissa sovelletaan eriarvoisia äänioikeuksia, kuin maissa, joissa tämä järjestelmä ei ole sallittu.
Lopuksi totean, että mielestäni tätä ehdotusta ei voida hyväksyä ensiksikään siksi, että se rikkoo omistusoikeutta; toiseksi se ei ole tehtyjen sopimusten mukainen, ja kolmanneksi osakkeet, joihin liittyy eriarvoisia äänioikeuksia, ovat sen mukaan yritysvaltausten esteitä. 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensin käsitellä joitakin tarkistuksia. Kuten tänään jo aikaisemmin totesin, en voi hyväksyä tarkistuksia 5 tai 21, koska ne sisältävät vapaaehtoisia järjestelyjä, joita komissio ei hyväksy.
Minun on myös vaikea suhtautua tarkistukseen 4 ja tarkistuksen 20 viimeiseen kappaleeseen, jotka koskevat erityisoikeuksia. Niissä sekoitetaan ikävästi erityisoikeudet, joista säädetään artikloissa, jotka koskevat 11 artiklan soveltamisalaan mahdollisesti kuulumattomien yhtiöiden yhdistymistä, ja laissa säädetyt erityisoikeudet, jotka, kuten edellä jo totesin, eivät ensinkään kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan.
Asiasta on puhuttu tänään paljon, mutta komissiolle on esitetty vain kaksi kysymystä. Ensimmäinen koskee työntekijöiden kuulemiseen ja yhteispäätöksiin liittyvien oikeuksien sisällyttämistä tekstiin. Tähän kysymykseen vastaisin, että kyseessä ei ole sosiaalialan direktiivi. Siksi ei olisi asianmukaista säätää tässä direktiivissä uusista kuulemista ja yhteispäätösmenettelyjä koskevista oikeuksista.
Parlamentin pyynnöstä olemme sisällyttäneet uuteen ehdotukseemme uuden 13 artiklan, josta käy selvästi ilmi, että tässä yhteydessä noudatetaan myös kaikkia yhteisön oikeuteen nykyään kuuluvia tiedottamiseen, kuulemiseen ja tarvittaessa yhteispäätöksiin liittyviä oikeuksia.
Tekstissä todetaan myös hyvin selvästi, että jäsenvaltiot voivat vapaasti ottaa käyttöön oikeuksia, jotka ovat yhteisön lainsäädännössä säädettyjä oikeuksia laajempia, kunhan ne ovat sisäpiirikauppoja koskevien sääntöjen mukaisia. Lisäksi parlamentin pyynnöstä direktiivin 8 artiklassa todetaan, että sekä kohdeyhtiön että tarjouksentekijän työntekijöiden edustajille tai työntekijöille on toimitettava kaikki tarjoukseen liittyvät tiedot.
Toisen kysymyksen komissiolle esitti jäsen Inglewood. Hän kysyi, ehdottaako komissio vielä uusia toimenpiteitä. Tietenkin komissio tarkastelee säännöllisesti alan tapahtumia ja erityisesti sitä, kuinka markkinat reagoivat tähän ehdotukseen, jos se hyväksytään. Tilannetta tarkastellaan ja ehdotusta tarkistetaan kuitenkin vasta viisi vuotta sen hyväksymisen jälkeen. Jos otetaan huomioon normaali hyväksymiseen kuluva aika, tarkistus tehdään vuonna 2011.
Tämä on myös yksi syy, miksi komissio on äärimmäisen pettynyt ehdotukseen sellaisena kuin parlamentti nyt näyttää sen hyväksyvän. Maailmahan muuttuu melkoisesti vuoteen 2011 mennessä, ja kuten totesin, tekstiä tarkistetaan vasta vuonna 2011. Siihen on pitkä aika.
Komissio yhtyy jäsen Inglewoodin arvioon ehdotuksesta.(1) 
Puhemies.
   Kiitos paljon, arvoisa komission jäsen. Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Schmidtin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0467/2003) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta postialalla suoritettavien palveluiden arvonlisäveron osalta (KOM(2003) 234 C5-0227/2003 2003/0091(CNS)). 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, neuvosto antoi kuudennen arvonlisädirektiivin vuonna 1977. Se oli valtava askel kohti henkilöiden, tavaroiden, palvelujen ja pääoman liikkuvuuden todellista vapauttamista sekä kansantalouksien keskinäistä vuorovaikutusta. Ensimmäistä kertaa yhteisö sai yhtenäisen veroperusteen ja yhtenäisen luettelon verosta vapautetuista tavaroista ja palveluista. Yhteisön lainsäätäjä sisällytti julkiset postipalvelut tähän luetteloon vuonna 1977.
Kun postipalvelut vapautettiin verosta, useimmissa jäsenvaltioissa postilaitos oli osa hallitusta, ja sillä oli monopoliasema postipalvelujen tarjonnassa. Tuohon aikaan postilaitos varmasti tarjosikin julkisia postipalveluja, eikä sen palvelujen vapauttaminen vääristänyt kilpailua, sillä minkäänlainen kilpailu ei ollut mahdollista.
Tämä ei enää pidä paikkaansa. Useimmissa jäsenvaltioissa postilaitos ei ole enää osa hallitusta, vaan kaupallinen yritys, johon sovelletaan kauppaoikeuden sääntöjä. Joissakin tapauksissa sen osakkeita myydään osakemarkkinoilla. Jotkin jäsenvaltiot jo soveltavat arvonlisäveroa postiin ja joihinkin tai kaikkiin yleispalvelun tarjoajan palveluihin ja myöntävät ongelmat, joita vanhentuneesta verovapaudesta aiheutuu.
Nyt jotkin näistä yhtiöistä ovat laajentamassa toimintaansa muihin jäsenvaltioihin hyötyäkseen sisämarkkinoista kuten kolmansien maidenkin postipalvelujen tarjoajat tekevät. Kuluttajat vaativat nyt palveluja, joita voivat tarjota ainoastaan yhtiöt, jotka toimivat useilla Euroopan markkinoilla. Nykyisten sääntöjen mukaan yhtiö, joka tarjoaa arvonlisäverosta vapautettuja postipalveluja jäsenvaltiossa A, on velvoitettu perimään arvonlisävero jäsenvaltiossa B, koska kyseinen maan kannalta ei ole kyse julkisesta postipalvelusta.
Nykyään postimarkkinat on suurelta osin avattu kilpailulle. Usein kuitenkin käy, että vapautuminen tapahtuu kussakin jäsenvaltiossa eri tahdissa, ja näin tapahtuu postinkin tapauksessa. Jokaisessa jäsenvaltiossa voi toimia ja toimiikin – suurelta osin direktiivin 97/67/EY ansiosta – muita toimijoita kuin aikaisemmin monopoliasemassa olleet toimijat. Koska postipalvelujen tarjoajia on monia ja niitä ei kohdella arvonlisäverolainsäädännössä tasavertaisesti, kilpailun vääristyminen on väistämätöntä.
Vapautus arvonlisäverosta ei ole yksinomaan siunaus. Sen seurauksena tuotantopanoksista maksettua arvonlisäveroa ei voida vähentää, mikä puolestaan vähentää sijoitushalukkuutta. Postimarkkinoilla on nykyään kilpailua ja viestinnän vallankumous on synnyttänyt uusia viestintäkanavia, jotka kilpailevat jossain määrin postin kanssa, joten julkisten toimijoiden asema vaarantuu sijoitusten vähentymisen vuoksi.
Kuten yhteisön verolainsäädännölle usein on ominaista, arvonlisäverodirektiivi on jäänyt jälkeen kaikista näistä muutoksista, ja nyt sitä on pikaisesti muutettava, sillä se ei enää vastaa yhteisön tarpeita eikä todellisuutta.
Perustamissopimuksen 93 artiklan mukaan arvonlisäverosta on annettava säännöksiä siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi. Komissio esittää ehdotuksensa perustamissopimuksesta aiheutuvien velvollisuuksiensa mukaisesti. Ennen ehdotuksen antamista komissio kuuli laajalti postialan yleispalvelujen tarjoajia ja muita postialan toimijoita sekä postipalvelujen käyttäjien edustajia.
Komissio on ottanut huomioon kuulemansa mielipiteet ja erityisesti yksityisten asiakkaiden ja avustusjärjestöjen mielipiteet. Niiden mukaisesti se ehdottaa, että yksityisten asiakkaiden eniten käyttämiin palveluihin eli kirjepostiin, pieniin paketteihin ja osoitteellisiin kirjeisiin sovelletaan alennettua verokantaa. Postipalvelujen tarjoajille on koitunut säästöjä ehdotukseen sisältyvän vähennysoikeuden ansiosta, ja suureen osaan postipalveluista sovelletaan alennettua verokantaa. Näiden tekijöiden odotetaan yhdessä hidastavan postipalvelujen hintojen nousua tai jopa estävän sen.
Komissio kannatti direktiivin 97/67/EY ydinajatuksena olevaa yleispalvelukäsitettä, ja sen mielestä jokaisella unionin kansalaisella on oikeus monipuolisiin kohtuuhintaisiin ja laadukkaisiin postipalveluihin. Postialan yleispalvelujen tarjoajat eivät voi tarjota tällaisia palveluja, jos niitä ei kannusteta investointeihin ja uudistustoimenpiteisiin. Tämän seurauksena ne eivät enää pysty kilpailemaan muiden toimijoiden kanssa niillä markkina-alueilla, jotka on jo avattu kilpailulle. Voidakseen kilpailla tällaisilla markkinoilla niiden on toimittava koko Euroopassa, ja ne tarvitsevat esimerkiksi pakettien jäljitykseen tarvittavat välineet. Yksityiset ja kolmansien maiden toimijat jo tarjoavat näitä palveluja eurooppalaisille asiakkaille. Tarvittavat investoinnit ovat entistä kalliimpia nykyisen arvonlisäverovapautuksen vuoksi. Eurooppalaiset postialan yleispalvelujen tarjoajat ovat tietoisia näistä haasteista, ja niinpä suurin osa niistä kannattaa ehdotuksessa asetettuja tavoitteita.
Pyydän lopuksi, että parlamentin jäsenet antavat tukensa komission ehdotukselle. 
Schmidt, Olle (ELDR ),
   .  Arvoisa puhemies, haluan aluksi pyytää anteeksi, etten saanut aikaan johdonmukaista mietintöä. Tämä on mahdollisesti viimeinen tässä parlamentissa laatimani mietintö, ja arvoisa komission jäsen, en ole ylpeä tuloksesta. 

 Arvoisa puhemies, postimarkkinat ovat vapautumassa sekä Euroopassa että jäsenvaltioissa. Kuten komission jäsen Bolkestein totesi, toimintaedellytykset ovat nykyisten olosuhteiden vuoksi epätasapainossa. Julkiset postilaitokset ovat etulyöntiasemassa niiden asiakkaiden suhteen, jotka eivät voi vaatia arvonlisäveron palautusta. Tällaisia asiakkaita ovat muun muassa yksityiset henkilöt, hyväntekeväisyysjärjestöt ja pankit. Yksityiset toimijat ovat houkuttelevampia yrityksille, jotka pystyvät vähentämään arvonlisäveron. Kokonaishinta voi olla korkeampi, koska asiakas voi hakea arvonlisäveron palautusta, mikä tavallisesti johtaa yrityksen kannalta alhaisempiin nettokustannuksiin.
Julkisten postilaitosten arvonlisävapautus on haitallinen myös siksi, että se suosii omatarjontaisia palveluja. Siksi postilaitoksen on edullisempaa toteuttaa palvelu itse kuin käyttää alihankkijoita.
Tällä perusteella komissio ehdottaa, että arvonlisäverovapautus poistetaan ja arvonlisävero peritään yleisen kannan mukaisesti kaikilta yli kaksi kilogrammaa painavilta postilähetyksiltä. Samalla jäsenvaltioille on annettava mahdollisuus soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa alle kaksi kilogrammaa painaviin osoitteellisiin postilähetyksiin.
Yhdyn komission näkemykseen. Mietinnön esittelijänä ehdotin myös valiokuntakäsittelyssä vain vähäisiä muutoksia. Valiokunta hylkäsi kaikki ehdotukseni. Käytännössä valiokunnan ehdotus tarkoittaa sitä, että Euroopan parlamentin on hylättävä komission ehdotus kokonaan. Tämä olisi mielestäni valitettavaa, ja yhdessä kollegani Lullingin ja Euroopan kansanpuolueen ryhmän (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien kanssa olemme laatineet joukon kompromissiehdotuksia. En ole aivan tyytyväinen kaikkiin näihin tarkistuksiin, mutta voin hyväksyä ne. Toivon myös, että komission jäsen Bolkestein voi hyväksyä ne. Tarkistusten suunta on oikea, ja niillä luodaan entistä paremmin toimivat markkinat. Ehdottamiemme suurten muutosten tavoitteena on esimerkiksi poistaa alennetun arvonlisäverokannan soveltamiselle asetettu kahden kilogramman painoraja. Lisäksi vaadimme selkeämmin, että verokannat yhtenäistetään 5–10 prosentin haarukkaan.
Kohdistan sanani ensin niille Euroopan parlamentin kollegoille, erityisesti briteille, jotka ovat ilmaisseet huolensa hinnankorotuksista. Kuten hyvin tiedämme, arvonlisäveroa voidaan soveltaa ja se voidaan poistaa. Komissio arvioi, että esimerkiksi ensimmäisen luokan kirjemerkin hinta Yhdistyneessä kuningaskunnassa nousisi 0,3 senttiä, jos alv-kanta olisi alennettu eli 5 prosenttia. Hinta nousisi puolestaan 5 senttiä, jos alv-kanta olisi yleinen eli 17,5 prosenttia. On syytä mainita, että Yhdistyneen kuningaskunnan postiviranomainen Postcomm on päätynyt samoihin tuloksiin. Puheet hinnankorotuksista ovat todella liioiteltuja.
Postipalveluilla on toki merkittävä sosiaalinen funktio, mutta postimaksut ja niihin liittyvät kustannukset vastaavat kuitenkin vain noin 0,1–0,2:ta prosenttia EU:n alueen keskimääräisen kotitalouden budjetista. Kotimaani Ruotsin postilaitos on todennut, että kirjeiden ja joulukorttien lähettämisen kustannukset kotitaloudelle ovat keskimäärin 190 kruunua, eli 21 euroa vuodessa. Yhdistyneen kuningaskunnan osalta vuosien 1996–1997 luvut osoittavat, että brittiläiset kotitaloudet käyttävät postimaksuihin vuodessa 29,40 puntaa, eli 42 euroa. Jos oletetaan, että koko summa käytettiin 28 pennyä maksavien kirjeiden lähettämiseen, yhden pennin korotus postimaksuissa nostaisi vuotuisia kustannuksia 1,05 puntaa eli 30,45 puntaan vuodessa. Tämä olisi syytä pitää mielessä huomisessa äänestyksessä.
Toinen arkaluonteinen asia on muutosten vaikutus hyväntekeväisyysjärjestöihin. Olen täysin samaa mieltä komission jäsenen Bolkesteinin kanssa siitä, että vaikutusta olisi lievennettävä siten, että järjestöille annetaan mahdollisuus saada arvonlisävero takaisin tai että niihin sovelletaan erityisiä verokantoja.
Lopuksi totean, että kukaan parlamentin jäsen, joka uskoo parempiin ja tehokkaisiin, esteettömästi ja oikeudenmukaisesti toimiviin markkinoihin, ei voi äänestää ehdotusta vastaan. Erityisesti haluan kiittää jäsen Lullingia. Haluan kiittää jäsen Radwania, jäsen Brunettaa ja jäsen Karasta. Teidän ansiosta olemme joka tapauksessa saavuttaneet jonkinlaisen yhtenäisyyden. Jäsen Randzio-Plath ja jäsen Goebbels, olette esittäneet hyviä lausuntoja niin monista muista asioista, että luotan arvostelukykyynne huomennakin. Ainakin voisitte kaikki kuunnella omia postilaitoksianne tai niitä, jotka kannattavat ehdotusta. 
Ferber (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on tutkinut asiaa erittäin perusteellisesti. Valiokunnalla on ollut etuoikeus seurata postipalvelujen aikaisempaa kehitystä, ja se toivoo voivansa tehdä niin myös tulevaisuudessa. Tämän vuoksi tutkimme mahdollisuutta ottaa arvonlisävero käyttöön vapautuneessa kaupankäynnissä, johon me kaikki pyrimme. Toivon myös, että suoriudumme tästä tärkeästä tehtävästä ennen tämän vuosikymmenen loppua.
Aluksi toteaisin, että komissio pyrkii antamallaan ehdotuksella todella ratkaisemaan ongelman. Yhtälailla on kuitenkin totta, että hyvää voidaan parantaa entisestään. Tämä oli aluepolitiikkavaliokunnan lähestymistapa, ja haluaisin käsitellä erityisesti kolmea näkökohtaa.
Ensinnäkin haluamme periaatteessa, että postipalveluihin sovelletaan 5 prosentin vähimmäisverokantaa. Tiedämme, että joidenkin jäsenvaltioiden kannalta kyse olisi neljännestä arvonlisäverokannasta, ja niistä syntyy lainsäädännöllinen ongelma. Lisäksi asiassa on mielestämme edettävä erityisen varovaisesti. Toiseksi on harkittava, mikä on enimmäispainoraja, jonka jälkeen voidaan soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa. Komission jäsen oli oikeassa korostaessaan yleispalvelujen tarjontaan liittyvää velvoitetta, mutta on otettava huomioon myös Maailman postiliiton yleissopimus, jossa määritellään myös kuluttajien oikeudet. Yleissopimuksen perusteella ehdotammekin, että alennettua verokantaa sovelletaan enintään 10 kilogramman painoisiin postilähetyksiin.
Kolmanneksi ehdotamme, että direktiivin voimaantulo kytketään vuodeksi 2006 suunniteltuun postipalvelujen lisävapauttamiseen. Komission on laadittava ja esitettävä parlamentin ja ministerineuvoston tarkasteltavaksi ehdotuksia, jotka perustuvat asiasta tehtävään tutkimukseen.
Olisin tyytyväinen, jos nämä aluepolitiikkavaliokunnan ehdotukset hyväksyttäisiin. 
Lulling (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komission jäsen Bolkestein teki oikein muistuttaessaan meitä siitä, että kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä ei säädetä postipalveluista maksettavasta arvonlisäverosta. Tämä koskee perinteisiä postipalvelujen tarjoajia eli entisiä monopoleja, mutta yksityisten postipalvelujen tarjoajien on nyt jo lisättävä arvonlisävero laskuihinsa.
Aloitimme alan asteittaisen vapauttamisen jokin aika sitten luodaksemme postipalvelujen alalle todelliset sisämarkkinat ja annoimme näin yksityisyrityksille entistä laajemmat toimintamahdollisuudet markkinoilla. Uusien yksityisyritysten on perittävä arvonlisävero, kun sitä vastoin entiset monopolit ovat vapautettuja arvonlisäverosta. Tästä aiheutuu ennen pitkää kilpailun vääristymistä. Ensiksikin arvonlisävero siirtyy yksityisyritysten lopputuotteiden hintoihin mutta ei perinteisten postilaitosten tuotteisiin, sillä ne eivät voi – ja tämä on toinen huomautukseni – vähentää arvonlisäveroa, joka niiden on maksettava hankinnoistaan ja sijoituksistaan. Olen kuitenkin ymmärtänyt, että vähennyskelpoisen arvonlisäveron määrä olisi melko vähäinen, sillä miltei 80 prosenttia kustannuksista koostuu palkoista, jotka eivät ole ainakaan Luxemburgissa missään tapauksessa arvonlisäveron alaisia.
Olemme yhdessä esittelijän kanssa esittäneet ratkaisun, jossa kaikkiin postipalveluihin sovelletaan alennettua arvonlisäverokantaa, vaikkakin ne jäsenvaltiot, jotka jo soveltavat huomattavasti alhaisempia verokantoja muihin tuotteisiin ja palveluihin, voisivat soveltaa niitä myös postipalveluihin. Tämä on tasapainoinen ratkaisu, ja siinä otetaan mahdollisimman hyvin huomioon kaikkien osapuolten edut. Sen ei myöskään odoteta nostavan postimerkkien hintoja.
Lisäksi komissio on ehdottanut postipalveluille uutta määritelmää, mistä olin melkoisen yllättynyt. Sen jälkeen, kun postidirektiivi annettiin vuonna 1997, meillä on ollut määritelmä, jonka kaikki markkinaosapuolet ovat hyväksyneet ja jota ne ovat käyttäneet ongelmitta. Uudet määritelmät vain heikentäisivät oikeusvarmuutta, sillä asianomaiset olisivat epävarmoja siitä, olivatko vuonna 1997 annetun direktiivin mukaisesti tarjotut postipalvelut samoja kuin palvelut, jotka nyt olisivat veron alaisia.
Pyrimme esittelijän kanssa välttämään oikeusvarmuuden horjumisen ja mahdollisen sekaannuksen, joten olemme ehdottaneet, että postipalvelujen määrittelyn osalta arvonlisädirektiivissä olisi yksinkertaisesti viittaus vuoden 1997 direktiivissä esitettyyn määritelmään.
Viimeinen ja tärkeä tarkistus koskee ajankohtaa, jolloin postipalvelut muuttuvat arvonlisäveron alaisiksi. Koska tässä on pohjimmiltaan kyse mahdollisen kilpailun vääristymisen ongelmasta, arvonlisäveroa olisi perittävä vasta sitten, kun ongelmia tosiasiassa ilmenee. Nykytilanteessa jotkin kansalliset markkinat ovat avoimempia kuin toiset. Esittämämme tarkistuksen mukaan arvonlisävero otetaan käyttöön vasta, kun vähintään 50 prosenttia kansallisista markkinoista on avattu kilpailulle.
Lopuksi haluan kiittää esittelijää erinomaisesta yhteistyöstä ja pyytää niitä parlamentin jäseniä, jotka valiokunnassa äänestivät suoraan komission ehdotuksen hylkäämisen puolesta, harkitsemaan kantaansa uudelleen, sillä ehdotuksen hylkääminen olisi nyt sopimatonta. Erityisesti vetoan sosiaalidemokraattijäseniin. Asiaan on suhtauduttava rakentavasti, sillä vain siten voimme saada neuvoston ja komission hyväksynnän ehdotuksillemme. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, postipalveluilla on ollut valionmonopolin asema 150 vuoden ajan. Parlamentin kuluvan vaalikauden aikana enemmistö on tukenut sitä, että osa näistä palveluista siirtyy kansainvälisten palveluyritysten vastuulle. Asiasta käydyssä keskustelussa on mainittu useita varjopuolia, kuten pelko siitä, että entistä huonommista palveluista peritään tulevaisuudessa entistä korkeampi hinta. Keskustelussa ei otettu juuri lainkaan huomioon, millaisia vaikutuksia asialla on verotukseen.
Nyt hankaluuksien ilmeneminen on selvää. Julkiset yhtiöt eivät maksa arvonlisäveroa, mutta jos asiakkaat voivat hakea arvonlisäveron palautusta, yksityisen yhtiön palvelut ovat toisinaan halvempi vaihtoehto. Kun postikuljetusten hoitaminen rautateitse muuttuu liian kalliiksi, yhtiöt alkavat käyttää kuljetuksissa yhä enemmän omia ympäristölle vahingollisia kuorma-autojaan. On epävarmaa, ilmoittavatko jäsenvaltiot soveltavansa korkeita arvonlisäverokantojaan vai vaihtelevia alhaisia arvonlisäverokantojaan. Kuluttajien kannalta hinnat saattavat hyvinkin nousta monissa tapauksissa.
Esittelijän kannattaa nyt ehdottaa, että soveltamista lykätään, kunnes markkinat saadaan avoimemmiksi, ja lausunnon valmistelijan kannattaa esittää toive, että painoraja nostetaan kymmeneen kilogrammaan. Paras ratkaisu olisi, ettei yksityistämistä toteutettaisi. Markkinoiden sijasta suojelua ansaitsevat työntekijät ja asiakkaat, ja ihannetapauksessa tähän tavoitteeseen päästään parhaiten ilman tätä toimenpidettä. 
Santos (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minun on tunnustettava, että minun on ollut vaikea osallistua tähän keskusteluun, ja itse asiassa haluaisin aluksi huomauttaa, että meidän kaikkien on syytä pitää mielessä jäsen Lullingin sanat. Ennen kaikkea on otettava huomioon, miten valtavasti komission jäsen Bolkestein on tehnyt työtä sisämarkkinoiden toteuttamiseksi. Niiden toteuttaminen on ehdottoman välttämätöntä Euroopan yhdentymisen ja myös Euroopan talouden elpymisen kannalta.
Komission aloite onkin mielestäni periaatteessa järkevä, mutta valitettavasti olen sitä mieltä, ettei Euroopan parlamentin pitäisi aivan vielä antaa sille tukeaan, koska sen mielipiteellä ei yksinään ole suurta merkitystä sen todellisen keskustelun kannalta, joka koskee ratkaisevaa postipalvelujen avaamista kilpailulle. Markkinoiden nykyisen rakenteen vuoksi komission ehdotuksella olisi tällä hetkellä monia haitallisia seurauksia. Kaikkein vääristynein olisi varmastikin postipalvelujen suuri hintojen nousu, josta kansalaiset kärsisivät ja josta ei olisi minkäänlaista välitöntä hyötyä. Tätä ei estettäisi edes tarkistusehdotuksilla, joiden hyväksymisestäkään ei ole minkäänlaisia takuita.
Toisinaan on tosiaan perusteltua luopua eduista lyhyellä aikavälillä varsinkin, jos kyse on julkisista palveluista. Näin tehdään kuitenkin vain silloin, jos siitä on selkeästi hyötyä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Näin ei kuitenkaan näytä käyvän käsiteltävänämme olevassa asiassa, tai ainakaan ei ole käynyt selvästi ilmi, että ehdotuksessa noudatettaisiin tätä perusperiaatetta.
Postialalla suoritettavat palvelut ovat olleet vapautettuna arvonlisäverosta vuodesta 1997, jolloin alaa todellakin hallitsivat valtionmonopolit, mikä tarkoitti sitä, että käytännössä kilpailua ei ollut lainkaan. Sen jälkeen tapahtuneista muutoksista huolimatta ei ole lainkaan perusteltua sanoa, että nykyään kyseisiä julkisia palveluja tarjottaisiin avoimilla markkinoilla. Valtiolla on kuitenkin vain avoimilla markkinoilla oikeus käyttää yksinomaista poliittista sääntelyä ilman verokannustimia tai muita kannustimia, joilla varmistetaan yhteiskunnallinen tehokkuus. Jos siis myönnämme, että vallitsevan tilanteen säilyttämisestä pitkällä aikavälillä saattaisi olla haittaa alalla kipeästi tarvittavalle kehitykselle, meidän on hyväksyttävä myös se, ettei nykyistä kilpailun vääristymää vähennetä yksin tällä ehdotuksella. Tämän estää varsinkin se, että unionissa sovelletaan edelleen erilaisia arvonlisäverokantoja.
Aloitteen hylkääminen olisi siis vain tarkoitettu suositukseksi komissiolle, jotta se sisällyttäisi ehdotuksen alan täydellisestä vapauttamisesta käytävään laajempaan keskusteluun. Keskustelun tavoitteena olisi varmistaa, että palvelujen tarjonta on kaikilta osin tehokasta ja ettei palveluja käyttäviltä kuluttajilta veloiteta niistä liikaa. 
Laguiller (GUE/NGL ).
    Mietinnössä käsitellään ainoastaan niitä kilpailun vääristymiä, jotka saattavat olla haitallisia postialaa valtaaville yksityisyrityksille. Siinä ei oteta millään tavoin huomioon postipalvelujen käyttäjien tai postialan työntekijöiden etuja.
Euroopan valtiot ovat yli vuosisadan ajan perustaneet julkisia postipalveluja, jotka olivat jossain määrin tyydyttäviä, kunnes tuottavuus muuttui julkisia palveluja tärkeämmäksi. Julkisten palvelujen ja etenkin postipalvelujen tehokas johtaminen on jo hyvän aikaa ollut maan kehitysasteen ja sanoisinpa jopa sivistystason luotettavin mittari. Postipalvelut olivat jokseenkin suojassa kilpailulta ja voiton tavoittelulta, ja juuri siksi ne onnistuivatkin täyttämään tehtävänsä. Toiminnan periaatteena ei ollut tuottaa voittoa vaan tarjota palvelua kaikkein syrjäisimmille kylille ja olla läsnä kaikkialla postitoimistojen laajan verkoston ansiosta. Tätä saavutusta kansallisvaltiot ja unionin toimielimet ovat siis ryhtyneet järjestelmällisesti tuhoamaan. Vastustamme ehdottomasti tätä julkisten palvelujen tuhoamista, joka on sekä taantumuksellista että yhteiskunnallisesti epäreilua.
Tämän periaatteellisen syyn lisäksi äänestämme mietintöä vastaan myös siksi, että vastustamme arvonlisäveroa ja sen soveltamista sekä siitä aiheutuvia hinnannousuja, joista alhaisemman tulotason kuluttajat kärsivät eniten.

Lulling (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, minun on kuitenkin kysyttävä komission jäseneltä Bolkesteinilta, aikooko hän tukea esittämiämme tarkistuksia. Mistä tässä nyt oikein on kyse? Joko tuemme sosiaalidemokraatteja ja kaikkia niitä, jotka eivät ymmärrä niiden ihmisten etuja, joita he väittävät suojelevan, ja yksinkertaisesti hylkäämme komission ehdotuksen, tai sitten valitsemme ehdottamani vaihtoehdon. Puheaikani ei riittänyt asian selittämiseen. Pyysin kaikkia niitä, jotka yksinkertaisesti vain haluavat hylätä komission ehdotuksen, miettimään asiaa. Jos jäsen Schmidtin ja minun esittämät ryhmämme tarkistukset hyväksytään, hyväksymme järkevän direktiivin, josta ei aiheudu hintojen nousua. Voisiko komission jäsen Bolkestein ilmoittaa, tukeeko hän tarkistuksiamme? 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, vastaan mielihyvin jäsen Lullingin esittämään kysymykseen. Olisin voinut antaa vastaukseni jo aiemmin, mutta hän ei pyytänyt sitä, enkä siten pitänyt vastaamista välttämättömänä.
Vastaan hänen kysymykseensä ja totean, että komission mielestä kaikissa postialaa koskevissa tutkimuksissa ja erityisesti direktiivin 97/67/ETY nojalla tehtävissä tutkimuksissa on otettava huomioon arvonlisäveron vaikutukset alalla. Komissio myös sitoutuu ottamaan huomioon tarkistuksen 6 periaatteen.
Tarkistusten 7 ja 13 osalta, joissa ehdotetaan direktiivin voimaantulon lykkäämistä kunnes vapauttaminen on edennyt tietylle tasolle jokaisessa jäsenvaltiossa, komissio on sitä mieltä, että se ei voi hyväksyä kahden sellaisen asian liittämistä yhteen, jotka ovat toisistaan melko irrallaan. Komissio voi kuitenkin hyväksyä, että direktiivi tulee voimaan viimeistään tammikuussa 2006, jolloin kyseinen vapauttamisen taso pitäisi olla ylitettynä yhteisön koko postimarkkinoilla.
Komissio ei tue tarkistuksia, joissa suorituspaikkasääntöjen soveltamisala ja alennetut verokannat liitetään direktiivin 97/67/EY 2 artiklan 1 alakohtaan. Kyseisessä artiklassa määritellään yleispalvelun tarjoajan tarjoamat postipalvelut. Yhdistämisellä, jota tarkistuksessa ehdotetaan, ei poistettaisi postimarkkinoilla nykyisin vallitsevia kilpailun vääristymiä, ja siksi komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 1, 8 ja 12.
Toissijaisuusperiaatteen vuoksi komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 2, 4 ja 9, joilla jäsenvaltiot halutaan velvoittaa soveltamaan alennettua verokantaa ja joissa säädetään, kuinka tietty osa kansallisista arvonlisäverotuloista olisi käytettävä. Komissio ei voi hyväksyä myöskään tarkistuksissa 3 ja 10 ehdotettua verokantojen lisäämistä. Neuvoston enemmistökään ei hyväksyisi tällaisia tarkistuksia.
Tarkistuksen 5 osalta komissio katsoo, että filateelisiin postimerkkeihin liittyy samoja kysymyksiä kuin nykyisiinkin merkkeihin. Nykyisen lainsäädännön mukaan postimerkit ovat verottomia ainoastaan silloin, jos ne myydään nimellisarvosta. Kaikissa muissa tapauksissa ne ovat veronalaisia. Tästä erilaisesta verovelvollisuudesta ei aiheudu ongelmia tänä päivänä, joten siitä ei pitäisi aiheutua ongelmia ehdotuksen hyväksymisen jälkeenkään. 
Puhemies.
   Kiitos oikein paljon, arvoisa komission jäsen Bolkestein.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Mandersin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0461/2003) neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi ympäristövastuusta ympäristövahinkojen ehkäisemisen ja korjaamisen osalta (10933/5/2003 - C5-0445/2003 - 2002/0021 (COD)). 
Manders (ELDR ),
   . – Arvoisa puhemies, pahoittelen myöhästymistäni. Olemme yrittäneet löytää viime hetken kompromissin, jotta saavuttaisimme määräenemmistön. 
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvosto, arvoisa komissio, hyvät parlamentin jäsenet, ennen kaikkea haluan kiittää teitä miellyttävästä yhteistyöstä tämän poikkeuksellisen monimutkaisen ja raskaan asian parissa, joka on sekä oikeudellisesti monimutkainen että poliittisesti arkaluonteinen. Yhteistyön ansiosta pystymme sittenkin äänestämään tästä joulukuussa, ja mielestäni meillä on mahdollisuus päästä kompromissiin neuvoston kanssa. Olemme jo neuvotelleet neuvoston kanssa, ja mielestäni tähän on mahdollisuus, mikäli parlamentti rohkenee hyväksyä määräenemmistöllä hetki sitten jakamani paketin. Mielestäni se on kuitenkin vähimmäisvaatimus suurissa ryhmissä. 
Kiitän teitä myös siitä, että äänestys voitiin siirtää keskiviikoksi, koska osa käännöksistä puuttui. Ne on nyt toimitettu, mutta ainakin minulla on hieman lisäaikaa päästä kompromisseihin. Se on loppujen lopuksi erittäin tervetullutta. 
Koko menettely on osoittautunut hyvin vaikeaksi. Parlamentti joutui äänestämään siitä, mikä valiokunta johtaa mietinnön käsittelyä – tietääkseni ensimmäistä kertaa koko parlamentin historiassa. Tämän myötä on paljastunut varsin monia arkoja kohtia, joista osa on liiallisia. 
Mielestäni ensimmäisessä käsittelyssä hyväksymämme teksti on varsin tasapainoinen. Valitettavasti neuvosto on jälleen kerran lieventänyt sitä huomattavasti lisäämällä moniin kohtiin sanan "voivat". Jäsenvaltiot siis "voivat" ottaa käyttöön jotakin. Mielestäni kaikista näistä kohdista olisi poistettava verbi "voida". Olen nimittäin sitä mieltä, että sekä ympäristö että talous hyötyisivät enemmän yhtäläisten kilpailuedellytysten luomisesta kuin tällaisesta Euroopan kattavasta ympäristölainsäädännön sillisalaatista, joka ei hyödytä sen paremmin taloutta kuin ympäristöä. Yhtäläiset kilpailuedellytykset ovat erittäin tärkeät. Edellistä mietintöä koskevassa keskustelussa huomasin, etteivät monet jäsenet osanneet puhua muusta kuin Lissabonissa sovitusta tavoitteesta, jonka mukaan Euroopasta pitäisi tulla maailman kilpailukykyisin tietoon perustuva talous. Meidän pitäisi siis uskaltaa tehdä päätöksiä, jotka ylittävät kansalliset edut ja jotkin poliittiset tavoitteemme. Loppujen lopuksi tärkeintä on kuitenkin lopputulos eikä se, että voin sanoa äänestäjilleni: "Katsokaa kuinka rohkea olin ehdottaessani tätä. En ehkä ole saavuttanut mitään, mutta ainakin olen tehnyt ehdotuksen." Olisi valitettavaa, jos emme saavuttaisi määräenemmistöä edes joissakin pääkohdissa. Se antaisi meille hieman neuvotteluvaraa suhteessa neuvostoon, jotta se poistaisi joitakin lisäämistään "voida"-verbeistä.
Onneksi yhteinen kanta sisältää monia parlamentin hyväksymässä tekstissä olleita tekstejä, vaikka niitä onkin lievennetty tuntuvasti lukuisilla "voida"-verbeillä. Viime viikolla oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta hyväksyi mielestäni monia tärkeitä tekstejä. Ne liittyvät erityisesti rahavakuuteen, jolle on määritetty kiinteä enimmäismäärä, ja pakollisiin vahinkovakuutuksiin, jotka ovat mahdollisia tietyn ajanjakson ajan. Vakuutuskelpoisuuden varmistaminen on hyödyllistä ja tarpeellista. Jos korvausvastuuta ei ole rajoitettu, yksikään vakuutusyhtiö ei halua tehdä sopimuksia, elleivät ne ole niiden itsensä esittämiä. Pelkään, että päädymme silloin täysin hallitsemattomaan tilanteeseen, joka ei ole hyväksi sen paremmin taloudelle kuin ympäristöllekään.
Niinpä kannatimme jälleen kerran valtion vastuuta, valtion tarjoamaa "turvaverkkoa". On välttämätöntä, että kaikki jäsenvaltiot pakotetaan valvomaan tarkasti myönnettäviä ja myönnettyjä lupia. Tällaista uhkailua tarvitaan.
Lisäksi hylättiin tarkistus, joka koski lieventävien tekijöiden arvioimisessa käytettävää järjestelmää. Tarkistus ei ikävä kyllä mennyt läpi, koska tarkistus, joka käsittelee kauaskantoisia suojatoimia, täysimääräisiä vapautuksia ja poikkeuksia, hyväksyttiin. Nyt se on esitetty uudelleen, ja toivon, että saavutamme näissä kolmessa tärkeässä kohdassa määräenemmistön ja voimme ottaa tämän järjestelmän käyttöön Euroopassa. Ympäristö voisi hyötyä siitä, samoin kuin talous, koska silloin saavutettaisiin yhdenmukaistamisen vähimmäistaso. Tästä on hyötyä erityisesti ympäristölle, joka ei tunne valtioiden rajoja. Yrityksemme eivät myöskään tunne rajoja sisämarkkinoilla, joiden toiminnan haluamme optimoida, joten siltä kannalta yhdenmukaistamisen vähimmäistaso on mielestäni erinomainen lähtökohta, joka hyödyttää sekä ympäristöä että talouttamme. 
Mikäli emme saavuta näissä kohdissa määräenemmistöä, nyt vaalien kynnyksellä parlamentin pitäisi mielestäni hävetä, koska olemme silloin antaneet neuvostolle vapaat kädet määritellä yksityiskohdat erittäin tärkeässä kysymyksessä. Se olisi minusta valitettavaa. Toivottavasti vältymme kasvojemme menetykseltä ja onnistumme saamaan määräenemmistön tuen etenkin juuri mainitsemilleni kohdille. Aion tehdä sen eteen kaikkeni, ja meillä on vielä koko huomispäivä aikaa. 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää esittelijä Mandersia hänen ympäristövastuuta koskevasta työstään.
Prosessi, jonka aikana ehdotus on saatu näin pitkälle, ei ole ollut helppo, kuten Manders jo totesikin. Ehdotuksen laatiminen vei pitkään, ja sen jälkeen käydyissä keskusteluissa on ollut havaittavissa hyvin suuria mielipide-eroja neuvoston ja parlamentin välillä. Komissio, joka piti mielessään ehdotuksen yleistavoitteet, on toiminut joustavasti ja edistänyt tasapainoisen kompromissin saavuttamista neuvoston sisällä. 
Tämän kompromissin ansiosta ehdotuksen yleistavoite voitiin säilyttää. Yhteisen kannan tavoitteena on laatia yhteisön lainsäädäntöjärjestelmä, jonka avulla ympäristövahingot voidaan ehkäistä tai korjata ympäristövastuujärjestelmän kautta.
Varsinaisen ympäristövastuujärjestelmän pääkohtia on muutettu olennaisesti vain yhden piirteen osalta. Jäsenvaltiot voivat nyt varsin vapaasti päättää sellaisten ympäristövahinkojen korjaamisesta, joiden osalta ei voida asettaa vastuuseen maksukykyistä saastuttajaa.
Parlamentin käsiteltävänä olevien tarkistusten aiheena on monia keskeisiä kysymyksiä, joita haluaisin kommentoida. Ensinnäkin tarkistuksessa 6 ehdotetaan, että korjaavia toimenpiteitä toteutetaan luontotyypeille ja lajeille aiheutuneiden vahinkojen osalta ainoastaan Natura 2000 –verkostoon kuuluvilla alueilla. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että tulevan direktiivin soveltamisala rajoittuisi Natura 2000 -verkostoon.
Komissio ei voi tukea lähestymistapaa, jolla tulevan direktiivin soveltamisalaa kavennettaisiin siitä, mitä yhteisessä kannassa oli sovittu, varsinkin kun yhteinen kanta oli jo suppeampi kuin alkuperäinen komission ehdotus. Sen sijaan komissio ei pidä perusteltuna tai toteuttamiskelpoisena sitä, että ankara korvausvastuu laajennetaan koskemaan kaikkia ammatillisia toimintoja EU:ssa. Se ei näin ollen kannata tarkistusta 45. 
Direktiivin soveltamisalaa käsitellään myös tarkistuksissa 41, 42, 50 ja 51, joiden tavoitteena on varmistaa, että direktiiviä sovelletaan silloin, kun ydinvoiman käytöstä aiheutuvia ympäristövahinkoja ei voida korjata asianmukaisten kansainvälisten yleissopimusten nojalla. Direktiivi tavallaan täydentäisi kansainvälisiä yleissopimuksia. 
Komissio ei usko, että täydentävyyteen perustuva lähestymistapa toimii, sillä se edellyttäisi, että yleissopimukset ratifioineet jäsenvaltiot sanoisivat ne irti. Meidän mielestämme ydinvahinkoja koskeva kansainvälinen korvausvastuujärjestelmä olisi päinvastoin säilytettävä. Tämä kansainvälinen järjestelmä tosin kattaa ympäristövahingot vasta sitten, kun Pariisin ja Brysselin yleissopimusten uusi pöytäkirja tulee voimaan. Sitä koskevia neuvotteluja on käyty hiljattain OECD:n ydinenergiajärjestön alaisuudessa. Pöytäkirjan mukaan EU ei voi yhteisönä liittyä siihen. Pöytäkirjan ratifioiminen jää siis jäsenvaltioiden tehtäväksi, jotta se tulisi voimaan. 
Haluan myös mainita, että asiaankuuluvia kansainvälisiä yleissopimuksia sovelletaan osana komission suorittamaa uudelleenarviointia direktiiviehdotuksen 18 artiklan mukaisesti. 
Valtion toissijaisten toimien osalta tarkistuksissa 11, 13, 47, 59 ja 60 edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat tietyissä tapauksissa korjaavia toimenpiteitä. Komissio katsoi jäsenvaltioiden kanssa käytyjen, 13 kuukautta kestäneiden vaikeiden neuvottelujen jälkeen, etteivät aika tai olosuhteet olleet kypsät tällaiselle lähestymistavalle. Niinpä se suostui muuttamaan ehdotustaan. Yhteisessä kannassa jäsenvaltioille annetaan suuri harkintavapaus päättää, onko korjaavia toimenpiteitä toteutettava. Tämä oli keskeinen tekijä, jonka ansiosta jäsenvaltioiden kanssa päästiin yhteisymmärrykseen. Komissio ei näin ollen kannata kyseisiä tarkistuksia.
Sääntelyvaatimusten noudattamiseen ja tekniikan tasoon tai kehittämisen riskiin liittyen on esitetty joitakin tarkistuksia, kuten tarkistukset 9 ja 16. Kummankin tavoitteena on sulkea direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle vahingot, jotka ovat aiheutuneet laillisista toimista tai eivät ole olleet tieteellisten tietojen perusteella ennakoitavissa, ja varmistaa, että toiminnanharjoittaja vapautetaan tällöin täysin taloudellisesta vastuusta. 
Komissio totesi ensimmäisen käsittelyn yhteydessä, että niin sanottua toiminnan luvallisuuden perustetta olisi syytä täsmentää, jottei syntyisi kuvaa, että se tarkoittaa avoimen valtakirjan antamista saastuttajalle. Komission mielestä näissä kahdessa tarkistuksessa ehdotettu vaihtoehtoinen sanamuoto ei paranna asiaa. 
Tarkistuksilla 48 ja 61 taas pyritään varmistamaan, että korvausvelvollinen toiminnanharjoittaja voi vedota sääntelyvaatimusten noudattamiseen ja vahinkojen ennakoimattomuuteen lieventävinä asianhaaroina. Nämä tarkistukset voidaan hyväksyä osittain ja periaatteessa, kunhan niiden pääsisältö on lähempänä tämänhetkistä ajattelua, sellaisena kuin se ilmeni yhteisen kannan hyväksymistä edeltäneissä keskusteluissa. 
Tarkistuksilla 52, 53, 57 ja 58 pyritään sulkemaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle hyvä maa- ja metsätalouskäytäntö sellaisena kuin se on määritelty maatalouden ympäristövaikutuksia koskevassa asetuksessa. Hyvän maa- ja metsätalouskäytännön jättäminen täysin direktiivin ulkopuolelle olisi perusteltua vain, jos maatalouden ympäristövaikutuksia koskevassa asetuksessa taattaisiin sama ympäristösuojelun taso kuin ympäristövastuuta koskevassa direktiivissä. Näin ei tunnu olevan. Komission mielestä hyvää maa- ja metsätalouskäytäntöä olisi ennemminkin syytä pitää tekijänä, jonka ansiosta korvausvastuuta voidaan lieventää.
Tarkistuksella 17 pyritään ottamaan käyttöön suhteellinen vastuu silloin, kun vahingonaiheuttajia on useampia. 
Komissio katsoo, että jäsenvaltioiden olisi edelleen voitava valita joko yhteisvastuu tai suhteellinen vastuu – tai niiden yhdistelmä – kansallisten oikeusperinteidensä mukaisesti.
Biotekniikkaa koskevissa tarkistuksissa 43, 44, 54 ja 55 edellytetään, että komissio esittää ehdotuksen, jolla täydennetään muuntogeenisten organismien aiheuttamia taloudellisia vahinkoja koskevaa lainsäädäntökehystä.
Tavanomaisen ja luonnonmukaisen viljelyn harjoittajille aiheutuvan taloudellisen vahingon kysymyksestä on keskusteltu ja keskustellaan edelleen niin sanotun rinnakkaiseloa koskevan keskustelun yhteydessä. Tämänkaltaiset vahingot ovat yleensä kuuluneet kansallisiin siviilioikeudellista vastuuta koskevien lakien soveltamisalaan, eikä ole lainkaan selvää, että yhteisön toimet ovat tarpeellisia tai tuovat sellaista lisäarvoa, joka tekisi niistä oikeutettuja toissijaisuusperiaatteen nojalla. Mielestäni tämän keskustelun lopputulosta ei pitäisi arvuutella tässä etukäteen. 
Taloudellisen turvan osalta tarkistuksissa 22 ja 49 edellytetään, että komissio tekee yhdenmukaistettua pakollista rahavakuutta koskevia ehdotuksia, mikäli asianmukaisia vakuutuksia tai muita taloudellisen turvan muotoja koskevia markkinoita ei ole kehittynyt itsestään. 
Kaikki ovat vakuuttuneita siitä, että rahavakuudella, johon kuuluu vakuutusten lisäksi myös muita välineitä, voi olla tärkeä tehtävä direktiivin täytäntöönpanossa. Jäsenvaltiot ja markkinoiden toimijat, samoin kuin komissio, ovat tärkeässä asemassa, kun tuetaan taloudellisten turvajärjestelyjen, tuotteiden ja markkinoiden oikea-aikaista kehittymistä. 
Kun tämä otetaan huomioon, minusta on selvää, että jäsenvaltioilla pitäisi olla mahdollisuus kehittää niiden omiin tarpeisiin ja institutionaalisiin olosuhteisiin soveltuvia taloudellisia turvajärjestelyjä omassa tahdissaan. 
Olisi erityisen vaikeaa antaa sääntöjä, joissa valtuutetaan rahavakuuden käyttö, kun edes taloudelliset toimijat, jotka ovat asiasta kaikkein parhaiten perillä ja joilla on suurin taloudellinen mielenkiinto tällaisten tuotteiden kehittämiseen, eivät ole siinä onnistuneet.
Komissio ei näin ollen voi tukea rahavakuutta koskevaa tarkistusta. Siitä huolimatta se on toki halukas tukemaan aloitteita, joilla annetaan lisävauhtia markkinoille ja kaikille taloudellisten turvajärjestelyjen toimittajille, jotta ne kehittäisivät taloudellisen turvan tuotteita vastaamaan direktiivin voimaantulon ja toimijoiden korvausvastuun seurauksena syntyvää uutta kysyntää.
Lopuksi totean, että vahinkojen korvausmääristä ollaan pitkälti yksimielisiä. Saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti korvausvelvollisen toimijan, samoin kuin saastuttajan, olisi korvattava kaikki ympäristölle aiheutuneet vahingot. Lisäksi yhteisössä olisi ehdottomasti päästävä yksimielisyyteen saastuttajan maksettavaksi tulevien ympäristövahinkojen kustannuksista. Ehdotukseen sisältyvissä säännöissä täsmennetään, mitä korjaavia toimenpiteitä korvausvelvollisen toimijan on toteutettava. 
Tarkistuksilla 31–36 kavennetaan vahinkojen korjaamisen soveltamisalaa poistamalla väliaikaisten menetysten korvaaminen sekä korvaavan korjaamisen käsite. Jos näistä toimenpiteistä poistetaan osia, johtaa se väistämättä siihen, ettei saastuttaja joudu vastaamaan kaikista aiheuttamiensa vahinkojen kustannuksista. 
Komissio voi silti hyväksyä joko täysin, osittain tai periaatteessa useita esitetyistä tarkistuksista. Tällaisia tarkistuksia ovat: 4, 9, 10, 12, 14, 15, 23, 27, 40, 48, 61 ja 63.
Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että haluamme kunnianhimoista ja toimivaa lainsäädäntöä. Komission mielestä yhteinen kanta edustaa tässä suhteessa vähimmäistasoa. Tasapainoisen kompromissin löytäminen on vaikeaa, mutta komissio aikoo tehdä kaikkensa, jotta sellainen saavutettaisiin. 
Lopuksi haluan vielä kertaalleen kiittää esittelijä Mandersia. 
Niebler (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kiitoksia. Hyvät kollegat, haluaisin ensin kiittää aivan erityisesti esittelijä Mandersia, joka on tukenut tätä direktiiviä kaikin keinoin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa. Hän on pyrkinyt luomaan direktiivin soveltamisalaa koskevien erilaisten näkemysten perusteella kompromisseja, joita kaikki ryhmät voivat tukea. Kiitän häntä siitä jälleen kerran lämpimästi. 
Euroopan unionin teollisuusalueista yli 300 000 on saastuneita. Direktiivin hyväksyminen on siis tärkeää ja perusteltua, sillä se merkitsee huomattavaa edistysaskelta ympäristönsuojelun alalla. Ryhmäni puolesta haluan korostaa, että vaikka tuemme direktiiviä, vaadimme jo ensimmäisen käsittelyn yhteydessä suhteellisuudentajua sen käsittelyssä, sillä pyrkiminen parhaaseen lopputulokseen voi toisinaan tuhota sen hyvän, mitä on saavutettu. Hyvää on tässä tapauksessa mielestämme oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa saavutettu yksimielisyys. On itsestään selvää, että niiden, jotka vahingoittavat toiminnallaan ympäristöä, on otettava siitä vastuu. Saastuttaja maksaa -periaatteeseen ei pyritä puuttumaan millään tavoin. Jos tietyn tahon voidaan osoittaa aiheuttaneen vahinkoa, sen on myös korvattava se. Tämän direktiivin avulla meistä tulee tehokkaan ympäristönsuojelun uranuurtajia Euroopassa, kun se hyväksytään. 
Yhdessäkään jäsenvaltiossa ei ole toistaiseksi ollut mahdollista maksaa korvauksia pelkästään kasvistolle ja eläimistölle aiheutuneesta häiriöstä. Direktiivi muuttaa tämän, ja se on sen sisältämä uudistus. Ensimmäistä kertaa korvauksia voidaan maksaa suojeltaville lajeille ja luontotyypeille aiheutuneista vahingoista. Vaikka tuemme tätä, minun on jälleen korostettava, että meidän on säilytettävä suhteellisuudentajumme tämän edistysaskeleen suhteen. Toistaiseksi on vain vähän luotettavaa tietoa siitä, kuinka pelkästään ekologisia vahinkoja ja niistä maksettavia korvauksia voidaan arvioida.
Käsittelen nyt joitakin yksittäisiä kohtia, joista oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa oltiin erimielisiä. Mitkä ensinnäkin ovat seuraukset, jos yritys noudattaa toiminnassaan sille annettuja valtuuksia? Saastuttaja maksaa -periaate pätee; ympäristöä vahingoittavien yritysten on kannettava siitä vastuu. Olen kuitenkin sitä mieltä, että niiden, jotka noudattavat saamiaan valtuuksia, olisi oikeudenmukaisuuden nimissä voitava luottaa siihen, että viranomaiset ottavat tämän huomioon, jos vahinkoa on todella aiheutunut. 
Toinen kysymys koskee pakollista vakuutusta direktiivin kattamia vahinkoja vastaan. Mielestäni ei ole perusteltua ottaa käyttöön pakollista ympäristövahinkovakuutusta ennen kuin luotettavaa tietoa on saatavissa. Tätä tietoa on pyrittävä hankkimaan. Direktiivi merkitsee tältä osin edistystä, sillä siinä otetaan ensimmäistä kertaa käyttöön velvollisuus korvata pelkästään ympäristölle aiheutuneet vahingot. Yrityksillä ja sen seurauksena myös vakuutusyhtiöillä on kuitenkin oltava aikaa laatia edullisia vakuutusjärjestelmiä, joita koskevat vakuutusmaksut on mahdollista laskea. Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta haluaa, että niille annetaan tätä varten aikaa. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että ryhmämme vastustaa heti direktiivin hyväksymisen jälkeen voimaan tulevaa pakollista vakuutusta.
Viimeinen käsittelemäni kohta liittyy maanviljelijöihin ja metsänhoitajiin. Jos direktiiviä ei selkeytetä asianmukaisesti, sillä on erityisen ikäviä seurauksia maanviljelijöille ja metsänhoitajille. Maanviljelijät asuvat lähellä luontoa ja saavat siitä elantonsa. Tästä seuraa, ettei heidän pitäisi kuulua direktiivin soveltamisalaan, mikäli he noudattavat toiminnassaan hyvää maatalouskäytäntöä. Direktiivin muotoileminen tällä tavoin ei tarkoita, että maanviljelijöille ja metsänhoitajille annettaisiin avoin valtakirja saastuttaa. "Hyvä käytäntö" on kansallisessa ja eurooppalaisessa lainsäädännössä tunnustettu käsite, jonka komissio on määritellyt vasta hiljattain, ja sen avulla ilmaistaan yleisesti tunnustettu standardi. 
Lopuksi ilmoitan kokoavasti ryhmämme kannan. Haluamme, että direktiivi hyväksytään laiksi, jotta sillä voidaan pitkällä tähtäimellä parantaa ympäristönsuojelua Euroopan unionissa. Emme kuitenkaan saa hyvien aikomusten johdattamina tehdä sitä virhettä, että otamme toisen askeleen ennen kuin olemme ottaneet ensimmäistä. 
Gebhardt (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meidän on huolehdittava ympäristöstä paitsi itsemme myös tulevien sukupolvien takia, sillä pilaantumaton ympäristö on yksi ihmiskunnan arvokkaimmista voimavaroista. Tämän vuoksi käsiteltävänämme on nyt direktiivi, jonka ensisijaisena tavoitteena on huolehtia ympäristöstä ja ehkäistä sille aiheutuvia vahinkoja. Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että noudatamme johdonmukaisesti saastuttaja maksaa -periaatetta. Sen mukaan niiden, jotka vahingoittavat ympäristöä tai ovat vastuussa sen vahingoittamisesta, on korvattava aiheutuneet vahingot, ja todistustaakka on niiden harteilla. Vain tällä tavoin voimme tehdä lopun piittaamattomuudesta ja siitä, että vastuuta vältellään koko yhteiskunnan kustannuksella.
Kahden aluksen, Erikan ja Prestigen, nimet yhdistetään onnettomuuksiin, jotka kuluttivat suhteettomasti julkisia varoja ja saivat monet ihmiset menettämään työnsä ja elantonsa. Pienetkin ympäristövahingot voivat ajaa yhteisön tuhon partaalle, ja vaikkei niiden mahdollisuutta voida koskaan sulkea täysin pois, ympäristövahinkoja koskeva ehdoton korvausvastuu toimii pelotteena niiden mahdollisille aiheuttajille. Ryhmäni mielestä poikkeuksiin ei ole varaa, ja siksi haluamme direktiivin kattavan täysimääräisesti ydinvoimateollisuuden tai muuntogeenisten organismien kaltaiset alat, jotka voivat aiheuttaa ympäristölle vakavia seurauksia. Parlamentin käsiteltävänä on tämänsuuntaisia tarkistuksia. 
Lopuksi sanon muutaman sanan pakollisesta vakuutuksesta, jota vastustetaan niin voimakkaasti erityisesti Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmässä. Saksassa talon tai asunnon omistajan on otettava vakuutus tulipalon ja luonnonvoimien varalta, vaikka ongelmatapauksissa vain asunnonomistaja itse jää tyhjän päälle. Tilanne on epäilemättä samanlainen muuallakin. On siis täysin käsittämätöntä, että ympäristölle haitallisten voimalaitosten operaattorien tai vaarallisten aineiden käyttäjien ei tarvitse ottaa vahinkovakuutusta. Pitääkö veronmaksajan aina olla se, joka joutuu maksamaan valtion kukkarosta viulut silloin, kun hinta on tarpeeksi korkea? Aiommeko me Euroopan parlamentissa todellakin alentaa suojelun tasoa ja soveltaa saastuttaja maksaa -periaatetta vähemmän kuin neuvosto olisi valmis tällä alalla sallimaan? 
Thors (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tällä kertaa en voi puhua Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen nimissä, sillä emme ole ottaneet kantaa moniin kaikkein tärkeimpiin kysymyksiin.
Aivan kuten jäsen Gebhardt totesi, olemme epätavallisessa tilanteessa. Vaarana on, että parlamentti heikentää neuvoston yhteistä kantaa ympäristöasioissa, mikä ilmeni myös komission jäsenen Bolkesteinin puheenvuorosta. Tämä saattaisi useimmissa jäsenvaltioissa johtaa vallitsevan tilanteen huononemiseen. Se olisi ennen kuulumatonta, ja niin ei saa käydä. Jäsen Nieblerille haluan todeta, että on olemassa ehdoton vastuu, joka on monessa suhteessa paljon kattavampi kuin yhteisen kannan seurauksena syntyvä tilanne. Ehdotus ei siis ole myöskään erityisen mullistava. 
Annan käytännön esimerkin. Jos asiasta vastaava valiokunta saa tahtonsa läpi tai tarkistus 61 hyväksytään, hyväksymme sen, että Helsingin satamaviranomaisia tuskin voidaan vaatia korjaamaan vahinkoja, joita parhaillaan aiheutuu ruoppaamisen seurauksena Itä-Helsingin vesiväylille ja ympäröivään saaristoon leviävän TBT-myrkyn vaikutuksesta. Ruoppaaminen tapahtuu nimittäin täysin sääntöjen mukaan, eivätkä viranomaiset voineet missään vaiheessa aavistaa, että ruoppausmassa sisältäisi kyseistä myrkkyä. Tapaus on nyt vetoomusvaliokunnan käsiteltävänä. Halusin mainita tämän osoittaakseni, kuinka kohtuutonta olisi omaksua oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan nyt valitsema lähestymistapa, joka koskee olemassa olevaa tiedon tasoa ja luvan noudattamiseen perustuvaa vapautusta vastuusta. 
Tämänhetkiseen kompromissiehdotukseen sisältyvien taloudellisten järjestelyjen on oltava hyväksyttäviä. Niitä ei kuitenkaan ole syytä yhdenmukaistaa liikaa, koska eri jäsenvaltioissa on hyvin erilaisia, varsin luovia järjestelyjä. 
Lopuksi haluan pyytää parlamentin jäseniä muistamaan, ettei valtio ole sama asia kuin viranomaiset. Tämä kysymys vaikuttaa suuressa määrin myös paikallisviranomaisiin, ja se on otettava huomioon äänestyksessä. 
Papayannakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, nyt käsittelemämme direktiivi on hyvin tärkeä, kenties koko istuntokauden tärkein direktiivi. Emme nimittäin viestitä pelkästään, että "saastuttaja maksaa" ja että näin ollen kuka hyvänsä, jolla on varaa maksaa, voi saastuttaa, vaan että saastuttajan on maksettava aiheuttamiensa vahinkojen korjaamisesta koituvat kustannukset. Direktiivi voi vastata kansalaistemme suuriin odotuksiin kansanterveyden ja ympäristön suhteen, emmekä saa vesittää sitä. 
Keskustelussa ilmaistiin monia näkemyksiä. Olemme osoittaneet, että pystymme tekemään kompromissiratkaisuja, jollainen oli esimerkiksi se, että päätettiin ottaa vähitellen käyttöön pakollinen vakuutus, jolloin vahinkojen kustannukset eivät koskaan jää veronmaksajan maksettaviksi, vaan saastuttaja voi korvata ne vakuutuksestaan. Toinen kompromissi oli, että jäsenvaltioiden on korvattava vahingot, mikäli saastuttaja ei ole maksukykyinen tai vastuussa olevaa henkilöä ei löydetä. 
Joihinkin ongelmiin emme kuitenkaan tunnu löytävän kompromissiratkaisuja. Miten voidaan väittää, että kemiallisten lannoitteiden, torjunta-aineiden ja rikkaruohomyrkkyjen käyttö olisi sallittua tietynlaisten maa- ja metsätalouskäytäntöjen vuoksi, kun kaikki tiedämme unionin omista tilastoista, millaisia vahinkoja ne voivat aiheuttaa biologiselle monimuotoisuudelle, maaperälle ja vedelle? Miten voidaan antaa saastuttajille ikään kuin avoin valtakirja hyväksymällä se, että luvanhaltijat ja parhainta nykyistä tekniikkaa käyttävät vapautetaan täysin vastuusta? Tässäkin suhteessa on löydettävä ratkaisuja, ja asianmukaiset kompromissiehdotukset ovat olemassa. Jos emme kuitenkaan tee mitään asian eteen, teollisuusyritykset eivät ikinä suostu luopumaan saastuttavista valmistusprosesseista. 
Tilanne on siis edelleen vakava. Mielestäni meidän olisi keskusteltava vielä toisista asioista, joista komission jäsen puhui äsken hyvin kielteisesti. Emme voi hyväksyä direktiiviä, jossa ei mainita lainkaan muuntogeenisiä organismeja tai niiden rajoittamattomasta käytöstä aiheutuvia mahdollisia vahinkoja tai jossa ei viitata lainkaan laivaliikenteen tai ydinenergian käytön aiheuttamiin vahinkoihin. 
On ehdotettu kompromissitarkistuksia, jotka ovat mielestäni poikkeuksellisen kohtuullisia ja realistisia, enkä ymmärrä, miten ratkaisuna voisi olla se, että viitataan kansainvälisiin yleissopimuksiin, etenkään sellaisiin, joita kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole allekirjoittaneet. Hyvät kollegat, sekä komission että meidän on siis osoitettava suurempaa halukkuutta, jotta tästä direktiivistä todella tulee istuntokauden tärkein direktiivi. 
Haluaisin vielä lisätä yhden asian, kun jotkut jäsenet puhuivat teratogeenisyydestä. Frankenstein valmisti luomansa tekniikan avulla hirviön, joka oli häntä itseään mahtavampi. Älkäämme siis antako itsemme joutua siihen naurettavaan tilanteeseen, että luomme pienen hirviön, joka on paljon heikompi kuin mihin voimamme riittäisivät. 
Lannoye (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, lienemme kaikki tietoisia siitä, että ympäristövastuudirektiivi on mahdollisesti keskeinen osa sitä lainsäädäntökokonaisuutta, jonka avulla pyritään sovittamaan yhteen taloudelliset toimet ympäristönsuojelun kanssa. 
Direktiivin julkisena tavoitteena on siis soveltaa saastuttaja maksaa -periaatetta niin, että saastuttaja saadaan maksamaan ympäristövahinkojen kustannukset, mutta myös toimimaan ennalta ehkäisevästi. Tähän pyritään taloudellisen korvausvastuujärjestelmän avulla, jonka tarkoituksena on kannustaa taloudellisia toimijoita minimoimaan riskit. 
Olemme hyvin tyytymättömiä komission ehdotukseen ja – myönnettäköön – myös neuvoston yhteiseen kantaan, sillä niistä muodostettu teksti ei ikävä kyllä vastaa asetettuja tavoitteita. Itse asiassa siinä tarjotaan taloudellisille toimijoille monta pakotietä, jollaisia ovat etenkin asianmukaiseen lupaan tai parhaimpaan tekniikkaan perustuvat lailliset poikkeukset.
Nämäkään poikkeukset eivät riittäneet oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan kollegoillemme, jotka hyväksyivät tarkistuksen, jossa esitettiin ylimääräistä poikkeusta maa- ja metsätalousalalle silloin kun maa- ja metsätaloudessa noudatetaan hyvää ammattikäytäntöä.
Tiedän, että olemme nyt toisessa käsittelyssä, ja minusta on tullut realistinen oltuani vuosia Euroopan parlamentin jäsen. Meillä on vain vähän varaa taktikoida. Meidän on saavutettava määräenemmistö. Sen vuoksi allekirjoitin ehdotuksen ryhmäni puolesta, ja tuen myös muita ylimääräisiä tarkistuksia – ainakin niitä, jotka ovat kohtuullisia sikäli, että niissä esitetyt rajoittavat lainsäädäntötoimet tulevat voimaan vähitellen eivätkä tee tyhjäksi kaikkein keskeisimpiä ehdotuksia. 
Mainitsen nämä ehdotukset täysin mielivaltaisessa järjestyksessä. Ensimmäisen ehdotuksen mukaan suunnitellut poikkeukset poistetaan ja niistä tehdään vastuuta lieventäviä tekijöitä. Tämä voidaan hyväksyä, ja ymmärtääkseni komission jäsen suhtautuu tähän ehdotukseen myötämielisesti. Puhumme siis lieventävistä tekijöistä, jotka ovat aivan eri asia kuin poikkeukset. 
Toiseksi, jotta direktiivi todella toimisi ennalta ehkäisevästi, on perustettava pakollinen korvausvastuujärjestelmä, joka otetaan käyttöön vähitellen. 
Kolmanneksi, on aivan välttämätöntä laajentaa direktiivin soveltamisalaa tietyn käyttöönottovaiheen jälkeen. Neljänneksi vaadimme – ja meitä on monta tässä parlamentissa – että laaditaan ylimääräistä lainsäädäntöä, joka koskee tuottajien ja käyttäjien vastuuta siinä tapauksessa, että muuntogeeniset organismit aiheuttavat saastumista. Muistutan, että komissio lupasi meille tämän direktiivin 2001/18/ETY hyväksymisen yhteydessä.
Viidentenä ja viimeisenä kohtana totean, että ydinenergiaan liittyvien riskien ja hiilivedystä johtuvan merten saastumisen osalta tilannetta on parannettava huomattavasti. Jäsen Gebhardt mainitsi Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen edustajana Erikan ja Prestigen murhenäytelmät En aio muistuttaa teitä niihin liittyvästä ongelmasta, mutta tiedämme onnettomuuksien vahingoittaneen ympäristöä merkittävästi. 
Haluaisin kuitenkin sanoa muutaman sanan ydinenergiasta. Toiminnanharjoittajien vastuu on edelleen rajallinen etenkin ydinenergian tapauksessa. Kansainvälisten yleissopimusten olemassaolo ei tarkoita, että tilanne olisi tyydyttävä. Tarvitseeko minun muistuttaa teitä siitä, että Lontoon yliopiston tutkijoiden toteuttaman tutkimuksen mukaan ydinvoimalassa sattuva suuronnettomuus maksaisi 10 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja Tšernobylin kaltainen onnettomuus, jossa ympäröivä alue saastuu laajalti, 40 miljardia Yhdysvaltain dollaria? 
Pyydän kollegoitani ottamaan nämä tekijät huomioon, kun puhutaan ydinvoimasta. Emme voi hyväksyä sitä, että näin vaarallinen toiminta on vapautettu tärkeästä taloudellisten toimijoiden vastuuta koskevasta lainsäädännöstä. 
Andersen (EDD ).
    Arvoisa puhemies, on mahdotonta hyväksyä sitä, ettei ympäristövastuuta koskeva direktiivi kattaisi muuntogeenisten kasvien (GMO) käytöstä aiheutuvaa saastumista. Kun parlamentti on käsitellyt siemenviljasta sekä GMO:ien jäljittämisestä ja merkitsemisestä annettuja direktiivejä, on käynyt selväksi, että tahattoman saastumisen vaara on olemassa, vaikka GMO:eja käytettäisiin asianmukaisesti. Tässä on kyse saastumisesta, joka on seurausta siemenpankkiin kertyneen siitepölyn ja jääntikasvien leviämisestä. Asiantuntijat ovat erimielisiä siitä, kuinka paljon jääntikasveja maaperän siemenpankkiin voi kertyä ja kuinka pitkäksi aikaa. Silti GMO:ien aiheuttamaa saastumista ei ole sisällytetty ympäristövastuuta koskevaan direktiiviehdotukseen. Se on uskomatonta, varsinkin kun saastuttaja maksaa -periaate mainitaan perustamissopimuksissa. 
Voin näin ollen tukea Lannoyen ja muiden tekemiä ehdotuksia GMO:ista. Mielestäni saastuttaja maksaa -periaatteen olisi oltava muutakin kuin tyhjiä sanoja. EU:n on aika elää ihanteidensa mukaisesti. EU:n pitäisi näin ollen vaatia jäsenvaltioita asettamaan muuntogeeniselle siemenviljalle ja rehulle maksu, josta saatavia rahoja käytettäisiin valvonnan rahoittamiseen sekä asianmukaisesta käytöstä aiheutuvien vahinkojen korvaamiseen. 
Beysen (NI ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ympäristövastuuta koskevasta mietinnöstä on käyty toimivaltaisissa valiokunnissa erittäin monimutkaisia ja tunnepitoisia keskusteluja. Mielestäni jatkuva pyrkimys tasapainoon on tehnyt käsiteltävänämme olevasta direktiivistä aivan liian epämääräisen, mutta olen silti sitä mieltä, että oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta ja etenkin sen esittelijä ovat tehneet rautaista työtä pyrkiessään jokseenkin hyväksyttävään kompromissiin. Olen tyytyväinen siihen, että oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta hyväksyi kehittämisen riskejä ja luvan noudattamiseen perustuvaa puolustusta koskevan tarkistukseni. Sekä kehittämisen riskit – jotka ovat tuntemattomia ja joita ei voida mitenkään saada selville tieteellisen tiedon perusteella – että lupaan perustuva puolustus sisällytetään direktiiviin yrittäjää koskevan vastuuvapautuksen muodossa. 
Kehotan näin ollen komissiota hyväksymään tämän tarkistuksen. Tämä on kerta kaikkiaan välttämätöntä, mikäli haluamme edistää eurooppalaisten yritysten luovuutta ja innovaatiomahdollisuuksia, erityisesti kun otetaan huomioon, että niiden yhdysvaltalaiset kilpailijat ovat hyötyneet tällaisesta järjestelystä jo pitkään. Minusta on kuitenkin valitettavaa, ettei tekstissä korosteta enemmän saastuttaja maksaa -periaatetta. Direktiivin tämänhetkinen sanamuoto on hyvin sekava ja voi mielestäni synnyttää oikeudellista epävarmuutta. Pidän sitä säädöstekstin selvänä porsaanreikänä. 
Gargani (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minäkin haluaisin yhtyä niiden joukkoon, jotka ovat yksimielisesti kehuneet tätä direktiiviä tärkeäksi ja perustavanlaatuiseksi – kenties nykyisen lainsäädäntökauden tärkeimmäksi direktiiviksi. Näin ollen haluaisin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan puheenjohtajana korostaa esittelijä Mandersin aikaansaamaa tasapainoa. Hän esitti sopivia tarkistuksia asiassa, jonka osalta on helppo nähdä, etteivät liioittelu ja aliarvioiminen kumpikaan auta. 
Direktiivi on monimutkainen, ja sen – myönteinen tai kielteinen – vaikutus koko ympäristöön ja tuotantojärjestelmään riippuu juuri siitä, löydämmekö sopivan tasapainon. Direktiivillä, joka menisi pidemmälle kuin on järkevää, voitaisiin asettaa yrityksille raskaita ja käytännössä sietämättömiä velvollisuuksia ja maksuja. Se voisi jopa ajaa yritykset siirtämään toimintansa – vastahakoisesti – maihin, joissa tällaisia sääntöjä ei ole, jotta ne voisivat kilpailla kansainvälisillä markkinoilla. 
Minäkin painottaisin sitä, että saastuttaja maksaa -periaate, joka ei suinkaan ole yhdentekevä vaan tärkeä ja jonka mukaan vahingonaiheuttajan on korvattava aiheuttamansa vahingot, on olennainen yhteiskunnassa, joka pyrkii takaamaan riittävän elämänlaadun myös tulevaisuudessa. On myös tärkeää määritellä, mitä kaikkea suojelu ja siitä seuraava vastuu kattavat: kuka on vastuuvelvollinen, kuinka kauan ja missä määrin. Mielestäni neuvoston yhteinen kanta on itsessään hyödyllinen edistysaskel tässä mielessä, ja meidän on tuettava sitä. Täten "tarkkanäköisyyden ja tasapainon" periaate, jota jatkuvasti korostan ja joka on ollut toistuva aihe keskustelussamme, on saanut meidät yksilöimään suojeltuja alueita, määrittelemään velvollisuuksia ja säätämään, että laillisia lupia ja sääntöjä noudattaneet voidaan vapauttaa vastuusta. 
Tyydyn lisäämään oikeudellisten asioiden valiokunnan ehdotuksiin yhden tarkistuksen yhdessä jäsen Nieblerin kanssa, joka on tehnyt varjoesittelijänä erinomaista työtä, mikä ilmeni myös hänen eilisestä puheenvuorostaan. Tämä tarkistus on mielestäni erityisen tärkeä, koska sillä pyritään selventämään toiminnanharjoittajan määritelmää. Tekstin tämänhetkinen sanamuoto on sellainen, ettei pankkeja ja muita rahoituslaitoksia ole mahdollista vapauttaa taloudellisten toimijoiden aiheuttamia ympäristövahinkoja koskevasta korvausvastuusta. Ymmärtääkseni komissio ei ole tästä kohdasta samaa mieltä. Haluaisinkin, että sitä tutkittaisiin tarkemmin, jotta voitaisiin harkita, onko järkevää laatia määritelmä, joka ei kata kaikkia mahdollisia tilanteita ja joka saattaisi todellisuudessa johtaa siihen, että vahingonkorvauksia vaaditaan rahoituksen välittäjältä. Tämä on mielestäni perusteltu pyyntö, ja suosittelen todella, että parlamentti tukee direktiiviä. 
Yhteenvetona totean, että oikeudellisten asioiden valiokunnan kanta on ymmärtääkseni yhdistetty yhteiseen kantaan. Toivon, että yhteinen kanta saavuttaa äänestyksessä laajan yksimielisyyden jäsenten keskuudessa. 
Miller (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin ensin kiittää esittelijää. Kiitän myös varjoesittelijöitä, jotka ovat tehneet esittelijän rinnalla paljon töitä yrittäessään saavuttaa tätä direktiiviä koskevan kompromissin. 
Haluaisin kommentoida muutamaa kohtaa. Ensinnäkin, saastuttaja maksaa -periaate on mainittu tänä iltana muutamia kertoja. Meillä on jo saastuttaja maksaa -lainsäädäntöä. Aikaisemmin saastuttaja maksoi vain sakkoja, mutta perustavanlaatuisen muutoksen jälkeen saastuttaja vastaa nyt aiheuttamiensa vahinkojen korjaamisen kustannuksista. Tämä on perustavanlaatuinen muutos lainsäädännössä. Jos meidän on määrä panna se täytäntöön, meidän on tarkasteltava sen taustalla olevia taloudellisia turvajärjestelmiä. Siksi pidän pakollista rahavakuutta tärkeänä. Se on olennainen kysymys tässä asiassa. Ymmärrän Nieblerin ja komission jäsenen esittämän huomion siitä, etteivät markkinat ole vielä kehittyneet. Sen vuoksi pyydämme lukuisissa tarkistuksissa komissiota tarkastelemaan markkinoita kokonaisuudessaan ja varmistamaan, että kun pakollinen järjestelmä lopulta otetaan käyttöön, se kattaa koko alan. 
Lisään vielä, että olemme myös arvioineet jäsenvaltioiden näkökulmia ja antaneet niiden määritellä matalariskisiä toimintoja, joihin säännöstä ei toisin sanoen sovelleta. Se on iso edistysaskel kaikenlaisille yrityksille. 
Mitä tulee komission jäsenen esittämään huomioon jäsenvaltioiden vastuusta, ymmärrän, että hänellä oli vaikeuksia neuvotella tästä asiasta neuvoston kanssa viime kuukausina ja ettei se ollut helppoa. Meidän on kuitenkin päästävä tilanteeseen, jossa joku hoitaa kustannukset silloinkin, kun maksu laiminlyödään tai toiminnanharjoittaja on maksukyvytön ja vailla vakuutusta. Mikä se taho on? Tehtävä ei voi langeta paikallisviranomaisille; sen on kuuluttava jäsenvaltiolle. Emme voi antaa jäsenvaltioiden kääntää selkäänsä ja katsoa sivusta, kun saastuminen jatkuu. Jäsenvaltioilla on siis vastuu. 
Lieventävistä tekijöistä totean lyhyesti olevani tyytyväinen siihen, että komission jäsen voi hyväksyä tarkistukset 40 ja 61. Toivottavasti ne menevät läpi. Olen tyytyväinen myös siihen, että lieventävät tekijät otetaan huomioon samoin kuin toiminnan luvallisuus. 
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä siitä, mitä ystäväni ja kollegani, jäsen Miller, juuri sanoi. Tällä hetkellä on pelkkää hurskastelua sanoa, että saastuttaja maksaa – saastuttajat eivät yleisesti ottaen maksa lainkaan tai vain pienen osan siitä, mitä niiden pitäisi. Olisi hienoa päästä tilanteeseen, jossa saastuttajien maksuvelvollisuus on lakisääteinen periaate eikä pelkkää hurskastelua. 
Olin kiitollinen siitä, mitä komission jäsen Bolkestein totesi tarkistuksista 48 ja 61. Toiminnan luvallisuuden ja siihen liittyvän teknisen tietämyksen huomioon ottaminen on tärkeää. Kuten yhteisessä kannassa todetaan, lupia on kuitenkin monenlaisia. Se, mikä on yksityiskohtaisesti ja täsmällisesti sallittua, vaihtelee tilanteen mukaan. Näissä olosuhteissa "kaikki tai ei mitään" -periaate vaikuttaa väärältä lähestymistavalta; sen mukaan jokin toiminta on joko luvallista ja näin ollen täysin vapautettu vastuusta tai sille ei ole lupaa ja siihen liittyy korvausvastuu. Tuntuu oikealta hyväksyä lieventävien tekijöiden periaate, jotta lupien ja olosuhteiden väliset erot otetaan joustavasti huomioon.
Komission jäsen mainitsi myös ydinvahinkoja koskevan vastuun. Minä satun olemaan se esittelijä, jonka vastuulla on Pariisin yleissopimuksen tarkistusta koskeva mietintö, jota on edelleen lykätty. Ymmärsin hänen puheestaan, että tämä laajentaa ydinalan toimijoiden vastuun laajuutta ja tasoa, mutta tällä hetkellä ydinvoima on edelleen asia erikseen ja siihen sovelletaan varsin erikoista poikkeusta saastuttaja maksaa -periaatteesta – saastuttaja maksaa varsin paljon, muttei välttämättä tässä tapauksessa kaikkea. Ryhmäni vastustaa ydinenergiateollisuuden saamaa erityiskohtelua. Totesimme tämän Euratomia koskevan keskustelun aikana, ja tilaisuuksia siihen tulee epäilemättä lisää. 
Olemme myös huolissamme siitä, ettei GMO-tapauksia kohdella tarpeeksi ankarasti. Ne ovat toinen esimerkki siitä, kuinka tietoinen taloudellinen toiminta, jossa aivan ymmärrettävästi pyritään voittoon ja kasvuun, voi aiheuttaa eksponentiaalisesti leviäviä ja hyvin vaarallisia vahinkoja. Tämän toiminnan sulkeminen direktiivin ulkopuolelle synnyttäisi epäoikeutetun poikkeuksen.
Voisin jatkaa vielä, mutta keskustelussa on monia puhujia. Kannatamme tätä direktiiviä hyvin voimakkaasti ja toivomme, että se siirtyy parlamentista eteenpäin erittäin vahvassa muodossa. 
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, mielestämme nyt käsiteltävänämme oleva ympäristövahinkojen ehkäisemistä ja korjaamista koskeva direktiiviehdotus on hyvin tärkeä, koska siinä asetetaan saastuttaja maksaa -periaatteeseen perustuva korvausvastuujärjestelmä. Tämä järjestelmä kattaa monenlaiset vahingot, joita taloudelliset toimet voivat aiheuttaa luonnonvaroillemme. Nämä luonnonvarat ovat yhteistä omaisuuttamme, jota meidän on suojeltava erittäin valppaasti. Emme saa sulkea silmiämme vahingoilta, jotka ovat toisinaan vaarassa jäädä huomaamatta, koska ne eivät suoranaisesti vaikuta yksityisomaisuuteen. 
Tämän vuoksi emme nyt toisessa käsittelyssä kannata etenkään Euroopan parlamentin tarkistusta 9, jossa suljetaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle toimet, joille on annettu hallinnollinen lupa tai joita ei ole pidetty vaarallisina vahingon sattuessa vallinneen tiedon tason perusteella. Niiden, jotka ottavat riskin, on myös otettava vastuu, ja sen vuoksi emme kannata myöskään tarkistusta 39, jolla täydennetään tarkistusta 9 ja vapautetaan ennalta GMO-tapaukset vastuusta tai lievennetään GMO:ien parissa työskentelevien vastuuta. Toisaalta kannatamme tarkistusta 22, joka edellä mainituista tarkistuksista poiketen lisää suojelua, sillä siinä esitetään uudelleen ajatus pakollisen rahavakuuden vaiheittaisesta käyttöönotosta. Tämän kohdan osalta emme ole tyytyväisiä tekstin nykyiseen epämääräiseen sanamuotoon. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksikin muiden jäsenten tavoin kiittää esittelijä Mandersia ja ryhmäni esittelijää, jäsen Niebleriä. Sen lisäksi, että viimeksi mainittu on päässyt sopuun jäsen Mandersin kanssa, hän on myös pyrkinyt yksimielisyyteen ryhmän sisällä ja on tiedottanut meille säännöllisesti direktiiviehdotuksen eri vaiheista. 
Kuten on aivan perustellusti todettu, kyseessä on todella tärkeä direktiivi. Olemme kaikki tietoisia ympäristönsuojelun merkityksestä ja siitä, että direktiivi ilmentää saastuttaja maksaa -periaatetta. Meidän on kuitenkin syytä tiedostaa myös se, että saastuttajat ovat usein yrityksiä, ja meidän on varmistettava, että ne säilyttävät toimintakykynsä taloudessamme. Mielestäni tärkeitä periaatteita on näin ollen kaksi. Ensimmäinen periaate on, ettei pidä kannustaa yritystemme siirtymistä toisille markkinoille, ja toinen, että on saavutettava mahdollisimman suuri yhdenmukaistaminen Euroopan unionissa. 
Mielestäni kaikkien unionin maiden on noudatettava tätä direktiiviä, ja sen on velvoitettava kaikkia jäsenvaltioita yhtä paljon. Emme voi antaa jokaisen jäsenvaltion soveltaa sitä eri tavoin. Soveltamisalan on oltava mahdollisimman laaja, kuten yhteisessä kannassa on säädetty. Aikaisemman lainsäädännön noudattamiseen perustuvien, toiminnanharjoittajia koskevien mahdollisten poikkeusten osalta olen sitä mieltä, että tarkistukset 9 ja 16 ovat liiallisia, kuten täällä on sanottu, ja niiden ansiosta jotkin yritykset pääsisivät maksuvelvollisuudestaan. On kuitenkin totta, että meidän on kehitettävä järjestely, jonka mukaan voimassa olevan lainsäädännön noudattamista pidetään lieventävänä tekijänä. 
Korjaavista toimenpiteistä totean, että meidän on annettava jäsenvaltioille mahdollisuus korvata vahingot korjaavina toimenpiteinä, kuten oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan hyväksymissä tarkistuksissa 10, 11 ja 12 todetaan.
Lopuksi totean, että mielestäni yhteisessä kannassa mainittu 30 vuotta on kohtuuttoman pitkä ajanjakso, jonka aikana yritystä voidaan pitää korvausvelvollisena. Se vaatisi mielestäni yrityksiltä kohtuutonta varautumista ympäristövahinkoihin, ja kannatan Thyssenin esittämää tarkistusta, jossa ajanjakso lyhennetään 10 vuoteen. On paljon järkevämpää, että ajanjakso, jolloin yritykset ovat velvollisia korvaamaan aiheuttamansa ympäristövahingot, on lyhyempi. 
Koukiadis (PSE ).
    Arvoisa puhemies, neuvosto on osittain asettunut Euroopan parlamentin kannalle kysymyksessä, joka koskee toiminnanharjoittajien vapautusta ympäristövastuusta. Komission alkuperäisessä tekstissä vastuuvapautusta sovellettiin niin laaja-alaisesti, että se olisi käytännöllisesti katsoen tehnyt tyhjäksi saastuttaja maksaa -periaatteen. Samanaikaisesti, lieventääkseen syyttömille yrityksille aiheutuvia haittoja, parlamentti kuitenkin hyväksyi sen, että lupa tai kyvyttömyys tunnistaa ajoissa sen hetkisen toiminnan vahingollisuus voitaisiin ottaa huomioon lieventävinä tekijöinä, kun toiminnanharjoittajaa vaaditaan korvaamaan luonnolle aiheuttamiensa vahinkojen kustannukset. 
Euroopan parlamentin omaksuma maltillinen kanta on nyt toisessa käsittelyssä vaarassa tulla pyyhityksi pois, sillä joistakin tarkistuksista seuraa – mikäli ne hyväksytään – täydellinen vastuuvapautus. Toiminnan luvallisuus ja tiedon taso on otettava huomioon yksinomaan lieventävinä tekijöinä. Vastaavasti vakuutuksen osalta kustannukset eivät saa tulla veronmaksajan maksettaviksi. Vaadimme, että direktiivin täytäntöönpanon vaiheet määritellään ja niille asetetaan kohtuulliset määräajat sekä määritellään, mitkä toimenpiteet ja vahingot sisältyvät tästä lähtien direktiivin soveltamisalaan. Lopuksi huomautan, että PPE-DE-ryhmän ristiriitaiset kannat vesittävät suojelun. Onkin syytä kysyä, miksi ryhmän jäsenet vaativat täällä kollektiivista vastuuta, kun he kannattavat muissa asioissa henkilökohtaista vastuuta. 
De Roo (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, ympäristövastuu on arkaluonteinen aihe. Se käy ilmi myös ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan sekä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan välisestä kiistasta. Neuvosto on päässyt heikkoon kompromissiin, joka saattaa juuri tulla voimaan uudelleenarvioinnin jälkeen muutaman vuoden päästä. Tällä hetkellä se on joka tapauksessa heikko eikä paranna kovin paljon ympäristön tilaa. Biologista monimuotoisuutta koskevassa lainsäädännössä olemme jopa Yhdysvaltoja jäljessä. 
Meille Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsenille on hyvin tärkeää laajentaa direktiivin soveltamisalaa. Tämä on sanottu jo aikaisemmin: ensinnäkin ydinenergia, toiseksi valtamerialusten aiheuttama saastuminen ja kolmanneksi muuntogeenisten satojen aiheuttamat vahingot. Arvoisa komission jäsen Bolkestein, teillä on maine miehenä, joka puhuu selvästi eikä säästele sanojaan, mutta kyllä minun on pakko sanoa, että piileskelynne rinnakkaiselon säännön takana on yhtä hölynpölyä. Todellisuudessa komissio pelkää Yhdysvaltojen painostusta, ja tämä komission pitäisi yksinkertaisesti myöntää. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta kannatti direktiivin soveltamisalan laajentamista koskemaan näitä kolmea lisäalaa; ikävä kyllä liberaaliryhmän esittelijä oli sitä vastaan.
Toinen tärkeä kysymys on pakollinen vakuutus. Se on olennaisen tärkeä. Valitettavasti kristillisdemokraatit vastustavat sitä, samoin kuin liberaalipuolueen esittelijä. Ratkaiseva kysymys kuuluu: kenen pitäisi ottaa maksettavakseen ympäristövahinkojen kustannukset? Ehdotuksessaan komissio halusi siirtää vastuun hallituksille, mutta onneksi hallitukset kieltäytyvät siitä yhteisessä kannassa. Saastuttaja maksaa, ja niin sen pitääkin. Yritykset saastuttavat, eivät hallitukset.
Minun on pakko sanoa yksi asia. Esittelijä on sotkenut asiat pahan kerran. Hän on ottanut huomioon ainoastaan oikeistolaisia näkemyksiä, kuten hyvään maatalouskäytäntöön liittyvät tarkistukset osoittavat. Hän on vastuussa parlamentin voimattomuudesta, ja yritykset tulevat olemaan hänelle kiitollisia. 
Twinn (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, me brittikonservatiivit olemme vahvasti sitoutuneita suojelemaan ympäristöä, ja tämä tärkeä direktiivi voi hyödyttää sekä ympäristöä että yrityksiä. Niin kuin monien säännösten kohdalla, voi kuitenkin kestää vuosia, ennen kuin sen täydet vaikutukset ovat nähtävissä. Sen takia on tärkeää tarkastella asioita pitemmällä aikavälillä. Yhtäältä rajoittamaton kaupallinen toiminta voi tuhota ympäristön, kuten kaikki tiedämme. Toisaalta liiallinen sääntely lamauttaa kaupallisen toiminnan yhdellä iskulla. Juuri tästä kaupallisesta toiminnasta olemme kaikki riippuvaisia, ja kulttuurimme ja yhteiskuntamme perustuu siihen. Toisen käsittelyn kanta on erinomainen lähtökohta, jota voimme tukea. Meidän on kuitenkin pidettävä mielessämme muutamia hyvin tärkeitä kysymyksiä. Ensimmäinen niistä on ehdoton tarve säilyttää toiminnan luvallisuuteen ja sen hetkiseen tietämykseen perustuva puolustus. Olisi kauheaa, jos yrityksiä syytettäisiin 20 vuoden kuluttua asioista, joita on vasta myöhemmin alettu pitää tuomittavina. 
Olen myös erittäin huolissani pakollisten taloudellisten turvajärjestelyjen toimivuudesta riippumatta siitä, toteutetaanko ne vakuutusten, takuiden tai muiden taloudellisen turvan välineiden muodossa. Tiedämme erittäin hyvin, etteivät vakuutusyritykset pysty vielä tarjoamaan järjestelmiä, jotka vastaisivat parlamentin tai komission ja tämän lainsäädännön edellyttämiä tarpeita. Tiedämme myös, että pienille yrityksille aiheutuisi kohtuuton taakka. Haluammeko olla vastuussa siitä, että pienyritykset kaatuvat, koska olemme asettaneet ne pakolliseen korvausvastuuseen? On jo puhuttu siitä, kuinka kaikki kasautuu veronmaksajan maksettavaksi, mutta jos teemme vakuutuksesta pakollisen, jäsenvaltioiden veronmaksajat joutuvat loppujen lopuksi kuitenkin takaajiksi. On parempi jättää asia sikseen ja palata siihen myöhemmin, kun on ensin nähty, miten direktiivi alkaa toimia.
Emme voi myöskään olla varmoja siitä, että saastuminen noudattaa EU:n rajoja, vaikka EU:sta tulisi kuinka suuri. Siksi on tärkeää, että jatkamme etenkin ydinvoiman ja merten saastumisen osalta kansainvälisiä sitoumuksiamme sekä työskentelemme muiden yhteistyökumppaneidemme kanssa ympäri maailmaa. 
Liian usein lainsäädännön kohdalla pätee se, että parhaan tavoitteleminen voi johtaa huonompaan lopputulokseen. Meidän on oltava kohtuullisia sen suhteen, mitä pyrimme tänään saavuttamaan. Jos pidämme kiinni siitä, mitä yhteisessä kannassa ehdotetaan, tästä direktiivistä voi todella olla hyötyä ja kaikkien pitäisi olla siihen tyytyväisiä. Me olemme siihen tyytyväisiä tänään ja toivomme, että direktiivi hyväksytään. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kannatan voimakkaasti eurooppalaista, ympäristöön vastuullisesti suhtautuvaa markkinataloutta, joka on selvä osoitus siitä, etteivät liberalisoidut markkinat ole niin vastuuttomat kuin usein ajatellaan, vaan niillä on sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä velvollisuuksia ja täten velvollisuus tulevia sukupolvia kohtaan. Tästä seuraa, että vastuullisen eurooppalaisen talous- ja ympäristöpolitiikan on siis varmistettava yhdessä hyväksymismenettelyn kanssa, että vakavat ympäristövahingot voidaan ehkäistä ja mahdolliset vahingot hyvittää. Vahinkoja aiheuttaneet henkilöt tai tahot vastaavat pääosin niiden korjaamisen kustannuksista. Kaikki jäsenvaltiot eivät toistaiseksi vielä sovella saastuttaja maksaa -periaatetta, ja sen vuoksi tarvitaan eurooppalaisia sääntöjä estämään kilpailun vääristymiä markkinoilla. 
Tähän liittyy myös se, että kollegani Flemming ja minä tuemme kahden tärkeän tarkistuksen uudelleenesittämistä. Niissä vaaditaan ydinvahinkojen sisällyttämistä direktiivin soveltamisalaan. Pyydän, että tuette tarkistuksia 41 ja 42, sillä direktiivin tarkoituksena on kattaa toimenpiteet, jotka ovat oikeasti vaarallisia. Pidän käsittämättömänä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan päätöstä jättää ydinvoimalat ympäristövastuudirektiivin soveltamisalan ulkopuolelle, sillä direktiivi kattaa kaikki vaihtoehtoiset energiamuodot. Kaikkia, jotka ovat vastuussa tuulivoima-, biomassa-, biokaasu- ja aurinkoenergialaitosten aiheuttamista ympäristövahingoista, pidetään korvausvelvollisina. Miksei sitten ydinvoiman tapauksessa? Tarkistuksissa 41 ja 42 pyydämme siis, että ydinvoima otetaan mukaan. 
Kannatan myös suurempaa oikeusvarmuutta, minkä vuoksi tuemme sitä, että vastuuajan pituus noudattaa Thyssenin tarkistuksessa ehdotettua aikaa ja että oikeusvarmuus luodaan siten, että hyväksytyt laitokset vapautetaan tosiasiassa vastuusta. Kysymystä siitä, miten kustannukset jaetaan monien eri saastuttajien kesken, on selvennettävä. Olen hyvin kiitollinen oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnalle sen omaksumasta järkevästä ja maltillisesta lähestymistavasta. Kyseessä on pikemminkin oikeudellinen kuin ympäristöön liittyvä direktiivi. Ennen kaikkea olen kiitollinen esittelijöillemme, jäsen Mandersille ja jäsen Nieblerille, heidän tekemästään työstä. 
Thyssen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, jäsen Karasin tavoin kannatan ekologisesti mukautettua markkinataloutta, ja sen vuoksi ankara ympäristövastuulainsäädäntö ei huolestuta minua. Se voi kuitenkin vaikuttaa ennalta ehkäisevästi ja olla sinänsä perusteltua. Emme kuitenkaan saisi unohtaa, että tänä iltana käsittelemässämme ehdotuksessa olemme ottamassa käyttöön "tuottamuksesta riippumatonta vastuuta". Joidenkin mielestä on itsestään selvää, että vastuu voi olla tuottamuksesta riippumatonta; henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, että mantereen oikeusperinteen perinteiseen vastuuteoriaan verrattuna se on hyvin jyrkkä väline, ja juuri siitä syystä meidän on käsiteltävä sitä varovasti. Juuri tämän välineen jyrkän luonteen vuoksi meidän on varmistettava, että tietyt ennakkoedellytykset täyttyvät. 
Ennakkoedellytysten avulla on varmistettava, että asetus on oikeudellisesti varma, toteutettavissa käytännössä, oikeudenmukainen ja ettei se häiritse liikaa innovointia ja kehitystä. En aio luetella tarkistuksia, jotka ovat tässä mielessä hyödyllisiä. Jokainen tätä keskustelua seurannut tietää, että puhun muun muassa luvanhaltijoiden vapautusta koskevista perusteista, tieteellisen tiedon tasoon liittyvästä säännöstä, hyvää maatalouskäytäntöä noudattavien henkilöiden vapautusta koskevista perusteista ja yhteisvastuun korvaamisesta suhteellisella vastuulla.
Mandersin mietinnössä, siinä muodossa kuin äänestimme siitä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa, tarjotaan nämä ennakkoedellytykset, joten minun on onniteltava esittelijää ja ryhmämme varjoesittelijää heidän työstään ja yhteisestä vaivannäöstään. Joillakin kollegoillani on vaikeuksia hyväksyä mietinnössä esitettyjä rajoituksia, ja myös komissiolla on käsittääkseni vaikeuksia joidenkin tarkistusten kanssa. Haluaisin pyytää näitä kollegoitani ja tavallaan myös komissiota tarkastelemaan uudestaan hyvin huolellisesti tuottamuksesta riippumattoman vastuun käsitettä, pitämään mielessä sen vaikeat ja vakavat seuraukset sekä varmistamaan, että saamme lopulta aikaiseksi paremman säännöksen, jossa osoitetaan sekä taloudellisista syistä että oikeudenmukaisuuden nimissä hieman armeliaisuutta. 
Meidän on luonnollisesti varmistettava, että maapallo säilyy elinkykyisenä, mutta mielestäni meidän on myös varmistettava, että taloutemme on toimintakykyinen ja että on olemassa ihmisiä, jotka ovat halukkaita ryhtymään täällä yrittäjiksi. 

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, maassani vuonna 1998 sattuneen Aznalcoyarin onnettomuuden kaltaiset onnettomuudet ja jäsen Nieblerin mainitsemat lähes 300 000 ehdottomasti tai mahdollisesti saastuneiksi määriteltyä aluetta Euroopan unionissa ovat suoria esimerkkejä siitä, että on laadittava tehokkaita sääntöjä Euroopan unionin tasolla, jotta saastuttaja maksaa -periaate toteutuisi käytännössä. 
Ymmärrän kyllä tavoitteen, jonka mukaan edistystä pyritään saavuttamaan ympäristön ehdoilla samalla kun pidetään yllä yritysten hyvää taloudellista tilaa. Mielestäni tätä perustetta käytetään silti liian usein, eikä se vastaa sitä, mitä yritykset pystyvät todellisuudessa tekemään ja mitä niiden olisi tehtävä noudattaakseen tätä ja muuta yhteisön lainsäädäntöä. 
Mielestäni yhteisellä kannalla olisi saavutettu tai itse asiassa on saavutettu tyydyttävä tasapaino oikeusvarmuuden, ympäristönsuojelun ja teollisen kehityksen välillä. Katson kuitenkin, että oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta esittää tekemästään hyvästä työstä huolimatta huomenna joitakin tarkistuksia, jotka heikentävät yhteistä kantaa liikaa ja joita en voi tukea. Tällaisia ovat tarkistukset 9 ja 16. Ei voida hyväksyä sitä, että pelkkä lainsäädäntötoimien noudattaminen olisi riittävä peruste olla noudattamatta tätä direktiiviä tai toimia vastuuttomasti. Jos tällaisia näissä tarkistuksissa ehdotettuja toimenpiteitä otetaan käyttöön, Aznalcoyarin kaltaisten onnettomuuksien aiheuttajat pääsevät pälkähästä missä maassa hyvänsä. 
Huomautan kuitenkin kannattavani tarkistusta 46, sillä muussa tapauksessa heikentäisimme mielestäni entisestään tiettyihin meriliikenteen muotoihin sovellettavaa ympäristövastuujärjestelmää, ja pidän niitä tärkeinä. 
Mielestäni taloudellisten turvatakuiden sisällyttäminen tekstiin parantaa komission ehdotusta, jossa niitä ei mainittu. Silti niitä ei ole käsitelty yhtä kunnianhimoisesti kuin alun perin toivottiin tai yhtä käytännönläheisesti kuin olisi ollut mahdollista. Ymmärrän, että yrityksille on annettava aikaa sopeutua, ja toivon niiden tekevän niin mahdollisimman pian. 
Bartolozzi (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jäsen Mandersin esittämään suositukseen sisältyvä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan kanta on oikeansuuntainen. Kiitän esittelijä Mandersia, joka on tehnyt valtavasti töitä. Valiokunnan kanta ei poikkea suuresti neuvoston lähestymistavasta, mutta siinä selvennetään joitakin sen perusperiaatteista, jotta direktiivi voidaan panna täytäntöön yhdenmukaisemmin koko unionissa. 
Kun otetaan huomioon asetuksen vaikutukset teollisuustuotantoon, mielestämme on tarpeellista poistaa unionin maiden lainsäädäntöjen eroavaisuudet, jotta vältetään kaupan ja kilpailun vääristymät yritysten välillä. Joitakin periaatteita on kuitenkin korostettava selvästi: on vältettävä sitä, että "toiminnanharjoittajan" käsite ulotetaan toiminnan valvomisesta vastuussa oleviin osapuoliin. Yksinomaan mahdollisten vahinkojen määritteleminen on ristiriidassa oikeusvarmuuden periaatteiden kanssa ja voisi näin ollen johtaa pitkäkestoisiin kiistoihin, joita ei voida ratkaista saatavilla olevien teknisten ja tieteellisten välineiden avulla. 
Vahingoista vastuussa oleville toiminnanharjoittajille on annettava mahdollisuus ryhtyä itse tarvittaviin toimiin ja tiedottaa asiasta toimivaltaisille viranomaisille ajoissa. Viranomaisten olisi ryhdyttävä niin ehkäiseviin kuin korjaaviin toimenpiteisiin vain silloin, kun toiminnanharjoittaja ei ole itse valmis tai kykeneväinen siihen. Ei siis voida hyväksyä sitä, että viranomaiset saavat itse päättää kiistattomasti tällaisten toimenpiteiden aloittamisesta. 
Viranomaisten toimet ovat tietenkin tarpeellisia vain niin sanottujen isännättömien tai julkisten alueiden tapauksessa tai silloin, kun toiminnanharjoittaja ei ryhdy toimenpiteisiin. On laadittava säännökset, jottei päätöksiä jätetä liian paljon jäsenvaltioiden harkintaan. Yhteisessä kannassa todetaan, että yksittäiset jäsenvaltiot voivat harkintansa mukaan myöntää vapautuksia poikkeustapauksissa, kun vahingon on aiheuttanut päästö tai tapahtuma, joka on sallittu asiaa koskevissa laeissa ja asetuksissa tai toimijalle myönnetyssä luvassa tai jota ei tieteellisten ja teknisten tietojen perusteella pidetty vahingollisena, kun päästö laskettiin ympäristöön tai toiminta tapahtui. 
Mitä tulee kustannustaakan jakamiseen silloin kun vahingonaiheuttajia on monia, neuvosto on antanut jokaiselle jäsenvaltiolle oikeuden soveltaa sekä yhteisvastuuta että suhteellista vastuuta voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Paitsi että yhteisvastuu on täysin ristiriidassa saastuttaja maksaa -periaatteen kanssa, tuotannonalan toimijoiden on silloin vaikeampaa ellei jopa mahdotonta laskea vakuutusmaksuja ja muita taloudellisia turvajärjestelyjä. 
Vastuu ja siihen liittyvät kustannukset on näin ollen jaettava ainoastaan oikeudenmukaisin ja järkevin perustein. Vaatimuksena on tällöin oltava myös, että kukin toimija suorittaa korvaavista toimista sen osan, joka vastaa sen osuutta vastuusta. 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, puhun lyhyesti, sillä komissiolle ei ole esitetty mitään kysymyksiä. Tyydyn näin ollen esittämään seuraavat huomiot. 
Parlamentin toiseen käsittelyyn tuotu yhteinen kanta on selvä kompromissi. Tässä vaiheessa tärkein kysymys on, voidaanko sitä parantaa ilman, että aiheutetaan lisää ongelmia ja mahdollisesti vaarannetaan tähänastiset saavutukset. 
Tiedän kyllä, että ehdotus on monimutkainen ja arkaluonteinen. Kilpailevien etujen välillä on tehtävä vaikeita valintoja. Mielestämme yhteisessä kannassa on onnistuttu säilyttämään yleisesti ottaen riittävä tasapaino. Komissio harkitsee parlamentin hyväksymiä tarkistuksia pyrkimyksenään säilyttää tämä tasapaino ja samalla parantaa ehdotusta entisestään. 
Yhteenvetona haluaisin vielä kerran kiittää esittelijä Mandersia. Arvoisa puhemies, kiitän myös teitä siitä, että annoitte minulle toisen kerran puheenvuoron tässä keskustelussa. 
Puhemies.
   Kiitoksia, arvoisa komission jäsen. Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Kochin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0418/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi neuvoston direktiivin 74/408/ETY muuttamisesta moottoriajoneuvojen istuimien ja niiden kiinnityspisteiden sekä pääntukien osalta (KOM(2003) 361 C5-0283/2003 2003/0128(COD)). 
Liikanen,
     Arvoisa puhemies, komissio kiittää jäsen Kochia erinomaisesta mietinnöstä. Tämä ehdotus, jolla muutetaan 22. heinäkuuta 1974 annettua neuvoston direktiiviä moottoriajoneuvojen istuimien ja pääntukien osalta on toinen ehdotuksista, jotka liittyvät vuonna 1997 annettuun direktiivin turvavöiden asentamisesta. Viimeksi mainittu direktiivi liittyy lisäksi muutokseen, jonka tarkoituksena on tehdä pakolliseksi turvavöiden asentaminen kaikkiin ajoneuvoihin. Nämä säännökset liittyvät siihen, että pannaan täytäntöön 6. huhtikuuta 2003 annetun direktiivin mukainen turvavyön käyttöpakko ajoneuvoissa. Tällä hetkellä ainoastaan ajoneuvojen istuinten on täytettävä tekniset vaatimukset ja vuoden 1974 direktiivissä määritellyt lujuustestit. Tästä lähtien kaikki yhteisössä heinäkuun 2004 jälkeen käyttöön otettavien ajoneuvojen istuimet ja erityisesti linja-autojen istuimet on testattava direktiivin mukaisesti. Niihin on oltava asennettuna turvavyöt.
Komission ehdotuksessa kielletään myös sivuttaissuuntaisten istuimien asentaminen kaikkiin henkilöiden kuljettamiseen tarkoitettuihin ajoneuvoihin, poikkeuksena enemmän kuin 22 istuinta käsittävät kaupunkibussit. Komissio ei voi tukea esittelijän ehdotusta, jonka mukaan sivuttaissuuntaisia istuimia voitaisiin kaikesta huolimatta asentaa matkailulinja-autoihin. Muistutan teille, että tästä kysymyksestä kiisteltiin jo 20 päivänä marraskuuta 2001 annetun linja-autojen turvallisuutta koskevan direktiivin laatimisen yhteydessä. Komissiota pyydettiin silloin teettämään tutkimus sivuttaissuuntaisilla istuimilla matkustavien matkustajien turvallisuudesta. Tutkimus osoitti, ettei tällaisia istuimia varten ollut mitään teknisiä ratkaisuja, ja siinä suositeltiin sivuttaissuuntaisten istuimien kieltämistä kaikissa henkilöiden kuljettamiseen tarkoitetuissa ajoneuvoissa. Toisessa komission vuonna 1996 suorittamassa tutkimuksessa oli jo osoitettu, mitä eri riskejä aiheutui matkustajille, jotka käyttivät tällaisiin istuimiin soveltumattomia turvavöitä. 
Komissio ei näin ollen voi hyväksyä tarkistuksia 1 ja  2. 
Koch (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, valkoisessa kirjassa eurooppalaisesta liikennepolitiikasta asetimme itsellemme kunnianhimoiset tavoitteet etenkin tieturvallisuuden parantamisen suhteen. Nämä tavoitteet eivät suinkaan tarkoita sitä, että lähestymme tätä kysymystä harkitsemattoman aktivismin näkökulmasta, vaan ne velvoittavat meitä ryhtymään järkeviin toimiin eri aloilla, jotta niillä olisi myös jokin vaikutus. Nämä toimenpiteet eivät suinkaan aina tarkoita suuria investointikustannuksia; hyvä esimerkki tästä on laissa säädetty turvavöiden käyttöpakko kaikissa moottoriajoneuvojen istuimissa, joihin sellaiset on asennettu. Tämä on minusta järkevä, tehokas ja hyvin tervetullut uudistus. Koska meidän on jo käytettävä turvavöitä, on järkeenkäypää, että myös lainsäädännössä vaaditaan niiden asentamista muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, ja tätä pitää tukea. Olen kiitollinen komissiolle siitä, että se on ehdottanut tätä.
Onnettomuuden sattuessa turvavyöt auttavat vähentämään loukkaantumisia ja kuolemantapauksia jopa linja-autoissa, jotka ovat kuitenkin turvallisimpia Euroopan unionin liikennevälineistä. Ottaen tämän huomioon komissio ehdottaa nyt, että sivuttaissuuntaiset istuimet, joille ei ole vielä olemassa tehokkaita turvajärjestelmiä, olisi sallittava vain säännöllisessä kaupunkiliikenteessä ja kaupunkien välisessä liikenteessä. Komission mielestä näitä istuimia käyttävät matkustajat eivät ole erityisessä vaarassa. Tämä koskee istuimia tuhansissa linja-autoissa, jotka kuljettavat miljoonia aikuisia ja koululaisia päivittäin. Tosiasia on, että on olemassa hyvin vähän onnettomuustutkimuksia, joihin voimme viitata. Minusta on päinvastoin täysin epäjohdonmukaista, että komissio pyrkii direktiiviehdotuksessaan kieltämään tällaiset sivuttaissuuntaiset istuimet ainoastaan mukavissa matkailulinja-autoissa, joissa niitä on vain muutamia ja ne ovat osana mukavia istuinryhmiä, jollaiset vain harva meistä tuntee. Komission mielestä ne saattavat olla käyttäjille vaarallisia, mutta se ei yritä millään tavoin kannustaa tai velvoittaa teollisuusyrityksiä kehittämään tällaisiin istuimiin sopivia turvajärjestelmiä. Ilman minkäänlaista ennakkoasennetta ihmettelin alun perin, onko tässä kyse huolimattomuudesta vai erehdyksestä. Vastaus kävi ilmi valiokunnan keskustelusta, jonka seurauksena kaksi eittämättä populistista kysymystä tulivat väkisinkin mieleeni. Ensinnäkin onko komissio valmis asettamaan suurempaan vaaraan henkilöt, jotka matkustavat "halvoissa" sivuttaissuuntaisissa istuimissa kaupunkiliikenteen ja kaupunkien välisen liikenteen linja-autoissa kuin ne, jotka matkustavat samanlaisilla istuimilla täysin mukavuuksin varustetuissa matkailulinja-autoissa? Vai perustuuko sen päätös kieltää matkailulinja-autojen mukavat kulmaistuimet päinvastoin kateuteen ja pahantahtoisuuteen niitä kohtaan, joilla on varaa matkustaa näissä ylellisinä pidetyissä ajoneuvoissa? Mielestäni voimme puhtaalla omatunnolla kieltäytyä vastaamasta molempiin kysymyksiin myönteisesti. 
Ehdotan siis, että matkailuteollisuudelle sallitaan mukavat kulmaistuimet täysin mukavuuksin varustetuissa matkailulinja-autoissa, jotka ovat olleet mahdollisia vain muutamia vuosia siitä lähtien, kun hyväksyimme 15-metristen linja-autojen käyttöä koskevan direktiivin. Meidän pitäisi kuitenkin vaatia teollisuutta kehittämään asianmukaisia turvajärjestelmiä myös tämänkaltaisiin sivuttaissuuntaisiin istuimiin. Meidän on pyrittävä tarjoamaan ihmisille yhtäläinen suojelu riippumatta siitä, missä kohtaa ajoneuvoa he istuvat, sivuttaissuuntaisilla istuimilla tai kasvot matkustussuuntaan. Eurooppalaisen politiikan tavoitteena pitäisi olla ennemminkin edistää ja tukea kuin kieltää. Se vahvistaisi meitä taloudellisena keskuksena Lissabonin tavoitteiden tarkoittamassa merkityksessä, kun taas kehityksen ehkäiseminen johtaisi päinvastaiseen. 
Watts (PSE ).
    Arvoisa puhemies, PSE-ryhmän puolesta haluaisin kiittää esittelijä Kochia kerrassaan erinomaisesta mietinnöstä, jolla tukitaan turvavyölainsäädännössä ollut iso porsaanreikä. Haluaisin myös käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää PSE-ryhmän puolesta komission jäsentä Liikasta tämän ehdotuksen esittämisestä.
Välillämme ei ole erimielisyyksiä ehdotuksen pääsisällöstä, vaan ainoastaan sivuttaissuuntaisten istuinten kysymyksestä. Minulle annetussa lyhyessä ajassa haluankin keskittyä yksinomaan siihen. Tämä ei tarkoita sitä, etten kiittäisi esittelijää hänen pyrkimyksistään ehdotuksen pääsisällön suhteen. Sivuttaissuuntaisten istuinten kysymys on kuitenkin tärkeä. Jos kerran kiellämme kulkusuunnassa olevat istuimet, joissa ei ole turvavyötä, miksemme tee samoin sivuttaissuuntaisten istuimien kohdalla? Näin siis siinä tapauksessa, että esittelijä saa tahtonsa läpi. En suinkaan yritä puolustaa komission jäsentä; hän varmaankin vastaa itse näihin kohtiin. Emme kuitenkaan voi kannattaa valiokunnan tarkistuksia. Sivuttaissuuntaisten istuinten turvallisuudelle ei ole mitään järkevää perustetta. Kai painovoima sentään vaikuttaa yhtä lailla ihmisiin, jotka istuvat sivuttain kuin eteenpäin. Kaikki komission esittämät tutkimustulokset viittaavat itse asiassa siihen, että kyseiset istuimet eivät yksinkertaisesti ole turvallisia ja ettei niitä käyttävien matkustajien turvallisuutta voida varmistaa millään tekniikalla. 
Vertaaminen kaupunkiliikenteen linja-autoihin ei yksinkertaisesti ole uskottavaa. Kaupunkiliikenteen linja-autot ajavat pääasiassa alhaisella nopeudella kaupungeissa. Puhumme nyt linja-autoista, jotka ajavat moottoritiellä kenties 90 kilometrin tuntinopeudella. Suuri kysymys ryhmällemme, minulle, ja varmasti myös parlamentille on, miten voimme vaatia kansalaisia käyttämään turvavyötä, jos annamme epäselviä viestejä. Ei yksinkertaisesti ole mitään järkeä, että suurin osa linja-auton matkustajista joutuu pitämään turvavyötä, mutta ne, jotka istuvat linja-auton takaosassa mukavilla kulmaistuimilla, eivät. Emme saa unohtaa, että turvavöiden käytön laiminlyöminen on edelleen yksi tärkeimpiä kuolinsyitä ja vakaviin loukkaantumisiin johtavia syitä Euroopan unionin teillä. 
Parlamentin on annettava huomisessa äänestyksessä hyvin selkeä ja yksinkertainen viesti: sen on sanottava, että näissä ajoneuvoissa matkustavien ihmisten on käytettävä turvavyötä. Koska sivuttaissuuntaisia istuimia varten ei ole mitään tekniikkaa, meidän on ilmoitettava teollisuudelle, että nämä istuimet on vähitellen jätettävä pois käytöstä. 
Käytännöllisyyden nimissä PSE-ryhmä harkitsee asiaa uudelleen, kuten tekee varmasti myös komissio, mikäli teollisuus onnistuu kehittämään turvavyön sivuttaissuuntaisille istuimille. Meillä ei ole suuria erimielisyyksiä. On kuitenkin tärkeää, että annamme huomenna selvän, yksinkertaisen viestin, jonka mukaan jokaisen, joka matkustaa näissä ajoneuvoissa tulevaisuudessa, on pakko käyttää turvavyötä. Poikkeuksia ei tehdä, eikä epäselviä tapauksia ole. Viestin on oltava selkeä ja yksinkertainen. Olen varma, että sanomme näin huomenna. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.
(1) 


Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset: 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 (lukuun ottamatta kohtaa 5 a), 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 33, 38, 39, 40, 41 ja 42.
Komissio hylkää seuraavat tarkistukset: 4, 5, 20 (ainoastaan kohdan 5 a), 21, 31, 32, 34, 35, 36, 37, 43, 44 ja 45. 
