Laivanromutustoiminnan parantaminen (vihreä kirja) (keskustelu) 
Puhemies
(EN) Esityslistalla on seuraavana Johannes Bloklandin ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan puolesta laatima mietintö laivanromutustoiminnan parantamista koskevasta vihreästä kirjasta.
Johannes Blokland
esittelijä. - (NL) Useilla Etelä-Aasian rannoilla romutetaan valtavia merialuksia ympäristöä kuluttavissa ja ihmisarvoa alentavissa työolosuhteissa. Sosiaalinormeja ei noudateta. Pelkästään Bangladeshissa on kuollut 200 henkeä viime vuosien aikana laivanromutustyön seurauksena.
Monet lapset romuttavat laivoja, koska heidän on helppoa mahtua pieniin tiloihin. Heidän on poistettava myrkyllisiä aineita ilman minkäänlaisia suojia. Aineet päätyvät ympäristöön, mikä vaikuttaa tuhoisasti kalastukseen ja matkailualaan. Valitettavasti monet laivat Euroopasta päätyvät myös tällä tavalla esimerkiksi Intian, Pakistanin ja Bangladeshin rannoille. Teräksen korkeat hinnat, pienet palkat, huonot turvallisuusmääräykset ja olemattomat ympäristötoimet ovat epäilemättä taloudellisia houkuttimia.
Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta tuo selvästi ilmi, että tällaisia käytäntöjä on eettisesti mahdotonta hyväksyä ja että laivanromuttamiseen liittyvien, ihmisarvoa alentavien ja ympäristöä tuhoavien olosuhteiden ei saa antaa jatkua. Euroopan unionin yksittäisen jäsenvaltion ponnistukset eivät riitä korjaamaan tilannetta. Mitä tahansa teemmekään tulevina vuosina, tarvitaan laivanromutusongelmaan joka tapauksessa kiireellisesti maailmanlaajuinen ratkaisu. Valitettavasti on todettava, että toistaiseksi asiassa ei ole tehty vielä paljonkaan maailmanlaajuisella tasolla.
Tämä on täsmälleen syynä siihen, miksi Euroopan komissio julkaisi vihreän kirjan. Päätarkoituksena on, että toivomme, että ympäristöä ja kansanterveyttä voidaan suojella siirtämättä ongelmia yksinkertaisesti muihin maihin. Monet eurooppalaisen lipun alla purjehtivista aluksista on romutettava tulevina vuosina, minkä takia emme voi enää viivyttää toimenpiteisiin ryhtymistä. Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunta ehdottaa erityisesti seuraavaa. Jätesiirtoasetuksen säännösten noudattamiseksi olisi käyttöön otettava suuntaviivat, joiden mukaan olisi mahdollista määrittää, milloin laiva on laiva ja milloin se on jätettä. Jätesiirtoasetuksen täytäntöönpanoa ja voimaansaattamista on parannettava jäsenvaltioiden satamaviranomaisten suorittamalla tiukemmalla valvonnalla muistaen, että satamavaltioilla on oltava toimivalta julistaa alus käytöstä poistettavaksi.
Lähivuosina todennäköisesti romutettavista merialuksista on laadittava luettelo. Euroopan unionissa on kehitettävä kilpailukykyistä ja puhdasta romutustoimintaa esimerkiksi tällä hetkellä käytöstä poistetuilla telakoilla. Osaamista ja teknologiaa olisi siirrettävä kehitysavun puitteissa romuttamoille Etelä-Aasiassa, jotta niitä voitaisiin auttaa täyttämään turvallisuus- ja ympäristönormit. Merialusten romuttaminen on muuten Bangladeshissa erittäin tuottoisaa liiketoimintaa, jossa on mahdollista ansaita riittävästi, jotta tyydyttävät olosuhteet romutustyölle voitaisiin ottaa käyttöön nopeasti.
Haluaisin painottaa, että on olennaista, että työskentelemme kahdella tasolla. Ensinnäkin meidän on sälytettävä vastuuta omalle eurooppalaiselle laivastollemme ja työskenneltävä maailmanlaajuisen sopimuksen laatimiseksi. Tällä hetkellä emme voi keskittyä näistä asioista vain toiseen. Olen kuullut merenkulkualalla sanottavan usein, että tällä vihreällä kirjalla estetään tai lykätään Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) sopimuksen kehittämistä. En ole tästä samaa mieltä. Pikemmin uskon, että me, Euroopan unioni, ennakoimme IMO-sopimusta ja olemme aikanaan paremmin valmiita sen täytäntöönpanoon. Lisäksi olen vakaasti sitä mieltä, että Euroopan unioni haluaisi muuttaa mahdollisimman nopeasti Etelä-Aasiassa vallitsevia vakavia olosuhteita.
Olen iloinen, että tästä asiasta ollaan laajalti yksimielisiä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa ja molemmissa niistä valiokunnista, joilta pyydettiin lausuntoa. Tämä on joka tapauksessa hyvä alku. Otaksun täysistunnon tukevan tätä toimintatapaa. Jäsenvaltiot vaikuttaisivat olevan nyt myös valmiita toimintaan. Otopan-alus lähti viime torstaina Alankomaista Turkkiin, kun viranomaiset olivat puhdistaneet laivan niin, että kaikki vaarallinen jäte poistettiin. Tällainen on mahdollista jätesiirtoasetuksen nojalla. Aiemmin vientilupaa ei annettu, koska ehtoja ei täytetty. Tuona samana torstaina luonani vieraili lähetystö kansalaisjärjestöstä, joka on sitoutunut vastuulliseen laivanromutustoimintaan Kaakkois-Aasiassa. On muistettava, että nämä ihmiset ovat taistelleet vastuullisen laivanromutustoiminnan puolesta maassaan monia vuosia, emmekä saa jättää heitä huomiotta.
Asianajaja Bangladeshista, ihmisiä Intiasta: he ovat omistautuneet asialleen vuosikausia, ja mielestäni meidän olisi tuettava heitä tässä ja annettava tämä päätöslauselma. Toivon kuulevani komission jäsenen Stavros Dimasin tulevaisuudensuunnitelmista siitä, kuinka näihin maihin luodaan vastuullinen laivanromutusala ja kuinka tähän osoitetaan tarvittavia varoja.
Stavros Dimas
Arvoisa puhemies, noin vuosi sitten komissio antoi vihreän kirjan laivanromutustoiminnan parantamisesta. Siitä lähtien tilanne on kehittynyt monin tavoin erityisesti Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä, jossa valmistellaan luonnosta alusten kierrätystä koskevasta sopimuksesta, joka oletettavasti hyväksytään toukokuussa 2009. Kuitenkin tiedotusvälineiden viimeaikaisista raporteista käy jälleen ilmi, että joissakin Etelä-Aasian osissa laivanromutuskäytännöt ovat surkeita. Olenkin erityisen tyytyväinen Euroopan parlamentin antamasta tuesta komission aloitteelle laivanromutuskäytäntöjen parantamisesta.
Noin 90 prosenttia kaikista suurista, eri puolilla maailmaa vuonna 2007 puretuista aluksista romutettiin Etelä-Aasian rannoilla, lähinnä Intiassa ja Bangladeshissa. Monet näistä aluksista olivat peräisin EU:sta. Arvioimme, että neljännes maailman aluksista purjehtii jonkin EU:n jäsenvaltion lipun alla ja että 40 prosenttia kaikista aluksista on EU:ssa sijaitsevien yritysten omistuksessa.
Laivojen romuttaminen Etelä-Aasian rannoilla tapahtuu usein hirvittävissä olosuhteissa: saasteita vastaan ei ole minkäänlaista suojaa, ja työntekijöiden henki on vaarassa. Vain hyvin harvoista aluksista poistetaan vaaralliset aineet ennen niiden päätymistä romuttamoille. Johannes Bloklandin huomio alusten puhdistamisesta Alankomaissa on erittäin merkittävä. Kun alukset pääsevät päämääräänsä, kyseinen jäteaines poistetaan ympäristölle vaarallisella ja haitallisella tavalla. Tilanteen korjaamiseksi on annettu jo kansainvälisiä sääntöjä ja yhteisön lainsäädäntöä. Kuitenkin Baselin yleissopimusta ja jätesiirtoasetusta rikotaan erittäin usein, eivätkä kohdemaat yleensä noudata niitä sillä tekosyyllä, että alus on viimeisellä matkallaan.
Saamiemme lukujen perusteella käytöstä poistettavien alusten määrä on jatkuvasti kasvamassa, ja kyseisiä sääntöjä olisi siis noudatettava. Luonnos laivojen kierrätystä koskevasta IMO:n yleissopimuksesta on merkki edistyksestä tällä alalla. Sopimus hyväksytään todennäköisesti vuonna 2009, ja me omasta puolestamme teemme kaikkemme tehdäksemme siitä vahvan ja tehokkaan. Sopimus ei kuitenkaan koske sota-aluksia, valtiollisia aluksia tai muita valtion käytössä olevia aluksia. Lisäksi sopimuksen täytäntöönpano voi kestää viisi tai kuusi vuotta. Lisäksi sopimus on tehokas vain, jos sitä seuraavat kansallisen ja alueellisen tason toimenpiteet. Jotkut jäsenvaltiot ovat jo ryhtyneet toimenpiteisiin, kuten Johannes Blokland sanoi, mutta useat eivät ole vielä alkaneet kartoittaa strategiaansa. Tämän takia onkin tärkeää ryhtyä toimenpiteisiin ajoissa ja yhteisön tasolla.
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kiitän teitä jälleen kerran mietinnöstä ja tuestanne, jota tarjoatte komissiolle esitettyjen toimenpiteiden osalta. Mietinnössä on kiinnostavia ja käyttökelpoisia ajatuksia, joita aiomme tutkia tarkasti suunnitellessamme strategiaamme.
Haluaisin kiittää erityisesti esittelijää Johannes Bloklandia hänen ponnistuksistaan ja David Hammersteinia ja Robert Evansia ja muita ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan, teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan ja liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäseniä heidän panoksestaan.
David Hammerstein
teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnon valmistelija. - (ES) Arvoisa puhemies, kiitos, komission jäsen Dimas, ja kiitos, Johannes Blokland, tästä erittäin merkityksellisestä ja tarpeellisesta mietinnöstä, sillä vaikka Kansainvälinen merenkulkujärjestö on valmistellut jo jonkin aikaa uutta lainsäädäntöä laivojen romuttamisesta, jotta se olisi ekologisempaa ja aiheuttaisi vähemmän terveysongelmia työntekijöille kolmannessa maailmassa, etelässä, voi kestää vielä vuosia, ennen kuin tämä lainsäädäntö saadaan ratifioitua ja käyttöön maailmanlaajuisesti.
Laivojen romuttaminen saattaa kuitenkin saavuttaa korkeimman tasonsa seuraavina kymmenenä vuonna, nimenomaan yksirunkoiset alukset kieltävien sääntöjen takia. Romutettavien alusten määrä on nousussa.
Euroopan unioni ei voi odottaa kansainvälisten sääntöjen muuttumista, vaan sen on toimittava nyt ja johdettava muutosta, edistettävä laivanromutuksen ympäristöystävällisiä tarkastuksia ja luotava kyseisen alan kanssa rahasto, jolla osallistutaan ympäristökustannuksiin ja autetaan etelän yhteisöjä, jotka ovat kärsineet jo paljon tämän ongelman ympäristö- ja terveyskuluista.
Meidän on myös otettava käyttöön varotoimia, joilla alusten vaaralliset aineet on pakollista korvata, koska Aasiaan romutettaviksi lähtevät laivat eivät ole kuljetusvälineitä. Ei, ne ovat vaarallista jätettä, ja me kuljetamme tätä vaarallista jätettä, jonka EU:n lainsäädäntö kieltää. Meidän on aika tuntea vastuumme ja toimia eettisesti ja moraalisesti.
Robert Evans
liikenne- ja matkailuvaliokunnan lausunnon valmistelija. - (EN) Arvoisa puhemies, olen täällä tänä iltana ehkä ainoa henkilö, joka on nähnyt omin silmin toimintaa, josta nyt puhumme. Suhteista Etelä-Aasian maihin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajana kävin Bangladeshissa ja vierailin telakoilla.
Korjattavien ja romutettavien laivojen - ja melun, joka oli todellakin sietämätöntä - joukossa oli kokonaisia perheitä, jotka asuivat, nukkuivat ja tekivät ruokaa hökkelikylissään. Lapset leikkivät alusten keskellä, hakivat krikettipalloja alusten alta samaan aikaan, kun heidän yläpuolellaan käytettiin happi-asetyleeniliekkiä.
Emme voi hyväksyä, että tällaisissa olosuhteissa romutetaan eurooppalaisia laivoja - eikä yksikään näkemistäni laivoista ollut eurooppalaisen lipun alla purjehtinut laiva, sillä tuossa vaiheessa ne esitettiin jo paikallisina laivoina tai muualta maailmasta peräisin olevina aluksina.
Liikenne- ja matkailuvaliokunnassa uskotaan, että EU:n olisi näytettävä tietä ja kannustettava maailmanlaajuiseen toimintaan, jolla pyrittäisiin lopettamaan nykykäytäntö ja tavat, joilla laivoja romutetaan erityisesti Etelä-Aasiassa. Romuttamista ei kuitenkaan pitäisi lopettaa kokonaan tai välittömästi, kuten Johannes Blokland totesi, sillä toiminnalla on taloudellista merkitystä kyseisille maille.
Olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että meidän olisi tehtävä työtä maailmanlaajuisen strategian eteen. Strategialla varmistettaisiin, että kaikki laivojen kierrätykseen osallistuvat toimijat ottaisivat omalta osaltaan vastuun toiminnasta - turvallisuudesta, työntekijöiden oikeuksista ja ympäristön suojelemisesta.
Lopuksi totean, että meidän olisi tuettava kilpailukykyisen, puhtaan ja eurooppalaisen alusten kierrätysalan kehittämistä. Sillä välin jäsenvaltioiden olisi kuitenkin sitouduttava sellaiseen menettelyyn, että valtiolliset alukset ja vanhat sota-alukset romutetaan turvallisesti ja ympäristöystävällisesti.
Françoise Grossetête
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, voimmeko hyväksyä, että aluksemme, jotka on määrä romuttaa, viedään saastuttamaan Etelä-Aasian rantoja, koska kiellämme oman velvollisuutemme niiden romuttamisesta? Etelä-Aasia, joka ottaa vastaan suurimman osan aluksistamme, ottaa valitettavasti vastaan myös asbestin, pyraleenin, öljyjen ja hiilivetypitoisen lietteen kaltaisia aineita, jotka päätyvät maaperään, hiekkaan ja mereen, eikä tässä kaikki!
Lapset työskentelevät romuttamassa aluksia, koska he mahtuvat helposti pieniin tiloihin, ja valitettavasti he poistavat myrkyllisiä aineita ilman minkäänlaisia suojia. He ovat halpaa työvoimaa ja kärsivät kroonisista, parantumattomista sairauksista.
Eettiseltä kannalta katsottuna tätä on mahdotonta hyväksyä varsinkin, kun nämä alukset tulevat Euroopasta ja päätyvät Intian, Pakistanin ja Bangladeshin rannoille. Euroopan unionin, joka on osittain vastuussa näistä sosiaalisista ja ympäristöllisistä ongelmista, on ryhdyttävä oikeisiin toimiin yhteistyössä IMO:n kanssa sosiaalisen ja ympäristöllisen, taloudellisista eduista johtuvan polkumyynnin lopettamiseksi.
Toimenpiteisiin on ryhdyttävä nopeasti, alusten kierrätystä koskevia rajoituksia on laadittava nopeasti, ja tähän pitäisi sisältyä vaatimukset sertifioinnista ja ilmoittamisesta. Kun aluksia suunnitellaan ja rakennetaan, olisi huomioon otettava tuleva kierrätys, ja alusten kierrättämiseen tarkoitetut mahdollisuudet olisi taattava. Meidän on luotava kiireellisesti olosuhteet, jotka ovat parhaat mahdolliset ihmisoikeuksien, terveyden ja turvallisuuden kannalta.
Emme halua viedä tätä merkittävää markkina-alaa Etelä-Aasialta, mutta meidän on tarjottava mahdollisuudet myös eurooppalaisille telakoille, jotta voimme käsitellä tämän jätteen itse. Lisäksi meidän on kehitettävä niin kutsuttua ekologisesti järkevää romuttamista, ja kaikki tämä voisi olla perustana kansainväliselle sopimukselle.
Linda McAvan
PSE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, olen iloinen, että komissio esittää ehdotuksia ja että EU käsittelee vihdoin tätä kysymystä, koska olemme tienneet siitä jo kauan. Olosuhteet, joita Robert Evans juuri kuvaili, eivät ole parlamentille tai komissiolle lainkaan uutta tietoa. Nyt on kuitenkin toukokuun loppu vuonna 2008. Meillä on vihreä kirja, ja kuulimme, että saamme komissiolta ehdotuksen hyväksyttäväksi toukokuussa 2009, toisin sanoen tämän komission toimikauden lopussa ja keskellä Euroopan parlamentin vaalikampanjaa.
Ihmettelen, miten koskaan pystymme käsittelemään kaikkia niitä satoja aluksia, jotka komissio on tunnistanut. Tiedän, että 800 yksirunkoista säiliöalusta on romutettava vuodesta 2010 lähtien. Pohdinkin, voisitteko kommentoida, arvoisa komission jäsen, sitä erittäin lyhyttä aikaa, joka meille jää lainsäädännön käyttöönottoon. Olisi ollut myös parempi, jos EU olisi saanut lainsäädännön valmiiksi tällä parlamenttikaudella ennen toimeksiantonne päättymistä.
Sosialidemokraattinen ryhmä tukee Johannes Bloklandia. Olemme tukeneet kaikkea hänen työtään koko menettelyn ajan ja kiitämme häntä tästä kovasta työstä. Tuemme myös tarkistuksia, jotka vahvistavat ehdotusta, mutta emme tue protektionistisia tarkistuksia. Emme pyri lopettamaan laivojen romuttamista Aasian maissa, koska - kuten Robert Evans osoitti - pelissä ovat työpaikat ja koska laivojen metallit ovat tärkein raaka-ainelähde näille maille. Haluamme kuitenkin esipuhdistusta, jonka pitäisi olla aivan mahdollista, kuten Johannes Blokland osoitti. Meidän on sijoitettava erikoistuneisiin puhdistustoimenpiteisiin Euroopassa, jotta voimme taata turvallisemman ympäristön ihmisille, jotka romuttavat laivoja kehitysmaissa.
Tuemme myös laivanromutusrahaston perustamista. Huomasin, että PPE-DE-ryhmä pyysi erillisiä äänestyksiä. Toivon, että he eivät äänestä rahastoa vastaan huomisessa täysistunnossa.
Arvoisa komission jäsen, toivon, että voimme toimia nopeasti ja että saamme säädöskokoelmiin ohjeita siitä, miten kasvavaa laivanromutustoimintaa käsitellään vuonna 2010.
Marios Matsakis
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, onnittelut Johannes Bloklandille hänen - odotetusti - erinomaisesta mietinnöstään ja kaikkien varjoesittelijöiden kanssa tehdystä hyvästä yhteistyöstä.
Tämän vihreän kirjan aihe on erittäin tärkeä, mutta myös hyvin huolestuttava. Suurta osaa nykyisestä laivanromutustoiminnasta voidaan kuvata hyvinkin rikolliseksi sekä ihmisten terveyden että ympäristön osalta.
Kuten kaikki tiedämme, tällaista romuttamista tapahtuu Intian niemimaan merenrannoilla ja jokien rannoilla, eikä toiminnassa välitetä vähääkään siitä, miten ihmisiä ja ympäristöä pitäisi suojella erilaisille myrkyllisille aineille, mukaan lukien monille karsinogeeneille, altistumiselta.
Lisäksi romuttamojen työntekijöiden ihmisoikeuksia ja työhön liittyviä oikeuksia ja arvokkuutta ei kunnioiteta juuri ollenkaan, minkä lisäksi on mainittava vielä lapsityövoiman käyttö täysin hirvittävissä olosuhteissa, jotka joissakin tapauksissa eroavat vain vähän lapsiorjuudesta sen halpamaisimmassa, häpeällisimmässä loistossaan.
Tarkistuksia on jätetty vähän, useimmat niistä ovat esittelijän tukemia. Meidän olisi seurattava hänen kantaansa muualla paitsi tarkistuksessa 1, jonka osalta emme voi ymmärtää, miksi Johannes Blokland ei hyväksy sitä, ja jonka puolesta aiomme äänestää ja toivomme muidenkin äänestävän.
Tukemalla vihreää kirjaa täysin toivomme, että laivanromuttaminen - valitettavasti tarpeellinen vaihe merenkulkualalla - toteutetaan tulevaisuudessa ympäristön, yhteiskunnan ja terveyden kannalta turvallisesti ja että romuttamistoiminnalla taataan tarvittavat ja samalla asianmukaisesti ja turvallisesti ansaitut tulot kehitysmaiden väestölle.
Toivomme, että tämän mietinnön ideat muutetaan lainsäädännöksi mahdollisimman pian ja että mietinnön soveltamisalaa laajennetaan kattamaan myös sota- ja kauppa-alukset.
Lopuksi haluan sanoa olevani yhtä mieltä edellisten puhujien kanssa siitä, että lopullisena päämääränämme pitäisi olla maailmanlaajuisesti hyväksytty laivanromutusstrategia.
Kartika Tamara Liotard
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (NL) Ensinnäkin haluan kiittää kollegaani Johannes Bloklandia erittäin paljon hänen erinomaisesta mietinnöstään. Mielestäni hän on esitellyt hyvin niitä valtavia ongelmia, joita eurooppalaisten laivojen romuttaminen aiheuttaa köyhissä maissa. Seuraukset sekä työoloissa että ympäristössä ovat usein vakavia, ja EU ei saa väistellä tässä velvollisuuksiaan.
Johannes Blokland pyrkii muun muassa tiukempaan kansainväliseen lainsäädäntöön. Kannatan aivan varmasti tällaista lainsäädäntöä, mutta pelkään, että tällä tavalla kestää liian kauan päästä todellisiin tuloksiin. Euroopan on ryhdyttävä toimiin nyt, eikä se voi odottaa muuta maailmaa. Laivojen romutuksesta on laadittava tehokkaat säännökset. Näihin säännöksiin olisi sisällytettävä määräys siitä, että periaatteessa eurooppalaisia laivoja saisi romuttaa EU:n ulkopuolella vain, jos omistajat pystyvät todistamaan, että romuttaminen on mahdotonta toteuttaa Euroopassa. Lisäksi romutettavat laivat, joissa on asbestia tai muita vaarallisia aineita, olisi joka tapauksessa romutettava Euroopan alueella.
Emme voi sallia sitä, että jätteemme aiheuttavat suuria ongelmia muualla maailmassa. Kun laivaa ei enää voida käyttää, meidän ei pitäisi ajatella sitä enää laivana. Siitä tulee tuolloin jätettä, jollaisena sitä on käsiteltävä. Emme salli muunkaan vaarallisen jätteen toimittamista EU:n ulkopuolelle ilman takeita jätteen käsittelymenetelmistä, joten ei ole mitään syytä, että tekisimme näin laivojen romuttamisen yhteydessä.
Lisäksi olisi korostettava käsittelyä unionissa itsessään, kuten koko EU:n jätepolitiikassa toimitaan. Lisäksi laivojaan ympäristölle ja ihmisille haitallisin menetelmin romuttavien laivanvarustajien ja jäsenvaltioiden nimeämisen ja paljastamisen politiikka olisi tehokas ensimmäinen askel, jonka voisimme ottaa jo heti huomenna. Velvollisuus romuttaa laiva vastuullisesti on aina omistajalla, ja tämän takia on jäsenvaltioiden tehtävänä valvoa, että romuttaminen tapahtuu oikein.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitos hienosta työstänne, samoin kiitos Johannes Bloklandille.
Nyt käsissämme oleva vihreä kirja laivanromutustoiminnan parantamisesta on kaikessa vakavuudessaan kuvaava esimerkki teollisen kehityksen mukanaan tuomasta globaalista epätasapainosta, jonka negatiivisiin vaikutuksiin on monilla eri tahoilla viimein puututtu. Teollisten maiden vastuuta on oikeutetusti korostettu tilanteissa, joissa taloudellisen edun tavoittelun vuoksi kehittyvät maat joutuvat kokemaan kestämätöntä sosiaalista ja ympäristöllistä haittaa.
Laivanromutustoiminnan osalta negatiiviset vaikutukset ovat erityisen räikeät. Teollisten maiden ympäristö-, terveys- ja turvallisuusvaatimusten lisääntymisen myötä suurin osa maailman merialuksista puretaan Bangladeshissa, Pakistanissa ja Intiassa usein erittäin alkeellisissa olosuhteissa. Purkulaitoksissa ei noudateta juurikaan terveys- tai ympäristöstandardeja, ja myrkyllisiä aineita, kuten asbestia, käsitellään shortsit ja sandaalit työasuna. Myös lapsityövoiman käyttö on yleistä.
Yhtälö on hankala. Laivanpurkutoiminta on kannattava toimiala kyseisille maille, ei pelkästään sen työllistävän vaikutuksen ja rahallisen hyödyn vuoksi, vaan myös raaka-aineen saannin kannalta. Esimerkiksi Bangladesh saa 80-90 prosenttia teräksestään purettavista laivoista. Samalla alhaiset työvoimakustannukset ja perusstandardien puuttuminen tekevät siitä taloudellisesti houkuttelevan johtaen käytännössä ympäristödumppaukseen ja suureen inhimilliseen tragediaan.
Kannattamattoman romutustoiminnan lisääminen tukien avulla EU:ssa ei kuitenkaan ole kestävä vaihtoehto. Tukitoimet tulisi ennemminkin ohjata suoraan romutustoimintaa harjoittaviin kehittyviin maihin, jolloin sekä ympäristö- että sosiaalinen hyöty olisi moninkertainen. Laivojen osittaisen purkamisen tai siivoamisen jälkeen ne ovat käytännössä merikelvottomia ja esimerkiksi asbestin poiston jälkeen useimpia laivoja ei enää voi siirtää.
Siksi tukitoimilla tulisi keskittyä sertifioitujen romutuslaitosten luomiseen, joissa käytettävä romutustekniikka vastaa länsimaista ympäristö- ja turvallisuuskäsitystä. Globaalisti perustettaisiin lista varustamoille ennalta hyväksytyistä purkuasemista, ja niiden sertifioinnissa IMO:lla tulisi olla keskeinen rooli, jotta järjestelmä olisi todella kansainvälinen. Näin yhtälö toimiikin. Kehittyvät maat tarvitsevat romutustoiminnasta aiheutuvan taloudellisen ja materiaalisen hyödyn, ja teollisten maiden laivanvarustamot kasvavan paineen alla muutosta tilanteeseen.
Bogusław Liberadzki
(PL) Arvoisa puhemies, kiitokset esittelijälle Johannes Bloklandille, joka jälleen kerran, kuten aina, on tehnyt erinomaista työtä. Robert Evans kertoi nähneensä laivojen romuttamista Bangladeshissa. Puolan itärajan, joka on myös EU:n raja, toisella puolella olen nähnyt tapauksia laivojen ”romuttamattomuudesta”, toisin sanoen kalastusaluksia, matkustaja-aluksia ja rahtilaivoja, jopa sota-aluksia, hylätään meren rannalle, ja vesi huuhtoo ne mukaansa. Puhumme siis ensimmäisestä vaiheesta, joka on romuttaminen. Toinen vaihe vaikuttaisi olevan jonkinlainen romuttamisvelvollisuus. Lopuksi kolmas vaihe olisi kierrätys tai sen todentaminen, mitä aineita laivanrakennukseen on käytetty, mitä materiaaleja aluksessa on ja miten näitä materiaaleja voidaan ottaa talteen. Tällaista menettelyä olemme aloittamassa. Olen pikemminkin taloustieteilijä kuin idealisti, minkä takia uskon, että meillä on edessämme vielä pitkä matka, mutta on erittäin hyvä, että ryhdymme matkaan, ja toivon, että löydämme maailmasta matkakumppaneja.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Minäkin haluaisin onnitella Johannes Bloklandia hänen mietinnöstään. Euroopan unioni reagoi esimerkiksi Erika- ja Prestige-öljysäiliöalusten onnettomuuksiin hyväksymällä kansainvälistä lainsäädäntöä ja sääntöjä, joilla luovutaan asteittain yksirunkoisista öljysäiliöaluksista. On arvioitu, että noin 1 300 yksirunkoista öljysäiliöalusta poistetaan käytöstä ja lähetetään romutettavaksi vuoteen 2015 mennessä.
Laivan romuttamisesta aiheutuvat kustannukset ovat korkeat ja tekevät laivojen kierrätyksestä toteuttamiskelvotonta taloudellisessa mielessä. Monissa jäsenvaltioissa on edelleen aluksia, jotka ovat erittäin vanhoja, huonossa kunnossa, ankkuroituja rantaan tai jopa ajettu sisävesien rannoille. Mielestäni olisikin kiinnitettävä erityistä huomiota suistoalueisiin ja jokisuihin, joissa alukset voivat vaikuttaa kielteisesti ympäristöön. Rannoilla olevat alukset tukkivat kulkukelpoisia vesireittejä säännöllisesti ja aiheuttavat merkittävää taloudellista haittaa.
Vuodesta 2005 alkaen Kansainvälinen merenkulkujärjestö on työskennellyt pakollisen kansainvälisen järjestelmän eteen, jolla laivojen purkaminen tapahtuisi ekologisesti. Euroopan unioni on osallistunut myös tähän työhön.
Tuleva kansainvälinen yleissopimus ja jäsenvaltioiden vastuullinen osallistuminen ovat olennaisia laivojen romuttamiseen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi.
Stavros Dimas
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kiitän teitä tämän illan korkeatasoisesta keskustelusta. Mietintönne on erittäin kannustava komission ehdotusten osalta.
Haluaisin mainita kolme käsittelemäänne asiaa. Ensinnäkin pyydätte jäsenvaltioita ja komissiota panemaan jätesiirtoasetuksen tehokkaammin täytäntöön. Pyydätte myös komissiota laatimaan luettelon aluksista, jotka on todennäköisesti toimitettava romuttamoille lähivuosina. Meidän on tutkittava tällaisen luettelon laatimismahdollisuutta. Kuten Françoise Grossetête ehdotti, meidän olisi lueteltava myös varustamot, jotka noudattavat korkeita vaatimuksia. Lisäksi käytöstä poistettavien alusten osalta olemme myös sitä mieltä, että jätteen lähettämistä koskevat tiukemmat säännökset on vahvistettava.
Komissio aikoo antaa tarvittavat suuntaviivat. Oletan, että jäsenvaltioiden viranomaiset varmistavat, että laivojen ei missään tapauksessa anneta lähteä EU:n satamista, jos ne lähetetään kehitysmaihin selkeästi romutettaviksi. Lisäksi on otettava huomioon se, että useimmat eurooppalaisperäiset laivat romutetaan ja muutetaan jätteeksi yhteisön vesialueiden ulkopuolelle, joten asiasta on tosiaankin annettava sitovat, kansainväliset säännökset.
Toiseksi meidän olisi tarkasteltava kysymystä kilpailukykyisen romutus- ja esipuhdistustoiminnan kehittämisestä EU:ssa vaarantamatta Etelä-Aasian romuttamoiden toimintaa. Eurooppalaisten telakoiden ei pidä kilpailla Etelä-Aasian romuttamoiden kanssa. Näin ollen ei ole kysymystäkään siitä, että merkittävää osaa laivanromutustoiminnasta pitäisi säilyttää tai tuoda takaisin Eurooppaan keinotekoisesti. Voimme kuitenkin vahvistaa vaatimuksen siitä, että sota-alukset, muut valtiolliset alukset ja valtiontukea saavat alukset on romutettava ainoastaan paikoissa, joissa toimitaan ympäristöystävällisesti, Euroopassa tai OECD-maissa. Voisimme ehkä vaatia, että jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivat alukset romutettaisiin vain täydet valtuudet ja sertifioinnin saaneissa romuttamoissa. Esipuhdistuksesta pitäisi tehdä yleinen käytäntö, jotta siitä tulee toteuttamiskelpoista.
Lopuksi huomaan, että tuette ehdotusta laivanromutusrahaston luomisesta. Pyydätte komissiota tutkimaan mahdollisuuksia ottaa käyttöön pakollinen vakuutus, jolla taataan ympäristöystävällinen kierrätys. Komissio aikoo tutkia olemassa olevia vaihtoehtoja. Merenkulkualan vastuuhenkilöt ilmoittavat meille, että uudessa kansainvälisessä yleissopimuksessa laivojen kierrättämisestä otetaan markkinavoimat mukaan ratkaisemaan laivanromutusongelmaa. Emme varmastikaan halua luoda turhaa hallinnollista tai taloudellista taakkaa. Meidän on joka tapauksessa seurattava kehitystä tiiviisti, emmekä saa epäröidä sääntelytoimenpiteisiin ryhtymistä, jos markkinat eivät pysty tarjoamaan ongelmaan ratkaisua. Jatkuva tukenne on erittäin tärkeää varmistaaksemme laivanromutustoiminnan muutoksen kohti parempaa.
Johannes Blokland
esittelijä. - (NL) Ensimmäiseksi haluaisin kiittää kaikkia puhujia heidän arvostavista sanoistaan, erityisesti komission jäsentä Stavros Dimasia. Haluaisin nostaa esille vielä muutaman asian.
Uskon, että on erityisen tärkeää, että romutusrahasto perustetaan. Rahasto olisi luotava laivanvarustajien rahoituksella eikä tietenkään valtiontuilla. Mielestäni niitä ei tarvita lainkaan. Samoin kuin vanhoille autoille tarkoitettu romutusrahasto, tämäkin rahasto alkaa tukea itse itseään ajan kuluessa. Olen iloinen, että komission jäsenkin ajattelee tähän tapaan. Meidän on toimittava erittäin nopeasti, ja olisikin ehkä hyvä ajatus päästä sopimukseen Euroopan laivanvarustajien kanssa mahdollisimman pian, jotta he romuttaisivat laivansa vastuullisesti joka tapauksessa. Tiedän, että P&O Nedlloyd Maersk -meriliikenneyhtiö on romuttanut noin 20 alusta vastuullisesti Kiinassa varmistaen myös, että romuttamot varusteltiin mahdollisuuksien mukaan.
Mielestäni meidän olisi tehtävä laivanvarustajat tietoisiksi heidän sosiaalisesta vastuustaan ja siitä, etteivät he voi enää myydä laivaa suuresta rahasummasta. Laiva myydään tällöin kymmenen kertaa ennen kuin se vihdoin romutetaan. Meidän on omaksuttava romutukseen täysin toisenlainen lähestymistapa, ja mielestäni laivanvarustajat olisi mahdollista saada suostuteltua tähän, varsinkin kun otetaan huomioon kaikki asiaan viime vuosina liittynyt kielteinen julkisuus.
Romutustyötä tehdään usein paikallisen lainsäädännön vastaisesti ja sosiaali- ja ympäristöasioista vastaavien ministeriöiden toiveiden vastaisesti. Minulle on myös kerrottu, että Bangladeshissa ongelmana ei ole kansallinen lainsäädäntö vaan sen täytäntöönpano. Luulenkin, että siellä voisi olla aivan riittävät toimintamahdollisuudet, mutta niitä ei vain käytetä.
Marios Matsakis kysyi, miksi vastustan hänen esittämäänsä tarkistusta. Kyse on siitä, että tarkistuksessa annetaan ymmärtää, että laivanromuttamiseen liittyvien, ympäristölle haitallisten olosuhteiden ei voi antaa jatkua kehitysmaissa. Kuitenkaan tällaisten olosuhteiden ei saa antaa jatkua missään, mukaan lukien esimerkiksi Itä-Euroopassa, jossa aluksia tosiaan toisinaan romutetaan vastuuttomin menetelmin. On siis liian täsmällistä tarkentaa kyseinen tarkistus vain kehitysmaihin varsinkin, jos myöhemmin määritetään, että romutusta ei saa suorittaa Kaukoidän kaltaisissa paikoissa. Tämän takia pidän tarkistusta turhana.
Valitettavasti en voi tukea Kartika Tamara Liotardin tarkistuksia, koska ne ovat liian protektionistisia. Bogusław Liberadzki nosti esille tärkeän kysymyksen siitä, että laivoja varastoidaan myös muualle, jätetään ruostumaan, eikä niitä käsitellä mitenkään. Meidän on selvitettävä tämäkin asia. Haluaisin kiittää kaikkia teitä vielä kerran ja lopettaa tähän.
Puhemies
(EN) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna.
