Afrikan sarvi: EU:n aluepoliittinen kumppanuus rauhan, turvallisuuden ja kehityksen edistämiseksi (keskustelu)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Kaczmarekin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö "Afrikan sarvi: EU:n aluepoliittinen kumppanuus rauhan, turvallisuuden ja kehityksen edistämiseksi".
Filip Kaczmarek 
esittelijä. - (PL) Arvoisa puhemies, tämä mietintö, joka koskee Euroopan unionin Afrikka-strategiaa ja aluepoliittista kumppanuutta Afrikan sarven alueella, on Euroopan parlamentin vastaus komission viime marraskuussa antamaan tiedonantoon. Tuon tiedonannon tarkoituksena oli perustaa Afrikan sarven maiden kanssa aluepoliittinen kumppanuus perustaksi kokonaisvaltaiselle lähestymistavalle konfliktien ehkäisemiseen alueella. Siinä lähdetään perusoletuksesta, että kestävää rauhaa ei ole ilman kehitystä eikä kehitystä ilman kestävää rauhaa.
Tämän alueen valinta kohteeksi, johon EU:n Afrikka-strategiaa ensimmäistä kertaa sovelletaan, perustuu kahteen seikkaan. Ensimmäinen on sen strateginen merkitys EU:lle ja toinen on alueen kolmen suurimman ja toisiinsa sidoksissa olevan konfliktin (Sudan, Etiopia-Eritrea ja Somalia) valtava poliittinen monisäikeisyys, jonka vuoksi alueellinen lähestymistapa on luultavasti ainoa mahdollinen strategia konflikteihin puuttumiseksi. Toisin sanoen mitään ei voida ratkaista ennen kuin kaikki on ratkaistu.
Komission ehdottama strategia perustuu kattavaan lähestymistapaan konfliktien ehkäisemiseksi Afrikan sarvessa. Sillä pyritään puuttumaan epävakauden taustalla oleviin syihin lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, sekä kansallisella että alueellisella tasolla, ja vahvistamaan alueellista yhteistyötä. Voidaan kuitenkin oikeutetusti kysyä, onko tämä mahdollista alueella, jonka seitsemästä maasta viisi on konfliktissa naapurimaidensa kanssa ja jossa jokainen konflikti ruokkii toista, jossa yksi valtio ei ole pystynyt toimimaan normaalisti yli 15 vuoteen ja jossa erittäin suuri osuus väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella. Toimiiko alueellinen kumppanuus yleislääkkeenä kaikkiin noihin monisäikeisiin ja toisiinsa kytköksissä oleviin ongelmiin? Olen vakaasti sitä mieltä, että sitä kannattaa kokeilla. Tiedonannon eräistä puutteista huolimatta, joista joitakin on erittäin vaikea välttää ja joihin puutumme mietinnössä (esimerkkinä mainitsen Euroopan parlamentin jäsenten ja afrikkalaisten itsensä tiiviimmän osallistumisen yhteisen strategian laadintaan), meidän on yhdyttävä strategian neljään perusoletukseen: Kestävää kehitystä ei ole ilman kestävää rauhaa ja päinvastoin. Kestävää rauhaa ei puolestaan ole ilman afrikkalaisten instituutioiden todellista osallistumista. Tarvitaan alueellista näkökulmaa - eli alueellista sopimista - ratkaisujen löytämiseksi yksittäisiin alueellisiin konflikteihin. Alueellista integraatiota koskevat aloitteet menestyvät silloin, kun ne keskittyvät yhteisiin haasteisiin, eivätkä vain meneillään oleviin konflikteihin. Alueellisen integraation on keskityttävä sellaisiin kysymyksiin kuin vesivarat, elintarvikevarmuus ja aavikoituminen, ei pelkästään etnisiin jakoihin ja konflikteihin. Lisäksi EU:lla on suuri merkitys alueella - se voi viedä sinne oman hyväksi todetun alueellisen yhdentymisen mallinsa, joka on todella saanut aikaan kestävän rauhan ja joka on mielestäni erityisen tärkeä nyt EU:n 50-vuotisjuhlien aikaan.
Olen hyvin tietoinen siitä, että sekä komission tiedonanto että Euroopan parlamentin mietintö ovat vain prosessin alkua ja että lopullisena tavoitteena on kehittää alueellinen strategia. On muistettava, että tietyt jäsenvaltiot toteuttavat Afrikan sarven alueella omia toimiaan. Mietintö on siksi osoitettu Euroopan komission lisäksi myös jäsenvaltioille.
Mietinnön tavoitteena on täydentää komission tiedonannon ajatuksia, ja haluaisin erityisesti korostaa, että on tärkeää välttää toiveajattelua ja instituutioiden kyhäämistä. Mielestäni meidän on luotettava jo olemassa oleviin aloitteisiin ja hyväksi todettuihin ajatuksiin. Meidän on nimitettävä Euroopan unionin erityisedustaja Afrikan sarvelle huolehtimaan mietinnössä esiin tuoduista merkittävistä kysymyksistä. Tällä tavoin voidaan välttää EU:n toimien päällekkäisyyttä, päästä syvällisempään analyysiin ja mahdollistaa poliittisten vähimmäistavoitteiden edistäminen yksittäisissä maissa. Meidän on hyödynnettävä täysimääräisesti Cotonoun kumppanuussopimuksen 8 artiklan mukaista vuoropuhelua sekä parlamentin ja komission välistä yhteistyötä yhteisen strategian kehittämisessä niin, että myös alueen valtiot osallistuvat siihen, sekä afrikkalaisten ratkaisujen etsimisessä ja afrikkalaisten organisaatioiden vahvistamisessa.
Haluaisin myös kiittää kaikkia niitä, jotka osallistuivat tämän mietinnön laatimiseen: kehitysyhteistyövaliokunnan jäseniä ja sihteeristöä, varjoesittelijää, puheenjohtajavaltio Saksaa sekä asiantuntijoita ja kansalaisjärjestöjä, joiden kanssa olimme jatkuvassa keskusteluyhteydessä.
Louis Michel
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jäsen Kaczmarek yhtyy mietinnössään pääosin komission analyysiin, jonka mukaan tarvitaan kattavaa alueellista lähestymistapaa. Jäsen Kaczmarekin esittämät ajatukset oikeasta lähestymistavasta tukevat useimpia komission ensisijaisista tavoitteista, erityisesti niitä, jotka koskevat yhteistoiminnallisia toimenpideohjelmia ja alueellista yhteistyötä.
Konfliktien ratkaiseminen ja ehkäiseminen Afrikan sarvessa on mielestämme mahdollista ainoastaan, jos toimitaan kahdella tasolla: Ensimmäisellä tasolla ovat tavanomainen sovittelu ja diplomaattinen toiminta. Nykyinen tilanne Afrikan sarvessa vaatii aivan selvästi koko kansainväliseltä yhteisöltä paljon tehokkaampia ja - lisäisin - paljon yksimielisempiä toimia. Toisen tason muodostavat rakenteelliset parannukset konfliktien torjumiseksi keskipitkällä aikavälillä. Tavoitteena on pureutua alueen maita vaivaavien ongelmien syihin tarttumalla yhteisiin kehitysongelmiin, jotka vaikuttavat myös turvallisuuteen ja vakauteen.
Afrikan sarven alueellisessa strategiassa, jonka komissio esitteli tiedonannossaan lokakuussa 2006, ehdotetaan nimenomaan tätä toista tapaa. Haluan tehdä selväksi, että tiedonannon ensisijainen tavoite on luoda poliittinen kehys, jossa myönnetään Afrikan sarven haasteiden laatu ja tunnistetaan tärkeimmät tavat, joilla Euroopan unioni voi toimia.
Tiedonannossa tunnistetaan kolme alaa, joilla on toimittava ensi sijassa. Ensinnäkin on puututtava kansallisiin ongelmiin, joilla on alueellisia vaikutuksia, toiseksi on selvitettävä alueellisia ja kaikkia maita koskevia ongelmia, jotka aiheuttavat konflikteja ja epävakautta, ja lisäksi on edistettävä alueellista yhdentymistä. Kuten mietinnössä korostetaan, on tärkeää, että sekä Afrikan sarven maiden hallitukset että EU ottavat aidosti poliittista vastuuta tästä strategiasta. Sen vuoksi arvostamme todella Euroopan parlamentin osallisuutta tässä kysymyksessä ja jäsen Kaczmarekin mietintöä.
Siitä lähtien kun komission tiedonanto esiteltiin viime lokakuussa, olen seurannut suurella mielenkiinnolla Afrikan sarven alueellista strategiaa koskevia parlamentin keskusteluja ja osallistuin myös itse kehitysyhteistyövaliokunnan keskusteluun viime helmikuussa. Myönteisiä keskusteluja on käyty lokakuusta lähtien myös neuvoston työryhmissä.
Haluamme luoda asteittain etenevän prosessin emmekä halua tyrkyttää sitä. Tärkeää on, että prosessi on nyt aloitettu, alueen valtioiden ja hallitusten päämiesten tuella. Komissio järjesti jo 23. huhtikuuta konferenssin valtioiden ja hallitusten päämiesten henkilökohtaisille edustajille. Tuo kokous oli hyvin myönteinen ja lupaava.
Tämän laajan ja intensiivisen kuulemisprosessin ansiosta voimme siirtyä toteutusvaiheeseen luottavaisina ja hyvistä lähtökohdista. Olemme siis oikealla tiellä. Mietintö, jonka hyväksytte huomenna, tarjoaa hyvin merkittävää tukea sekä tietenkin innoittaa ja osoittaa suuntaa vuoropuheluun, jota käydään muutamien seuraavien kuukausien aikana.
Haluan huomauttaa, että kymmenennen Euroopan kehitysrahaston alueelliset ohjelmat Afrikan sarvelle määräytyvät tietenkin pitkälti sen mukaan, mihin tuloksiin tässä ensisijaisten toimien valintaprosessissa päädytään. Haluan myös lisätä, että komission ehdottaman Afrikan sarvea koskevan strategian ei ole tarkoitus korvata kymmenennen Euroopan kehitysrahaston yhteydessä laadittuja strategioita. Sen tarkoitus on tavallaan täydentää niitä. Samoin se ei myöskään korvaa välttämätöntä rinnakkaista toimintaa kriisien ja konfliktien ratkaisemiseksi, jota on jatkettava poliittisella ja diplomaattisella tasolla, kuten korostin puheeni alussa.
Niinpä yhdyn täysin mietinnön suosituksiin, jotka koskevat hallintoa ja poliittisen vuoropuhelun vahvistamista. Mietinnössä on mainittu kaksi asiaa, jotka ovat mielestäni myös hyvin tärkeitä, mutta jotka eivät liity ainoastaan Afrikan sarven alueeseen ja ehdotettuun strategiaan: yhteinen Euroopan unionin Afrikka-strategia ja rauhan ja turvallisuuden rakentaminen Afrikkaan.
Voisin puhua myös näistä kahdesta kysymyksestä ja lisäksi käsitellä muita asioita, jotka liittyvät Afrikan sarveen ja toimiin, joihin voisimme ryhtyä siellä, mutta puheaikani ei riitä siihen. Ehkä saan kuitenkin tilaisuuden palata näihin aiheisiin myöhemmin, kun vastaan kommentteihinne.
Glenys Kinnock
PSE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia jäsen Kaczmarekille ja komission jäsenelle hänen vastauksestaan tähän mietintöön.
Afrikan sarvessa ei tiedä mistä aloittaisi, sillä alueella on vaarallinen sekoitus selkkauksia ja köyhyyttä, siellä tuskin tunnetaan oikeusvaltioperiaatteen, demokratian ja ihmisoikeuksien käsitteitä ja alueen seitsemästä valtiosta viisi on konfliktissa naapurimaidensa kanssa. Niinpä, kuten esittelijä totesi, ilman rauhaa ei voi olla todellista turvallisuutta eikä kehitystä. Olennaisimmat kysymykset liittyvät rauhan rakentamiseen, konfliktien estämiseen ja ratkaisemiseen. Nuo ovat mietinnön keskeiset osat.
On hyvin tärkeää huomauttaa, että kuten komission jäsen hyvin tietää, muilla alueilla Afrikassa, esimerkiksi Länsi-Afrikassa - kävin äskettäin Norsunluurannikolla - ja suurten järvien alueella, rauha on vakiintumassa. Afrikan sarvi erottuu ainoana alueena, jossa emme ole pystyneet konfliktien hallintaan ja torjumiseen. Ajatus erityisedustajasta ja muut ehdotukset ovatkin siis erittäin tervetulleita.
Nämä ovat pahimpia esimerkkejä konflikteista. YK:n mukaan Darfurin selkkauksen alusta eli vuodesta 2003 lähtien siellä on kuollut noin 200 000 ihmistä ja kaksi miljoonaa on joutunut evakkoon. Sudanin hallitus ei vieläkään piittaa sovitteluyrityksistä, ei edes YK:n pääsihteerin yrityksistä. Eritrean ja Etiopian rajariidat ovat edelleen ratkaisematta. Etiopian hallitus rikkoo yhä kansainvälistä lainsäädäntöä tuossa asiassa. Eritrean ja Etiopian johtajat eivät suostu antamaan kansalleen oikeutta valita omaa hallitustaan eivätkä, Etiopian tapauksessa, kunnioittamaan vaaleja. Somaliassa on parhaillaan rajuja taisteluja, joissa on kuollut noin tuhat ihmistä ja joissa Etiopian joukot ovat olleet hyvin aktiivisia taistellessaan Somalian väliaikaisen hallituksen puolesta, tosin - kuten meidän kaikkien on myönnettävä - Yhdysvaltain salaisella avustuksella. Eritrealaiset puolestaan tukevat islamistisia puolisotilaallisia joukkoja.
Olen kirjoittanut komission jäsenelle tästä aiheesta ja haluan vieläkin kysyä häneltä, miksi olemme tukeneet niin vahvasti Somalian väliaikaista hallitusta ja miksemme esitä vakavia kysymyksiä tästä verisestä tapahtumasarjasta, jota ilmeisesti yhä monessa mielessä siedämme. Somaliaa uhkaa humanitaarinen katastrofi, emmekä vieläkään saata väliaikaisen hallituksen jäseniä vastuuseen teoistaan. Arvoisa komission jäsen, miksi emme esitä kysymyksiä? Poliittinen laskelmointiko estää meitä tekemästä niin? Mikseivät etiopialaiset lähde Somaliasta? Miksei maata saada turvalliseksi? Miksei siellä aidosti jaeta valtaa, ja vaatiiko EU, että islamilaisten oikeusistuinten maltilliset edustajat on otettava mukaan mihin hyvänsä ratkaisuun, johon Somaliassa päädytään?
Lopuksi minun on kysyttävä, suhtautuuko EU vakavasti valtioiden rakentamiseen Afrikan sarven alueella vai keskitymmekö itse asiassa muihin päämääriin. Väittäisin, että nuo muut päämäärät Afrikan sarvessa liittyvät niin kutsuttuun terrorismin vastaiseen sotaan.
DanutBudreikaitė
ALDE -ryhmän puolesta. - (LT) Tiedonannossaan "Afrikka-strategia: EU:n aluepoliittinen kumppanuus rauhan, turvallisuuden ja kehityksen edistämiseksi Afrikan sarvessa" vuodelta 2006 komissio osoittaa kyvyttömyytensä löytää ratkaisutapoja Afrikan sarven ongelmiin, sillä se toteaa, että kehitystä ei ole ilman kestävää rauhaa eikä kestävää rauhaa ilman kehitystä. Tämä on noidankehä. Molempien asioiden on tapahduttava yhtä aikaa, mutta kuten tiedämme, todellisuudessa tämä ei ole todennäköistä. Afrikka-strategia ja Cotonoun sopimuksen 8 ja 11 artikla eivät kumpikaan toimi Afrikan sarvessa. Alueellinen epävakaus ja sotilaalliset konfliktit, joihin on sekaantunut useampia valtioita, erityisesti Darfurin raa'at tapahtumat, osoittavat, että Afrikan sarvelle on kehitettävä oma kriisinhallintamalli, joka sisältää sotilaallisten konfliktipesäkkeiden poistamisen ja rauhan ajan taloudellisen, sosiaalisen ja poliittisen elämän rakentamisen.
EU antaa yli 55 prosenttia maailman kehitysyhteistyön humanitaarisesta avusta. Koska Afrikan sarvessa on meneillään sotilaallisia toimia, ei oikeastaan ole mahdollista arvioida, millaista humanitaarista apua tarvitaan, milloin sen antaminen olisi aloitettava ja milloin lopetettava, ja milloin on mahdollista ryhtyä tavoittelemaan kehitysyhteistyöpolitiikan varsinaisia päämääriä eli vuosituhattavoitteiden toteuttamista ja köyhyyden vähentämistä Afrikan sarven maissa. Haluan korostaa, että EU:n on sovitettava tukensa ja toimensa yhteen muiden maiden toimien kanssa, esimerkiksi Kiinan, Intian ja Yhdysvaltojen, jotka varjelevat taloudellisia etujaan Afrikan sarven maissa. Muussa tapauksessa ei juuri ole toivoa todellisesta edistymisestä rauhan ja turvallisuuden juurruttamisessa alueelle. Näiden maiden, samoin kuin Yhdistyneiden kansakuntien ja muiden järjestöjen, on yhdessä EU:n kanssa luotava Afrikan sarvelle oma kriisinhallintamalli.
Józef Pinior
(PL) Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää jäsen Kaczmarekiä tämän mietinnön laatimisesta. Kyseessä on mietintö, joka koskee melko vaikeaa ja tärkeää aihetta, nimittäin aluetta, missä Euroopan unioni ei ole tähän mennessä juuri onnistunut toimissaan. Tuo alue on Afrikan sarvi, jonka valtioissa on jatkuvasti konflikteja ja jonka yhteydessä on vaikea puhua oikeusvaltioperiaatteesta, demokraattisista hallintoelimistä tai ihmisoikeuksista. Se kuuluu maailman kaikkein vähiten kehittyneisiin alueisiin.
Tällä hetkellä on tärkeintä, että Euroopan unioni rakentaa instituutioita, jotka takaisivat aseellisten konfliktien loppumisen niemimaalla, suojelisivat vähimmäisihmisoikeuksia ja johtaisivat oikeusvaltioperiaatetta noudattavien hallitusten syntymiseen.
Arvoisa puhemies, haluaisin muistuttaa mieliin hienot poliittiset perinteet, toista maailmansotaa seuranneen kehitysmallin hienot perinteet, jotka liittyivät Euroopan maiden ja Yhdysvaltojen kolonialismin torjuntaan ja uusien valtioiden ja demokratioiden luomiseen alueille, jotka olivat aiemmin siirtomaita. Ehkäpä Euroopan unionin olisi keskityttävä sellaisiin asioihin kuin valtioiden rakentaminen, kansallisten hallintoelinten ja vahvojen, oikeusvaltioperiaatteen noudattamisen takaamiseen pystyvien hallitusten perustaminen.
Yhdyn täydestä sydämestäni jäsen Kaczmarekin ehdotuksiin EU:n erityisedustajan nimittämisestä Afrikan sarveen ja EU:n avusta Afrikan maiden alueellisten yhteistyöelinten perustamiseen.
Louis Michel
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vastaukseni on melko lyhyt, vaikka tämän asian käsittelyyn tarvittaisiin tietenkin kokonainen keskustelu.
Vaikka yhdyn toki niihin analyyseihin ja tuomitseviin mielipiteisiin, joita olen kuullut tiettyjen Afrikan sarven valtioiden demokraattisesta valtuutuksesta, olen vähän varovaisempi komission ja Euroopan unionin osallisuuden suhteen.
Nykyisin Afrikan sarvesta voidaan sanoa, että se on alue, johon Euroopan komissio on täysin sitoutunut, ja se on epäilemättä alue, jolle itse omistan eniten aikaa. Jäsen Kinnock puhui tietenkin Etiopiasta, täysin perustellusti, sillä sen suhteen on kansainväliseen lainsäädäntöön liittyvä ongelma. Lisäisin, että otan jatkuvasti esiin tuon ongelman keskusteluissa maan pääministerin kanssa, kun olen yhteydessä häneen työskennellessäni kahdenvälisten suhteiden hyväksi. Itse asiassa teen lähes päivittäin työtä tuon ongelman parissa. Välitän ne viestit, jotka on välitettävä. Erityisesti puhun poliittisista vangeista. Tiedän myös, että hyvin korkealla tasolla työskennellään tämän asian edistämiseksi.
Seuraavaksi puhun Somaliasta. Haluan sanoa, että olen ällistynyt siitä, että joku väittää, ettemme sano mitään väliaikaiselle hallitukselle. Huomauttaisin, että minut kirjaimellisesti pakotettiin hyväksymään 15 miljoonan euron antaminen Somaliassa oleville Ugandan vakautusjoukoille, käytännössä ehdoitta, vaikka olin täysin sitä vastaan, ellei kaikkien osapuolten mukanaolon periaatetta noudatettaisi alusta lähtien. Kun olimme ilmaisseet kantamme selvästi ja minä olin asettanut tuon ehdon, presidentti Youssouf lupasi meille, että hän järjestäisi kansallisen sovittelukongressin. Sitä odotamme yhä. Koska nyt käymämme keskustelu soveltuu tähän tarkoitukseen, minun on kerrottava teille, miksi asiat eivät etene Somaliassa hyvin eivätkä nopeasti. Pääsyitä on kaksi.
Ensimmäinen niistä on se, että Somalian konfliktia ja yleisesti ottaen Somalian kysymystä ei ajatella koko Afrikan sarven näkökulmasta ja että Somalia on monissa tapauksissa joutunut ulkopuolisten keskinäisten konfliktien taistelukentäksi. Näin todella on - myös Etiopian ja Eritrean erimielisyydet liittyvät Somalian kysymykseen.
Se, ettei Somalian suhteen päästä eteenpäin eikä löydetä ratkaisua, johtuu myös toisesta syystä, josta jäsen Kinnock antoi esimerkkejä. Kansainvälisessä yhteisössä on kaksi näkökulmaa. Vaikka kuinka yritettäisiin väittää, että niitä on vain yksi, totuus on, että kansainvälisessä yhteisössä on kaksi eri näkökulmaa - ensimmäinen niistä on erityisesti Euroopan unionin kannattama, toinen Yhdysvaltojen. Kun joku suurista kansainvälisen yhteisön vaikuttajista päätyy suhteessaan toiseen valtioon strategiaan, jota voimme kutsua etuoikeutetun kumppanuuden strategiaksi, ja kun omat jäsenvaltiomme kehottavat meitä toimimaan täysin samoin muut kansainväliset kumppanit - kuten joku nytkin teki - jäämme usein seuraamaan muiden jäljissä. Sanoisin, ettemme silloin ole asemassa, jossa voimme toimia täysin itsenäisesti, oman näkemyksemme ja arviomme perusteella. Tämä on totuus tästä asiasta. En halua, että tuota tilannetta siedetään enää kauempaa, sillä on aivan liian helppoa sanoa "ette toimi tarpeeksi tehokkaasti, teidän on sovitettava toimenne yhteen yhteistyökumppanimme Yhdysvaltojen toimien kanssa". En arvostele Yhdysvaltoja - sillä on oikeus omaan strategiaansa - mutta olen kyllä sitä mieltä, että jos Euroopan unioni pystyisi aika ajoin olemaan itsenäisempi strategioissaan ja toimimaan riippumattomammin näissä asioissa, se olisi varmasti paljon tehokkaampi.
Tämä oli se, minkä halusin sanoa teille. Lisäksi voisin mainita, että käytännössä koko toimintani, erityisesti poliittisen vuoropuhelun osalta, on viime kuukausina koskenut Afrikan sarvea. Esittelen tämän strategian - sitä tukevan, sivumennen sanoen erinomaisen mietinnön ansiosta - nimenomaan seuraavista syistä: Euroopan unionilla ei mielestäni ole oikeutta olla tekemättä aloitetta tässä asiassa, ja katson, että asia on niin monimutkainen ja niin vaikea, että meidän on aluksi pyrittävä saamaan kaikki osapuolet saman neuvottelupöydän ääreen selvittämään niiden monia yhteisiä ongelmia ja löytämään yhteisiä ratkaisuja. Tavoitteena on saada ne tilanteeseen, jossa on mahdollisuus vuoropuheluun - vuoropuheluun, joka ei ole sellainen, jossa vain keskustellaan pystymättä silti lopettamaan maiden välisiä konflikteja. Toisin sanoen meidän on tarjottava mahdollisuus sille, että jotain tehdään sellaisille asioille kuin infrastruktuuri, elintarviketurva, kuivuus, paimentolaisuus ja vesi, eli kaikille niille asioille, joissa maiden edut ovat yhtenevät. Sen jälkeen voidaan ehkä tehdä jotain poliittisille kysymyksille.
Tämä oli se, minkä halusin sanoa. On totta, että meidän on tehtävä yhteistyötä muiden merkittävien päätöksentekijöiden kanssa. Olen hyvin vilpittömästi sitä mieltä, mutta mielestäni meidän on myös välillä päätettävä itse kantamme, esimerkiksi Somalian kysymykseen. Olen tosiaan sitä mieltä, että asemamme olisi ollut paljon vahvempi, jos olisimme voineet toimia loogisesti mielipiteidemme mukaan ja olisimme sanoneet "emme anna senttiäkään vakautusjoukoille, ennen kuin kansallinen sovittelukongressi on toiminnassa".
Sanon vielä - päätän puheeni tähän - että olen myös lähettänyt erittäin selväsanaisen ja tiukkasävyisen kirjeen presidentti Youssoufille muistuttaakseni häntä siitä, että hän on sitoutunut kaikkien osapuolten ottamiseen mukaan tämän konfliktin ratkaisuun.
Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina.
