Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Goebbels
Arvoisa puhemies, eilisen pöytäkirjan ranskankielisen version sivulla 14 sanotaan, että palaisimme tänä aamuna pyyntööni siirtää äänestyksiä Villiersin mietinnöstä.
Luullakseni nyt on sen aika. Olin pyytänyt, että Villiersin mietinnöstä äänestettäisiin marraskuussa Brysselin istuntojaksolla, koska mietinnössä on muutama melko hankala tarkistus, joiden en haluaisi tulla hyväksytyiksi satunnaisilla enemmistöillä.

Puhemies
Puhumme siitä aivan kohta. Tällä hetkellä olemme hyväksymässä pöytäkirjaa.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

ÄÄNESTYKSET
Goebbels
Arvoisa puhemies, sanon vielä kerran, että pyysin eilen Villiersin mietintöä koskevan äänestyksen siirtämistä. Se on erittäin tärkeä mietintö, joka ansaitsee paremman kohtelun kuin tulla käsitellyksi istuntosalissa, joka ei ole kovinkaan täynnä. Pahoittelen sitä paitsi, että kollegat jättävät tulematta Strasbourgiin perjantaisin, mutta se on tosiasia, ja jos äänestämme tänään, saadut tulokset saattavat perustua satunnaisiin enemmistöihin, mikä ei ole parlamentillekaan kovin kunniakasta.

Puhemies
Menettely edellyttää sitä, että kollegat lausuvat kantansa tästä pyynnöstä: kuulemme kahta puhujaa, joista toinen kannattaa pyyntöä ja toinen vastustaa sitä.

Villiers
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin puhua Goebbelsin ehdotuksen puolesta. Jätän tämän asian parlamentin käsiteltäväksi. Teidän tehtävänne on päättää, haluatteko lykätä äänestystä, vai ettekö. Perjantait Strasbourgissa ovat meille vaikea kysymys, mutta tänään, koska mietintö on niin arkaluonteinen siinä tuodaan esiin kysymyksiä, jotka koskevat parlamentin yleistä menettelyä ja yleistä suhdettamme komissioon mielestäni olisi parempi, jos ryhmillä olisi mahdollisuus äänestää silloin, kun paikalla on enemmän jäseniä.
Olen pahoillani, että paikalla ei ole tänä aamuna tämän enempää jäseniä. En pyytäisi tätä, jos en pitäisi tärkeänä tätä mietintöä, joka vaatii useamman jäsenen osallistumista, koska teemme nyt tärkeitä päätöksiä.
Tiedän, että perjantait ovat arka kysymys, joten jätän asian parlamentin päätettäväksi. Itse pyytäisin teitä lykkäämään tästä mietinnöstä äänestämistä.

Puhemies
Olemme kuulleet esittelijää. Nyt tarvittaisiin yksi puheenvuoro pyynnön puolesta ja toinen puheenvuoro sitä vastaan.

MacCormick
Arvoisa puhemies, kun lähdin politiikkaan mukaan, elin siinä toivossa, että kykenisin vakuuttamaan ihmisiä esittämieni perusteluiden pohjalta ja että saisin silloin tällöin ääniä. Yksi keino saada ääniä on ilmaantua paikalle silloin, kun vastustajat eivät ole paikalla. Jos jokin väistämätön onnettomuus estää heitä saapumasta, silloin demokratiassa on aukko, mutta jos he eivät vaivaudu saapumaan paikalle, he eivät ansaitse ääniä. Parlamentti ei riistä näiltä äänestäjiltä äänioikeutta, vaan ne jäsenet, jotka ovat jättäneet saapumasta paikalle.

Poettering
Arvoisa puhemies, tämä on periaatekysymys. Kollega Villiers ei ole äänestänyt tästä meidänkään ryhmämme kanssa. Silti olen kollega Villiersin kanssa samaa mieltä siitä, että mietintö on tärkeä. Mutta vaikka kyse onkin tärkeästä mietinnöstä, siitä voidaan siitä huolimatta äänestää perjantaiaamuna.

Kokoonnumme tämän jälkeen vielä yhden kerran perjantaina, nimittäin joulukuussa. Vastustin perjantain istuntojen lakkauttamista. Jokaisen on kuitenkin itse muodostettava siitä oma mielipiteensä. Niin kauan kuin Strasbourgissa kokoonnutaan perjantaisin, perjantai on täysi työpäivä.
(Suosionosoituksia)
Pyydän koko PPE-DE-ryhmää ja myös kollega Villiersiä olemaan äänestämättä sen puolesta, että äänestys lykätään marraskuun toiselle istuntokaudelle. Siitä ei ole äänestetty ryhmässäni, eikä sekään ole oikein. Siksi pyydän, että toimitamme äänestyksen heti tässä istunnossa.
(Suosionosoituksia)

Puhemies
Jäsen Poettering, olimme jo kuulleet yhtä puhujaa, joka vastusti pyyntöä, enkä voinut tietää antaessani teille puheenvuoron, mikä kantanne olisi. Eikö yksikään puhuja halua kannattaa tätä äänestyksen siirtämistä koskevaa pyyntöä? Äänestämme siis siitä.
(Parlamentti hylkäsi äänestyksen siirtämistä koskevan pyynnön.)
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Almeida Garrettin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0293/2000) oikeusasiamiehen ohjesäännöstä ja hänen tehtävien hoitamista koskevista yleisistä ehdoista 9. maaliskuuta 1994 tehdyn Euroopan parlamentin päätöksen muuttamisesta
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Böschin laatima vetoomusvaliokunnan mietintö (A5-0280/2000) Euroopan oikeusasiamiehen erityiskertomuksesta Euroopan parlamentille: omasta aloitteesta suoritettu tutkimus komission palvelukseenottomenettelyihin liittyvästä salailusta (C5-0082/2000 - 2000/2048(COS))
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
ÄÄNESTYSSELITYKSET- Villiersin mietintö (A5-0282/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, valitettavasti saavuin paikalle myöhään, enkä äänestänyt, joten en katso, että minulla on oikeutta antaa äänestysselitystä.

Puhemies
Tällainen tunnontarkkuus ja tällainen täysistunnon kunnioitus ovat kunniaksi teille, hyvä kollega.

Andria
. (IT) Ilmoitan äänestäneeni Villiersin mietinnön puolesta, joka koskee luottolaitosten omia varoja, koska emme saaneet mahdollisuutta saattaa ajan tasalle emmekä täydentää direktiiviä 89/299/ETY, jolla näitä kysymyksiä säänneltiin jo 11 vuotta sitten.
Voimme pitää oikeina omaksuttuja valvontakriteerejä, mutta asian muitakin näkökohtia on syytä tarkastella, erityisesti omavaraisuusastetta, joka on arviointimittari sellaista vastapuolta varten, joka arvioi pankin varoihin luonnostaan liittyviä luottoriskejä. Italiassa aste on tällä hetkellä kahdeksan prosenttia seitsemän prosenttia pankkiryhmien kohdalla - arvioiduista riskitoiminnoista sekä käteisvaroissa että taseen ulkopuolella.
Missään tapauksessa ei voida hyväksyä sitä, että valvontaelin Banca d'Italia voi tiettyjen ehtojen vallitessa määrätä suuremman vähimmäisvaatimuksen. Sääntöjä ei pidä muuttaa pelin aikana, vaan ennen sen alkua.
Korkeampaakin esimerkiksi kymmenen prosenttia painotuskerrointa voidaan siis kannattaa, mutta sen pitää ehdottomasti olla kiinteä kaikissa tapauksissa ja kaikissa olosuhteissa.
Juuri tätä seikkaa koskeva TULB:n (pankkilakeja koskeva säädös) 53 artikla d) kohta pitää siis kumota, samoin kuin jäsenvaltioissa pitää kumota kaikki ne säännöt, joissa tällaisista muutoksista säädetään jälkeenpäin.

Markov
. (DE) Luottolaitosten omista varoista annettua direktiiviä arvioitaessa on punnittava huolellisesti useita ristiriitaisia etunäkökohtia. Kunkin näkökohdan kannattajilla on oikeus vaatia, että heidän etujaan suojellaan, joten oikeudenmukaisten sääntöjen laatimisessa tarvitaan sovittelua.
Ensiksi kyseeseen tulevat säästäjät, jotka saattaisivat hyötyä yhdenmukaisista koko EU-alueen kattavista säännöistä, koska heidän talletuksiaan suojattaisiin tappioilta yhdenmukaisten kriteerien perusteella. Toisaalta kyseeseen tulevat myös pk-yritykset, joissa pelätään, että säännöt vaikeuttavat niiden mahdollisuuksia saada lainaa, koska ne eivät voi kilpailla sellaisin vakuuksin, joita suuryritykset pystyvät antamaan. Näissä yrityksissä seurauksena voisi olla mahdollisten uusien työpaikkojen menettäminen.
Toinen eturistiriita syntyy siitä, että toisaalta vaaditaan pitempää siirtymäkautta, jotta mahdollisimman monet pankit, erityisesti pienemmät rahoituslaitokset, voisivat ottaa käyttöön sisäisen luokituksen edellyttämät uudet säännöt. Toisaalta taas täytäntöönpanon pidentämisellä suositaan yhdysvaltalaisia pankkeja, jotka hyötyvät nykyisistä säännöistä ja jotka voivat tarjota eurooppalaisia pankkeja parempia ehtoja. Meidän on estettävä tämä yrityksiimme kohdistuva syrjintä siten, etteivät vahvat eurooppalaiset suuryritykset kuitenkaan samalla aiheuta haittaa pienille yrityksille.
Kannatamme vaatimusta, että on löydettävä ratkaisu Yhdysvaltojen ja EU:n väliseen kiistaan, joka johtuu syrjintää aiheuttavasta Grammin-Leachin-Blileyn laista.
Yhteenvetona voidaan sanoa, että vaatimus eurooppalaisten sääntöjen yhtenäistämisestä on oikeutettu ja se lisää kaikkien osapuolten toiminnan turvallisuutta ja oikeudenmukaisuutta, mutta että yhtenäistämisessä ei saa suosia yhtä osapuolta toisen osapuolen kustannuksella.

Euroopan poliisiakatemian väliaikainen perustaminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Posseltin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0316/2000) Portugalin tasavallan aloitteesta neuvoston päätöksen tekemiseksi Euroopan poliisiakatemian väliaikaisesta perustamisesta.

Posselt
Arvoisa puhemies, olemme keskustelleet tänään mietintöjen tärkeydestä ja merkityksettömyydestä. Olen sitä mieltä, että tämä on tärkeä mietintö, ja siksi olen ylpeä ja onnellinen siitä, että tätä mietintöä käsitellään ja siitä äänestetään nimenomaan perjantaina, sillä perjantai on samanlainen työpäivä kuin mikä tahansa muukin päivä.
Mielestäni me Euroopan parlamenttina voisimme olla ylpeitä siitä, että olemme saaneet aikaan idean perustaa Euroopan poliisiakatemia. Te tiedätte, että idea syntyi vuonna 1995 eräässä erikoisalan tapaamisessa, joka pidettiin Deggendorfissa Baijerissa, ja että parlamentti hyväksyi sen yksimielisesti vuonna 1998 itälaajentumista ja sisäistä turvallisuutta koskevan mietinnön yhteydessä. Silloin käsittelimme erästä tärkeää nykyisin yhä polttavampaa aihetta, nimittäin sitä, että ehdokasvaltioiden ei pidä olla pelkästään taloudellisesti kypsiä jäsenyyttä varten, vaan että ennen kaikkea demokratiaa, oikeusvaltiota ja hallintoa koskevien puite-ehtojen on oltava kunnossa. Mikäli olette lukeneet viimeisimmät edistymiskertomukset, voitte todeta, että lakien täytäntöönpano on parantunut huomattavasti, mutta lakien soveltaminen ehdokasvaltioissa on vielä ongelmallista, sillä on valtava tehtävä rakentaa uudet poliisivoimat, uusi oikeuslaitos, uudet syyttäjäviranomaiset vuosikymmenten diktatuurin jälkeen.
Silloisessa mietinnössä esitimme toivomuksen, että näissä maissa, jotka ovat omin voimin saavuttaneet demokratian ja jotka ovat vuosikymmenten ajan olleet poliisivaltion hallinnan alaisia, koulutettaisiin poliiseja, jotka eivät ainoastaan ottaisi käyttöön eurooppalaisia demokraattisia normeja, vaan jotka myös osallistuisivat niiden määrittelyyn. Näin syntyi idea Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden poliisiakatemiasta. Parlamentin idea hyväksyttiin aikoinaan Tampereen huippukokouksessa, ja olen neuvostolle erittäin kiitollinen siitä, että se otti tämän parlamentista lähtöisin olevan projektin omakseen. Olen kiitollinen myös ennen kaikkea komission jäsen Vitorinolle, joka ponnistelee kiihkeästi Euroopan poliisiakatemian toteuttamisen puolesta, minkä voi nähdä siitäkin, että Portugalin hallitus, johon hänellä on yhteyksiä, on kiitettävästi tarttunut tähän aloitteeseen.
Euroopan poliisiakatemian pitäisi toteutua jo ensi vuonna, neuvoston hyväksynnän ja parlamentin kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan hyväksynnän jälkeen, ja sen on suunniteltu olevan eurooppalaisista poliisiopistoista muodostettu verkosto, jolla on yhteisesti tuotetut toimet, yhteinen johto ja yhteiset koulutusohjelmat. Mutta haluamme tämän olevan vain ensimmäinen vaihe, ja haluamme, että viimeistään kahden tai kolmen vuoden kuluttua perustetaan varsinainen poliisiakatemia. Tässä kohtaa haluan lainata puheenjohtajavaltio Ranskan edustajaa, joka on sanonut kauniisti: tarvitsemme yhteisen pysyvän poliisiakatemian, jotta Euroopassa voidaan luoda poliisien koulutuskulttuuri.
Tällaista yhteistä koulutusta tarvitaan kipeästi nimenomaan EU:n ulkorajojen valvonnassa ja taistelussa rajat ylittävää rikollisuutta vastaan ja lisäksi ihmisoikeusnormien soveltamisessa Euroopan unionissa. Koulutus on saanut myös poliisin ammatillisten ja toimialajärjestöjen laajan tuen. Tiedätte, että EU:n raja-alueilla ja ehdokasvaltioissa, esimerkiksi Itä-Baijerissa, jo lukemattomat paikkakunnat ovat anoneet poliisiakatemiaa. Olen kuitenkin sitä mieltä, että on vielä liian varhaista tehdä päätöstä sijaintipaikasta. Luonnollisesti raja-alue olisi paras sijaintipaikka. Tänään on kuitenkin kyse siitä, että tämä poliisiakatemia todellakin saadaan luotua. Tähän asiaan voidaan vaikuttaa kaikkien poliittisten elinten yhteistyöllä. Kiitän Baijerin ja Saksan sisäministeriä ja Itävallan entistä sisäministeriä Schlögeliä, jotka aikoinaan Tampereella tekivät yhdessä tästä mahdollista. Uskon, että tämä on ainutlaatuinen mahdollisuus saada aikaan Euroopassa jotain konkreettista, nimittäin mahdollisuus luoda oikeusvaltion periaatteille perustuva Eurooppa, joka ei ole olemassa ainoastaan asiakirjoissa, vaan joka toteutuu arkipäiväisissä asioissa. Voimme Euroopan parlamentissa olla ylpeitä siitä, että tämä vain muutaman kuukauden kuluttua toteutuva idea ja aloite on parlamentin tekemä.

Coelho
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ensiksi haluaisin onnitella esittelijä Posseltia erinomaisesta työstä Euroopan poliisiakatemian väliaikaista perustamista koskevan aloitteen parissa; kyseessä on asia, johon on paneuduttu herkeämättä ja johdonmukaisesti. Kyseessä on erittäin käyttökelpoinen väline, sillä se ei mahdollista ainoastaan sitä, että yhteistyötä poliisiasioissa voidaan tehdä mahdollisimman hyvin jäsenvaltioiden kesken, vaan myös sen, että voidaan parantaa yhteistyötä ehdokasvaltioiden sekä Norjan ja Islannin kanssa.
Yhteistyö poliisiasioissa on keskeistä, jotta saavuttaisimme suuren tavoitteemme, eli jotta voisimme turvata Euroopan kansalaisille korkean turvallisuustason Euroopan vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella. Puheenjohtajavaltio Portugalin tarkoituksena oli tällä aloitteellaan, joka on Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukainen ja noudattaa toimintasuunnitelman aikatauluja, aloittaa Euroopan poliisiakatemian ensimmäinen vaihe luomalla kussakin jäsenvaltiossa jo toimivista kansallisista laitoksista verkko ylempien poliisiviranomaisten koulutuksen parantamiseksi.
Aloitamme näin ollen seuraavan poliisisukupolven kouluttamisen voidaksemme työskennellä ja toimia eurooppalaisessa ympäristössä eli voidaksemme valmistella sitä yhteisön oikeuden ja yhteisen ja yhteisön laajuisen toiminnan soveltamiseen. Kyseessä on eräänlainen virtuaalinen akatemia, jonka on syvennettävä muiden jäsenvaltioiden kansallisten poliisijärjestelmien ja -rakenteiden tuntemusta, vahvistettava kansainvälisten välineiden tuntemusta ja tehtävä akatemian ja muiden Euroopassa toimivien monikansallisten poliisien koulutuslaitosten välisestä yhteistyöstä ja koordinaatiosta paras mahdollinen.
Meillä ei ole epäilystäkään, etteikö asioista ole helpointa päästä yksimielisyyteen tässä ensimmäisessä vaiheessa. Siirtyminen toiseen vaiheeseen, tulevan Euroopan poliisiakatemian toteuttaminen fyysisenä laitoksena, tuo varmasti esiin joitakin ongelmia. Tiedämme, että muutamat jäsenvaltiot kannattavat yhä sitä, että akatemia perustettaisiin ainoastaan kansallisten laitosten muodostamaksi pysyväksi verkoksi, mutta oletamme, että suurin osa jäsenvaltioista hyväksyy sen, että tämä ehdotus olisi välivaihe, joka mahdollistaisi kiinteän toimielimen perustamisen enintään kolmen vuoden kuluessa. Tällä ehdotuksella on myös komission tuki ja komission jäsen António Vitorino on puolustanut sitä varsin palavasti.
Tämä on myös esittelijän kanta, josta Euroopan kansanpuolue on samaa mieltä. Esittelijä menee vielä pitemmälle ehdottaessaan, että määräaikaa lyhennettäisiin kahteen vuoteen; mikäli ehdotetut tavoitteet pystytään saavuttamaan, on varmasti yhteisen edun mukaista, että määräaikoja lyhennetään, jotta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue saisi sisältöä.

Karamanou
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää komission jäsen Vitorinoa hänen läsnäolostaan keskustelussa kahdesta mielestäni tärkeästä kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnöstä.
Mitä tulee todella hyvää työtä tehneen Posseltin mietintöön, on totta, että oikeus- ja poliisiyhteistyö ovat uusia alueita, joilla Euroopan unioni työskentelee, ja kaikki keskusteltavat ehdotukset merkitsevät edistystä. Tampereen huippukokouksen päätelmissä sanotaan suoraan, että on perustettava Euroopan poliisiakatemia. Uskon, että kansalaisvapauksien ja -oikeuksien valiokunnan hyväksymät tarkistukset täydentävät hyvin puheenjohtajavaltio Portugalin ehdotusta. Olemme esimerkiksi sitä mieltä, että poliisien kouluttamisen ei pidä rajoittua vain rajat ylittävään poliisiyhteistyöhön ja rikollisuuden torjuntaan, vaan siihen pitää sisällyttää myös muita poliittisia alueita, kuten ihmisoikeudet, palvelujen tarjoaminen kansalaisille, uuden teknologian käyttäminen, muut kuin pakkokeinot lainvalvonnassa, rikollisuuden ennaltaehkäisy ja oikeusvaltion kunnioittaminen sekä tietämys Euroopan unionin politiikoista ja sosioekonomisesta kehityksestä.
Kaikilla näillä alueilla poliisiakatemia, joko verkkona, joka sovittaa yhteen kansalliset oppilaitokset, tai varsinaisena akatemiana, jolla on kiinteä sijaintipaikka, voi olla merkittävässä roolissa kaikkein tehokkaimpien käytäntöjen ja nykyaikaisten suunnittelumenetelmien edistämisessä. Ensimmäisellä sijalla on tietenkin oltava niiden maiden, joiden kanssa Euroopan unioni käy liittymisneuvotteluja. Euroopan unionin laajentumiseen ja kansalaisten vapaan liikkumisen alueen laajentumiseen pitää liittyä täydentäviä turvatoimia, joilla taataan rauhanomainen rinnakkainelo jäsenvaltioiden kesken. Ehdokasvaltiot eivät saa viivyttää liittymistään kolmanteen pilariin eli oikeuteen ja sisäisiin asioihin, ja tästä syystä on luotava konkreettinen kehys Euroopan poliisiakatemian ja ehdokasvaltioiden poliisilaitosten yhteistyölle.
Haluaisin vielä korostaa, että Euroopan parlamentin rooli tässä asiassa on puhtaasti neuvoa-antava. Uusien eurooppalaisten rakenteiden luominen vaikuttaa kuitenkin varmasti kansalaisten elämään, varsinkin nyt, kun pohdimme poliisiasioita. Tästä syystä haluaisin kehottaa neuvostoa - jonka edustaja ei taida olla tänään läsnä - tutkimaan huolellisesti jättämiämme tarkistuksia ja ottamaan vakavasti huomioon Euroopan parlamentin mielipiteen.

Beysen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja hyvät kollegat, toivon edellisten puhujien lailla, että tätä aloitetta ei pidetä ties kuinka monentena eurooppalaisena suunnitelmana, vaan että tähän aloitteeseen suhtaudutaan vakavasti ja että sille tarjotaan vastaavasti myös riittävästi mahdollisuuksia. Minä vastustan ainoastaan nimeä. Nimi poliisiakatemia tuo mieleeni amerikkalaisen tv-sarjan poliiseista, joiden toiminta lähinnä naurattaa. Toisaalta en pidä sanaa akatemia tarpeeksi vakuuttavana, kun on kysymys poliisin toiminnasta. Tämä on tietenkin vain sivuseikka. Mielestäni on tärkeämpää, että pysyttelemme oleellisissa asioissa.
Yhteiskunnallinen tilanne suurimmassa osassa Euroopan unionin jäsenvaltioita on nyt yksinkertaisesti sellainen, että eri poliisiviranomaisten rajat ylittävä yhteistyö on tosiaankin hyvin tarpeellista. Rajat ylittävä yhteistyö voi johtaa tuloksiin ainoastaan siinä tapauksessa, että täytetään tietyt edellytykset, että kiinnitetään huomiota sopivimpiin ja tarkoituksenmukaisimpiin jatkokoulutusohjelmiin, että kiinnitetään huomiota koulutukseen, joka liittyy jäsenvaltioiden reaktioon kolmansien maiden kriisitilanteissa ja että vaihdot ja komennukset mahdollistetaan ammattimaisesti ammatillisia näkökohtia painottaen.
Erityistä huomiota tuleekin kiinnittää Euroopan tasolla annettavaan koulutukseen rikollisuuden ennaltaehkäisyssä, yleisen järjestyksen säilyttämisessä ja tehokkaassa rajavalvonnassa. Toisaalta Euroopan poliisiakatemiasta täytyy tulla foorumi, missä saadaan tietoa ja puolustetaan tietoutta kansallisista eri poliisijärjestelmistä.
Lyhyesti sanottuna, toivon, että tämä aloite muotoillaan viipymättä, sillä minun ja myös ryhmäni mielestä tämä aloite vastaa tarvetta saada aikaan eurooppalainen koulutusjärjestelmä.

MacCormick
Arvoisa puhemies, jos olen oppinut yhden asian vaalipiiriin liittyvistä ongelmista sen jälkeen, kun minut valittiin parlamenttiin, se liittyy siihen, miten hyvin erilainen tulkinta Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 ja 6 artiklasta on tehty koko Euroopassa: oikeus lyhyeen pidätykseen ennen oikeudenkäyntiä ja oikeus pikaoikeudenkäyntiin, oikeus tulla vapautetuksi vireillä olevan oikeudenkäynnin aikana, mikäli oikeudenkäynti ei voi edetä nopeasti.
Näitä oikeuksia tulkitaan hyvin eri tavoin eri puolilla unionia. Olen kotoisin maasta, jossa pisin lain sallima pidätysaika on 110 päivää. Kun ihmistä on pidetty vangittuna 110 päivää ilman kuulusteluja, hänet pitää vapauttaa, eikä häntä pidä enää koskaan kuulustella samasta rikoksesta.
Näkemykseni mukaan ranskalaisten ja portugalilaisten vankiloiden olot ovat hyvin erilaiset. Ihmisiä saatetaan pitää pidätettyinä suunnattoman pitkiä aikoja odottamassa oikeudenkäyntiä. Emme todellakaan noudata Euroopassa samoja tapoja näissä merkittävissä asioissa.
Tämä liittyykin täsmälleen järjestyksenpitokulttuuriimme. Onko järjestyksenpitokulttuurimme sellainen, jonka ajatuksena on pitää ihmisiä pidätettyinä mahdollisimman vähän aikaa, etsiä todisteita mahdollisimman nopeasti ja viedä oikeudenkäyntejä eteenpäin, vai onko järjestelmämme sellainen, jossa ihmiset toimivat, kuten heille parhaiten sopii? Jos voisimme kehittää Euroopassa yhteisen järjestyksenpitokulttuurin ja jos se pohjautuisi parhaimpaan käytäntöön, se olisi todella hieno asia. Mutta kuten olen sanonut toisenkin keskustelun aikana tällä viikolla, vaarana on, että kehitämme eräänlaista yleistä välinpitämättömyyttä, olemme valinneet pienimmän yhteisen nimittäjän, emmekä suurinta yhteistä tekijää. Varmistakaamme, että jos haluamme poliisiakatemian, sen perustana pitää olla tarve parantaa ihmis- ja kansalaisoikeuksien kunnioittamista järjestyksenpitokulttuurissamme, kuten Posseltin mietinnössä painotetaan. Poliisilaitoksen tehokkuus ei merkitse pelkästään sitä, että rikolliset otetaan kiinni ja että heidät pannaan lukkojen taa. Sen tarkoituksena on, että etsitään ne, jotka todella tekevät rikoksia ja osoitetaan, että todisteet puhuvat heitä vastaan, ja tämän pitää tapahtua sivistyneesti ja niin, että oikeudenkäyntipalvelujen ja poliisipalvelujen välillä on asianmukainen yhteys. Olisi erittäin hyvä asia, jos saisimme tällaisen koko Euroopan kattavan poliisiakatemian toimimaan näin tai jos voisimme aloittaa tällaisen yhteisen kulttuurin kehittämisen.
Valtaosa tähän mennessä puhuneista näyttää ajattelevan, että olisi elintärkeää saada yksi kiinteästi sijoitettu akatemia. Katson, että kiinteästi sijoitettua akatemiaa tarvitaan sen hallinnon kannalta, mutta toivoisin parlamentin jäsenten pohtivan tosissaan, olisiko Euroopan yhteisen poliisikulttuurin etujen nimissä parempi viedä kaikki samaan paikkaan, vai järjestää kursseja, joiden pitopaikkaa siirretään vuosittain tai opetettavien aineiden mukaan eri poliisikouluihin ja -akatemioihin eri puolille unionia. Siten ihmiset alkaisivat arvostaa eroja paikallisissa odotuksissa, eroja paikallisessa lähestymistavassa. Toivomme, että ajan mittaan poliisiviranomaisemme oppivat jotakin toisiltaan todella aidosti ja että he oppivat toisiltaan parhaat käytännöt eivätkä huonoimpia käytäntöjä. Jos tämä voitaisiin toteuttaa, saisimme sellaisen poliisiakatemian, josta me eurooppalaiset voisimme olla ylpeitä. Toivon, että se on tämän erinomaisen ehdotuksen ja tämän erinomaisen mietinnön tulos.

Markov
Arvoisa puhemies, perusajatuksessa Euroopan poliisiakatemiasta ei ole mitään vikaa, olipa se sitten olemassa virtuaalisesti tai olipa sillä sitten jokin pysyvä sijaintipaikka. Herää kuitenkin kysymys siitä, mihin tämä akatemia pyrkii, mitkä ovat sen tavoitteet ja tehtävät. Otan esille erään kohdan. Esittelijä Posselt kirjoittaa seuraavasti: koulutusjaksot kansallisille poliisiviranomaisille yhteisten normien pohjalta. Tämä onkin jo hankalaa. Mitä ovat yhteiset normit? Esittelijä Posselt, te tiedätte, että poliisin tehtävät on määritelty Saksan liittotasavallassa osavaltiotasolla, ne ovat ehdottomasti osavaltioiden vastuualuetta. Jos vertaatte eri osavaltioiden poliisin tehtäviin liittyviä lakeja, huomaatte, että Brandenburgissa poliisivoimia kehotetaan käyttämään ennen kaikkea "lieventämiseen", jota ei taas sisälly Berliinin lakeihin, ja että Brandenburgissa on voimassa laki, jonka mukaan virantoimituksessa olevat poliisit on pystyttävä tunnistamaan nimeltä niin, että jos jonkun henkilön kimppuun hyökätään esimerkiksi mielenosoituksessa, tämä henkilö voi lukea poliisin nimen ja pystyy tunnistamaan hänet. Tämä tarkoittaa, että mikäli haluatte luoda yhteiset normit, ne on ensin määriteltävä, sillä muuten koulutuksesta tulee erittäin vaihtelevaa. Pelkästään erilaisten kokemusten vaihtoon ei todellakaan tarvita erillistä akatemiaa.
Te puhutte yleisen järjestyksen ylläpitämisestä. Se on ihan hyvä asia, sen voi hyväksyä. Herää kuitenkin jälleen kysymys, millä varoilla? Myös tämä on määritelty Saksan liittotasavallan eri osavaltioiden poliisin tehtäviä koskevissa laeissa täysin eri tavoin. Miten te ymmärrätte tämän? Mietinnössänne lukee seuraavasti: poliisin käyttäminen rajojen valvonnassa. Hyvä esittelijä! Saksassa muissa valtioissa se on määritelty eri tavalla rajavartiolaitoksen tehtävät on erotettu selkeästi poliisin tehtävistä. Jos kirjoitatte näin, on ensin määriteltävä, mitä yhteisiä toimia on suunniteltu ja minkä normien mukaisesti oikein toimitaan, ennen kuin mietintö voidaan hyväksyä. Niin kauan kuin tätä ei ole selvitetty minun täytyy sanoa se teille rehellisesti en voi hyväksyä edes mietinnön perusajatusta.

Turco
Arvoisa puhemies, olemme jo nähneet tämän filmin, emmekä pitäneet siitä. Tämä on jälleen kerran yksi väliaikainen, mutta ei muutettavissa oleva päätös, pikku lahja, jollaisen neuvosto on tottunut meille antamaan. Europol syntyi huumausaineyksiköstä, ja samalla tavalla oikeudellisen yhteistyön ytimestä syntyy Eurojust ja ehkä myös Euroopan syyttäjäviranomainen. On siis varmaa, että Euroopan poliisiakatemian kaltaisesta horjuvasta ja nyt miltei häilyvästä rakenteesta syntyy varmasti jälleen yksi byrokraattinen rakenne, aivan kuin politiikkojen byrokratisointi olisi tämän Euroopan unionin geneettinen koodi. On kiistatonta, ilmeistä ja itsestään selvää ja banaaliakin vahvistaa, että valtioiden rajat ylittävän järjestäytyneen rikollisuuden edessä valvontaa pitää harjoittaa valtioiden rajat ylittävien politiikkojen avulla, samoin kuin on itsestään selvää, että kansalliset poliisilaitokset pitää rakentaa siten, että ne kykenevät mahdollisimman hyvin käsittelemään niitä rikollisuuteen, kulttuuriin, oikeuteen ja kieleen liittyviä kysymyksiä, joita yhtäältä Euroopan yhdentyminen ja toisaalta rikollisjärjestöjen yhdentyminen voivat aiheuttaa.
Mielestämme ei kuitenkaan ole tärkeää luoda uutta rakennetta tämän vuoksi. Päämäärät, joille poliisiakatemian perustamisen oikeuttaminen perustuu me kannatamme näitä päämääriä voitaisiin saavuttaa helpommin ja tehokkaammin siten, että nykyisiä kansallisia akatemioita innostettaisiin kehittämään niitä koulutuskursseja, niitä vaihtoja, maisterin tutkintoja ja erikoistumissuuntia, jotka voisivat täyttää olemassa olevan todellisen tyhjiön.
Tämän jälkeen haluan sanoa, että kollegamme Posseltin tekemä työ on mielestämme erinomainen. En kuitenkaan ymmärrä sosialistikollegojen kantaa. Kollegamme Karamanou sanoi juuri äsken, että hän on iloinen, koska Euroopan parlamentti saa neuvoa-antavan tehtävän. Vasta toissapäivänä sosialistiryhmä äänesti vastaan, koska se halusi, että Europolin hallintoneuvostoon kuuluisi parlamentin jäseniä, joilla on äänestysoikeus.
Posseltin työn ansiosta annetaan vihdoin määräys siitä, että poliisin henkilöstökoulutukseen pitää kuulua myös ihmisoikeutta ja puolustuksen oikeutta koskevat asiat, ja tällä hetkellä yhtä lailla tärkeä ja asianmukainen on ehdotus sellaisen virtuaalisen poliisiakatemian perustamisesta, joka hyödyntää Internetin mahdollisuuksia. Yleisessä mielessä Euroopan unioni vain jatkaa itsepintaisesti työtään ja järjestää asioitaan niiden samojen ehtojen pohjalta, joita käytettiin vuosisadan alussa sen sijasta, että se hyödyntäisi uutta taloutta luodakseen itselleen rakenteita ja työn organisointia koskevan uudenlaisen politiikan.
Äänestämme tarkistuksista, mutta äänestämme lainsäädäntöpäätöslauselmaa vastaan.

Farage
Arvoisa puhemies, neuvoston päätöksen mukaan, joka koskee Euroopan poliisiakatemian perustamista, Euroopan poliisiakatemian tavoitteena on myötävaikuttaa jäsenvaltioiden lain käytöstä vastaavien ylempien viranomaisten kouluttamiseen. Panen merkille, että esittelijä haluaa korvata sanan "lain käytöstä vastaavat viranomaiset" sanalla "poliisiviranomaiset", mikä onkin varmasti hyvä ajatus. Mutta silmääni osui myös se, että kouluttamisen tavoitteena on kannustaa ja kehittää eurooppalaista lähestymistapaa rikollisuuden torjunnan ja sisäisen turvallisuuden alalla. Esittelijä haluaa, että rikollisuuden ehkäisyä, palveluja, innovaatioita ja rajojen valvontaa lisätään, ja lisäksi hän haluaa, että sisäisen turvallisuuden alaa muutetaan siten, että siihen sisältyy yleisen järjestyksen ylläpitäminen.
Ongelmana näissä ilmaisuissa on minusta se, että en ole aivan varma, mitä eurooppalainen lähestymistapa yleisen järjestyksen ylläpitämiseksi jne. todella pitää sisällään. Tätä ei ole määritelty neuvoston päätöksessä, eikä esittelijän mietinnössä. Voin vain sanoa tiukasti brittiläisestä näkökulmasta, että jos tämä tarkoittaa sitä, että mantereen käytännöistä on määrä tulla pakollisia koko Euroopassa, omat poliisivoimamme saattavat osoittaa epätervettä kiinnostusta panssaroituihin autoihin, vesitykkeihin, kyynelkaasulaukaisimiin ja somiin pikku pistooleihin, joita he voivat kiepauttaa esiin jo nyt ylikuormitetuista vöistään.
Tämän lisäksi on melkoisen yllättävää kuulla, että sellainen asia kuin eurooppalainen lähestymistapa rikollisuuden torjunnan alalla on ylipäätään olemassa. Olen ehdottoman varma siitä, että suurin osa Britannian kansasta kokee suuren järkytyksen kuullessaan, että sisäinen turvallisuus on alue, johon Euroopan unionilla on ylipäätään mahdollisuus puuttua.
Suurempi järkytys aiheutuu todennäköisesti siitä, kun he saavat kuulla, että Euroopan parlamentti haluaa poliisiakatemian olevan vastuussa poliisi- ja rajavalvontaviranomaisten kouluttamisesta mikä tarkoittaa tullihallitusta jotta heidät voitaisiin valmistaa yhteisön oikeuden soveltamiseen ja yhteisten ja yhteisön toimenpiteiden toteuttamiseen.
Siinä se on: yhteisön oikeus ja yhteiset ja yhteisön toimenpiteet. Salaisuus on paljastunut. Voimme varsin selvästi nähdä, miten EU pitää kynsin hampain kiinni kiihkeästä pyrkimyksestään; yhteinen lähestymistapa eurooppalainen lähestymistapa rikollisuuden torjunnan ja sisäisen turvallisuuden alalla. Yksi kansa, yksi laki, yksi poliisi. Olen varma, että Euroopan unioni aikoo olla sukkelampi. Poliisiviranomaisemme pitävät edelleen omia virka-asujaan, niitä mukavia villapuseroitaan, joita he ovat kovasti alkaneet käyttää. Arvoasteet pysyvät samoina, eikä paikallisiin virkamerkkeihin kosketa. Kaikki ulkoiset merkit antavat ymmärtää, että ulkokuori pysyy muuttumattomana, mutta Euroopan poliisiakatemian asiantuntijaohjauksen alaisina he tekevät työtä toisenlaisten suunnitelmien mukaan: eurooppalaisten suunnitelmien mukaan ja soveltavat yhteisön oikeutta ja yhteisön toimenpiteitä.
Tämä on hyvin kaukana niistä yhteismarkkinoista, joihin Yhdistynyt kuningaskunta tuli mukaan vuonna 1973. Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksikään ei olisi uskonut silloista ennustajaa, joka olisi varoittanut, että kaikki päätyy lopulta Dixon of Dock Greenin vihellykseen "Oodi ilolle" ja pyrkimykseen ratkaista, miten eurooppalaista lähestymistapaa sovelletaan järjestyksen ylläpitoon putkassa.
Nyt olemme kuitenkin Strasbourgissa miltei autiossa istuntosalissa kuulemassa jotakin lähestulkoon uskomatonta. Oma pääministerimme Tony Blair, maamme ulkoministeri Cook ja muut brittiläiset ministerit saattavat kieltää sen, että on syntymässä supervalta, mutta kun kuulemme heidän ehdotuksiaan siitä, että omat poliisimme koulutettaisiin eurooppalaisen lähestymistavan mukaisesti rikollisuuden torjuntaan ja sisäisen turvallisuuden ylläpitämiseen, on ilmiselvää, että peli on selvä. Kuten kaiketi arvaatte, en aio tukea tätä mietintöä.

McCartin
Arvoisa puhemies, kuunnellessani edellistä puhujaa, mieleeni tuli, että en ollut kuullut mainintaa yhteismarkkinoista tässä parlamentissa miltei 20 vuoteen. Jos hän lukee oman jäsenvaltionsa, Yhdistyneen kuningaskunnan edustajien kertomuksia, niinä aikoina äärivasemmistolaiset sosialistit ennustivat kaikesta siitä, mikä näyttää pelottavan häntä niin, että hän suhtautuu samalla, miltei hysteerisellä asenteella Euroopan unioniin. He ennustivat kaikkia niitä asioita, jotka nyt näyttävät pelottavan häntä.
Koska tulen poliittisen asteikon eri osasta kuin hän, on hyvin mielenkiintoista kuulla hänen toistavan yhtä hysteerisesti noita samoja huolia. Heidän pääkaupunkinsa oli noina aikoina Moskova tai Budapest. Tuollaisia ihanteita he ehdottivat meille ja senkaltaisen valtion hyväksi he tekivät työtä. Olen kuitenkin iloinen voidessani sanoa, että Britannian Labour-puolueen asenteet ovat muuttuneet.
Haluan kiittää Posseltia hänen mietinnöstään. Työllä, jota teemme parlamentissa perjantaiaamuna, on sama oikeutus kuin työllä, jota teemme maanantaina tai minä muuna päivänä tahansa. Tosin joku esitti kommentin, että keskiviikkoiltana, kun komission jäsen puhui BSE:stä, joku kiinnitti huomiota siihen, että paikalla oli vain 17 ihmistä. Tänä aamuna täällä on enemmän ihmisiä, ja olen pahoillani, että perjantaityöpäivä poistuu, koska silloin voimme viedä eteenpäin kunnon keskustelua ja vastata toisillemme ja käyttää aikaa toinen toistemme kuuntelemiseen. Parlamentti ja demokratia Euroopassa toimivat tulevaisuudessa yhä huonommin sen vuoksi, että Strasbourgin istuntoviikkoa lyhennetään.
Tämän sanottuani suhtaudun myönteisesti tähän ehdotukseen. Parlamentti voi olla ylpeä, että ehdotus akatemiasta sai alkunsa täällä, ja olemme kiitollisia puheenjohtajavaltio Portugalille siitä, että se otti asian esiin sekä komissiolle ja neuvostolle niiden antamasta tuesta. Tämä on hyvä ajatus, ja Euroopan unionissa, missä ihmiset voivat nauttia vapaasta liikkuvuudesta, vapaasta kaupankäynnistä ja sijoittumisoikeudesta ja missä Skotlannista tulevat matkustajat voivat mennä Sisiliaan tai Kreikkaan, on pelkästään järkeenkäypää edellyttää, että kehitetään yhteinen oikeusvaltion ylläpitojärjestelmä.
Tuota yhteistä lähestymistapaa ei toistaiseksi ole olemassa. Olen kotoisin valtiosta, jossa poliisikunta kehittyi kaoottisen tilanteen vallitessa, kansalaissodasta. Mutta tuohon aikaan ihmiset perustivat hyvin viisaasti aseettomat poliisivoimat, jotka olivat hyvin sosiaalisesti sitoutuneita niihin yhteisöihin, joissa poliisit asuivat ja tekivät työtä. Heitä voisi miltei kutsua pehmopoliiseiksi, mutta he todellakin onnistuivat parantamaan kansalaissodan haavat ja saamaan ihmiset uskomaan ajatukseen laista ja järjestyksestä. Kun tulen Manner-Eurooppaan, olen hieman yllättynyt siitä tavasta, jolla poliisit pysyttelevät kaukana ja omaksuvat kovemmalta tuntuvan asenteen. Kannatan normien tasoittamista eräissä Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Olemme kaikki kokeneet väärinkäyttöä omissa maissamme. Toivon, että tämä akatemia auttaa meitä ymmärtämään paremmin koko järjestelmää.

Meijer
Arvoisa puhemies, on suurrikollisia, jotka ajattelevat, että heitä varten ei ole mitään lakeja ja että he ovat kaikille liian ovelia. Siitä lähtien kun rajavalvonta poistettiin Euroopan unionin sisällä, heitä eivät ole enää häirinneet myöskään valtioiden rajat. Rajat ylittävä rikollisuus vaatii meiltä rajat ylittävää puuttumista. Koska kaikki ovat tästä yhtä mieltä, eri jäsenvaltioiden ja niiden alueiden poliisiviranomaisten tiiviimmän yhteistyön parissa on toimittu jo vuosien ajan. Viittasin Marinhon, Karamanoun ja Rouren mietintöjen vuoksi kolme päivää sitten tähän liittyviin vaaroihin. Vahvistettu ja keskitetty poliisiviranomainen, joka irrotetaan omasta ympäristöstään, etsii omat painopisteensä.
Ajatus Euroopan poliisiakatemiasta perustuu sellaiseen oletukseen, että poliisin tehtävistä ja työtavasta ollaan yhtä mieltä. Näemme, että poliisi reagoi samaan tilanteeseen aivan eri tavalla eri maissa. Alankomaissa poliisi on koulutettu konfliktien lievittämiseen ja torjuvaan suvaitsevaisuuteen, jolloin alakulttuurien olemassaoloa, etnisiä vähemmistöjä, kirkkojen käyttämistä pakopaikkoina ihmisille, joilla ei ole virallista oleskelulupaa, sekä poliittisten protestien järjestämistä pidetään normaaleina yhteiskunnallisina ilmiöinä. Minulla on sellainen vaikutelma, että joissakin muissa maissa lähtökohtana pidetään vieläkin väkivaltaisia menetelmiä, jotta viranomaiset voisivat voittaa arvovaltataistelun kaikkea sellaista vastaan, mikä voi aiheuttaa levottomuuksia.
Posselt esitti tällä viikolla Ranskan presidentti De Gaullen panoksen Algerian rauhan saavuttamisessa esimerkkinä siitä, millainen rooli Kostunican pitäisi ottaa Kosovon ongelman ratkaisemiseksi. Hän syytti myös tilannetta, jolloin Hitler saattoi väittää, että voi tuhota juutalaisia saamatta rangaistusta, koska eihän kukaan muista enää armenialaistenkaan joukkomurhaa. Tällaisilla hetkillä voin olla aivan samaa mieltä Posseltin kanssa. Sitä vastoin näkemyksemme poliisin roolista jäänevät todennäköisesti pysyvästi erilaisiksi.
Pidän etusijalla pienimuotoisesti koulutettua ja organisoitua poliisia, joka saa jatkuvasti signaaleja yhteiskunnasta, jossa sen täytyy toimia.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, komission mielestä Euroopan poliisiakatemia on Euroopan unionille mitä tärkein asia, niin oikeus- ja sisäasioiden alalla tehtävän yhteistyön kuin Euroopan unionin laajentumisnäkymienkin kannalta. Aina siitä lähtien, kun tätä asiakirjaa ryhdyttiin Euroopan parlamentin aloitteesta pohtimaan ensi kertaa Euroopan tasolla, komissio antoi jäsenvaltioille lupauksen edistää toimintaa, jota voisimme pitää eräänlaisena eurooppalaisena poliisikulttuurina ja joka perustuisi eettisten velvollisuuksien ylimpiin sääntöihin, kansalaisten oikeuksien ja vapauksien kunnioittamiseen ja tehokkuuteen rikollisuuden torjunnassa.
Komissio on iloinen siitä, että niin aloitteen tehnyt edellinen puheenjohtajavaltio Portugali kuin nykyinen puheenjohtajavaltio Ranskakin, joka pyrkii saamaan aloitteen hyväksytyksi tämän vuoden loppuun mennessä, ovat edistyneet asiassa nopeasti. Siksi totean, että meidän kaikkien ponnistelumme johtavat siihen, että Euroopan poliisiakatemia voidaan tosiaankin perustaa vain vuosi sen jälkeen, kun Tampereen Eurooppa-neuvosto teki asiasta päätöksen. Haluaisin myös onnitella ja kiittää Euroopan parlamentin kansalaisvapauksien ja -oikeuksien valiokuntaa ja erityisesti sen esittelijää, jäsen Posseltia, ei ainoastaan hänen henkilökohtaisesta paneutumisestaan asiaan, vaan erinomaisesta analyysista ja siitä tavasta, jolla hän on edistänyt Euroopan poliisiakatemian perustamista.
Kuten te varmasti tiedätte, komission mielipide akatemian tulevaisuudesta on se, että Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien 47 kohdassa esitettiin erittäin selkeästi, että akatemian verkostomuotoinen toiminta, jota jo kutsutaan virtuaaliseksi akatemiaksi, on vain ensimmäinen vaihe. Aivan kuin Euroopan parlamentti, komissiokin pitää suotavana, että konkreettisen ja tarkoin määritellyn määräajan puitteissa toteutetaan sellainen toimintamuoto, joka varmistaa koulutustoiminnan jatkuvuuden tai jopa sen ulottamisen muihinkin kuin ylempiin poliisiviranomaisiin.
Haluaisin kuitenkin edelleen selventää, että me emme keskustele nyt Euroopan poliisivoimien perustamisesta. Keskustelemme tarpeesta vaihtaa kokemuksia ja tietoa sekä parhaita rikollisuuden torjuntaan liittyviä käytänteitä, jotta tehostaisimme kansalaisoikeuksien kunnioittamista ja rajat ylittävän rikollisuuden torjuntaa. Ennen kaikkea haluaisin tuoda ilmi iloni sellaisten maiden puolesta, joissa on aina Yhdistyneen kuningaskunnan tavoin puolustettu esimerkiksi lähipoliisin käsitettä, sillä tätä alkujaan brittiläistä käsitettä suositaan yhä enenevässä määrin niin kutsutuissa Manner-Euroopan maissa. Sen, joka uskoo omiin hyviin ratkaisuihinsa, ei pidä pelätä niiden vertailemista muiden ratkaisuihin.
Komission mielestä siirtyminen poliisiakatemiasta tai virtuaalisesta poliisikoulusta toimielimenä toimivaan poliisiakatemiaan ei perustu ainoastaan näkemykseen nykyisten jäsenvaltioiden poliisivoimien toiminnallisuudesta, vaan myös näkemykseen ehdokasvaltioiden liittämisestä mahdollisimman aikaisin järjestelmällisesti mukaan poliisivoimia koskevan koulutusstrategian piiriin. Olen sitä mieltä, että tämä painopistealue ei ole äärimmäisen tärkeä ainoastaan ehdokasvaltioiden kannalta, vaan myös siksi, että meidän on vakuutettava kansalaisillemme laajentumisen tapahtuvan siten, että jäsenvaltioiden turvallisuus on taattu. Haluaisin vakuuttaa parlamentille, että komissio on valmis tekemään yhteistyötä niin akatemian perustamisen kuin sen toiminnan takaamisen hyväksi.
Panin mieleeni jäsen Posseltin ehdotuksen siitä, että komissio voisi laatia vuonna 2003 akatemian tulevaisuudesta selvityksen, joka perustuisi sen hallintoneuvostoa koskevaan analyysiin. Komissio on valmis paneutumaan tähän tehtävään, jos niin päätetään. Minusta ei kuitenkaan vaikuta siltä, että se olisi tällä hetkellä neuvoston ajatuksena. Neuvosto pyrkii kehittämään poliisiakatemiaa ennen kaikkea hallitustenväliseltä pohjalta. Meistä taas on ensiarvoisen tärkeää, että koulutuksen alalla ryhdytään nopeasti toimiin. Se, ettei komissio ole tämän prosessin keskipisteessä, ei kuitenkaan merkitse sitä, ettemmekö seuraisi sitä tai ponnistelisi sen onnistumiseksi, ja olen vakuuttunut, että tämän hankkeen avulla tehostetaan vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen turvallisuutta siinä mielessä, että ei ole olemassa vapautta eikä oikeutta, jos niistä ei voi nauttia aidosti turvallisessa ympäristössä.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Siirrymme äänestykseen.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.) ÄÄNESTYSSELITYKSET

Rübig
Arvoisa puhemies, kun nyt keskustellaan Euroopan poliisiakatemiasta, haluan mainita, että ratkaisevaa tulee olemaan rikollisuuden torjunta kaupungeissa. Kansanedustajina me olemme usein rikosten kohteena. Toivon, että akatemia tarjoaa lähtökohdan tämän asian ratkaisemiseksi tulevaisuudessa.

Alyssandrakis
. (EL) Euroopan poliisiakatemian perustaminen merkitsee askelta kohti poliisivaltion rakentamista koko Euroopan tasolla, mitä johtava luokka pitää välttämättömänä puolustaakseen etujaan kansan vaatimuksia vastaan. Rikollisuuden torjuminen on pelkkä veruke. Euroopan poliisiakatemian perustaminen on sopusoinnussa Feiran Eurooppa-neuvoston päätöksen kanssa sellaisen liikkuvan iskujoukon perustamista, jossa on poliisi-, oikeus- ja vankilaviranomaisia, jota Euroopan unioni käyttää ei-sotilaallisten kriisien hoitamiseen kaikkialla maailmassa.
On erityisen tärkeää korostaa, että Euroopan poliisiakatemia, jonka pitäisi aloittaa toimintansa 1. tammikuuta 2001, ei ole ainoastaan EU:n jäsenvaltioiden kansallisten poliisioppilaitosten verkosto, vaan siinä ovat mukana myös KIE-ehdokasvaltiot. Niinpä suurimman tehokkuuden saavuttamiseksi sen kiinteä sijaintipaikka on lähellä nykyisen EU:n ja ehdokasvaltioiden rajaa.
Näistä edellä mainituista syistä Kreikan kommunistisen puolueen europarlamentaarikot äänestävät mietintöä vastaan.

Berthu
. (FR) Puheenjohtajavaltio Portugali jätti tämän vuoden kesäkuussa käsiteltäväksi Tampereen ylimääräisen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti aloitteen, jonka tavoitteena on perustaa neuvoston päätöksellä Euroopan poliisiakatemia. Tämän ehdotuksen tavoitteet vaikuttavat meistä erittäin hyviltä: järjestää koulutusjaksoja paitsi jäsenvaltioiden myös ehdokasvaltioiden poliisiviranomaisille ja -henkilöstölle kaikilla niillä rikollisuudentorjunnan aloilla, jotka edellyttävät rajat ylittävää yhteistyötä.
Tämä aloite vaikuttaa meistä täysin sopivalta myös valitun menetelmän osalta: tavoitteena ei ole perustaa sellaista uutta eurooppalaista rakennetta, joka saattaisi olla huonosti yhteydessä kansalliseen todellisuuteen, vaan tarkoituksena on päinvastoin perustaa tämä akatemia sellaisen verkoston muodossa, joka koostuu poliisiviranomaisten nykyisistä kansallisista koulutuslaitoksista. Jokainen näistä kansallisista yksiköistä pitäisi sisällään Euroopan poliisiakatemian osaston. Euroopan poliisiakatemialla ei olisi siten sijaintipaikkaa missään, vaan se olisi kaikkialla. Sen hallintoneuvosto muodostuisi kaikista kansallisten koulutuslaitosten johtajista, jotka määrittelisivät siten tarpeensa asiantuntevasti. Tällainen järjestelmä takaisi sen, että akatemia pysyy aina lähellä toimintakentän kehitystä ja ettei akatemian ja konkreettisten ongelmien kanssa tekemisissä olevien kansallisten asiantuntijoiden välillä olisi ristiriitaa. Lisäksi sen rakenne olisi joustava ja kehittyvä, koska koulutusjaksot voitaisiin pitää tapauskohtaisesti pätevimmässä kansallisessa oppilaitoksessa. Tämä on hyvä esimerkki Euroopasta, jota kutsumme jo nykyisin sellaiseksi verkostojen Euroopaksi, jossa kansakunnat ovat suoraan tekemisissä keskenään, ilman että ylläpidetään tarpeettomia ylikansallisia rakenteita.
Valitettavasti tämä järjestelmä, jota pidämme erittäin tyydyttävänä, ei näytä oikein miellyttävän Euroopan parlamenttia. Kansalaisvapauksien valiokunnan käsiteltäväksi jättämissä tarkistuksissa kannustetaan toiseen suuntaan, koska niissä korostetaan ajatusta, että tämä rakenne on väliaikainen, että sitä on nopeasti tarkistettava ja että sille olisi löydettävä pysyvä sijaintipaikka. Tällä vauhdilla meillä voi hyvinkin olla muutaman vuoden kuluttua jälleen uusi kallis ylikansallinen rakenne, joka katsoo olevansa kansallisten yksiköiden yläpuolella, joka tekee niiden kanssa huonoa yhteistyötä ja jonka tehokkuus on loppujen lopuksi riittämätöntä. Saamieni tietojen mukaan Europol on kehittymässä juuri tällaiseksi, jos sen suuntaa ei nopeasti korjata.
Olemme sitä mieltä, että tehokkaimpana työtapana niin Euroopan poliisiakatemian kuin useimpien muidenkin yhteistyöaiheiden kohdalla - varsinkin poliisi-, oikeus- ja turvallisuusasioissa - on kansallisten yksiköiden verkostoiminen.

Sacrédeus
 - (SV) Olen äänestänyt Euroopan poliisiakatemian väliaikaista perustamista koskevaa mietintöä vastaan.
Suurena vaarana on, että EU:ssa luullaan alalla toisensa jälkeen, että yhteistyötä voidaan edistää vain perustamalla uusia toimielimiä ja viranomaisia.
Vastustan lisäksi sitä, että mietinnössä mennään Portugalin tasavallan aloitetta pitemmälle direktiivin johdanto-osan 7 kappaletta koskevassa tekstissä, jossa vaaditaan poliisiakatemialle tiettyä sijaintipaikkaa, sen sijaan että tehtäisiin kiertävää yhteistyötä. Pidän sitä tosiasiaa, että useassa direktiivin johdanto-osan kappaleessa ehdotetaan "poliisiviranomaisia" ja että siinä ehdotetaan "yhdenmukaisia kurssiohjelmia" kehityksenä keskittämisen suuntaan, mikä saattaa johtaa siihen, että huono käytäntö syrjäyttää hyvän käytännön.

Lasten tapaamisoikeus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Banottin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0311/2000) Ranskan tasavallan aloitteesta neuvoston asetuksen antamiseksi lasten tapaamisoikeutta koskevien tuomioiden vastavuoroisesta täytäntöönpanosta (9735/2000 - C5-0397/2000 - 2000/0818(CNS)).

Banotti
. (EN) Arvoisa puhemies, minulla on yli kuusi vuotta ollut kunnia toimia Euroopan parlamentin kansainvälisistä lapsikaappauksista vastaavana lapsiasiamiehenä. Tämän tehtävän kehitti alun perin puheenjohtaja Plumb, joka noudatti monien sellaisten naisten pyyntöä Ranskassa, joiden lapset oli kaapattu ja joihin näillä ei enää ollut yhteyttä. He pyysivät parlamentilta apua. Siitä lähtien monet muutkin ovat pyytäneet apua Euroopan parlamentilta, kun heidän lapsensa on kaapattu.
Olen tehnyt työtä näiden asioiden hyväksi yli kuuden vuoden ajan, ja hyvin pitkälti Euroopan parlamentin avun ja voimavarojen ansiosta olen usein menestyksekkäästi onnistunut saamaan takaisin kaapattuja lapsia. Keskusviranomaiset ovat itse asiassa hoitaneet useimmat lapsikaappaustapaukset erittäin tehokkaasti ja asianmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Valitettavasti minun hoidettavakseni tulee yleensä yhä hankalampia tapauksia.
Tämän asetuksen ytimenä, jota on olennaisesti viety kovalla kiireellä eteenpäin koko Ranskan puheenjohtajakauden ajan, on kysymys sellaisille vanhemmille annettavasta lasten tapaamisoikeudesta, jotka eivät ole huoltajavanhempia. Asia on jo nimetty "Bryssel III" -kysymykseksi, ei niinkään direktiiviksi vaan pikemminkin asetukseksi. Sellaisena siinä on Bryssel II -asetuksen puutteet, mutta myös joitakin sen vahvuuksista. Siinä viitataan yksinomaan avioliitossa olevien pariskuntien lapsiin ja siinä viitataan alle 16-vuotiaisiin lapsiin. Kyse on myös direktiivistä, jonka päämäärää on kutsuttu sekä vaatimattomaksi että käytännölliseksi ja se todellakin on pieni vaatimaton asetus.
Sen täsmällisellä päämäärällä katettaisiin vanhemmat, jotka asuvat eri jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa holhouspäätös on tehty ja jotka pyrkivät saamaan tapaamisoikeudet. Päämäärän avulla lapsi voitaisiin tuoda toiseen jäsenvaltioon rajoitetuksi ajaksi, jotta tapaamisoikeutta voitaisiin käyttää.
Tämän toimenpiteen kannalta ratkaiseva olisi sellainen periaate, että yhdessä valtiossa annettu päätös tapaamisoikeuksista tunnustettaisiin koko EU:ssa. Poikkeuksen tähän periaatteeseen toisi se, jos huoltajavanhempi todistaa, että olosuhteiden vuoksi vierailusta olisi vaaraa lapsen fyysiselle ja henkiselle terveydelle. Tämä asetus toimii epäilemättä yhdessä kansainvälisiä lapsikaappauksia koskevan Haagin sopimuksen kanssa. Sillä ei pyritä määräämään jäsenvaltiota noudattamaan jossakin toisessa jäsenvaltiossa voimassa olevaa lakia; se on yksinkertaisesti pyrkimys saada aikaan näiden lasten huoltoa koskevien määräysten vastavuoroinen täytäntöönpano.
Joissakin jäsenvaltioissa, erityisesti Saksassa ja Itävallassa, on perustuslakiin liittyviä huolia. On huoli siitä, että anomuksen tekevä vanhempi voi anoa lapsen tapaamisoikeutta niin, että toisella vanhemmalla on ainoastaan kahdeksan päivää aikaa vastata anomukseen. Monet tuomioistuimet toimivat epäilemättä hyvin hitaasti ja raskaasti, ja niitä on erittäin vaikea saada toimimaan nopeasti näissä asioissa.
Huolta aiheuttaa myös lapsen palauttaminen väkisin. Uskon, että sellaisella lailla, jota on voitu soveltaa kaikissa jäsenvaltioissa, on ollut merkittävä vaikutus kaapattujen lasten määrän vähentämisessä. Toivon mukaan tämä asetus takaa juuri sen jäsenvaltioiden välillä. Valitettavasti sitä ei voida soveltaa Euroopan unionin ulkopuolelle, ja pelkona on, että tämä on Haagin sopimuksen vastaista. Mutta ministerineuvosto keskustelee asiasta, ja suosittelen, että parlamentti hyväksyy asetuksen.

Coelho
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät komission jäsenet, haluaisin aloittaa onnittelemalla kollegaamme Mary Banottia, ei ainoastaan tästä loistavasta mietinnöstä, vaan myös hänen viime vuosien ponnisteluistaan lasten perusoikeuksien puolustamisen ja takaamisen hyväksi, erityisesti toimimalla Euroopan parlamentin sovittelijana kansainvälisiä lastenkaappauksia koskevissa kysymyksissä, joissa hän on tunnustetusti osoittanut pätevyyttä ja tervejärkisyyttä.
Ranskan aloite ansaitsee myönteisen vastaanoton. Se liittyy siviiliasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön jatkuvaan kehitykseen ja sen ulottamiseen kattamaan koko yhteisön alue. Kyse on asetusehdotuksesta, joka helpottaa eronneiden vanhempien tapaamis- ja luonapito-oikeuden täytäntöönpanoa ja estää sen, että lapsi voisi jäädä eräänlaiseksi panttivangiksi eri jäsenvaltioissa asuvien vanhempien välisessä kiistassa. Ikävä kyllä näissä tapauksissa esiintyy usein tilanteita, joissa jompikumpi vanhemmista tai molemmat heistä joutuvat rakkauden kautta vihan ja koston syövereihin. Tämän takia lapsen hyvinvointi ja joissakin tapauksessa jopa hänen turvallisuutensa on kiireellisesti suojattava.
Sellaisessa Euroopassa, jossa kansalaisilla on liikkumavapaus lähtövaltiosta riippumatta, on helppo ymmärtää, miten helposti eri kansallisuuksiin kuuluvien tai eri maissa asuvien henkilöiden välille on muodostunut perhesiteitä. Yhtä ymmärrettävää on, että syntyy riitajuttuja, erityisesti avioeroja ja lasten huoltoa koskevia kiistoja, jolloin tapaamisoikeuden täytäntöönpanossa saattaa ilmetä ongelmia, jos lapset asuvat toisessa jäsenvaltiossa tai saattaa esiintyä lapsikaappaustapauksia, joissa vanhempi, jolle lapsen tapaamisoikeus kuuluu, ei palautakaan lasta vierailun päätyttyä.
Tässä asetuksessa luodaan tapaamisoikeutta koskevien tuomioiden vastavuoroisen tunnustamisen periaate ilman väliportaita ja rajoitetaan mahdollisuuksia lykätä tällaisten tuomioiden täytäntöönpanoa. Siten siinä määritellään suoraan sovellettavat yhtenäiset säännöt niinkin tärkeissä kysymyksissä kuin lasten huolto ja tapaamisoikeuden täytäntöönpano. Vahvistamme tällä tavoin tietoisuutta yhteisöstä ja Euroopan kansalaisuudesta.
On kuitenkin valitettavaa, että tämän asetuksen soveltamisalaa rajoitetaan, sillä se ei kata perheitä, joiden lapset ovat syntyneet avioliiton ulkopuolella ja joiden oikeuksia ei siten tunnusteta eikä sovelleta yhteisön puitteissa. Kyse on kuitenkin jäsenvaltioidemme kannalta merkityksellisestä seikasta. Eurostatin viimeisimmissä tilastoissa todetaan, että kaikista vuonna 1998 syntyneistä lapsista 26 prosenttia syntyi avioliiton ulkopuolella ja tämä luku kasvaa jatkuvasti. Tämän epäkohdan korjaaminen on siis varsin keskeinen asia, koska tasapuolisuus, kaunistelematon suhtautuminen yhteiskunnalliseen kehitykseen sekä yhtäläisten oikeuksien ja velvollisuuksien takaaminen kaikille Euroopan unionin kansalaisille edellyttävät sitä.
Lopuksi haluaisin sanoa, että kannatan esittelijän ehdottamaa tarkistusta 1 artiklaan, jossa on tarkennettava, että tapaamisoikeus ei saa olla kestoltaan päivää lyhyempi. Otamme erityisesti huomioon sen, että joskus on tilanteita, joissa vanhemmat tulevat Euroopan unionin vastakkaisilta laidoilta, tuhansien kilometrien päästä toisistaan, jolloin ei ole mitään mieltä tulla paikalle vain tunnin pituiseksi määrätyn vierailun takia. Se on naurettavaa! Lapsen kasvatuksen ja persoonallisuuden muodostumisen takia on kerrassaan välttämätöntä ylläpitää suhteita molempien vanhempien kanssa.

Karamanou
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi haluan onnitella sekä Ranskan tasavaltaa aloitteesta, että hyväksyttäisiin asetus, joka turvaa vanhempien tapaamisoikeuden lastensa kanssa, että esittelijä Banottia, jonka asiantuntemus on lisännyt Ranskan ehdotuksen arvoa.
On totta, että rajaton Eurooppa on johtanut sekä eri Euroopan unionin kansallisuuksien että kolmansien maiden kansallisuuksien välisten avioliittojen lisääntymiseen. Usein kuitenkin, kun yhteiselämä loppuu, toisen vanhemman tapaamisoikeus saattaa käydä ongelmalliseksi varsinkin silloin, kun hän asuu toisessa jäsenvaltiossa, samalla kun, kuten aikaisemmat puhujat sanoivat, tapaukset, jossa toinen vanhemmista sieppaa lapset tai kieltäytyy palauttamasta lapsia, ovat lisääntyneet. Tästä syystä asetus, jolla tähdätään siihen, että helpotetaan niitä menettelyjä, joiden avulla vanhemmat pitävät kiinni oikeuksistaan, sekä turvataan lapsille mahdollisuus säännöllisiin tapaamisiin molempien vanhempiensa kanssa, on erittäin ajankohtainen ja tärkeä.
Ehdotettu asetus ei ole tietenkään lopullinen, koska se liittyy asetukseen Bryssel II:ssa, jossa ei ole mainittu lapsia, joiden vanhemmat asuvat erillään eikä avioliiton ulkopuolisia lapsia. Kollega Coelho mainitsi tätä asiaa koskevia tietoja, ja itse olen sitä mieltä, että on sietämättömän vanhanaikaista säätää 2000-luvun Euroopassa laki, joka koskee vain muodollisesti laillisia lapsia ja institutionalisoituja ihmissuhteita, ja rajoittaa näin paljon muutoin hyvän asetuksen soveltamisalaa. Mielestäni pitäisi tarkastella uudestaan kaikkia säännöksiä, jotka perustuvat nykyelämään ja nykytodellisuudelle vieraisiin malleihin. Lisäksi asetuksia laadittaessa pitäisi ottaa vieläkin vakavammin huomioon Euroopan unionin tuleva laajentuminen sekä myös Euroopan parlamentin toistuvasti esiin tuomat näkökohdat ja kannat.

MacCormick
Arvoisa puhemies, ryhmäni haluaa yhtyä niihin, jotka tukevat tätä aloitetta ja Banottin mietintöä, ja haluamme toden totta osoittaa kunnioitustamme Banottille siitä äärimmäisen arvokkaasta työstä, jota hän tekee kansainvälisistä lapsikaappauksista vastaavana lapsiasiamiehenä.
Ei ole epäilystäkään, etteivätkö eronneet perheet ole niitä raastavimpia asioita, joista saamme työelämässämme kuulla: äidit tai isät murehtivat mahdollisuutta tavata lapsiaan kansallisten rajojen ulkopuolella. Meidän pitäisi tehdä kaikkemme tällaisten tilanteiden lievittämiseksi, ja tämä Ranskan aloitteesta esitetty asetus merkitsee edistystä. Jaan jäsen Karamanoun ja muiden näkemyksen siitä, että kun ottaa huomioon ajan, jota elämme, on todella sääli, että aloite kattaa ainoastaan niiden ihmisten lapset, jotka sattumoisin ovat tai ovat olleet keskenään naimisissa. Siinä on meille tulevaisuuden tehtävä. Sitä ennen kannatamme tätä toimenpidettä, ja äänestämme innokkaasti sen puolesta.

Meijer
Arvoisa puhemies, avioero ei ole nykyisin enää mikään poikkeus. Parit eroavat usein riidoitta. Heidän mielestään yhteiselämän jatkaminen on epämiellyttävää, mutta he eivät ala vihata entistä partneriaan. Toiset ikävä kyllä eroavat kasaantuneen vihan pohjalta. Vanhemmat, jotka eroavat sellaisessa tilanteessa, ovat katastrofi lapsilleen. Näistä tulee tämän ratkaisemattoman konfliktin uhreja. Toinen vanhemmista haluaa täyden päätäntävallan lapsiin sulkeakseen toisen ikuisesti ulkopuolelle.
Kaikki tuntevat sen kauhean tilanteen, että vanhemmista se, jolle lapsi on määrätty, usein äiti, yrittää tehdä yhteydenpidon toiselle vanhemmista mahdottomaksi. Tunnemme myös sellaisen vähintään yhtä vakavan tilanteen, jolloin toinen vanhemmista, usein isä, sieppaa tai piilottaa lapsen. Lapset muistavat tällaiset tapahtumat koko elämänsä. Äitini on kokenut tällaisen avioeron ja sieppauksen 85 vuotta sitten, ja hän puhuu siitä vieläkin.
Banotti on pyrkinyt hyödyntämään luovasti kaikkia mahdollisuuksia, jotka turvaavat hyvän tapaamisjärjestelyn myös rajojen yli. Hän yrittää sulkea pois kaikki sellaiset mahdollisuudet, joissa vanhemmat hidastaakseen tai estääkseen hyvää tapaamisjärjestelyä voivat väärinkäyttää Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa voimassa olevia erilaisia oikeuskäytäntöjä. Osa hänen ratkaisuaan on rajoittaa merkittävästi oikeutta käyttää hyväkseen tuomioistuinta ulkomaisen tuomion estämiseksi.
Järjestely toimii vain silloin, jos molemmat vanhemmista ovat Euroopan unionin kansalaisia tai asuvat sen alueella ja jos heidän suhteensa on vahvistettu laillisella avioliitolla. Ongelmista vain osa ratkaistaan, mutta syntyy ennakkotapauksien vaikutusta. Jos ryhtyisimme soveltamaan tällaista myös muihin tilanteisiin, sitoudumme aikanaan keskitettyyn yhtenäiseen lainsäädäntöön, jollaista ei ole edes Yhdysvaltojen 50 osavaltion välillä.
Siksi näen tässä asiassa esteitä. Vastustan kuitenkin vielä enemmän juridisten heikkouksien ja ennakkotapausten vaikutuksen käyttämistä siinä, jos yhteiskunnallinen ongelma jätettäisiin pysyvästi ratkaisematta. Koska tunnemme sympatiaa asetettua tavoitetta kohtaan, hyväksymme ehdotetut toimenpiteet.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, ensinnäkin haluaisin onnitella jäsen Mary Banottia hänen erinomaisesta mietinnöstään, joka on kokonaisuudessaan osoitus perusteellisesta ja johdonmukaisesta työstä lasten oikeuksien suojelemiseksi ja turvaamiseksi. Kuten parlamentti tietää, komissiolla ja neuvostolla on vakaa tarkoitus hyväksyä tämän vuoden loppuun mennessä ohjelma, joka koskee oikeuden päätösten vastavuoroista tunnustamista siviiliasioissa. Tuon ohjelman puitteissa päätettiin antaa etusija nimenomaan Tampereen Eurooppa-neuvostossa määritellyille perheriidoille. Ranskan tasavallan aloite on ensimmäinen käytännön askel siihen suuntaan. Lisäksi haluaisin painottaa, että vaikka tästä mietinnöstä ja aiheesta keskustellaan perjantaiaamuna, toivon että yhteiskunnalliset viestintävälineet, jotka niin usein kertovat, että eurooppalaiset keskustelut eivät liity mitenkään kansalaisten arkeen, ymmärtäisivät, että tällä kertaa ja tässä asiassa puhumme ongelmasta, joka ei kosketa ainoastaan Euroopan kansalaisten elämää, vaan myös heidän sydäntään.
Tämän vuoden toukokuussa hyväksyimme asetuksen, joka liittää Bryssel II -asetuksen yhteisön oikeuteen ja jonka avulla yksinkertaistetaan ja selvennetään säännöksiä, joita sovelletaan päätettäessä toimivaltaisesta tuomioistuimesta ja merkityksellisistä laeista avioero- ja asumuseroasioissa sekä lasten huoltoa koskevissa kysymyksissä. Tämä Ranskan tasavallan aloite liittyy siis Bryssel II -asetuksen soveltamisalaan. Se on myös, mikäli sallitte minulle tämän ilmaisun, vallankumouksellinen aloite, koska siinä vahvistetaan ensimmäisen kerran tuomion täytäntöönpanon kumoaminen, jotta yhden jäsenvaltion tuomioistuimen tekemä päätös tunnustettaisiin automaattisesti toisen jäsenvaltion oikeuslaitoksessa. Vaikka onkin totta, että tuolta kannalta katsoen kyse on aimo askeleesta eteenpäin, ei ole vähemmän totta, että olen jäsen Banottin ja muiden jäsenten kanssa samaa mieltä siitä, että on valitettavaa, että päätöksen soveltamisala rajoittuu lain tunnustamissa avioliitoissa syntyneiden lasten suojeluun. Tämä tosiasia johtuu Bryssel II -asetuksen omasta soveltamisalasta. Siksi haluaisin kertoa parlamentille, että komissio ehdottaa oikeuden päätösten vastavuoroista tunnustamista koskevassa toimintaohjelmassaan, josta toivomme, että se hyväksytään vuoden loppuun mennessä, että pääasiallisena ja laajimpana painopistealueena olisi Bryssel II -asetuksen ja siis myös tämän tapaamisoikeutta koskevan asetuksen soveltamisalan laajentaminen siten, että se kattaisi ketään syrjimättä niin avioliitoissa kuin avoliitoissakin syntyneet lapset.
Haluaisin tehdä ainoastaan kolme lyhyttä huomautusta asiakirjan sisällöstä, sillä kuten tiedätte, kyseessä ei ole komission aloite: ensimmäinen on se, että teemme neuvoston kanssa tekstin viimeistelemiseksi yhteistyötä erityisesti sen monimutkaisimmassa kysymyksessä. Kyse on hauraasta tasapainosta kahden asian välillä: on turvattava lapsen paluu välittömästi vierailun päätyttyä, mutta myös taattava mahdollisuus suojella häntä, mikäli se on tarpeellista. Käsittelemme dramaattista aihetta, lasten kaappausta tai aiheetonta luonapitoa, joka on ikävä kyllä paljon yleisempää kuin usein voisi otaksua. Tätä tasapainoa ei ole helppo saada aikaan, mutta olemme vakuuttuneita, että teidän ehdotustenne ja neuvoston vuoropuhelulle myönteisen ilmapiirin avulla on mahdollista löytää ratkaisu, joka on teknisesti täydellinen ja ennen kaikkea toteuttamiskelpoinen.
Haluaisin korostaa, että komissiolla on vaikeuksia jäsen Mary Banottin esittämän tarkistusehdotuksen 1 kohdalla, koska kyse ei ole ainoastaan menettelyihin liittyvästä tarkistusehdotuksesta, vaan tarkistusehdotuksesta, joka ulottuu perheiden sisäisten oikeuksien yhtenäistämiseen määrätessään tapaamisoikeuden täytäntöönpanon vähimmäiskestoksi yhden päivän. Se on epäilemättä hyvää tarkoittava ehdotus, mutta sen vaikutukset voivat olla vääristyneitä, koska tuomioistuimet saattavat myöntää tapaamisoikeuden ainoastaan silloin, kun sen pitäisi niiden mielestä kestää koko päivän. On kuitenkin ratkaisuja, joissa tuomioistuimet ovat myöntäneet tapaamisoikeuden päivää lyhyemmäksi ajaksi syistä, jotka liittyvät lapsen itsensä suojeluun. Minun mielestäni meidän pitäisi jättää tarkistukseen viitteellinen ohje eikä lakiin perustuvaa velvoitetta, ja meidän pitäisi luottaa siihen, että lakia soveltavilla tuomareilla on tarpeeksi järkeä sen varmistamiseksi, että tapaamisoikeus todella toteutuu.
Haluaisin myös sanoa, että vaikka arvoisa jäsen ei suoraan esitä sitä koskevaa tarkistusta, komission on hankala hyväksyä Ranskan tasavallan esittämän asetuksen 17 artiklaa koskevaa ehdotusta. Tuo 17 artikla tuntuu meistä olevan vielä aivan liikaa velkaa puhtaasti hallitusten välistä perua olleelle oikeudelliselle yhteistyölle. On kuitenkin hyvä kertoa, että oikeudellinen yhteistyö siviiliasioissa sijoitettiin yhteisön puitteisiin Amsterdamin sopimuksen avulla. Siksi komission toiminta, josta tässä 17 artiklassa on kyse, ei saisi olla pelkästään hallitusten välistä, vaan komission pitäisi olla siinä tärkeämmässä osassa samalla tavoin kuin tapahtuu siviiliasioita koskevan Euroopan oikeudellisen verkon yhteydessä, josta muuten pyydetään Euroopan parlamentin lausuntoa.
Arvoisa puhemies ja hyvät jäsenet, päätän puheenvuoroni sanomalla, että olen vakuuttunut siitä, että hyväksymällä tämän asetuksen, jonka soveltamisala on suppea, mutta jonka vertauskuvallinen ja käytännöllinen arvo on merkittävä, toistan, että olen vakuuttunut siitä, että otamme ensimmäisen ja merkittävän askeleen Euroopan unionin tuomiseksi lähelle kansalaisia, ja ennen kaikkea lähelle niitä kansalaisia, jotka ovat elämäntilanteensa takia joutuneet kärsimään asumus- tai avioerosta, joka on aina kärsimys, mutta joka ei kuitenkaan saa heijastua kaikkien lasten oikeuteen olla onnellinen.

Banotti
Arvoisa puhemies, en epäile hetkeäkään komission jäsen Vitorinon sitoutumista tähän asiaan. Yhtä päivää koskevassa asiassa viitataan selkeästi niihin, jotka matkustavat usein maailman ääriin tavatakseen lasta. Sellaiset tilanteet ovat ongelmallisia, jos heille annetaan ainoastaan 20 minuuttia aikaa tavata lastaan. Jos on syytä pelätä lapsen kaappaamista, tilanne voidaan hoitaa siten, että vierailuja valvotaan. Olen hyvin voimakkaasti sitä mieltä, että meidän täytyy jollakin tavalla varmistaa, että näiden lukuisien vanhempien oikeuksia kunnioitetaan.
Voisinko pyytää selvennystä 17 artiklaa koskevasta asiastanne? Viittaatteko siihen tilanteeseen, joka koskee Haagin sopimuksen sihteeristön osallistumista tämän lainsäädännön valvontaan? Arvoisa komission jäsen, kiitos ystävällisistä kommenteistanne.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Siirrymme äänestykseen.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.) Puhemies. Jäsen Banotti on työskennellyt monta vuotta tämän ohjelman hyväksi. Olen varma, että olette tänään hyvin tyytyväisiä. Esitän tänään onnittelut meidän kaikkien puolesta.
ÄÄNESTYSSELITYKSET

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, muissa tällä viikolla antamissani äänestysselityksissä sanoin, että äiti-Eurooppa huolehtii meistä. Nyt äiti-Euroopalla on nimi: hän on jäsen Mary Banotti. En antanut äänestysselitystä edellisestä Posseltin mietinnöstä, koska tänä yönä en nähnyt unta jäsen Posseltista, vaikka kuinka olisin tahtonut, vaan jäsen Mary Banottista, ja uni oli niin miellyttävä, että nukuin niin sikeästi, että saavuin tänä aamuna paikalle myöhässä.
Minä uskonkin, että tämän Banottin esittämän asiakirjan myötä olemme toimineet mahdollisimman hyvin lastemme ja lastenlastemme hyväksi.

Urheilun erityisluonne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma urheilun erityisluonteesta.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, komission kanta oikeusjärjestyksen, yhteisön toimintalinjojen ja urheilun välisiin suhteisiin määritellään selvityksessä nykyisten urheiluun liittyvien rakenteiden turvaamisesta ja urheilun yhteiskunnallisen tehtävän säilyttämisestä yhteisön puitteissa, jonka komissio esitti Helsingin Eurooppa-neuvostolle joulukuussa 1999. Komission mielestä nykyään voimassa oleva Euroopan yhteisön perustamissopimus mahdollistaa yleisesti ottaen urheilun erityispiirteiden ja erityisesti sen yhteiskunnallisen tehtävän huomioonottamisen. Parlamentin kannanotot tähän asiaan, samoin kuin Euroopan tuomioistuimen oikeuskäytäntö, vahvistavat komission näkemyksen.
On kuitenkin totta, että yhteismarkkinoiden valtava koneisto ja urheilutoiminnan jatkuva kaupallistuminen ovat aiheuttaneet jonkin verran oikeudellisia selkkauksia tämän aihealueen tiimoilta. Eräät urheilujärjestöt ovat sitä mieltä, että nämä selkkaukset voitaisiin ratkaista vain siten, että urheilu mainittaisiin perustamissopimuksessa. Komissio ei ole varsinaisesti samaa mieltä tästä asiasta. Eräät suuret urheiluliitot, jotka ovat ilmaisseet kannattavansa sellaista pöytäkirjaa, joka vapauttaisi ne noudattamasta joitakin perustamissopimuksen perussäännöksiä, erityisesti vapaata liikkumista ja kilpailua koskevia sääntöjä, ovat esittäneet ehdotuksia, joista on painotettava, että näin määriteltynä tämänkaltainen poikkeus olisi ilmeisen suhteeton saavutettaviin tavoitteisiin nähden. Sitä paitsi voidaan vakavasti epäillä, voisiko tuota poikkeusta todellisuudessa edes panna täytäntöön. On syytä sanoa, että nykyisin urheilu liittyy kiinteästi muihin talousaloihin, kuten esimerkiksi audiovisuaaliteollisuuteen tai urheilutuotteiden myynninedistämiseen ja myyntiin. Eikä siinä kaikki: tuonkaltainen poikkeus ei sallisi edes ääritapauksessa yhteisön ryhtyvän toimiin urheilun edistämiseksi. Nythän jotkin muut yhtä merkittävät urheilujärjestöt, kuten esimerkiksi kansalliset olympiakomiteat tai urheiluliitot, ovat vaatineet nimenomaan sitä, että yhteisö ryhtyisi toimiin urheilun edistämiseksi.
Joka tapauksessa komissio on aina siitä lähtien, kun se antoi meneillään olevaa hallitustenvälistä konferenssia koskevan lausuntonsa, ollut sitä mieltä, että tuossa konferenssissa olisi keskityttävä toimielimiin liittyvien asioiden käsittelyyn, jotta laajentuminen voisi edetä. Tästä syystä komissio ei liittänyt lausuntoonsa minkäänlaisia pyyntöjä siitä, että yhteisön kilpailusääntöjä uudistettaisiin esimerkiksi urheilun alueella. Jotta urheilun erityispiirteet saisivat lisää painoarvoa ja yhteisön toimielimet suuntaviivoja urheilukysymysten käsittelemiseksi, valmistellaan parhaillaan puheenjohtajavaltio Ranskan antaman virikkeen pohjalta Nizzan Eurooppa-neuvoston julkilausumaa, jolla viimeisteltäneen Santa Maria da Feiran Eurooppa-neuvoston tätä asiaa koskevat päätelmät. Komissio toivoo, että tuon julkilausuman hyväksyminen Nizzan sopimuksen liitteenä mahdollistaa urheilujärjestöjen kanssa aloitetun työn syventämisen, jotta ne voivat mukautua uusiin taloudellisiin oloihin säilyttäen kuitenkin samalla keskeiset toimintansa. Tämän pitäisi tapahtua täysimääräisesti yhteisön lainsäädännöllisten puitteiden edellyttämällä tavalla, kuten parlamentti sitä paitsi tähdensi Mennean mietinnössä, joka koski selvitystä Helsingin Eurooppa-neuvostolle. Arvoisa puhemies, komissio jatkaa tässä hengessä sitä voimallista vuoropuhelua, jota se on käynyt viime kuukausien aikana yleensä urheiluliikkeen kanssa.

Perry
Arvoisa puhemies, ei ole epäilystäkään, etteikö komissiolla olisi vaikea tehtävä, kun se pyrkii varmistamaan, että yhtenäismarkkinoiden säännöt ja kilpailupolitiikka toimivat oikeudenmukaisesti ja asianmukaisesti koko maanosassa ja kaikilla talouden aloilla. Tunnustan komission sitoumuksen ja päättäväisyyden tässä tehtävässä ja tietenkin myös sen, että urheilu ja erityisesti jalkapallo ovat suuren luokan liiketoimintaa, eikä voida olettaa, että ne vapautettaisiin normaaleista liiketoiminnan säännöistä.
Olen kaikkea muuta kuin vakuuttunut siitä, että jalkapallon siirtojärjestelmän pitäisi olla komission käsittelemien tärkeimpien asioiden kärkipäässä tällä hetkellä. Olisi hyvin järkevää, että komissio soisi tälle asialle paljon aikaa, eli antaisi asialle jatkoaikaa, ei vain siksi, että saavuttaisimme tuloksen, vaan jotta saavuttaisimme sellaisen tuloksen, joka on myönteinen yhtenäismarkkinoiden ja jalkapallon kannalta.
Tiedän, että FIFA on jo yrittänyt voittaa lisäaikaa, ja se on odottanut aivan liian kauan löytääkseen ylipäätään jonkinlaisia vastauksia komission viralliseen julkilausumaan, joka annettiin vuonna 1998. Monessa suhteessa FIFA voi syyttää tämänhetkisestä tilanteesta vain itseään. Meidän ei kuitenkaan pidä unohtaa, että jalkapallo on erittäin suuri mielenkiinnon kohde miljoonille kansalaisillemme. Kuten kuuluisa englantilainen jalkapalloilija Jackie Charlton sanoi, jalkapallossa ei ole kyse pelkästään elämästä ja kuolemasta; se on jotakin paljon tärkeämpää. EU:n ei pidä vain kohauttaa olkapäitään ja sanoa "tant pis", sepä ikävää, jos siirtojärjestelmä vahingoittaa jalkapalloa pysyvästi.
Monet pienet seurat ovat riippuvaisia siirtokorvauksista tulevasta tulovirrasta. Siirtokorvaukset eivät pelkästään levitä varallisuutta, vaan ne myös säilyttävät varallisuutta. Jos siirrot lopetetaan, mikä silloin pysäyttää jalkapallon pelaajien palkkojen ylöspäin suuntautuvan kierteen? Alfa Romeon valmistajilla saattaa mennä erittäin hyvin, mutta ne rahat hukkuvat jalkapalloon.
Olen todellakin samaa mieltä komission kanssa siitä, että urheilua ei tarvitse mainita perustamissopimuksessa. Me tarvitsemme nyt älykästä ja joustavaa tapaa tulkita näitä nykyisiä sääntöjä.
Kehotan komissiota käymään myönteisiä neuvotteluja kansallisten ja kansainvälisten jalkapalloviranomaisten kanssa. Ehdotan, että komissio painottaisi paljon enemmän muiden yhtenäismarkkinoiden väärinkäyttöjen merkitystä, esimerkiksi merkkitavaroiden samanaikaista tuontia. Näkisin mielelläni huomattavasti tehokkaampia toimia sanomalehtiä ja lehtiä koskevien yhtenäismarkkinoiden luomiseksi koko Euroopassa. Myös autoteollisuuden kaupankäynnin tiellä on edelleen monia esteitä.
Kehotan komissiota ottamaan nämä asiat listassa kärkeen ja olemaan sallimatta sitä, että jalkapallosta muodostuu Euroopan unionille sen itsensä tavoittelema maali.

Iivari
Arvoisa puhemies, heti aluksi haluan lähettää terveisiä komission jäsen Viviane Redingille ja kiittää häntä hänen aloitteellisuudestaan urheilun alalla. Toki olen erittäin iloinen siitä, että komission jäsen Vitorino piti tämän urheilun erityispiirteitä käsittelevän puheenvuoron.
Vaikka urheilulla ei valitettavasti vielä ole oikeusperustaa Euroopan unionissa, sillä on monia sellaisia erityispiirteitä, jotka on otettava huomioon unionin toiminnassa. Tähän suuntaanhan on mentykin Amsterdamin kokouksen jälkeen. Urheilu koskettaa tavalla tai toisella kaikkia Euroopan kansalaisia. On arvioitu, että sitä harrastaa aktiivisesti satamiljoonaa ihmistä Euroopan unionin alueella. Urheilulla on monia tärkeitä sosiaalisia, kulttuurisia ja myös erittäin merkittäviä taloudellisia ulottuvuuksia.
On hyvin myönteistä, että unionin urheiluministerit haluavat, että Nizzan huippukokouksessa esitetään julkilausuma, joka toimisi jatkona vajaa vuosi sitten annetulle Helsinki-raportille. Kun tarkoituksena on määritellä ne keinot, joilla urheilukysymykset voidaan huomioida yhteisön lainsäädännössä, voidaan puhua asteittaisesta edistymisestä tärkeässä asiassa. On helppo yhtyä esillä olevaan asialistaan. Huomiota on kiinnitettävä erityisesti pelaajasiirtojärjestelmään ja nuorten urheilijoiden suojeluun, kansallisten lajiliittojen rooliin, seurojen omistuskysymyksiin, televisiointioikeuksiin sekä urheilun kansalaistoimintaan ja eettisiin periaatteisiin.
Kun hahmotellaan EU:n urheilupolitiikkaa, on syytä ottaa huomioon urheilun erilaiset rakenteet. Siksi toivon, että urheilun kansalaisjärjestöjen kuulemista jatketaan Olympiassa vuonna 1999 pidetyn kokouksen jälkeen. Samalla on muistettava, että vaikka monet kannanottoa vaativat kysymykset liittyvät urheilun ammattilaisuuteen ja kaupallisuuteen, on urheilulla ja liikunnalla tätä laajempi merkitys yksilöiden ja yhteiskunnan kannalta. Huomiota on kiinnitettävä esimerkiksi nuorten mahdollisuuksiin harrastaa liikuntaa sekä sukupuolten tasa-arvoon.
Euroopan parlamentti on osoittanut useasti huolensa dopingista ja vaatinut tehokkaampia toimia sitä vastaan. Siksi on ilahduttavaa, että yhteisön osallistuminen sekä WADAn (World Anti Doping Agency) toimintaan että sen rahoitukseen on nyt selkiintymässä. Tätä asiaahan käsiteltiin Coreperissa keskiviikkona. On luonnollista, että tulevaisuudessa unionia edustaa WADAssa urheiluasioista vastaava komission jäsen.

Seppänen
Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää huomiota siihen, että komissiolla on jo toimivaltaa urheilun alueella, ja tällöin tulee kysymykseen ennen kaikkea kilpailulainsäädännön toteuttaminen. Komissio on kuitenkin osoittanut suurta tehottomuutta tässä asiassa. F1-kilpailuja ja erityisesti herra Ecclestonen toimia monopolin säilyttämiseksi kyseisellä alalla on tutkittu jo vuosia, mutta mitään tuloksia ei ole saatu aikaan. Kyseessä on mitä ilmeisemmin monopoli, monopoli televisio-oikeuksista, monopoli, jonka jatkuvuus on turvattu eräällä sopimuksella sadan vuoden ajaksi. Sen sijaan että komissio ottaisi näihin asioihin kantaa, monet komission jäsenet toimivat autokilpailuissa tallien ja herra Ecclestonen mannekiineina ja osallistuvat siten tämän monopolin ylläpitämiseen ja pystyttämiseen. Toivoisin, että ennen kuin komissiolle annetaan uutta toimivaltaa tällä alueella, se käyttäisi sitä, joka sillä on.

Ribeiro e Castro
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, se, mitä tapahtuu Euroopan unionin urheilulle, erityisesti ammattilaisurheilulle ja sen piirissä jalkapallolle, on seurausta oikeudesta, jota tukemassa ei ole politiikkaa, oikeudesta, jota kukaan ei voi varsinaisesti ottaa itselleen. Täsmällisesti ottaen kyse on demokratiaa vastaan kohdistuvasta hyökkäyksestä, vaikka kuinka yrittäisimme välttää tätä näkökulmaa.
Havaitsemamme ongelmat, joista on tullut keskustelun keskipiste ennen kaikkea Bosman-tuomion myötä, johtuvat myös silloin, kun ne eivät liity välittömästi eivätkä välillisesti tämän tapauksen sisältöön tai luonteeseen, varsin yleisestä ja väliin kärjistyneestä ristiriidasta yhtäältä urheilujärjestön erityisten toimintatapojen ja vakiintuneiden käytänteiden ja toisaalta tiettyjen sopimussäännösten välillä. Nämä säännökset liittyvät ennen kaikkea kilpailusääntöihin tai muihin sisämarkkinoita koskeviin periaatteisiin, joista on painotettava erityisesti työntekijöiden liikkumavapautta ja sääntöjä, joiden mukaan kansallisuuden perusteella ei saa harjoittaa syrjintää.
Monet näistä säännöksistä kuuluvat perustamissopimusten vanhimpiin määräyksiin aina Rooman sopimuksesta alkaen riippumatta siitä, onko niitä muutettu. Mehän tiedämme kaikki, että silloin kun sopimus alun perin laadittiin tai silloin, kun sitä jälkeenpäin muutettiin, yksikään sen laatijoista tai päätöksentekijöistä, ehdottomasti ei yksikään heistä, ajatellut kertaakaan, että tämä nykyinen oikeuskehys asettaisi sellaisia velvoitteita urheilunkin alalla.
Me puhuimme silloin taloudesta, vain ja ainoastaan taloudesta rajoitetussa mielessä. Emme koko yhteiskunnasta, koska sen kaikilta aloilta avautuu ovi talouteen. Tätä tarkoitan puhuessani oikeudesta ilman politiikan antamaa tukea. Kyse oikeudesta, jota ei voi jakaa, tästä järjettömästä oikeudesta, josta kukaan ei varsinaisesti halunnut tällaista, mutta joka on anteeksiantamattomasti määrätty kaikille. Siksi on välttämätöntä, että urheilun erityisluonne tunnustetaan perustamissopimuksissa. Ilman sitä mitään ongelmaa ei voi ratkaista tyydyttävästi ja ilman sitä voimme vain seurata voimattomina tätä näytelmää, jossa Euroopan unioni ja raha teurastavat yhteisvoimin urheilun, tuhoavat urheilun oman kilpailullisen perusluonteen ja kaivavat maata seurojen sosiaalisen toimintatavan ja niiden kansallisten verkkojen alta, jotka ovat olleet seurojen perinteinen järjestäytymismuoto. Ilman sitä urheilu joutuu ajoittain kärsimään selittämättömästä oikeudellisesta väkivallasta, joka johtuu siitä, että sitä rapauttavat tai tuhoavat säännöt, joita ei ollut suunniteltu sitä varten ja joita kukaan ei voinut varsinaisesti valita tai äänestää niiden ulottamisesta tälle alalle. Kyse ei ole siitä, että perustamissopimuksiin laadittaisiin olennaisia sääntöjä tai keskeisiä yhteisön oikeutta koskevia periaatteita. Vuorenvarmasti kyse on siitä, että tällä alalla, jolla on ennen kaikkea kulttuurista arvoa ja suunnaton yhteiskunnallinen merkitys, mutta myös taloudellista vaikutusta, voitaisiin saada aikaan sen tarpeita vastaava tasapaino, joka olisi poliittisista merkityksistä vapaa ja jota olisi pohdittu asianmukaisesti.
Kyse on urheilun aidon urheilullisuuden sekä sen yhteiskunnallisen tehtävän suojelusta markkinoiden lakien yksinvaltiutta vastaan. Korostan, että kyse on urheilun suojelusta, ei sen hylkäämisestä. Miksi annamme kohdella kaltoin koulutusta, urheiluseurojen ja -järjestöjen muodostaman tiheän verkon keskeistä tehtävää? Miksi emme voi tai emme halua valvoa sitä, että seurojen ammattilaisjoukkueissa on vähimmäiskiintiö kansallisille pelaajille? Jopa ammattilaisurheilussakin urheilullinen kilpailu on se varsinaisesti tärkein kilpailu, ei siis pelkkä omistajien välinen kahlitsematon taloudellinen kilpailu. Eurooppalaisessa urheilussa ei sitä paitsi ole eikä tarvitse olla varsinaisia yhteismarkkinoita. Meillä on 15 kansalliset markkinat, jotka ovat erilaisia ja joilla noudatetaan kunkin maan kilpailupuitteita. Jos kuitenkin käsittelemme vielä Yhdistyneen kuningaskunnan erityistapausta, niin se muodostaa yhdessä muiden yhtä lailla Eurooppaan kuuluvien mutta Euroopan unioniin kuulumattomien maiden kanssa sen lähtökohdan, johon jo kauan sitten vakiintuneet eurooppalaiset kilpailut perustuvat. Nyt kuitenkin käy juuri päinvastoin. Vaurauden jakautumisesta jatkuvasti epätasaisesti on tullut laki, ja sen avulla voitetaan yhä enenevässä määrin kaikki pokaalit. Rahan painostava ja suuntaa antava voima kitkee jo syvälle juurtuneen aidon perinteen ja tekee väärin ymmärretyn yhteisön oikeuskehyksen avulla tyhjäksi kaiken kulttuurisesti aidon tuoden samalla tilalle suljettujen liigojen täyttämät ja rahanhimoiset yhteismarkkinat.
Päätän puheenvuoroni palauttamalla mieleen yhden sen päätöslauselman päätelmistä, josta toimitimme syyskuussa äänestyksen Mennean laatiman mietinnön pohjalta: "pyytää hallitustenvälistä konferenssia sisällyttämään perustamissopimuksen 151 artiklaan selvän viittauksen urheiluun, jotta EU tunnustaisi toiminnassaan urheilun kulttuurisen, taloudellisen ja yhteiskunnallisen merkityksen". Kenties ehdimme ajoissa. Vetoan siihen, ettei seuraavasta hallitustenvälisestä konferenssista tulisi urheilun kohdalla uutta menetettyä tilaisuutta. Vetoan erityisesti puheenjohtajavaltio Ranskaan, jottei se kiistäisi Nizzassa niitä sanoja ja takeita, jotka presidentti Jacques Chirac antoi meille heinäkuussa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.

Yhdistyneiden kuningaskuntien päätös ottaa käyttöön ei-brittiläisiä rahdinkuljettajia koskeva vero
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Britannian hallituksen päätöksestä ottaa käyttöön ei-brittiläisiä rahdinkuljettajia koskeva vero.

Vitorino
. (EN) Arvoisa puhemies, komissio on tietoinen siitä tieliikennettä koskevasta toimenpidepaketista, josta Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti 8. marraskuuta vastauksena äskettäin tapahtuneeseen öljyn hintojen nousuun. Yksi ilmoitetuista suunnitelmista on ottaa käyttöön jonkinlainen tienkäyttömaksu, vinjettinä, jota maksaisivat kaikki, yhtä lailla brittiläiset kuin ei-brittiläisetkin rahdinkuljettajat siitä, että he käyttävät Yhdistyneen kuningaskunnan tieverkostoa. Mikäli tämän suunnitelman toteuttamisen yksityiskohdat noudattavat olennaisia sääntöjä, tällainen toimi tuntuisi olevan sopusoinnussa nykyisen yhteisön oikeuden kanssa, jolla pyritään poistamaan kilpailua vääristäviä tekijöitä perustamalla oikeudenmukaisia keinoja infrastruktuurikulujen veloittamiseksi rahdinkuljettajilta ja yhtenäistämään verojärjestelmiä Euroopan unionissa.
Itse asiassa tätä alaa koskevalla direktiivillä, joka hyväksyttiin yksimielisesti vuonna 1993, määrättiin ehdoista, joilla jäsenvaltiot saattoivat halutessaan soveltaa käyttäjämaksuja tai moottoritiemaksuja. Sen mukaisesti kuusi jäsenvaltiota, Belgia, Tanska, Saksa, Luxemburg, Alankomaat ja Ruotsi ottivat käyttöön yhteisen käyttäjämaksujärjestelmän, jota usein kutsutaan eurovinjettimaksuksi, kun taas Itävalta jatkoi edelleen oman käyttäjämaksujärjestelmänsä soveltamista, ja Ranska, Italia, Espanja, Portugali ja Kreikka säilyttivät vanhan moottoritiemaksujärjestelmänsä. Tämä merkitsee sitä, että vuoteen 1995 mennessä 12 jäsenvaltiota 15:stä oli järjestänyt verojärjestelmänsä siten, että ne painottavat enemmän suoraveloitusta ja vähemmän veroja.
Komissio katsoo, että tällaisilla järjestelyillä kuljetaan oikeaan suuntaan kohti sellaisten oikeudenmukaisempien veloitusjärjestelmien perustamista, jotka myös kannustavat tieverkostojen järkevämpään ja tehokkaampaan käyttöön.
Yhdistyneen kuningaskunnan ilmoittamat toimet ovat merkki siitä, että sen veloitusjärjestelmässä tehdään tällaista uudelleenjärjestelyä. Koko ilmoitettu toimenpidepaketti sisältää kuitenkin muitakin elementtejä, kuten polttoaineveron alentamisen, ja nämä toimenpiteet ovat samankaltaisia kuin ne, joista muut jäsenvaltiot ovat hiljattain ilmoittaneet. Kaikki nämä toimenpiteet ovat parhaillaan komission tutkittavana, komission, jolla on EU:n perustamissopimuksen mukaisesti vastuu varmistaa kansallisten toimien johdonmukaisuus ja yhteensovittaminen yhteisen kuljetuspolitiikan puitteissa.
Komissio odottaa siis saavansa pian vastauksen pyyntöönsä niistä yksityiskohtaisista tiedoista, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen suunnittelemia toimia. Sen jälkeen komission pitää tutkia, kuten se tekee kaikkien jäsenvaltioiden tapauksissa, onko todennäköistä, että tällaiset toimet vääristävät yhteisön sisäistä kilpailua, vai eivät. Sen mukaan, minkälainen tämän analyysin tulos on, komissio päättää seuraavasta toimintatavastaan suorittaa tehtäväänsä jäsenvaltioiden avustajana, kun ne ryhtyvät niille sopiviin toimiin samalla, kun ne kunnioittavat muiden oikeuksia.

McCartin
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä hänen selvityksestään ja siitä, että hän tuli tänne tänä aamuna puhumaan aiheesta. Hänen kertomansa on minulle täysi uutinen, koska olin ymmärtänyt, että ehdotus koski erityisveroa, jota sovelletaan kaikkiin ulkomaalaisiin ajoneuvoihin, joiden oletimme tarkoittavan kaikkia ei-brittiläisiä ajoneuvoja, jotka käyttävät Yhdistyneen kuningaskunnan teitä. Näen tämän poliittisena eleenä pikemmin kuin poliittisena tai verotuksellisena toimena. Näkemykseni mukaan, kun uudet ehdotukset otetaan huomioon, kustannukset ilman tätä erityismaksua ovat Yhdistyneessä kuningaskunnassa verrattavissa muihin Euroopan unionin maihin ja ne ovat samalla tasolla kuin Ranskan kuljetuskustannukset.
Vaikka komissio sanoo, että jokin maa saa ottaa tuon maksun käyttöön ja soveltaa samaa maksua omiin ajoneuvoihinsa, pidän tätä silti yhtenäismarkkinoiden vääristelynä, koska oletettavasti brittiläiset rahdinkuljettajat pyytävät autoveromerkkiään, ja kaikki maksut sisällytetään yksittäiseen maksuun, jonka he suorittavat. Muita Britannian teiden käyttäjiä vaaditaan maksamaan erityisvero, kun ne ylittävät Yhdistyneen kuningaskunnan rajan. Ajattelipa komissio mitä tahansa, tämä on yhtenäismarkkinoiden vääristämistä ja vapaan kaupan vääristämistä.
Tämä ehdotus on erityisen vaativa ja harmillinen Irlannille. Irlanti muodostaa tietenkin hyvin pienet mutta avoimet markkinat, ja kuitenkin suurin osa siitä, mitä me ostamme, tulee Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Ostamme vuosittain 11 000 miljoonan Englannin punnan arvosta tavaraa Britanniasta, kun taas muista Euroopan unionista ostamiemme tavaroiden arvo on vain 7 000 miljoonaa Englannin puntaa. Tämä osoittaa sen, missä määrin Irlannin teollisuus ja kauppa suosivat brittiläisiä markkinoita, vaikka Englannin punnan tämänhetkisen vahvuuden vuoksi tilanne ei ehkä jatku, jos valuutan arvo ei muutu. Tällä hetkellä jokainen Irlannin kansalainen ostaa Britanniasta 5 000 euron arvosta tavaroita.
Uskon, että tämä toimenpide on toden totta vapaan kaupan vastainen, vaikka siihen sisältyisi komission mainitsema parannus.

Simpson
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä hänen julkilausumastaan ja hänen vahvistamistaan seikoista. Tällä hetkellä saattaisi olla hyödyllistä vain sanoa, mitä Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on todella ehdottanut ja myös se, mitä se aikoo ehdottaa, kun se pitää mielessään Britanniaa ja koko Euroopan unionia koettelevan kriisin, joka koskee maantiekuljetusten alaa.
Aluksi on sanottava, että tämä ei ole vain Britannian erityisongelma. Valtiovarainministeri esitti ehdotuksen ennakkotalousarviota koskevassa katsauksessa, joka laadittiin puoli vuotta ennen lopullista talousarviota koskevassa katsauksessa, joka laaditaan keväällä 2001. Se sisälsi lukuisia ehdotuksia, ei pelkästään tämän erityisen vinjettiä koskevan ehdotuksen, joka vaikuttaa koko maantiekuljetusten alaan.
Voin vakuuttaa irlantilaisille kollegoilleni, että tämä vinjettiehdotus on tehty täysin tietoisina eurovinjettidirektiivistä, ja todennäköisesti siinä noudatetaan samoja periaatteita kuin monissa nykyisissä Euroopan unionin jäsenvaltioissa on jo käytössä, kuten komission jäsen Vitorino selitti. On paikallaan painottaa, että tällä hetkellä Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulevat rekka-autot joutuvat maksamaan vinjettimaksua tai moottoritiemaksuja muiden EU:n jäsenvaltioiden teillä, mutta tähän mennessä tällaisia veroja ei ole peritty Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Olen varma, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus vastaa komission pyyntöön keskustellessaan komission kanssa samoin kuin maantiekuljetusten alan edustajien pyyntöön löytääkseen keinoja, joilla vinjettisuunnitelma voidaan saada toimimaan nykyisen eurovinjettidirektiivin puitteissa.
Suunnitelmamme yksityiskohtia ei ole vielä otettu käyttöön. Ymmärrän McCartinin huolet, mutta minusta vaikuttaa siltä, että monet niistä asioista, joita Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmästä sanotaan, eivät perustu tosiasioihin vaan huhuihin ja asioihin, joita kyseisellä alalla on sanottu eikä niinkään niihin asioihin, joita Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on ehdottanut.
Tiedän, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus haluaa neuvotella rahdinkuljettajien kanssa, ja tiedän myös, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus tunnustaa Irlannin erityisaseman, ja olen varma siitä, että hallituksen jäsenet aikovat keskustella virkaveljiensä kanssa niin Dublinissa kuin Belfastissakin.
Meidän pitää tänään selventää se, että esittäessään ehdotuksensa Yhdistynyt kuningaskunta tunnustaa täysin, että sen pitää kuulla Euroopan unionia ja noudattaa täysin voimassa olevaa EU:n lainsäädäntöä. Se tunnustaa myös, että jos se veloittaa maksuja eurovinjettijärjestelmän mukaan, siinä tapauksessa sen pitää veloittaa samanlaisia maksuja myös omilta rahdinkuljettajiltaan. Se tunnustaa, että olipa sen ehdottama suunnitelma minkälainen tahansa, sen ei pidä olla syrjivä.
Lopuksi haluan sanoa, että käymme ennenaikaisesti keskustelua tästä asiasta täällä Euroopan parlamentissa, mutta tuen tätä tosiasiaa ja komission jäsen Vitorinon esittämää asiaa ja julkilausumaa, joka osoittaa selvästi, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksella on oikeus ottaa käyttöön eurovinjettijärjestelmä, kunhan se pysyttelee jo käytössä olevien sääntöjen ja asetusten puitteissa. Uskon, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toivoo juuri tätä.

MacCormick
Arvoisa puhemies, kovasti kunnioittaen minun on sanottava, että en voi olla samaa mieltä jäsen Simpsonin kanssa. En pidä tätä keskustelua ollenkaan ennenaikaisena. Kun näin tärkeä ehdotus esitetään, meillä pitäisi parlamentissa olla mahdollisuus pohtia asiaa ja keskustella siitä mahdollisimman aikaisin, eikä välttämättä viimeistä kertaa.
Hänen tapaansa olin kuitenkin hyvin kiitollinen komission jäsenelle erittäin selkeästä julkilausumasta, joka koski niitä ehtoja, joiden mukaan tämänkaltaiset maksut olisivat yhteisön oikeuden alaisina laillisia ja sitä todellista mahdollisuutta, että parhaillaan käsittelemämme asia ei ole vain tapa livahtaa pakoon hankalaa tilannetta, vaan kyse on ehdotuksesta, joka noudattaa yhteisön oikeutta. Lisäksi mielestäni se, mitä jäsen Simpson sanoi, auttoi meitä vahvasti vakuuttumaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mahdollisista aikeista.
Haluaisin vastata myös jäsen McCartinin huomioihin. Britannian kaupankäynti on Irlannille tärkeää, mutta samaa pätee myös toisinpäin. Esimerkiksi Lounais-Skotlannissa Stranraerin ja Loch Ryanin seuduilla talous riippuu pitkälti Pohjoiskanaalin, eli Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välillä olevan lyhyimmän ylityspaikan kautta tulevasta liikenteestä. Asukkaamme ovat hyvin pitkälti riippuvaisia tästä kaupankäynnistä. Haluaisin sanoa, että olisi häpeällistä, jos ottaisimme käyttöön vinjetin, jonka tarkoituksena on tukea infrastruktuureja, jos emme sitten kuitenkaan käytä sitä infrastruktuurien parantamiseen. Lounais-Skotlannista päämoottoriverkostoon, eli A75:een, johtavan tien kunto on tällä hetkellä häpeällinen. Tämä ehdotus saattaisi vihdoinkin antaa meille mahdollisuuden nähdä, että meidän kahta talouttamme yhdistäviä tiepalveluja parannetaan konkreettisesti ja kestävästi. Toivon kovasti, että tämä on yksi ehdotuksen tuloksista.

Rübig
Arvoisa puhemies, verot ja tiemaksut ovat tietenkin järkeviä ratkaisuja, niin on ainakin Itävallassa, jossa käymme jatkuvasti keskustelua tästä asiasta ja jossa tietysti jatkuvasti etsitään hyviä liikenneratkaisuja.
Komissio on jo esitellyt parlamentissa erinomaisen vihreän kirjan, jossa käsitellään sitä, miten liikenteessä voidaan periä maksuja oikeudenmukaisesti, ja tämän vihreän kirjan olennainen periaate on, että eri kuljetusmuotoja ei pitäisi tukea ristikkäisesti ja että varat, jotka myönnetään tietyille reiteille, pitäisi käyttää niiden ongelmien ratkaisemiseen.
Komissio on lisäksi todennut selkeästi, että tällä hetkellä liikenteen suurimpana ongelmana ovat onnettomuudet. Turvalliset ja hyvin rakennetut tiet ovat olennainen perusedellytys onnettomuuksien ehkäisemiseksi. Euroopan liikenteessä kuolee tällä hetkellä noin 50 000 ihmistä vuodessa. Ihmisiä kuolee erityisesti sen vuoksi, että tiet ovat huonokuntoisia, opasteita on vähän, tiet ovat huonosti hoidettuja tai ne on suunniteltu huonosti. Niistä johtuvien vammojen hoitamisesta aiheutuu erittäin suuria kustannuksia sosiaalijärjestelmillemme. Ennalta ehkäiseviä toimia siis tarvitaan. Meidän pitäisi huolehtia siitä, että teillä liikkuvat ihmiset ovat turvassa, ja erityisesti ympäristön kannalta meidän pitäisi pyrkiä välttämään ruuhkia. Ruuhkien takia menetämme aikaa ja ne aiheuttavat suuria kustannuksia, mutta lisäksi ne ovat suuri ongelma erityisesti ympäristön kannalta. Siksi olen sitä mieltä, että jos Ison-Britannian hallitus todellakin myöntää varoja näiden ongelmien ratkaisemiseen, silloin kaikki hyötyvät siitä, erityisesti kaikki Euroopan kansalaiset.

Miller
Arvoisa puhemies, saisinko ensin esittää kysymyksen siitä, miksi tämä aihe on esityslistalla? Olin parlamentissa maanantai-iltana, kun parlamentti hyväksyi esityslistan. Tätä asiaa ei hyväksytty esityslistalle. Myöhemmin, kun eräs kollegoistamme, jäsen Doyle, otti asian esiin, puhemies yhtäkkiä päättikin, että tämä asia pitää sisällyttää esityslistaan. Tämä ei ole demokraattinen eikä oikeudenmukainen tapa laatia parlamentin esityslistaa. Parlamentti laatii esityslistan, eikä puhemies yhden jäsenen mielijohteesta. Panen myös merkille, että jäsen Doyle ei ole tänään paikalla keskustelemassa asiasta. Tämän sanottuani aion puhua kyseisestä aiheesta.
Meidän on aika käydä keskustelua tästä aiheesta. Kuuntelin McCartinia aikaisemmin, ja on selvää, että hän on ymmärtänyt asian väärin. Ehdotuksessa ei ole kyse muiden kuljettajien tai rahdinkuljettajien syrjimisestä Euroopassa brittiläisten ajajien hyväksi. Ehdotusta sovelletaan kaikkiin rahdinkuljettajiin riippumatta siitä, tulevatko he Yhdistyneestä kuningaskunnasta tai mistä muusta maasta tahansa. Tämä asia pitäisi tehdä erittäin selväksi. Yksityiskohtia pitää edelleen myös pohtia perinpohjaisesti, mutta minusta oli hyvin rohkaisevaa kuunnella komission jäsenen julkilausumaa siitä, miten asia aiotaan ehdottaa ja miten sitä aiotaan kehittää. Olen varma siitä, että Britannian hallitus käy neuvotteluja komission kanssa tämän vinjetin soveltamisesta.
Haluaisin myös ottaa esiin erään asian, josta jäsen MacCormick puhui. Hän puhui Irlannin ja Skotlannin välisestä kaupasta ja Stranraerin ja Loch Ryanin alueista Lounais-Skotlannissa. Hän sanoi toivovansa, että tällä vinjetillä kerätyt rahat kohdistettaisiin Lounais-Skotlannin infrastruktuurien parantamiseen. Tiedän, että Lounais-Skotlanti on osa minun aluettani, ja myönnän, että alueen infrastruktuurit eivät ole parhaat, vaan niissä on parantamisen varaa. Mutta saanen tähdentää jäsen MacCormickille, että vinjetti on koko Yhdistynyttä kuningaskuntaa varten. Sillä on tarkoitus parantaa tieinfrastruktuureja koko Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Emme voi tarttua johonkin pieneen alueeseen Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja sanoa, että rahat osoitetaan sinne. Rahat ovat koko Yhdistynyttä kuningaskuntaa varten. Meidän olisi syytä tehdä tämä asia hyvin selväksi.

Puhemies
Jäsen Miller, ensimmäisestä asiastanne haluan sanoa, että puhemies esitti ehdotuksen parlamentille, ja nimenomaan parlamentti suostui siirtämään asian tämänpäiväiseen esityslistaan.

Perry
Arvoisa puhemies, kuten monet muutkin niistä jäsenistä, jotka ovat tänä aamuna istuntosalissa läsnä, minäkin tulen riistetystä Britanniasta. Maamme on suurin piirtein ainoa öljyntuottajamaa Euroopan unionissa ja kuitenkin meillä on kaikista Euroopan maista korkeimmat öljyn hinnat ja korkeimmat dieselöljyn hinnat: Yhdistyneessä kuningaskunnassa dieselistä maksetaan 1,20 Englannin puntaa litralta. Ajoneuvojen valmisteverot ovat kahdeksan kertaa korkeammat Yhdistyneessä kuningaskunnassa kuin Ranskassa, joten ei pitäisi olla kovin yllättävää, että Britanniassa on lukuisia huolia.
Kun minä brittiläisenä ajan Ranskan moottoriteillä, minun pitää maksaa Ranskan moottoritiemaksuja. Voisinpa miltei sanoa, että siihen mennessä, kun olen ajanut Strasbourgista Calais'hen, voin tuntea omistavani moottoritiejärjestelmän, koska maksut ovat niin korkeat. Ajoin kesällä Itävallassa, ja maksoin Itävallan vinjettimaksua, joka tuntui minusta täysin oikeudenmukaiselta ja kohtuulliselta ja paljon sopivammalta hinnalta kuin se, mitä Ranskan moottoriteillä joutuu maksamaan.
En esitä vastaväitettä tästä ehdotuksesta siksi, että se olisi epäoikeudenmukainen. Vihdoin ja viimein Britannian hallitus on löytänyt kohtuullisen ratkaisun. Puolueeni teki saman ehdotuksen kaksi vuotta sitten. Britannian nykyinen hallitus on päästänyt tilanteen käsistään, ja sangen myöhäisessä vaiheessa se on päätynyt tällaiseen ehdotukseen, jonka toteuttamiseen menee todennäköisesti toiset kaksi vuotta. Jos se panee ehdotuksen täytäntöön, haluamme, että se siirtää edut todella nopeasti brittiläisille tienkäyttäjille.

Purvis
Arvoisa puhemies, nyt, kun vinjettejä on siellä täällä pitkin Eurooppaa ja moottoritiemaksuja eräissä muissa maissa, voitteko sanoa olevanne kanssani samaa mieltä siitä, että eurovinjettijärjestelmä ei edusta kovin hyvää yhtenäismarkkinajärjestelmää? Paikallinen rahdinkuljettaja Tanskassa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa saa täyden vastineen rahoilleen 365 päivää vuodessa, mutta ulkomaalainen rahdinkuljettaja, joka tulee maahan jostakin toisesta jäsenvaltiosta ehkä yhdeksi tai kahdeksi tai kymmeneksi tai jopa sadaksi päiväksi ei saa vastinetta rahoilleen. Hän maksaa vinjettimaksua tarpeettoman paljon, jos käytössä ei ole jonkinlaista päiväperusteista erityiskorvausta.
Nyt, kun olemme päässeet tähän vaiheeseen, eikö olisi ehkä parempi harkita vastavuoroista tunnustusjärjestelmää eli sellaista, että yhdessä maassa tunnustettu vinjetti tunnustetaan muissakin maissa edellyttäen, että todellinen eurovinjettijärjestelmä toimii. Komission olisi syytä harkita ehdotusten esittämistä, jotta voitaisiin kehittää koko Euroopan kattava yhteinen järjestelmä.
Haluaisin nyt kääntyä ystäväni McCartinin puoleen. Olen samaa mieltä siitä, että irlantilaisten rekkojen tapaus on erityinen. Maasto-olot pakottavat ne kulkemaan Yhdistyneen kuningaskunnan läpi, aivan kuten brittiläisten rekkojen on pakko kulkea Alankomaiden, Belgian ja Ranskan onnistuakseen kulkemaan kautta Euroopan unionin Parhaiten Yhdistynyt kuningaskunta voisi auttaa irlantilaisia ja skotlantilaisia parantamalla erittäin huonolaatuista brittiläistä moottoritiejärjestelmää, josta riippuu pääsymme markkinoillemme. Pitää paikkansa, että Stranraerin ja Carlislen välinen tie on suorastaan hävettävä, mutta yhtä lailla vaikeaa on päästä Birminghamiin, Lontooseen, Kanaalitunneliin ja kanaalin satamiin. Parhaiten britit voisivat käyttää tätä ylimääräistä rahaa parantamalla järjestelmäämme siinä toivossa, että samalla paranevat myös Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välinen ystävyys ja suhteet.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.

Istuntokauden keskeyttäminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi .
(Istunto päättyi klo 11.05.)

