

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
– A6-0152/2006 av Luis Manuel Capoulas Santos för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om naturkatastrofer (bränder, torka och översvämningar) – jordbruksaspekter (2005/2195(INI)).
– A6-0147/2006 av Gerardo Galeote Quecedo för utskottet för regional utveckling om naturkatastrofer (bränder, torka och översvämningar) – regionala utvecklingsaspekter (2005/2193(INI)).
– A6-0149/2006 av Edite Estrela för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om naturkatastrofer (bränder, torka och översvämningar) – miljöaspekter (2005/2192(INI)).
– A6-0123/2006 av Rolf Berend för utskottet för regional utveckling om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond (KOM(2005)0108 – C6-0093/2005 – 2005/0033(COD)). 
Andris Piebalgs,
   – Herr talman! Jag skulle vilja tacka regionalutskottet, miljöutskottet och jordbruksutskottet och deras föredragande, Gerardo Galeote Quecedo, Rolf Berend, Luis Manuel Capoualas Santos och Edite Estrela för deras hårda och konstruktiva arbete.
Den senaste tidens utveckling tyder på att Europeiska unionen blivit allt känsligare för katastrofer, i synnerhet naturkatastrofer. Förekomsten av extrema väderförhållanden och därmed förknippade naturkatastrofer ökar, eventuellt underblåsta av klimatförändringarnas effekter. I år har översvämningar återigen drabbat Central- och Östeuropa, och fyra länder – Slovakien, Ungern, Rumänien och Bulgarien – har begärt hjälp genom gemenskapens räddningstjänstmekanism. Det är med stolthet jag kan säga att EU:s solidaritet och generositet än en gång har lindrat det lidande som drabbat dessa länder.
I de fyra betänkandena pekas med rätta på sådana katastrofers kostnader för människor, miljö och ekonomi. Kommissionen anser därför att Europaparlamentets initiativ att undersöka de olika aspekterna av detta med en gemensam insats av inte mindre än tre parlamentariska utskott är mycket välkommet. Den gemensamt arrangerade utfrågningen tidigare i vår har onekligen utgjort ett värdefullt bidrag denna process.
I betänkandena övervägs med rätta en hel rad åtgärder som syftar till att förbättra riskförebyggande och krishantering. Kommissionen instämmer i rekommendationerna om behovet av att anpassa åtgärderna inom förebyggande och hantering av naturkatastrofer liksom behovet av att samordna gemenskapsinstrumenten.
Betänkandena förstärker faktiskt kommissionens integrerade förhållningssätt till sin katastrofpolitik, som omfattar verktyg för förebyggande åtgärder, omedelbara åtgärder och mer långsiktiga, solidaritetsbaserade insatser. Syftet med detta förhållningssätt är att öka EU:s kapacitet och effektivitet genom att förbereda sig för och hantera större katastrofer och samtidigt undvika dubbelarbete. 
Några av förslagen i betänkandena har redan stötts genom kommissionens insatser. Vi föreslår nu ännu konkretare handlingssätt. Vår omarbetning av rådets beslut om gemenskapens räddningstjänstmekanism är det juridiska resultatet av en rad förslag som framförts i dessa betänkanden. Dessa förslag är förenliga med snabbinsats- och beredskapsinstrumentet. I sin rapport nyligen behandlar Michel Barnier även vissa framåtblickande förslag till katastrofhantering.
Kommissionen välkomnar även framstegen i förhandlingarna om förslaget till direktiv om bedömning och hantering av översvämningar och det positiva resultatet av omröstningen vid mötet i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor nyligen. Kommissionen skulle även välkomna parlamentets starka stöd för ett direktiv som ger alla medborgare rätt till samma tillvägagångssätt och ambitionsnivå när det gäller skydd, prevention och beredskap mot översvämningsrisker oavsett var i gemenskapen de bor: i gränsområden eller nationella flodområden, eller i gemenskapens kustområden.
Inte nog med att översvämningarna ökar i takt med klimatförändringarna, torka har även blivit vanligare i Europa. På en rad medlemsstaters begäran analyserar kommissionen frågorna om vattenbrist och torka. Alternativen håller på att övervägas och vi räknar med att kommissionen kommer att lägga fram ett arbetsdokument inom kort. 
Life+, det nya finansiella instrumentet för miljön, skulle kunna vara ett annat viktigt instrument för framtiden. Syftet med instrumentet är bland annat att stödja medlemsstaternas insatser för att förebygga skogsbränder, framför allt genom att genomföra kunskapsbaserade åtgärder, såsom utbildning och informationskampanjer. 
Kommissionen är även beredd att samfinansiera förebyggande åtgärder inom sammanhållnings- och landsbygdsutvecklingspolitiken. Medlemsstaterna uppmanas att införa lämpliga åtgärder i sina program för den kommande perioden, där bland annat förebyggande åtgärder prioriteras.
Inom pelaren för landsbygdsutveckling kan medlemsstaterna även genomföra särskilda åtgärder för att återställa skogs- och jordbruksproduktionens potential. Inom programmen för landsbygdsutveckling kan de även begära att en allvarlig naturkatastrof erkänns som force majeure för att kunna göra undantag från vissa villkor i miljöåtgärderna inom jordbruket. Dessa möjligheter finns kvar i den nya programperioden 2007–2013.
Vi får dock inte glömma bort att naturkatastrofer inte är det enda hot som unionen står inför. EU måste vara förberett för och effektivt kunna hantera utmaningar. Större katastrofer som orsakats av människor, större hot mot folkhälsan och terrorhandlingar skulle kunna kräva lika stora gemensamma EU-åtgärder. Det är ibland svårt för kommissionen att förklara varför EU skulle vara frånvarande under vissa omständigheter. Bristen på ett konkret uttryck för unionens solidaritet har redan varit en källa till besvär för EU under en del traumatiska händelser de senaste åren. Kommissionen är därför särskilt tacksam för det breda stöd som uttrycks i Rolf Berends betänkande för att utvidga EU:s solidaritetsfond till att även omfatta katastrofer som inte är naturkatastrofer och för att i enlighet därmed utöka de möjliga åtgärderna.
Solidaritetsfonden skapades 2002 och har generellt sett fungerat väl om man ser till de mål och villkor som anges i dess rättsliga grund. Hjälpinsatser har beviljats i 21 fall, till 15 medlemsländer och kandidatländer. De som kritiserar solidaritetsfonden för att vara ineffektiv och för långsam har en poäng. Erfarenheterna sedan 2002 har dock även fått kommissionen att inse att den nuvarande fonden har en rad brister och att den nuvarande förordningen behöver ändras. Vi har därför föreslagit en ny solidaritetsfondsförordning. I det nya förslaget, som bygger på den nuvarande solidaritetsfonden, införs en rad förändringar som syftar till att öka fondens omfattning, göra den mer öppen och införa en rad operativa förbättringar, i synnerhet möjligheten att göra förhandsbetalningar för att minska fondens handläggningstid och göra den mer effektiv.
Kommissionen anser dock att fonden måste fortsätta att vara begränsad till insatser vid allmänna nödlägen. Försäkrade eller privata skador, inklusive jordbruksskador, bör inte ersättas. Principen om att förorenaren ska betala och allmän ansvarighet måste fortsätta att gälla.
Precis som den nuvarande fonden bygger det nya förslaget på subsidiaritetsprincipen. EU bör endast ingripa då en stat inte längre anses kunna hantera en katastrof på egen hand. Följaktligen bör EU-insatserna ha en relativt hög tröskel. I dag fastställs denna tröskel uttryckt i värdet av direkta skador, som måste överstiga 3 miljarder euro, eller 0,6 procent av BNI.
Med det nya förslaget har kommissionen därför försökt göra kriterierna för bidrag ur solidaritetsfonden öppnare och enklare. Detta skulle hjälpa de nationella myndigheterna att få en klarare uppfattning om när de kan räkna med att få stöd från fonden för att återhämta sig från en katastrof.
Förutom den ökade räckvidden är ett viktigt inslag i förslaget därför en ny definition av kriterierna för att få bidrag ur fonden. De operativt komplicerade regionala kriterierna skulle ersättas med enbart kvantitativa kriterier. Som kompensation för de förlorade regionala kriterierna skulle den kvantitativa tröskeln ändras till 1 miljard euro eller 0,5 procent av BNI, beroende på vilket som är lägst. Detta skulle göra besluten om Europeiska unionens solidaritetsfond mer förutsägbara, vilket skulle minska medlemsstaternas arbetsbörda med att förbereda ansökningar om stöd som har liten eller ingen chans till bifall.
Endast i helt oväntade och sällsynta fall, när de fysiska skadorna är begränsade, t.ex. vid terrorattacker eller större folkhälsokatastrofer, skulle bidrag ur den nya fonden kunna medges genom ett politiskt beslut av kommissionen, bekräftat av Europaparlamentet och rådet. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ),
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill inleda med att uttrycka min tacksamhet för de positiva bidrag som har gjorts av många ledamöter från olika politiska grupper och det stöd som har varit till stor hjälp från de ledamöter i utskottet för jordbruk som arbetade med det här betänkandet tillsammans med mig.
En del katastrofer de senaste åren, och särskilt det senaste året, har varit väldigt omfattande, vilket har lett till att parlamentet fäst tillbörlig vikt vid frågan. Tre kommittéer har bildats i syfte att ur deras särskilda perspektiv lägga fram lösningar för att förhindra katastrofer eller dämpa effekterna av de katastrofer som inte kan förhindras.
Jag har arbetat med detta betänkande i omkring sex–sju månader och efter att ha lyssnat på många parlamentsledamöter, experter, ekonomiska aktörer, lokala, regionala och nationella myndigheter och de grupper som påverkas tyckte jag att det var en mycket givande erfarenhet. Jag fick också möjlighet att besöka de sex medlemsstater som drabbades värst förra året, nämligen Spanien, Portugal, Tyskland, Österrike, Frankrike och Italien. Jag uppskattade det välkomnande vi möttes av vart vi än kom och jag är övertygad om att vi genom att föra parlamentet närmare medborgarna utförde ett bra arbete åt vår institution.
Jag arbetade även hårt för att uppnå största möjliga samförstånd om de förslag som jag ska lägga fram för er. Jag kunde faktiskt godta alla ändringsförslag som lades fram – 53 av 60 – och de få undantagen berodde på formell redundans eller upprepning och inte på innehållet.
Det betänkande vi har framför oss bygger på tre viktiga idéer. För det första är jordbruk och skogsbruk verksamheter som är tätt förknippade med naturen och utelämnas således på nåd och onåd till klimatföreteelser och utsätts för biologiska hälsorisker till följd av luft-, vatten- och markföroreningar och ökande globalisering. För det andra är massflykten från landsbygden en av de främsta orsakerna till att skogsbränderna ökar i södra Europa, vilka är särskilt akuta under perioder av torka, något som sorgligt nog blev tydligt år 2005. EU:s budgetbegränsningar måste dock respekteras. Följaktligen faller de förslag som lagts fram inom den budgetplan vi antog i går.
Det viktigaste steget framåt i mitt förslag är därför att optimera befintliga politiska instrument, till exempel Solidaritetsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, veterinärfonden, regionalpolitiska instrument, den kommande Life+-förordningen, genom att förbättra och anpassa dem inom ramen för tillförlitliga system för katastrof- och riskhantering. Om det sistnämnda skulle bli aktuellt kommer detta att ske genom inrättande av ett försäkrings- och återförsäkringssystem på gemenskapsnivå som ska samfinansieras av jordbrukarna, medlemsstaterna och EU via Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU).
Solidaritetsfondens omfattning och flexibilitet kommer att behöva utökas för att täcka katastrofer som uppdagas med tiden, såsom torka, vilket inte täcks för närvarande. I syfte att öka effektiviteten bör en flexibilitetsklausul införas för att garantera att det om behov uppstår finns tillräckligt med finansiella medel genom att använda de anslag till den gemensamma jordbrukspolitiken som för närvarande inte utnyttjas.
Å andra sidan bör EJFLU prioritera finansiering av åtgärder som avser beskogning och återplantering av nedbrända områden liksom alla tänkbara förebyggande åtgärder såsom skogsvård, användning av biomassa till energiproduktion, utbildning av medverkande ekonomiska aktörer och förmedling av information till dem, och en ökad insikt om sådana problem. Allt detta möjliggörs genom större samfinansiering genom de nationella programmen för landsbygdsutveckling.
Detta är endast en kort sammanfattning av några punkter som belyser vikten av att parlamentet tar itu med jordbruksaspekten av sådana katastrofer och jag hoppas att parlamentet kommer att stödja dem fullt ut.
Jag hoppas att kommissionen och rådet noggrant kommer att uppmärksamma förslagen och ta hänsyn till omständigheternas brådskande karaktär. 
Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Under de senaste åtta månaderna har vi besökt de områden i många av de medlemsstater som har drabbats av naturkatastrofer och vi har hållit en offentlig utfrågning vid vilken en del av de människor som inte har haft möjlighet att tala i sina nationella parlament har kunnat komma till tals. I dag lägger vi fram konkreta förslag, och de andra institutionerna måste se till att de inte kastas i papperskorgen.
En del ledamöter kan med rätta vara nöjda med det arbete som utförts på området. Detta är mer än vad de direkt ansvariga, offentliga förvaltningarna i en del medlemsstater har gjort.
Hursomhelst anser jag att vi bör ställa oss frågan om vi är bättre rustade nu än för åtta månader sedan för att förebygga och bekämpa den här typen av katastrof och om vi nu har mer effektiva mekanismer för att hjälpa dem som drabbas av konsekvenserna av bränder, vatten och torka. Jag är inte säker på det.
I vilket fall som helst vill jag tacka alla parlamentsgrupperna för sitt engagemang och sin hängivenhet under dessa månaders intensiva arbete. Jag vill tacka Europaparlamentets talman för att han visat intresse för vilka som skulle närvara vid utfrågningen, men jag måste erkänna att jag skulle ha föredragit om han hade visat sitt stöd genom att omedelbart besöka de drabbade områdena, för att undvika de byråkratiska förfaranden som gjorde att vi blev fyra månader försenade och som ledde till att vi gick miste om möjligheten att med en gång visa den solidaritet med offren som vi alla – säkerligen – känner.
Jag vill särskilt tacka parlamentets avdelningar för den yrkesmässighet de visat. De utsattes för alla möjliga slags påtryckningar före, under och efter avlagda besök.
Herr Piebalgs! Det gläder mig att vi har kunnat rösta om dessa betänkanden samtidigt som reformen av Europeiska unionens solidaritetsfond eftersom vi på alla platser som vi har besökt har uppmärksammat ett allmänt missnöje med tillämpningen av detta gemenskapsinstrument. Jag anser att det är mycket viktigt att rådet godtar parlamentets ändringsförslag, särskilt de där det å ena sidan ställs krav på att fonden används för att hjälpa alla offer och deras familjer och å andra sidan på att utvidga fondens tillämpningsområde och på att kunna tillämpa fonden när vissa områden förstörts fullständigt, vilket är fallet med Riba de Saelices, som vi har besökt.
Mina damer och herrar! Under dessa besök har vi sett att de förebyggande informationskampanjerna har varit bristfälliga och att samordningen i de behöriga offentliga förvaltningarna i medlemsstaterna har varit bristfällig, bland annat i Pampillosa da Serra. Vi har även upplevt ett missnöje bland befolkningen i stora delar av samhället, i icke-statliga organisationer och bland representanter för det civila samhället. Jag hoppas därför att förslagen i de betänkanden som i dag läggs fram för behandling i parlamentet möts med ett brett stöd som sänder en tydlig signal till medlemsstaternas regeringar.
Jag vill i tio punkter kortfattat sammanfatta vad vi eftersträvar. För det första en europeisk strategi för att bekämpa naturkatastrofer; för det andra att regionala och lokala organ deltar; för det tredje flexibilitet i omfördelningen av tillgängliga medel; för det fjärde ett gemenskapsprogram för skydd mot skogsbränder; för det femte ett särskilt förslag, herr Piebalgs, om ett direktiv om förebyggande och hantering av bränder inom Europeiska unionen; för det sjätte att det sjunde ramprogrammet för forskning, centrumet för global övervakning för miljö och säkerhet och Galileosystemet tas i bruk för att bidra till förebyggande och tidig varning; för det sjunde informations- och utbildningsprogram och kampanjer i samarbete med medlemsstaterna; för det åttonde en gemenskapsmekanism för räddningstjänsten; för det nionde att även ytterligare finansiella instrument används, såsom lån från Europeiska investeringsbanken eller statligt stöd till regioner; för det tionde att Europaparlamentet fortsätter att utföra sitt uppdrag att kontrollera bristerna i kampen mot bränder och alla därmed förenade problem.
Av alla dessa anledningar vill jag uppmana alla att åsidosätta de partipolitiska skillnader som kan ha splittrat oss, för att kunna skapa ett brett parlamentariskt samförstånd, något som EU:s medborgare kräver av oss och som vi särskilt är skyldiga dem som har drabbats av konsekvenserna av dessa naturkatastrofer: offren. 
Edite Estrela (PSE ),
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! De föregående talarna har nämnt den metod som har använts för att utarbeta dessa tre betänkanden. Jag hänvisar särskilt till våra besök i de sex länder som drabbats av naturkatastrofer och till den offentliga utfrågning som ägde rum i Bryssel. Vi har även i våra egna länder – så var i alla fall fallet i Portugal – hållit offentliga utfrågningar för att samla in synpunkter, information och förslag från olika intressenter. Jag vill även tacka ledamöterna för deras stöd, synpunkter och ändringsförslag, och de specialister som hjälpte till att förbättra mitt betänkande.
Klimatet förändras. Året delas inte längre in i fyra traditionella årstider. Vädret växlar mellan oavbruten torka, skyfall och värmeböljor. Klimatförändringen är roten till de naturkatastrofer – oavsett om det rör sig om översvämningar, extrem torka eller bränder – som blivit allt vanligare runt om i världen och har orsakat fruktansvärda skador i form av förlorade liv, försämrad miljö och minskad ekonomisk verksamhet.
Detta är ett av vår tids största problem. När 2005 inleddes var världen chockad av den omfattande tragedi som tsunamin i Asien orsakade. Arbetet med att identifiera de döda och söka efter de överlevande pågick under många månader. Under sommaren det året förstörde en rad bränder hundratusentals hektar skog i Portugal, Frankrike och Spanien, och häftiga översvämningar spred förödelse och död i länder som Tyskland och Österrike. Utanför Europa vållade orkanen Katrina en aldrig tidigare skådad förstörelse i ett antal delstater i Förenta staterna och före årets slut drabbades Afghanistan av en häftig jordbävning.
Utöver jordbävningar på land och under vattenytan, tsunamis, vulkanutbrott, översvämningar och bränder finns det andra företeelser förenade med klimatförändringen och den globala uppvärmningen som gör att havsytan i kustområden höjs och att stränder försvinner. Enligt studier publicerade i tidskriften skulle havsytan kunna stiga sex meter fram till 2100 med tanke på att isen i Arktis och Antarktis smälter allt fortare. I syfte att undvika det värsta tänkbara scenariot måste betydande åtgärder vidtas omedelbart för att minska utsläppen av växthusgaser och för att infria åtagandena i Kyotoprotokollet.
Herr kommissionsledamot! Ni hänvisade till bristen på vatten. Vatten måste onekligen även användas på ett mer hållbart, förståndigt och effektivt sätt. Mer än 1 miljard människor, varav 400 miljoner barn, kämpar dagligen för att överleva eftersom de saknar dricksvatten. Vattenrelaterade sjukdomar dödar ett barn var femtonde sekund och är förenade med många andra sjukdomar och undernäring. Resursfördelningen mellan olika användare i hushållen, industrin och jordbruket behöver undersökas och debatteras, och slöseriet måste bekämpas.
Det är mycket viktigt att uppmuntra medborgarna att hjälpa till att undvika dessa katastrofer genom att, som jag har sagt tidigare minska utsläppen av växthusgaser, skydda skogarna och inte bygga i högriskområden. Naturkatastrofer är gränsöverskridande och deras miljökonsekvenser påverkar även angränsande länder. Med tanke på att gemenskapsåtgärder bör komplettera nationella myndighetsåtgärder när det gäller förebyggande, planering och ingripande, återställande och uppföljning är det väsentligt att öka samordningen på alla nivåer för att förbättra befintliga mekanismer och utveckla system för tidig varning.
Trots att alla regioner har sin specifika karaktär och att alla fall är olika, finns det gemensamma behov att ta itu med, såsom att fastställa riskbedömningsmekanismer och utarbeta kartor över områden med torka, skogsbränder och översvämningar. Mitt betänkande innehåller ett antal andra förslag som jag naturligtvis hoppas kommer att antas, först och främst av parlamentet, kommissionen och rådet. Förslagen omfattar bland annat att utforma system för förebyggande åtgärder för att göra det lättare att bekämpa orsakerna till naturkatastrofer, att förbättra stadsplaneringen särskilt i kustområden och högriskområden, att bevara naturliga ekosystem, att öka samarbetet inom räddningstjänsten mellan medlemsstaterna och på EU-nivå i syfte att se till att det finns extra medel för att snabbt ta itu med nödsituationer samt att förenkla bestämmelserna för att genomföra instrumenten, till exempel Solidaritetsfonden och Forest Focus-programmet. 
Rolf Berend (PPE-DE ),
   – ( Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Mot bakgrund av de allt oftare förekommande naturkatastroferna – exempelvis de många skogsbränderna och översvämningarna, inte minst under sommaren 2005 – ökar ständigt kravet på europeisk solidaritet. Solidaritetsfonden, som inrättades efter de förödande översvämningarna 2002 och som ska gälla fram till 2006, är avsedd att ge Europeiska unionen större handlingsfrihet vid större katastrofer eller krissituationer, och spelar därmed en väsentlig roll för att EU ska kunna uträtta mer och att bättre rikta sina insatser till områden där allmänheten förväntar sig att Europeiska unionen ska agera.
Herr kommissionsledamot! Som ni nämnde tidigare var det oerhört svårt, för att inte säga omöjligt ibland och i vissa situationer, att använda de befintliga EU-instrumenten som ett medel för att agera på ett lämpligt sätt vid större kriser, som inte alla, måste sägas, hade naturliga orsaker. Som exempel på detta kan nämnas industriolyckor, såsom förlisningen av tankfartyget eller bombattackerna i Madrid i mars 2004. Dessutom är det nuvarande tröskelvärdet för att bevilja medel ur Solidaritetsfonden så extremt högt att undantagsvillkor och undantagsbestämmelser har tagit överhanden.
I den nya förordningen om Solidaritetsfonden vidtas rätteligen åtgärder för att utöka tillämpningsområdet. Detta innebär med andra ord att mer omfattande krissituationer inte längre begränsas till naturkatastrofer utan att kategorin utvidgas till att även omfatta industri- och teknikrelaterade olyckor, utom i fall där principen om att den som orsakar skadorna betalar gäller eller där skadorna kan täckas av försäkringar. Det behövs även omedelbara åtgärder vid eventuella folkhälsokriser och vid terrorattacker, även om – och detta är kärnpunkten – budgeten måste förbli oförändrad.
Definitionen av en ”större katastrof” har också ändrats, så att en katastrof betraktas som större om skadorna den vållar överskrider 1 miljard euro eller 0,5 procent av den berörda statens bruttonationalprodukt. Här avses snarare skador på det offentliga området än på privat egendom eller skador som täcks av försäkringar. Som sagt låg tröskelvärdet tidigare på 3 miljarder euro eller 0,6 procent av bruttonationalinkomsten. Dessa tröskelvärden hade föreslagits av kommissionen och parlamentet men inte godkänts av rådet.
Slutligen är det även tänkt att ett nytt politiskt kriterium ska införas för att ge kommissionen möjlighet att, om detta är motiverat av exceptionella omständigheter i en specifik del av en biståndsberättigad stats territorium, beteckna en situation som en större katastrof, även om de kvantitativa kriterierna inte uppfyllts – ett kriterium som förmodligen kommer att tillämpas på terrordåd.
Det måste betonas att Europeiska unionens solidaritetsfond inte är ett medel för att vidta förebyggande åtgärder utan för att agera vid katastrofsituationer. Detta utesluter till exempel möjligheten att utnyttja fonden för att ge förebyggande skydd mot pandemier eller för att främja andra förebyggande åtgärder. Solidaritetsfonden kan inte användas till förebyggande sjukvård, och är inte heller avsedd för det. Sjukvårdspolitiken förblir en fråga för nationalstaterna, och med detta avses särskilt att sätta in vacciner och läkemedel i de inledande insatserna vid katastrofer, akutsjukvård och akutpsykvård samt åtgärder för att hantera risken för smittsamma sjukdomar, till exempel till följd av översvämning. 
Precis som tidigare uppgår fondens ekonomiska tillgångar till en virtuell budget på 1 miljard mark. Med ”virtuell” avses här att medel endast kan tas ur fonden om en katastrof skulle inträffa och måste först mobiliseras av kommissionen och parlamentet. Det innebär att de inte kan överföras någon annanstans.
Jag vill avsluta med att varmt tacka alla som har arbetat tillsammans med mig med det här betänkandet, presidiet, mina kolleger och parlamentets ledamöter oavsett grupp samt hjärtligt tacka kommissionen för det goda samarbetet. 
László Surján (PPE-DE ),
   – (Herr talman! I Szeged, en stad i södra Ungern, är boulevarderna uppkallade efter de stora städerna i Europa. Detta beror inte på att de är systerstäder utan på att staden förstördes av en översvämning för mer än hundra år sedan och återuppbyggdes genom en solidaritetsinsats som involverade hela Europa. Det var inte vi i Europeiska unionen som uppfann den europeiska solidariteten och den har tillämpats sedan långt före 2002.
Detta innebär naturligtvis inte att budgetutskottet inte stöder Solidaritetsfondens existens och de nu planerade ändringarna av dess förordning. Vårt utskott vill se en effektiv solidaritetsfond och inte en fond som på konstgjord väg begränsar antalet stödberättigade. Vi stöder skadebegränsningen och vi tryckte på för att systemet snabbt skulle aktiveras. Vi anser att det är viktigt att fonden placeras inom flexibilitetsmekanismen.
Solidaritetsfonden innebär en betydande möjlighet för Europeiska unionen att på ett sätt som alla kan förstå göra medborgarna medvetna om att unionen finns. Europeiska unionen kan på ett konkret sätt visa att Bryssel inte bara har ett byråkratiskt överskott utan även kan ge en hjälpande hand. Åtskilliga förslag som är mer ogenerösa än hjälpsamma har lagts fram under debatten, och jag ser dem som misstag. 
Jag vill tacka föredraganden för hans grundliga arbete och hoppas att vi endast sällan eller kanske aldrig behöver utnyttja fonden, men inte på grund av dåliga förordningar som inspirerats av själviskhet utan på grund av att det inte inträffar några katastrofer som vållar skador. Jag vet att min naturliga optimism är ett misstag, men stöd vänligen dessa fonder. 
Jutta D. Haug (PSE ),
   – ( Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Trots att Europeiska unionens solidaritetsfond endast har funnits sedan 2002 behöver den redan omarbetas. Grundad på principerna om solidaritet och hjälp vid kriser har den visat sig vara värdefull i hanteringen av naturkatastrofers följder, men under de senaste åren har det även visat sig att dess tillämpningsområde inte kan begränsas till att endast omfatta dessa. Det har blivit alltmer uppenbart att industri- och teknikrelaterade katastrofer och de potentiella kriser som följer av terrorhandlingar eller – vilket är särskilt viktigt för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet – en folkhälsokris kräver att vi kan agera och hjälpa genom solidaritet och ekonomiska resurser.
Jag vill bara klargöra en gång för alla att jag här inte talar om förebyggande åtgärder, vilka enligt subsidiaritetsprincipen är medlemsstaternas ansvar. Vi menar hjälp, baserad på solidaritet, med att hantera sjukdomsspridning, pandemier eller olyckor som den som inträffade i Tjernobyl. Vi vill kunna hjälpa utan att på något sätt överbelasta EU:s budget med onödiga funktioner, inte ens när naturkatastrofer behöver hanteras. Jag förväntar mig därför att parlamentet inte ger sitt stöd till det förnyade kravet – som ställts i ett annat betänkande – på ett övervakningscentrum som ska rapportera om torka, ökenspridning och andra konsekvenser av klimatförändringen, eftersom dessa uppgifter ändå redan sköts av kommissionen. Vi måste inse att varje ytterligare organ – eller vad vi nu vill kalla sådana här saker – begränsar det ekonomiska handlingsutrymmet för våra politiska åtgärder, och i går handlade en resolution om just hur snävt detta handlingsutrymme är. 
Duarte Freitas
   – ( Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först vill jag gratulera föredragandena, Edite Estrela, Luis Manuel Capoulas Santos och Gerardo Galeote Quecedo, för deras enastående arbete. I vissa avseenden kunde en ännu mer positiv lösning ha nåtts, en lösning som föreslogs i parlamentet men som till sist inte fördes vidare.
Parlamentet måste ta itu med de naturkatastrofer som har härjat i Europa under senare år – torka, skogsbränder och översvämningar – när det gäller deras effekt för jordbruket. Som Luis Manuel Capoulas Santos mycket riktigt påpekade har jordbruks- och skogsproduktionen, till skillnad från annan ekonomisk verksamhet, ett nära samband med naturen och är därför mer känsliga när naturkatastrofer inträffar. Jag menar därför att det efter den senaste tidens erfarenheter behövs en ny strategi för det europeiska jordbruket när det gäller att förebygga och hantera naturkatastrofer. De nuvarande nationella mekanismerna är ofta otillräckliga, och enstaka överstatliga hjälpmekanismer är ofta ineffektiva.
Jag vill lyfta fram Solidaritetsfonden som redan nämnts i dag och som vi säkert kommer att fortsätta att tala om. Fonden omarbetas för närvarande och det finns en förhoppning om att torka kan inkluderas i fondens tillämpningsområde. I en tid då klimatförändringarna redan är märkbara och då jordbrukarnas sårbarhet inför sådana faror blir allt tydligare anser jag att det är oerhört viktigt att utarbeta en gemenskapsstrategi för att bekämpa naturkatastrofer.
Följaktligen bör ett gemenskapsprogram för skogs- och översvämningsskydd inrättas med lämplig finansiering i nästa budgetram, i syfte att främja informationsinsatser och insatser för att förebygga och hantera risken för bränder. Det här gemenskapsprogrammet skulle kunna finansieras genom en särskild förordning, genom egen finansiering eller genom en egen budgetrubrik inom EJFLU eller inom Leader+, enligt ett muntligt ändringsförslag som ska läggas fram.
Parlamentet måste därför agera tydligt mot de samhällen det företräder, vilka har lidit skada som en direkt följd av naturkatastroferna och självklart räknar med vårt stöd. 
Jamila Madeira
   – ( Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Under de senaste åren har Europa drabbats av naturkatastrofer som har skördat hundratals liv och allvarligt skadat ekonomin och miljön.
Särskilt för Portugal och andra Medelhavsregioner var 2005 det torraste året på 105 år. I december drabbades omkring 87 procent av Portugals territorium av extrem torka. Det var särskilt allvarligt i Algarveregionen där klimatförhållandena var exceptionella – en kombination av de höga temperaturerna och den torra luften. I Algarveregionen hade naturkatastrofen med torkan 2005 och förödelsen som orsakades av skogsbränderna 2003 en fruktansvärd inverkan på den lokala infrastrukturen, på natur- och kulturarvet och på jordbruket och turismen. De berörda samhällenas vattenförsörjning påverkades markant av bristen på och efterlevnaden av ställda kvalitetsnormer.
Det är känt att naturkatastrofer inträffar när extrema vädersituationer påverkar ett känsligt område. Det är därför mycket viktigt att minska dessa regioners sårbarhet.
Det europeiska räddningstjänstsamarbetet måste intensifieras för att garantera snabba insatser i de drabbade områdena. Dessutom krävs utökade förebyggande åtgärder och ett beredskapsinstrument för snabba insatser i nödsituationer. De här initiativbetänkandena syftar till att genomföra och samordna just detta. Trots detta är det mycket som återstår innan Solidaritetsfonden är fullt utvecklad och det är därför vi diskuterar den.
Det bör därför erkännas att nästan alla de drabbade områdena har klassificerats av EU och att vi efter förödelsen inte bara kan säga att vi har tagit vårt civila ansvar. Återuppbyggnaden av förlorade ekosystem är oerhört viktig för områdenas balans. För detta ändamål är solidariteten också mycket viktig. Det är också mycket viktigt att öka informationsinsatserna i de samhällen och regioner som är sårbara för naturkatastrofer för att minska riskerna för och konsekvenserna av dessa katastrofer och för att folk ska veta vad de kan göra för att bevara naturresurserna i regionen.
Solidaritet har varit ett nyckelord i EU ända sedan Romfördraget. Låt oss dock se till att det inte bara blir ännu ett tomt ord i gemenskapens vokabulär. 
Jean Marie Beaupuy,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi står här inför några oerhört känsliga frågor. De olika katastrofer som har ägt rum, det lidande de orsakar – som vi, som utomstående, delar med offren i den mån vi kan – och det missnöje som uttrycks visar just hur känsliga dessa frågor är.
I våra debatter har vi räknat upp olika sorters naturkatastrofer: bränder, cykloner, flodvågor, jordbävningar, översvämningar, hälsokatastrofer, terrorattacker, torka, dricksvattenbrist, industri- och teknikrelaterade katastrofer, jordbrukskatastrofer och tveklöst många fler. Det är många exempel som alla påverkar oss inom EU och som kräver att EU tar sitt ansvar. Men, som vi har förstått av debatterna, bärs detta ansvar av många olika parter. Först och främst bärs det ibland av dem som är ansvariga för katastrofen eller för, till exempel, en brand. Men ansvaret bärs också av försäkringsbolag, som uppenbarligen påverkas, av medlemsstaterna och av olika organisationer.
Vilken är Europeiska unionens roll, vad är dess uppdrag, i detta allmänna sammanhang? För, som min parlamentskollega Jamila Madeira precis sa, om vi är ansvariga för solidaritet måste vi bära det ansvaret inom ramen för våra befogenheter. Men vilka är våra befogenheter, före, under och efter dessa naturkatastrofer? Herr kommissionsledamot! Efter att precis ha hört vår parlamentskollega Gerardo Galeote Quecedo göra en utmärkt uppräkning anser jag att det finns behov av att bringa fullständig klarhet i EU:s ansvar före, under och efter katastrofer.
Både när det gäller förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder anser jag att vi faktiskt har befogenheter att utöva och en roll att spela på områdena forskning och samordning. När det gäller de retrospektiva åtgärderna som hänför sig till Solidaritetsfonden har vår parlamentskollega Rolf Berend gjort ett mycket gott arbete men mycket återstår att göra eftersom det alltid kommer att vara mycket svårt att hitta ideala lösningar med tanke på de många olika situationerna och finansieringsåtgärderna. Vi har ett ofantligt arbete framför oss. Herr kommissionsledamot! Jag ber er att hitta en bättre lösning och att se till att Europeiska unionen agerar mycket tydligt efter dessa katastrofer. Våra medborgare behöver ett EU som är mycket tydligt med vilka åtgärder det vidtar. 
Marie Anne Isler Béguin,
   . – ( Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har under lång tid subventionerat en utveckling på jordbruks-, industri- och transportområdet som har skadat miljön och orsakat den oroande situation som vi upplever för närvarande, och vi betalar priset för det: naturkatastroferna vittnar om dessa misstag.
Det är nu en fråga om att ta ansvar för de skador som katastroferna vållat och vi är alla överens om att vi behöver stöda offren och hjälpa dem att komma på fötter igen och återuppbygga sina liv efter katastroferna. Vi är även överens om att vi behöver stöda ”katastroffonden” för att visa solidaritet med alla offren och visa att vi i Europaparlamentet är intresserade av och värnar om våra medborgare.
På gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens vägnar kräver vi dock även investeringar i förebyggande åtgärder och återuppbyggnadsåtgärder i stället för att endast fokusera på att avhjälpa skadorna. Trots att vi i huvudsak stöder analyserna i de förslag som författats i olika resolutioner som lagts fram, särskilt de från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och utskottet för regional utveckling, är jag besviken på förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som så att säga vägrar att ta på sig sin del av ansvaret för hur snabbt dessa företeelser inträffar. Det som upprör mig är att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling begär att stödet inte tas från den gemensamma jordbrukspolitikens resurser. Under det gångna året har vi bevittnat en viktig kamp för att få fram en fond för att bevara den biologiska mångfalden enligt Natura 2000 och vi har misslyckats. I går konstaterade vi alla detta misslyckande.
Som föredragande för Life+ är det omöjligt för mig att godta det här programmet – som redan blivit ordentligt försvagat – vilket fungerar som en försäkring för katastrofer som till allt mindre del orsakas av naturen.
Mina damer och herrar! I själva verket är det våra odlingsmetoder vi måste ändra på. Donaus översvämningar kan nämnas som exempel. Fördämningarna fick rivas eftersom Donaudeltat som ofta tenderar att svämma över nästan hade torkat. Vi måste nu ställa följande mycket viktiga fråga: vilket slags jordbruk och vilka slags transportmedel hoppas vi ha i framtiden om Kyotoprotokollet ses som det viktigaste inslaget när det gäller klimatförändringen och bekämpningen av denna? Vi måste hitta orsakerna till dessa katastrofer och vi, som ledamöter av Europaparlamentet, vet vilka de är: de är förändrade transportmedel. Jag är för en solidaritetsfond och för att ge hjälp till offren, men låt oss verkligen försöka hitta orsakerna, annars kommer vi bara att förändra ett evigt problem. 
Pedro Guerreiro,
   – ( Vi har lagt fram ändringar av betänkandet om Solidaritetsfonden eftersom vi anser att områden som vi anser vara mycket viktiga, bland annat att behålla kriteriet för katastrofer på regional nivå, inte tas upp i dess nuvarande form. I det nya förslaget till Solidaritetsfonden måste de tillämpningssvårigheter som erfarits sedan fonden inrättades 2002 beaktas.
Vi anser att fonden borde anpassas till de särskilda egenskaper och faktiska behov som de olika länderna har som står inför en lång rad olika katastrofer, till exempel i Medelhavsområdet. Vi har därför lagt fram ett förslag som syftar till att återinföra begreppet ”ovanligt allvarlig katastrof i en region”, enligt den nuvarande förordningen i vilken fonden regleras.
Låt mig säga att denna åsikt uttrycks i yttrandet från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i vilket det anses nödvändigt att fortsätta att ta itu med katastrofer med allvarliga regionala konsekvenser. Jag vill även påpeka att det i det betänkande från utskottet för regional utveckling som vi har framför oss i dag anses att fonden bör tillämpas när en majoritet av befolkningen i en region har drabbats av en katastrof med allvarlig och långvarig inverkan på deras levnadsförhållanden.
På samma sätt antog det portugisiska parlamentet en resolution som syftade till att ha kvar möjligheten att ge stöd vid regionala katastrofer med en betydande socioekonomisk och miljömässig inverkan på de minst gynnade regionerna i EU. Vi lade även fram förslag som syftade till att se till att de stödberättigade åtgärderna skulle omfatta både att främja stöd till att återställa produktionen i områden som drabbats av katastrofer och till att tillgängliggöra utrustning på marken och i luften för omedelbara insatser vid skogsbränder.
Slutligen föreslog vi att den ekonomiska och sociala utvecklingsnivån i en region eller medlemsstat borde beaktas när ekonomiskt stöd ges inom Solidaritetsfonden, enligt föreskrifterna i förordningarna om strukturfonderna och Sammanhållningsfonden. Bland andra aspekter i det nya förslaget till en förordning vill jag bara understryka att vi är oroade över att fondens tillämpningsområde utökats utan att det ekonomiska taket höjts. Vi anser med andra ord att naturkatastrofer bör prioriteras.
Vi motsätter oss också idén om att minska tröskeln för bidrag ur fonden, vilket skulle gagna de medlemsstater som har högst BNI mest. 
Andrzej Tomasz Zapałowski,
   – Herr talman! Jag anser att Luis Manuel Capoulas Santos betänkande är utmärkt och välbehövligt för jordbrukarna. Jag vill dock framhäva den ganska slentrianmässiga behandlingen av frostskador som också är ett slags naturkatastrof. Jag förstår att naturkatastrofer såsom bränder och torka är frågor som ligger föredraganden varmare om hjärtat eftersom han bor i Medelhavsområdet. I central- och nordeuropeiska länder orsakar frost mycket allvarliga ekonomiska förluster i jordbrukssektorn, särskilt i fruktträdgårdar och inom bärodling. När vi arbetar med det här förslaget bör vi utarbeta en systemisk lösning som kan tillämpas på alla regioner i Europeiska unionen och alla typer av naturkatastrofer. De delar som hittills tagits bort bör därför tas med i betänkandet för att det ska bli fullständigt.
En annan fråga som betonades mycket i betänkandet var frågan om migration från landsbygdsområden och jordbrukare som överger sina gårdar. Detta orsakas bland annat av bristande lönsamhet och höga kostnader för skogsförvaltning. De stora förlusterna i skogssektorn beror på olämplig skogsförvaltning, monokultur över stora skogsområden och plantering av olämpliga trädarter. Jag vill bara påpeka att ledamöterna under diskussionerna om skogsstrategin i parlamentet för två månader sedan inte nämnde de enorma skogsområden där skogsförvaltningen sköts exemplariskt. Jag syftar här på statligt ägda skogar, bland annat dem i Polen, där bränder och orkaner också orsakar betydande skador. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – ( Herr talman! År 2005 var ett katastrofår, vilket enligt många forskare beror på den globala uppvärmningen och växthuseffekten, medan andra anser att det beror på katastrofernas naturliga cykel. I vilket fall som helst är vi inte helt utan skuld när sådana olyckor inträffar.
Till exempel har ett allt större antal flodslätter försvunnit under århundradenas lopp och experter anser att vi i Europa, genom att bygga vallar, ganska väl har uttömt möjligheterna till tekniskt skydd mot översvämningar, så att vi inom en snar framtid alltmer måste ta vår tillflykt till ”retentionsområden”. Det verkar som om respekten för naturkrafterna håller på att försvinna helt och hållet. Som bekant ökar bebyggelsen och industrialiseringen i utsatta områden, till exempel längs kuster och på flodslätter, och under sådana förhållanden är det därför mycket svårt eller omöjligt att undvika naturkatastrofer. Med hjälp av solidaritetsfonder som den här kan vi dock försöka lindra konsekvenserna så mycket som möjligt.
Det måste dock sägas att utvecklingen och utbyggnaden av system för tidig varning är nödvändig i detta avseende. På detta område återstår mycket att göra och jag anser att detta är ett område där särskilt Europeiska unionen måste agera. 
Alojz Peterle (PPE-DE ).
   – Det vi vill åstadkomma med de här betänkandena är att komma närmare medborgarna och öka den europeiska gemenskapsandan, vilket allmänheten både förstår och välkomnar. Vi kan verkligen förbättra samordningen och utbytet av god praxis. När det gäller storskaliga naturkatastrofer behöver vi enligt solidaritets- och subsidiaritetsprincipen dock åtgärder för ekonomisk och teknisk operativ hjälp på högre nivå. ”Snar hjälp är dubbel hjälp”, som de gamla romarna sade: .
Trots att vi i betänkandena endast behandlar naturkatastrofernas konsekvenser, måste vi även ägna stor uppmärksamhet åt förebyggande åtgärder. I detta avseende måste vi även granska vår politik inom jordbruk, skogsbruk, vattenvård, stadsplanering och regional utveckling, eftersom den kan ha stor inverkan på hur omfattande naturkatastrofernas konsekvenser blir. Som exempel kan nämnas den intensiva djurhållning som subventioneras av Europeiska unionen men som också ökar ökenspridningen i vissa områden.
När det gäller att kontrollera klimatförändringarna och dess följder förespråkar jag ett närmare samarbete mellan befintliga forsknings- och vetenskapsinstitutioner och finansiering av nya gemenskapsprogram. Nya gemenskapsinstitutioner kräver dock i regel mycket pengar – de är lätta att inrätta, svåra att avveckla – och jag förespråkar även att vi utöver solidaritets- och subsidiaritetsprincipen även är mycket måna om att respektera proportionalitetsprincipen. Låt oss endast inrätta nya institutioner där de verkligen behövs. 
Iratxe García Pérez (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att tacka alla ledamöter som har deltagit i utformningen av dessa betänkanden, särskilt Rolf Berend som har utfört ett stort arbete för att uppnå en majoritet som är för Solidaritetsfonden, i vilken ledamöterna har olika intressen. Det har därför inte varit någon lätt uppgift att åstadkomma en gemensam ståndpunkt som gör det möjligt för parlamentet att agera kraftfullt och bestämt i kommande förhandlingar.
Jag vill kort ta upp en del viktiga punkter när det gäller naturkatastrofer, eftersom jag anser att vi måste intensifiera Europeiska unionens åtgärder för hantering av dem, med tanke på att gemenskapsåtgärderna hittills har visat sig vara otillräckliga.
Det är därför rimligt att parlamentet ber kommissionen att utarbeta en europeisk strategi för att bekämpa naturkatastrofer, som dessutom beaktar det som utmärker katastrofer i Medelhavsområdet, såsom torka och skogsbränder.
Vi måste tillhandahålla resurser till offren för dessa katastrofer. Vidare är inrättandet av ett europeiskt övervakningscentrum för torka och ökenspridning viktiga initiativ som vi måste främja.
Jag vill lyfta fram de största nyheterna i Solidaritetsfonden som ska göra det möjligt att agera snabbare och effektivare vid katastrofer som medlemsstaterna inte kan hantera själva. Förutom naturkatastrofer utökas även tillåtligheten till att omfatta industrikatastrofer, terrorattacker och akuta folkhälsokriser.
Vi i parlamentet måste vara bestämda när det gäller förslaget att sänka skadetröskeln för att ge bidrag ur fonden från 3 000 till 1 000 miljoner euro. Tack var denna åtgärd kommer det att bli lättare att använda fonden än det hittills har varit.
Vi får inte glömma bort att det är nödvändigt att fastställa vilka nödåtgärder som krävs för att återuppbygga den drabbade infrastrukturen och utrustningen, enligt föreskrifterna i förordningen. Tillhandahållandet av resurser i luften och på marken och administreringen av dricksvatten är tydliga exempel på detta, utan att glömma bort det tekniska stöd kommissionen kommer att främja.
Detta instrument måste kunna användas snabbt och effektivt, med ekonomisk hjälp, vid extrema situationer med torka, bränder och översvämningar, utan att glömma bort katastrofernas offer, som behöver omedelbar hjälp och assistans och som EU inte får vända ryggen.
Vi talar om Solidaritetsfonden och får inte förlora detta koncept ur sikte, eftersom EU:s medborgare förväntar sig att vi gör det de vill. Vi talar om en fond som är ett politiskt instrument och som sådant måste det kunna användas för att lösa de svårigheter som drabbade områden och deras invånare står inför. 
Vittorio Prodi (ALDE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka föredragandena och även kommissionsledamot Andris Piebalgs för hans närvaro i kammaren. Samtidigt vill jag understryka vikten av en gemensam debatt om de här frågorna så att vi inser att problemen är närbesläktade.
Anledningen till att vi har den här debatten är den nya utveckling som utgör en ännu större utmaning för vårt territorium: klimatförändringar på grund av global uppvärmning.
Det finns därför ett behov av att fastställa långsiktiga förebyggande åtgärder, som kan sammanfattas med begreppet integrerat områdesskydd. Låt mig förklara: eftersom landområden utsätts för en rad olika utmaningar behövs ett slags skydd som tar ett gemensamt grepp på alla ifrågavarande aspekter: översvämningssäkerhet genom att öka våra floders retentionstid, geologisk säkerhet genom att dränera sluttningar som utmärks av ett instabilt jämviktsläge och som kan vålla stor skada, vilket de senaste händelserna i Ischia påminde oss om, samt brandsäkerhet genom skogsbaserade insatser som syftar till att minska brandrisken, naturligtvis utan att utesluta möjligheten att använda biomassa för energibruk.
Det behövs även förebyggande åtgärder på kort sikt, särskilt mot översvämningar, vilka bör bestå av ett radarnät som kan beräkna nederbörden och som tack vare flodmodellering kan garantera en tillräcklig reaktionstid för att skydda både civilbefolkning och egendom. 
Som Jean Marie Beaupuy redan har påpekat måste vi göra följande på EU-nivå: ägna frågan mycket mer uppmärksamhet, eftersom det är det enda sättet att verkligen ta itu med riskerna på. 

Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tala om Solidaritetsfonden. Som föredraganden redan har sagt var det den förödelse som översvämningarna 2002 orsakade som fick parlamentet, kommissionen och rådet att inrätta fonden.
Detta är en andra generationens förordning och det tydliga och täta ramverk som föredraganden lagt fram gör det till ett verkligt användbart och flexibelt instrument som vi kan ge vårt fulla stöd. Det är onekligen så att fonden snarare är ett reaktivt än ett förebyggande instrument, men vi anser att det är oansvarigt att man, när man vidtar reaktiva åtgärder, gör samma misstag som orsakade katastrofen från början. Som exempel kan nämnas de floder som förstörde hem och egendom. De får aldrig bli så instängda igen. Att förhindra detta är det enda ansvarsfulla sättet att använda EU:s skattebetalares pengar på.
Samtidigt vill jag påpeka att en del medlemsstater har en tendens att helt enkelt stoppa på sig EU-medlen och säga till allmänheten att det är de själva som tillhandahåller hjälpåtgärderna. Jag anser att detta är oacceptabelt. Vi vet att EU har ett trovärdighetsunderskott och med det här instrumentet visar EU att det stöder vanliga människor på ett trovärdigt sätt. Biståndsmedlens källa får inte döljas. I stället måste kommissionen se till att denna tydligt bekräftas och att alla områden som får bistånd får en rapport i vilken det anges hur stor andel som kommer från EU-medel. Det här var de huvudsakliga ändringar som vår grupp har lagt fram i förhoppning om att ytterligare förbättra betänkandet. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill tacka föredragandena. Jag konstaterar dock att vi dessvärre talar om att hantera naturkatastrofer som om de vore företeelser som kan lösas genom att bara vidta korrigeringsåtgärder. Vi förbiser att politiken för hantering av naturkatastrofer inte bör begränsas till att bara utforma interna politiska riktlinjer för att ta itu med och förebygga dem.
Det är lika viktigt att Europeiska unionen tar på sig sin del av det mycket tunga politiska ansvaret för att ha tolererat orsakerna till allvarliga klimatförändringar under de senaste årtiondena. Vi behöver en strängare politik mot de europeiska och utomeuropeiska industrier som har bidragit till dem, både inom och utanför EU:s gränser, så att de inte bara måste betala för den skada de har vållat utan också – och än viktigare – vidta skadebegränsande och förebyggande åtgärder i sin framtida verksamhet samt själv bära kostnaderna för sådana åtgärder.
Europeiska unionen borde också utöva sitt inflytande direkt på Förenta staterna som helt och hållet ignorerar och överträder Kyotoprotokollets bestämmelser och fortsätter med sin destruktiva verksamhet, vilken både påverkar medborgare i EU och i resten av världen. Utrikespolitiken är därför en lika viktig dimension. Det geografiska tillämpningsområdet måste ses över för att se till att stöd ges till andra länder utanför vårt omedelbara grannskap. Fonden bör gälla för de olika inblandade staterna, till och med för stater som inte ens är kandidatländer om de har drabbats av en incident som orsakats av eller härstammar från gemenskapens eller kandidatländernas geografiska område. På detta sätt blir andra grannländer berättigade till solidaritet från EU, antingen genom fonden eller genom de andra mekanismer som gäller för internationellt samarbete. Vår solidaritet bör inte begränsas till våra gränser. I förordningen om fonden verkar det inte tas hänsyn till kumulativa katastrofer eller utdragna händelser då katastrofer utvecklas gradvis, till exempel torka. Kumulativa katastrofer kan också tacklas även om de ägt rum när fonden inte fanns, om de har synliga konsekvenser.
Slutligen inser jag hur viktigt det är att fonden finns och att dess tillämpningsområde utvidgas avsevärt. Detta betyder inte att vi finner förordningen, i sin nuvarande form, tillfredsställande eller att politiken för hantering av naturkatastrofer bör begränsas till denna. Vi förväntar oss mycket mer, inte bara i vår roll som EU:s vänster, utan även som EU-medborgare. 
Graham Booth (IND/DEM ).
   – Herr talman! Solidaritetsfonden infördes efter de förödande översvämningarna sommaren 2002. Nu görs ett försök att ta upp terrorattacker i förteckningen över potentiella naturkatastrofer som täcks av fonden. Som vanligt finns det en baktanke med detta: det verkar som om katastrofhjälp ska politiseras. När det gäller terrorattacker föreslår Rolf Berend i sitt betänkande att EU bör kunna använda fonden för att sända ut politiska signaler om solidaritet. Även pandemier tas upp, förmodligen för att göra förslaget godtagbart för en allmänhet som oroar sig för t.ex. fågelinfluensan.
Allt detta ligger långt ifrån den ursprungliga avsikten med fonden. Vem ska då bestämma vad som berättigar till stöd från fonden? Till och med Rolf Berend säger att det är ofattbart att kommissionen kan göra en godtycklig politisk bedömning och därmed ifrågasätta behörigheten hos den institution som har lagt fram förslaget.
Än en gång ser vi EU:s förvirring och inkompetens i praktiken. Samhällen som har drabbats av katastrofer – naturkatastrofer eller av människan orsakade katastrofer – har nationella regeringar som kan hoppa in och hjälpa till. Ännu troligare är att allmänhetens ofattbara generositet kommer till undsättning vid extrema katastrofer såsom tsunamin. Det sista de behöver är att den ständiga katastrofen – EU – dyker upp och gör saker och ting värre! 
Janusz Wojciechowski (UEN ).
   – Herr talman! Det är berömvärt att Europaparlamentet tar upp frågan om naturkatastrofer och deras inverkan på miljön och jordbruket, vilket jag särskilt uppskattar. Även om katastrofer i större skala inträffar på andra kontinenter förekommer de också i Europa. Skogsbränder inträffar ofta i södra Europa och översvämningar är ett regelbundet inslag i de centrala delarna av vår världsdel. Folk som drabbas av dessa katastrofer kan inte lämnas utan hjälp och medlemsstaterna bör inte lämnas att själva hantera problemet.
Det är berömvärt att problemen i jordbrukssektorn beskrivs så tydligt i Luis Manuel Capoulas Santos betänkande då det är en sektor som är extremt känslig för naturkatastrofer. Problemen med naturkatastrofer har med rätta knutits till en annan fråga som skulle kunna beskrivas som en socioekonomisk katastrof. I ljuset av händelserna i Världshandelsorganisationen (WTO), det vill säga en plötslig marknadsliberalisering och att skyddsmekanismerna för EU:s jordbruksmarknader avskaffats eller försvagats, är detta någonting som hotar EU:s jordbruk. Med tanke på att marknadsskyddet minskas är det bra att vi åtminstone har möjlighet att få stöd vid en eventuell naturkatastrof.
Det är den största förtjänsten med de betänkanden vi diskuterar. Förslaget som diskuteras är ett viktigt steg på vägen mot att bygga upp en verklig europeisk solidaritet. 
Luca Romagnoli (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Luis Manuel Capoulas Santos betänkande verkar omfattande och jag anser att det finns en systematisk koppling mellan de skäl och artiklar i vilka gemenskapens institutioner uppmanas att ägna största uppmärksamhet åt skogs- och jordbrukssektorn. I betänkandet summeras på ett lämpligt sätt skogs- och jordbruksproduktionens nära samband med naturen och därmed med dess ytterligheter och olyckor. I artiklarna 2, 3, 9 och 12 beskrivs de åtgärder som behövs för att återställa balansen.
Det gemensamma målet – som Vittorio Prodi också betonade – är att utforma gemenskapsstrategin till att hantera katastrofer både genom förebyggande åtgärder och genom att planera mekanismerna för användning av Solidaritetsfonden och de olika nationella biståndsprogrammen. När det gäller utvecklingspolitiken är jag för den begärda ökningen av samfinansierade belopp.
Jag välkomnar även de artiklar i vilka behovet av insatser som syftar till att öka kunskapen och utbilda de inblandade parterna för att hålla jämna steg med forskningen på fältet, och därmed dokumentation och kartläggning. Slutligen stöder jag förslagen till direktiv i artikel 25 och följande artiklar, vilka syftar till att bättre utnyttja de tillämpliga gemenskapsinstrumenten. 
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! I en tid då EU-skepticismen ökar i vissa medlemsstater anser jag att Europeiska unionen inte kan förbli likgiltig inför problemet med naturkatastrofer och inför de medborgare som drabbas av dem. Jag menar att EU:s närvaro har ett mervärde på tre områden: förebyggande åtgärder, omedelbara avhjälpningsåtgärder och återuppbyggnadsåtgärder.
När det gäller förebyggande åtgärder är ett typiskt exempel översvämning av floder som inte endast berör en medlemsstat utan ofta många fler, inbegripet kandidatländerna. I Grekland till exempel har vi just det här problemet med floden Evros som rinner genom Bulgarien, Turkiet och Grekland. Följaktligen behöver vi en global strategi för att ta itu med sådana problem.
När det gäller omedelbara avhjälpningsåtgärder är ett typiskt exempel bränder som kräver solidaritet mellan medlemsstaterna. Jag anser därför att vi behöver en europeisk räddningstjänst som hanterar sådana frågor, vilket också föreslås i Gerardo Galeote Quecedos betänkande.
För det tredje behandlar Rolf Berends betänkande problemet med att reparera skadorna genom Solidaritetsfonden som – med rätta – har funnits sedan 2002. Jag anser dock att vi behöver sänka tröskelvärdet för stödberättigade åtgärder, som Rolf Berend med rätta föreslår, och utvidga tillämpningsområdet till att även omfatta tekniska katastrofer, såsom större fartygsolyckor eller influensaepidemier, så att vi kan förse allmänheten med vaccin och ta itu med frågan på lämpligt sätt.
De frågor som vi undersöker i Rolf Berends betänkande kommer att föras vidare enligt medbeslutandeförfarandet och parlamentet kommer följaktligen att kämpa in i det sista. Jag anser dock inte heller att parlamentet ska ge upp angående de frågor som tas upp i Gerardo Galeote Quecedos betänkande. De är viktiga för medborgarna. De är frågor som rör deras vardag och vi måste kämpa in i det sista och sätta press på kommissionen och rådet att fortsätta i den riktning vi kräver. 
Katerina Batzeli (PSE ).
   – Herr talman! De medborgare som drabbas av naturkatastrofer, orsakade av naturen själv, ska inte behöva möta likgiltiga nationella regeringar och gemenskapsregeringar eller en brist på integrerade stödprogram. Vad än viktigare är kan de inte utgöra ett slagfält, ett fält av politisk opportunism inom medlemsstaterna. Staternas politik för att effektivt kunna ta itu med dem har i princip två stadier: förebyggande och avhjälpande åtgärder.
För det första vill jag gratulera alla föredragandena och säga, på utskottet för jordbruk och landsbygdens utvecklings vägnar, att Luis Manuel Capoulas Santos betänkande är väl avvägt när det gäller hur problemen och förslagen formulerats. Jag vill dock lyfta fram vissa saker: dels punkt 16, i vilken det föreslås att det inrättas en samfinansierad offentlig försäkring och ett återförsäkringssystem inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, och dels punkterna 17 och 19, i vilka det föreslås att det inrättas ett nytt krishanteringsinstrument och ett system för att stabilisera priser och inkomster för jordbrukare som drabbats av naturkatastrofer.
Framför allt måste vi lägga tonvikten på översvämningarna, en företeelse som förekommer – och vi har upplevt den – i Grekland, i prefekturen Evros, som drabbas varje år på grund av bristen på nationella åtgärder.
Jag vill betona att denna stat behöver nationella och samfinansierade projekt för att skydda medborgarnas egendom, och när staten inte kan skydda medborgarnas liv måste den fördömas av oss alla. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   – Herr talman! I september 2003, efter de exempellösa skogsbränder som under sommaren drabbade Portugal och en mängd områden i södra Europa, begärde vi ordet för att uppmana EU att skaffa sig en permanent snabbinsatsstyrka. Vi vädjade då, och vi fortsätter att vädja i dessa fyra utmärkta betänkanden, inte enbart om lite mindre nationell egoism när det gäller civilt skydd, utan också, som till exempel Edite Estrela föreslår i punkterna 3 och 4 i sitt betänkande, om förbättrat EU-samarbete i fråga om civilt skydd. Bernard Piotr Wojciechowski tog i stora drag upp exakt denna punkt.
Vi behöver ett förbättrat samarbete på EU-nivå av åtminstone två goda skäl. För det första på grund av klimatförändringarnas inverkan på hur ofta naturkatastroferna inträffar, skyfallen i norra och östra Europa, torka samt de bränder som vållade stora skador förra året påminner oss om det stora behovet av att agera i denna fråga, och göra det snabbt.
För det andra på grund av att de kostnader som dessa katastrofer för med sig ökar, och våra medlemsstater får allt svårare att klara av dem på egen hand. Det är naturligtvis här som Solidaritetsfonden kommer in, eftersom den har utformats för att täcka dessa kriskostnader, till exempel försörjning med vatten, energi och bostäder, eller reparationer på grundläggande infrastruktur. Jag vill ta tillfället i akt att tacka Rolf Berend, som vill göra det lättare att omedelbart få tillgång till en del av betalningarna, och som också föreslår att bidragen från fonden ska utsträckas till andra typer av katastrofer, till exempel torka eller till och med – som han nämnde – biologiska eller kemiska hot eller angrepp från terrorister.
EU kommer naturligtvis aldrig att lyckas förhindra alla naturkatastrofer, men det är vår skyldighet att hjälpa de européer som drabbas av dessa tragedier och samordna våra insatser mer effektivt i sådana fall. Därför måste vi, trots vissa medlemsstaters motvillighet, också stödja inrättandet av en permanent civilskyddsstyrka på EU-nivå, de berömda ”gröna hjälmarna”. Låt oss också stödja det mindre kontroversiella inrättandet av ett operativt ledningscentrum för större kriser.
Som ni kan se, herr kommissionsledamot – och när jag säger detta reagerar jag på den farhåga som uttryckts av Jutta D. Haug, och jag delar den – kräver vi här inte mera EU, utan ett bättre EU. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill lyckönska alla föredragande, särskilt Gerardo Galeote och Rolf Berend, till deras precisa betänkanden och deras goda förmåga att lyssna.
Det gläder mig att se att parlamentet och kommissionen har kommit överens om att se till att omfattningen av nästa solidaritetsfond från och med nu kommer att täcka inte endast naturkatastrofer, utan också industriolyckor, terroristangrepp och större allmänna hälsokriser.
Jag vill tacka ledamöterna i utskottet för regional utveckling för att de stödde mitt ändringsförslag, i syfte att specificera att särskild uppmärksamhet kommer att ägnas avlägsna eller isolerade områden, till exempel öar och de yttersta randområdena. Denna specifikation garanterar att det från och med 2007 finns möjlighet att använda fonden i de franska utomeuropeiska departementen – även om de inte fullt ut motsvarar de allmänna kvalifikationerna – så att de kan dra nytta av katastrofhjälp när en större kris inträffar.
Initiativbetänkandet från utskottet för regional utveckling belyser den förödande effekt som dessa katastrofer haft på ekonomi, sysselsättning, nationellt och kulturellt arv, miljö och turism, och det betonar helt riktigt behovet av effektiva åtgärder i fråga om varningar, civilt skydd och stöd till de regioner och befolkningar som drabbats.
Jag vill tacka föredraganden för att han tagit med mina ändringsförslag om de yttersta randområdena i den EU-strategi han så innerligt eftertraktar, i vetskap om att dessa områden, på grund av sitt geografiska läge, är utsatta för naturliga risker av särskilt slag och särskild intensitet.
Inför de många hot som regelbundet drabbar dessa regioner, från flodvågor till vulkanutbrott, jordbävningar och cykloner, och från och med nu också återuppkomsten av virussjukdomar som överförs av myggor, till exempel chikungunya i Réunion eller denguefeber i Franska Guyana, förväntar sig befolkningen där en lämplig respons från EU när det gäller trygghet, förebyggande åtgärder och solidaritet. Vårt parlament bevisar i dag att det noga har lyssnat till dem. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   – Herr talman! I min del av Europa är översvämningar den vanligaste naturkatastrofen men det här betänkandet omfattar med rätta även andra slags naturkatastrofer. När det gäller översvämningar bör grannländerna samarbeta eftersom översvämningar, liksom föroreningar, inte stannar vid gränserna. Programmet för förebyggande av översvämningar, liksom en kartläggning av översvämningsriskerna, bör inte bara införas för enskilda stater utan även för hela flodområden.
Eftersom samma typer av katastrofer inträffar år efter år måste vi göra större insatser när det gäller prognoser och förebyggande. Solidaritetsfonden fungerar inte i sin nuvarande form. Det behövs en ny förordning och denna bör bidra till att förebygga miljöföroreningar till följd av naturkatastrofer. Vi ska inte glömma bort att miljöföroreningar i allmänhet är en mycket farlig följd av naturkatastrofer. 
Luis de Grandes Pascual (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Med tanke på den begränsade tid jag har på mig vill jag koncentrera mig särskilt på bränderna.
Som ni vet besökte en delegation Spanien och Portugal, och vi fick bevittna omfattningen av den ekologiska och mänskliga tragedin där. Vi fick höra direkt från de berörda områdena hur det faktum att man i tilltagande omfattning överger jordbruksområden och traditionell verksamhet skapar en miljö som bidrar till dessa katastrofer. Vi fick höra klagomål från människor som anklagade de ansvariga myndigheterna för att de gav upp skogarna.
För vår del måste vi fördöma bristen på en verklig politik för att förhindra bränder och de låga straff som utdöms för dem som vållat bränder. Vid våra observationer märkte vi, om vi ska vara absolut noggranna, tyvärr en bristande samordning mellan de ansvariga myndigheterna, och att detta i fråga om Guadalajara utan tvekan förvärrade katastrofen.
Mina damer och herrar! Offren för dessa katastrofer förtjänar ett eget kapitel. I detta speciella fall kände de sig bortglömda i sitt eget område. Från demokratisk synpunkt är det oacceptabelt att en undersökningskommitté skulle inrättas i Castilla La Mancha, utan att offrens familjer fick ingå.
Det var Europaparlamentet som fick lov att gripa in och ställa detta avskyvärda politiska beteende till rätta. Vid utfrågningen om detta i Bryssel talade en företrädare för offren, och Europaparlamentet kunde höra deras rimliga krav som passiva offer för en tragedi som har drabbat deras liv. De har åtminstone fått göra sig hörda. Domstolarna kommer nu att besluta huruvida någon ska ta på sig ansvaret, förutom allt politiskt ansvar, som utan tvekan måste tas.
Jag tackar utskottet för regional utveckling för att de godkände ett ändringsförslag om offren som jag lade fram, och jag hoppas att parlamentet kommer att rösta för det. I ändringsförslaget uppmanas kommissionen att ställa upp med de resurser som behövs för att lindra lidandet och uppfylla de materiella behoven för alla naturkatastrofoffer och deras närmaste familjer, genom EU:s solidaritetsfond och andra gemenskapsinstrument.
Slutligen är jag mycket positiv till reformeringen av Solidaritetsfonden och jag hoppas att kommissionen, efter mandat från parlamentet, kommer att lägga fram ett förslag till direktiv om förhindrande och hantering av bränder inom EU. 
Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! De resolutioner som vi kommer att godkänna under förmiddagen återspeglar sanningen om parlamentets viktiga arbete om naturkatastrofer som drabbar människor och områden i EU.
Dessa texter, som representerar parlamentets åsikter i frågan, uttrycker det som vi alltid har menat: behovet av att sammanställa och genomföra EU-politik för förhindrande av dessa katastrofer, för direkta ingripanden i syfte att bekämpa dem effektivt, och för att ersätta skadorna. Vi hoppas att rådet och kommissionen nu kommer att beakta parlamentets förslag och agera i enlighet med dem, och vi kommer att sätta press på er för att se till att det sker.
Icke desto mindre belyser de texter som vi ska godkänna också de lögner och den agitation som särskilt i mitt land förekommit i samband med denna åtgärd från Europaparlamentets sida. De har förekommit i vissa fall och från vissa politiska grupper och områden, vilka till och med vilseleder människor när det gäller innehållet. I dag i debatten har vi hört falska uppgifter – halva sanningar är alltid osanna – vilka helt strider mot parlamentets åsikt, vilken uttrycks i de texter som vi ska godkänna, och inte i något annat.
Det förekommer ett yrkande på ett partipolitiskt och egennyttigt tillvägagångssätt för att hantera katastrofer och de skador de orsakar för så många människor, till exempel i mitt område, Castilla La Mancha. Detta beteende talar för sig självt, och åskådliggör perfekt hur de människor är beskaffade som ägnar sig åt det. Jag tvivlar inte på att våra medborgare kommer att kunna identifiera syndarna.
Vi är bekymrade över effekterna av katastrofer som har drabbat oss hårt, och vi är bekymrade över att vi inte har ägnat tillräckligt med tid, energi och mod till att avvisa denna beklagliga manipulation. Ändå kommer det förtroende vi har för våra män och kvinnor, vårt sanningsengagemang och vår entusiasm för att förverkliga de förslag som parlamentet kommer att godkänna i dag att vara vårt bästa arv. Vi har arbetat för detta, vi arbetar fortfarande för det, och vi kommer att fortsätta att göra det. 
Jan Březina (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det stämmer att i en tid av klimatförändringar ökar risken för naturkatastrofer varje år. EU bör naturligtvis ta itu med denna situation, men hur ska vi göra det? Jag anser inte att rätta sättet vore att skapa en enda EU-policy för att bekämpa naturkatastrofer, som det föreslås i ett av de betänkanden vi har framför oss. Jag delar inte åsikten att man så snart man upptäcker ett problem måste reglera det på unionsnivå. Som förespråkare för ett konsekvent genomförande av subsidiaritetsprincipen håller jag på motsatsen, nämligen att ändringar av lagstiftningen på unionsnivå endast bör genomföras om medlemsstaterna inte själva kan lösa ett befintligt problem effektivt. Naturkatastrofer kan inte betraktas som homogena företeelser med enkla strategier och en enda rättslig ram. Den rätta vägen framåt är snarare att diversifiera. Översvämningar är något helt annat än till exempel bränder eller torka. Utformningen av en EU-strategi bör begränsas till de typer av naturkatastrofer där gemensamma åtgärder på unionsnivå skulle innebära ett mervärde. I annat fall skulle en gemensam strategi och ett direktiv vara meningslöst och innebära överdriven reglering, utan några positiva följder.
Jag anser att uppmaningen till kommissionen och rådet att lägga fram ett förslag om att harmonisera obligatoriska åtgärder som syftar till att bestraffa dem som startar bränder är ett lysande exempel på en kränkning av subsidiaritetsprincipen. Eftersom bränder vanligen inte har någon europeisk dimension, bör medlemsstaterna själva vara ansvariga för att bestraffa mordbrännarna. Å andra sidan välkomnar jag användningen av det föreslagna Galileosystemet för att förebygga och övervaka naturkatastrofer i hela EU, vilket är en viktig och positiv aspekt. Beträffande solidaritetsfondsbestämmelserna välkomnar jag särskilt att ekonomiskt stöd blir mer tillgängligt i samband med naturkatastrofer, eftersom det i stället för de nuvarande 3 miljarderna euro eller 0,6 procent av BNP kommer att räcka med förluster på en miljard euro eller 0,5 procent av BNP. Vidare kommer kommissionen, när förlusterna är lägre, att i enlighet med förslaget få bemyndigande att bedöma situationen. Genom Solidaritetsfonden kommer man att kunna bidra till att alla skador återställs, vilket till exempel kan bidra till att förbättra bilden av EU bland medborgarna. För detta tackar jag alla föredragande. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   – Herr talman! Naturkatastrofer som översvämningar eller torka drabbar ofta områden i fler än en medlemsstat. Därför vore gemensamma åtgärder nödvändigt för EU, antingen för att förhindra katastrofer eller lindra följderna av dem. Solidaritetsfonden bör därför få en vidare omfattning än den har för närvarande. Det skulle möjliggöra snabbare åtgärder i krissituationer på grund av naturkatastrofer och sådana katastrofer som orsakats av industriolyckor, tekniska katastrofer eller terroristangrepp.
Vidare är det även nödvändigt att utforma en EU-strategi för att hantera omfattningen av naturkatastrofer, förutom lämpliga gemenskapsåtgärder för att förhindra dem, t.ex. skräddarsydda strukturfondsutgifter för att förhindra katastrofer och ökad samordning med andra gemenskapsinstrument. När vi väl har tryggat den nödvändiga flexibiliteten i fråga om distribution av tillgängliga resurser från olika fonder, kan vi öka deras effektivitet i händelse av en katastrof.
Dessutom måste både enskilda medlemsstater och EU-institutionerna fokusera särskilt på att göra de befintliga systemen för tidig varning mer effektiva, för att minimera följderna av katastroferna. Inte ens den största tänkbara solidaritetsfond, för att inte tala om de nuvarande tillgängliga fondmedlen under de närmaste sju åren, skulle kunna täcka alla kostnader som EU:s medborgare varje år ådrar sig till följd av de skador som orsakas av oförutsedda katastrofer. 
Jim Higgins (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag kommer från Irland. De här förslagen rör naturkatastrofer, såsom bränder, torka och översvämningar. I Irland har vi som tur är inte skogsbränder eller torka. Vi har mycket regn – ibland för mycket – men inga större översvämningar. Gerardo Galeote Quecedos betänkande är därför inte särskilt relevant för Irland, utan är väldigt inriktat på Medelhavsområdet. Det har jag inga problem med. Om vi är en europeisk gemenskap måste vi stödja varandra och samtidigt respektera subsidiaritetsprincipen. Den europeiska solidariteten är den anda som bör prägla alla svar på initiativ såsom de betänkanden vi debatterar i dag. Solidaritetsfonden är mycket viktig.
Betänkandena är väl utformade. I Gerardo Galeote Quecedos betänkande ligger betoningen på förebyggande åtgärder, forskning och riskhantering. I betänkandet föreslås även att utsatta områden ska identifieras i syfte att kunna sätta in förebyggande åtgärder i god tid.
Det är oerhört viktigt att ta hänsyn till miljön. Många av de miljöproblem vi nu stöter på orsakas av klimatförändringar och är självförvållade. Torka och översvämningar i synnerhet är ett direkt resultat av att miljön försummats och misskötts: de är orsakade av människan.
Samtidigt som det är tänkt att EU ska bana vägen för miljöförändring förstör vi i själva verket fortfarande världens miljö och vi gör det dagligen: många EU-länder, tyvärr även mitt eget land, ignorerar t.ex. utsläppen av växthusgaser. Ju förr vi, som världssamfund, inser detta faktum, desto mindre kommer behovet vara av att lägga fram och anta de krishanteringsåtgärder som vi debatterar och, förhoppningsvis, antar i dag.
Jag gratulerar Gerardo Galeote Quecedo och Rolf Berend än en gång till ett väl utfört arbete. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! Europaparlamentet behandlar ibland frågor som verkligen bara berör en elitgrupp, men huvudsakligen behandlar parlamentet frågor som berör alla. Naturkatastrofer hör till den senare gruppen.
Ofta förekommande översvämningar, till exempel i det område jag kommer från, nämligen Öst- och Centraleuropa, men också de bränder som är typiska i de södra delarna av vår kontinent, är verkliga utmaningar för det internationella samfundet, inklusive Europaparlamentet. Det är viktigt att vi i detta sammanhang, i stället för att öka de medel som avsatts för sådana frågor i budgeten för 2007–2013, bör göra dem mer flexibla och avlägsna den byråkrati som gör det omöjligt att använda medlen anpassat till de typer av katastrofer som inträffar. Ett bra exempel är situationen i Polen 1997, före utvidgningen, när mitt land drabbades av stora översvämningar, och dessa medel omfördelades.
Slutligen måste vi använda både strukturfonderna för att minimera effekterna av katastrofer, och den europeiska Solidaritetsfonden för att hjälpa offren för sådana katastrofer. Som Bernard Piotr Wojciechowski sa för en liten stund sedan, är detta ett exempel på europeisk solidaritet. 
Andris Piebalgs,
   . – Herr talman! Vi inser alla vikten av att vara förberedda på katastrofer. Vi önskar alla bättre insatser vid nödsituationer. Framför allt inser vi alla behovet av att samarbeta. Såväl de resolutioner som parlamentet antog förra året, som dessa berömvärda betänkanden och kommissionens förslag syftar till att uppnå samma mål.
Kravet på ökat samarbete i räddningstjänsten återspeglar tydligt kommissionens tankegångar. För att kunna agera effektivt vid en katastrof måste vi vara beredda på att snabbt kunna utnyttja alla tillgängliga resurser. När dessa inte räcker eller inte är tillgängliga behöver kommissionen ha befogenhet att hitta alternativa medel.
När det gäller jordbruksaspekterna vill jag betona att kommissionen kommer att göra sitt yttersta för att optimera användningen av befintliga instrument. Det är tydligt att lösningar eller hjälpinsatser för jordbruks- eller skogsbrukssektorn vid en eventuell naturkatastrof i det här läget måste komma via befintliga instrument inom landsbygdsutvecklings- och skogsbrukspolitiken, statligt stöd samt de möjligheter som finns inom den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare.
Jag skulle vara mer försiktig när det gäller att avhjälpa problemen för jordbrukssektorn genom större budgetflexibilitet. Vi har en viss mängd tillgängliga medel. Jag ser stora svårigheter med att använda underutnyttjade budgetposter till katastrofhjälp, men kommissionen är beredd att analysera genomförbarheten i alla förslag. En svårighet är till exempel att vi först mot slutet av budgetåret kommer att veta om det finns några marginaler i budgeten. Slutligen ska man komma ihåg att det är troligt att vi i framtiden kommer att behöva tillämpa större budgetdisciplin, vilket kommer att minska sannolikheten för underutnyttjade medel.
Kommissionen undersöker även om risk- och krishanteringsinstrument till stöd för jordbrukssektorn skulle kunna vara en väg framåt.
Jag är särskilt tacksam för det stora uttryckliga stöd som kommissionens förslag om att ändra och förbättra EU:s solidaritetsfond har fått i dag. Med den nya fonden kommer EU att ha ett instrument till sitt förfogande som gör att EU effektivt kan hjälpa medlemsstater och kandidatländer om en krissituation skulle uppstå. Man kan räkna med en europeisk solidaritetshandling, oavsett om det gäller insatser till följd av en naturkatastrof eller någon annan allvarlig katastrof. Detta kommer inte bara vara bra för EU:s image utan även, framför allt, för unionen, medlemsstaterna och anslutningsländerna och deras regioner och, i synnerhet, för de människor som påverkas av sådana katastrofala händelser.
Föredraganden och andra ledamöter har uttalat sitt stöd för alla väsentliga delar av kommissionens förslag. Detta innebär ett ovärderligt stöd för att lotsa förslaget genom de återstående stegen av lagstiftningsförfarandet. Mot bakgrund av denna långtgående överenskommelse mellan våra båda institutioner vädjar kommissionen till medlemsstaterna och rådet att ompröva sin ståndpunkt, vilken hittills onekligen har varit mycket mindre positiv än parlamentets.
Trots att frågan inte har diskuterats i dag noterar jag att ni har föreslagit att bistånd ur solidaritetsfonden endast ska beviljas till kandidatländer om samma katastrof även drabbar en medlemsstat. Även om jag förstår den bakomliggande tanken – dvs. att inte finansiellt överbelasta fonden – försätter förslaget kandidatländerna i en sämre sits än de är nu. För närvarande är de jämställda med medlemsstaterna när det gäller möjligheten att beviljas medel ur fonden. Jag skulle vilja be ledamöterna att återigen tänka över om detta är vad de verkligen vill politiskt sett.
Jag noterar även att det föreslagits att solidaritetsfonden ska användas till förebyggande åtgärder. Det råder inga tvivel om att förebyggande åtgärder är en oerhört viktig del av en heltäckande katastrofpolitik, en åsikt som kommissionen stöder helt och hållet. Men detta kan inte vara en uppgift för solidaritetsfonden, som är avsedd att bära en del av de kostnader som medlemsländerna ådrar sig i samband med katastrofhantering. På EU-nivå kan förebyggande åtgärder och återuppbyggnadsåtgärder stödjas av strukturfonderna och sammanhållningsfonden, eller av jordbruksfonderna. Faktum är att riskförebyggande är en av Europeiska regionala utvecklingsfondens prioriterade åtgärder för perioden 2007–2013. Dessutom kan landsbygdsutvecklingsåtgärder inom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket finansiera återställandet av produktionspotential inom jordbruket, som skadats av naturkatastrofer, och införandet av lämpliga förebyggande åtgärder, inklusive att förebygga risken för skogsbränder.
Vi behöver stärka alla EU:s befintliga instrument för miljöns skull och, framför allt, för våra medborgares säkerhet och välbefinnande.
Jag håller med de ledamöter som sa att solidaritetshandlingar och åtgärder för att förebygga katastrofer och hantera deras följder kommer att föra EU närmare sina medborgare. Dessa frågor är oerhört viktiga för att få EU-medborgarnas odelade stöd för vårt arbete. Jag skulle därför än en gång vilja tacka föredragandena Luis Manuel Capoulas Santos, Gerardo Galeote Quecedo, Edite Estrela och Rolf Berend för deras utmärkta betänkanden, som kommer att stärka den europeiska identiteten.
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.
Gábor Harangozó (PSE ).
   – Översvämningarna i de central- och östeuropeiska länderna nyligen visade tydligt att EU, mer än någonsin tidigare, behöver effektiva och snabba solidaritetsbaserade insatser för denna typ av större kriser. Eftersom sådana händelser fortsätter att inträffa är det av största vikt att solidaritetsinstrumentet gör det möjligt att hantera större kriser med lämpliga insatser på EU-nivå. Det är oerhört svårt att agera på rätt sätt med de instrument som finns till hands för närvarande, vilket den senaste tidens händelser visar.
Jag välkomnar varmt föredragandens hållning, vilken innebär att solidaritetsfonden måste anpassas till nya utmaningar och att det är möjligt att förbättra dess användning. Större naturkatastrofer inom unionen kan orsaka betydande skador för människor, ekonomi och miljö och de kan drabba mer än ett EU-land. Vi måste se till att effektiva och riktade gemenskapsåtgärder är möjliga i områden där människor förväntar sig att EU agerar. I detta avseende måste vi även se till att fondens finansiella resurser anpassas till sitt större geografiska och tematiska tillämpningsområde. 


Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.

Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill be om att ändringsförslag 7 till punkt 1, med ett förslag om att lägga till ”särskilt i Kina, Vitryssland, Kuba och Nordkorea” också ska omfatta orden: ”Colombia, Turkiet och Tunisien”. Punkt 1 skulle därför lyda som följer: ”är oroad över det stora antalet journalister som döms över hela världen, särskilt i Kina, Vitryssland, Kuba, Nordkorea, Colombia, Turkiet och Tunisien.” 


Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill begära omröstning med namnupprop om resolutionsförslaget. 

Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ),
   . – Detta förslag var resultatet av ett samförstånd och en kombination av olika bidrag, och jag vill göra ett tillägg, som kommer från samförståndet mellan de större politiska grupperingarna i parlamentet, för att göra denna punkt mer exakt.
Jag ska nu läsa upp tillägget: ”begär att detta program påtagligt ska återspeglas i individualiserad finansiering av lämpliga åtgärder för minska riskerna för skogsbränder, antingen genom att inrätta en särskild reglering med lämplig finansiering, eller genom individualisering av en budgetrubrik som hänför sig till sådana åtgärder inom Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) eller utkastet till LIFE+-föreskrift.” 


Edite Estrela (PSE ),
   . – Herr talman! Jag vill begära omröstning med namnupprop om det slutliga förslaget. 

Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Ursäkta mig, men ni talar så snabbt att tolkarna översätter så otydligt att vi inte förstår. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   . Detta betänkande representerar parlamentets ståndpunkt om gemenskapens strategiska inriktning för sammanhållningspolitiken för 2007–2013. Som suppleant från utskottet för regional utveckling samt permanent ledamot och medföredragande för detta betänkande från utskottet för transport och turism har jag bestämt begärt att den europeiska ekonomiska tillväxten och konkurrensförmågan ska decentraliseras och flyttas bort från centrum av gemenskapsområdet för att täcka alla regioner, särskilt de som är mindre välmående.
Jag menar också att dessa regioner bara kommer att kunna lämna ett avgörande bidrag till hållbar sysselsättning och ekonomisk tillväxt i EU om man ökar de befintliga ekonomiska åtgärderna som är särskilt utformade för att neutralisera de negativa effekterna på regionala ekonomier, spridningen av de yttersta randområdena, deras ringa omfattning och avstånd från det europeiska fastlandet. Med andra ord anser jag att en bättre och mer effektiv union kräver bättre politik och större resurser med tanke på hållbar utveckling, vilket i sin tur kommer att bidra till ekonomisk och territoriell sammanhållning, vilket är det primära målet för sammanhållningspolitiken, som föreskrivs i fördragen.
Jag röstade därför för Krehlbetänkandet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . I kommissionens förslag om gemenskapens strategiska riktlinjer för 2007–2013 – som utgör grundvalen när medlemsstaterna ska definiera sina operativa program för strukturfonden – råder det ingen tvekan om på vilket sätt sammanhållningspolitiken blir underordnad finansieringen av Lissabonstrategin och de intressen som Europas industrichefer hyser.
Bland andra mål har konkurrensförmåga, privatisering, minskning av den offentliga sektorn och statens roll i ekonomin, partnerskap mellan den offentliga och den privata sektorn, stöd för infrastrukturen i nyligen privatiserade sektorer och flexibilitet på arbetsmarknaden blivit mål för pseudopolitiken ”sammanhållning”.
Följderna av ändringen av fondernas prioritering – delegerande av ”ekonomisk och social sammanhållning” är mycket mer betydande än de först kan verka, även om det finns en viss oro för om detta kommer att bli till förfång för ”sammanhållningen”.
Ursprungligen avvisade man i betänkandet klart idén att minst 60 procent av medlen i strukturfonden för konvergensregioner (75 procent för de andra) måste öronmärkas för finansiering av Lissabonmålen, och att detta kriterium hade godkänts genom parlamentets antagande av det interinstitutionella avtalet.
Därför har vi röstat mot förslaget. 
Carl Lang (NI ),
   . – Som vald företrädare för en fransk region som särskilt har drabbats av arbetslöshet och omlokaliseringar – Nord-Pas-de-Calais – godkänner jag helt klart ambitionen i betänkandet, nämligen att stödja tillväxt och sysselsättning. Men EU:s regionalpolitik kan inte uppfylla dessa mål.
År 2000 förlorade distrikten i franska Hainault redan de strukturmedel som anslagits enligt mål 1. Mellan åren 2007 och 2013 kommer EU:s regionala utgifter att öka med 31 procent, men som resultat av den utvidgning som man inte var förberedd inför, kommer den andel som tilldelas de franska områdena att minska ännu mer.
Framför allt ifrågasätts i samband med EU:s regionalstöd inte den politik utan gränser som utövas av EU centralt, en politik som fjättrar våra företag och våra jordbrukare med allt mer bindande direktiv, och utsätter dem för ohämmad konkurrens från länder som Kina, som praktiserar en äkta form av social dumpning.
För nästan ett år sedan sa medborgarna i Frankrike och Nederländerna ”nej” till detta EU med ekonomisk stagnation och social tillbakagång. Bara ett annat slags EU, grundat på dess nationers suveränitet och på fritt samarbete, kan göra det möjligt för våra länder att dra nytta av verklig ekonomisk och social tillväxt. 
Bairbre de Brún, Kartika Tamara Liotard, Jonas Sjöstedt och Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
   – Jag röstade för Constanze Angela Krehls betänkande om gemenskapens strategiska riktlinjer eftersom där görs ett relativt långtgående försök att ge kommissionens föreslagna strategiska riktlinjer en mer social och miljömässig sida och för att stabila partnerskap mellan alla parter och ett förstärkande av det civila samhället stöds.
Min röst betyder dock inte att jag godtar vartenda ord i betänkandet. Jag är djupt oroad över att kommissionen i Constanze Angela Krehls betänkande uppmanas att främja användningen av offentlig-privata partnerskap, över att öronmärkning inte specifikt förkastas och över tankegångarna bakom denna inställning. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Idén med att samla resurser och riktlinjer som riktar sig till utvecklingsländer, länder som befinner sig i ett övergångsstadium och industrialiserade länder i ett enda instrument, och den påföljande regleringen av dem enligt deras geopolitiska och ekonomiska ”roller”, finner vi oroande. Vi är särskilt oroade över den överdrivna betydelse som fästs vid den ekonomiska och affärsmässiga dimension som föredraganden har sökt inkludera i förordningen.
Det som främjas på så sätt är en utvecklingspolitik där EU:s ekonomiska och geostrategiska intressen tar överhanden över de länders intressen, med vilka EU upprättar förbindelser. Dessutom föreslår man ”samarbete med internationella finansinstitutioner”, och visar på det stöd för politiken med strukturreformer och justeringar som dessa institutioner främjar. Detta kan man till exempel se i plundringen av naturresurser och tillgångar i många länder, i exploateringen av arbetskraften, och i privatiseringen av viktiga varor och tjänster, till exempel vatten, hälsovård och social trygghet.
Försök görs, på ett lite lömskt sätt, att exportera och intensifiera kapitalistisk exploatering och den nuvarande nyliberala modellen under täckmanteln ”konsolidering av lagbestämmelser” och ”gott styre”.
De allmänna prioriteringar och principer som etableras oroar oss mycket med tanke på de ”förenklade bestämmelser” som ska följa. 
David Martin (PSE ),
   – Betänkandet om EU:s finansieringsinstrument för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete har varit föremål för stor debatt. Som föredragande för utskottet för internationell handel har jag och mina kolleger arbetat för att se till att instrumentets framtida utformning återspeglar de allt större framsteg som Europaparlamentet gjort genom åren med fattigdomsbekämpning och medbestämmande. 
Jag anser att parlamentet gjorde rätt som förkastade de ursprungliga förslagen från 2004, vilka hindrade parlamentet från att göra prioriteringar och fördela medel till konkreta program. Vi gjorde även rätt som förkastade ett öppet instrument som skulle hindra parlamentet från att regelbundet vara med och fullt ut fastställa de olika instrumentens mål, omfattning och metoder. Det gläder mig att vi har gjort genombrott med kontroll- och förfalloklausuler för att möjliggöra bättre ändringar och redovisning.
Jag är av den bestämda uppfattningen att Europaparlamentet, i egenskap av lagstiftande myndighet, måste fortsätta att spela en roll både i att göra prioriteringar och genom ett återkallandeförfarande. Det är vad våra medborgare, som har gett oss i uppdrag att fatta politiska beslut och granska den verkställande makten, förväntar sig. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Det praktiska resultatet av omröstningen om detta betänkande är att man verkligen märker motsättningar mellan parlamentet – företrätt av utskottet för utveckling – och kommissionen om finansinstrumenten för ekonomiskt samarbete och utveckling. Det är därför viktigt att vi behandlar det som vi menar ska bli det slutliga resultatet av denna debatt.
Snarare än frågan om det finns ett eller två instrument, beroende på om de berörda länderna är industrialiserade eller inte, är det viktiga att EU bör vara medvetet om sina ekonomiska begränsningar – vilket blir alltför tydligt i nästa budgetram – och därför måste fastslå klara prioriteringar och kriterier för åtgärder. Med tanke på att det är omöjligt att behandla alla situationer, måste de prioriterade regionerna och programmen identifieras. Detta, snarare än antalet program, är den viktiga frågan. Vidare är internationellt samarbete inte en övning i konkurrens mellan möjliga världsmakter. Mer än något annat måste det vara ett sammanhängande uttryck för en utrikespolitik som respekterar värderingar, principer och prioriteringar. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade mot Rolf Berends betänkande, trots att det var ett utmärkt betänkande. Jag röstade mot det därför att vi har utvidgat omfattningen av Solidaritetsfonden – som nu innefattar allting från industrikatastrofer till terroristangrepp – men har inskränkt dess regionala omfattning, och särskilt utvidgade vi den inte till områden i potentiella medlemsstater, i regioner som gränsar till de nuvarande medlemsstaternas territorier.
Vi har undantagit hela västra Balkan, vilket jag anser är beklagligt, för vid översvämningar kring Donau kommer Solidaritetsfonden att bidra med stöd till Rumänien och Ungern, men inte till Serbien och Vojvodina. Detta är helt oacceptabelt och strider mot det permanenta kravet på att betrakta de angränsande regionerna i västra Balkan som potentiella medlemsstater. Detta är en konkret situation där egoismen redan har segrat. 
Francisco Assis, Luis Manuel Capoulas Santos, Paulo Casaca, Fausto Correia, Edite Estrela, Emanuel Jardim Fernandes, Elisa Ferreira, Ana Maria Gomes, Joel Hasse Ferreira, Jamila Madeira, Manuel António dos Santos e Sérgio Sousa Pinto (PSE ),
   . De portugisiska ledamöterna i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet avstod från att rösta om betänkandet om EU:s solidaritetsfond. Trots att denna fond är ett instrument som är mycket viktigt för EU:s solidaritetspolitik, har man inte gjort de nödvändiga reformerna för att göra den mer effektiv och fungerande för dess målsättning.
Å andra sidan, och trots att de förslag som syftade till att inkludera torka i detta betänkande införlivades, av vilka några hade lagts fram av oss, har otillräcklig uppmärksamhet ägnats åt företeelsen extrem torka och höga temperaturer och de naturkatastrofer som har ödelagt ett antal europeiska länder, särskilt i södra Europa. Eftersom de utvecklas långsamt är dessa företeelser knappast märkbara under en kort tidsrymd.
I dessa förslag sägs också att det faktum att man tar bort det regionala kriteriet från bestämmelserna, och bara låter det förekomma som ett allmänt kriterium, är helt otillfredsställande. Detta ändringsförslag innebar ett slöseri med tid när det gällde att rädda den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen i de drabbade områdena, med stöd av detta instrument.
Vi vill framhäva att viss framgång trots allt åstadkoms i förhållande till doktrinen, och att dess särskilda beskaffenhet erkändes. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för min kollega Rolf Berends utmärkta betänkande om förslaget till en stadga vid första behandlingen i Europaparlamentet och rådet om att inrätta en solidaritetsfond inom EU. Det brådskade med att reformera fonden, som inrättades 2002 och som innefattar ensamt ansvar för att hantera naturkatastrofer, i syfte att utvidga dess omfattning, förenkla det sätt på vilket den används i nödlägen, och slutligen förhindra missbruk. Inte endast de större klimatförändringarna, förändringar som orsakas av industrier och teknik, utan också terrorism, hälsorisker och så vidare gjorde att det blev viktigt för EU att ge sina medborgare och medlemsstaterna tillgång till ett verktyg med vilket man kan komma till rätta med en katastrof, som skulle göra en ensam medlemsstat maktlös. Reformen av denna fond är en viktig säkerhetsaspekt i dagens risksamhälle. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Vissa av förslagen som vi lade fram avvisades tyvärr, nämligen: 
– Bibehålla möjligheten att lämna stöd till regionala katastrofer från Solidaritetsfonden.
– Möjligheten till ökat ekonomiskt stöd från Solidaritetsfonden – 75 procent snarare än 50 procent av de totalt kvalificerade kostnaderna – för ”sammanhållnings”-länder och för ”konvergens”-områden.
Jag vill påpeka att Europaparlamentet samma dag antog texten i Quecedobetänkandet, där det sades att ”Solidaritetsfonden skall fortsätta att göra det möjligt att bidra vid katastrofer som, trots att de är betydelsefulla, inte uppnår den miniminivå som krävs och att man under särskilda förhållanden också kan bevilja stöd då största delen av befolkningen i ett särskilt område drabbats av en katastrof med allvarliga och långvariga följdverkningar för deras liv.”
Denna motsättning mellan innehållet i de antagna resolutionerna – lagstiftnings- och icke-lagstiftningsresolutioner – är mycket viktig.
När det gäller att meddela sina goda avsikter – som i Quecedobetänkandet – godkänner parlamentet det alltså, men när det gäller att i verkligheten utföra dem och finansiera dem – till exempel i Berendbetänkandet – vänder majoriteten i parlamentet ryggen till, och avvisar fondens regionala dimension och gynnar helt klart de stora länderna, med deras majoritetsrepresentation i parlamentet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Jag avstod från att rösta om EU:s solidaritetsfond därför att jag anser att omprövningen av detta instrument inte motsvarade vad som krävs om vi ska ta itu med naturkatastrofer som inträffar utan föregående varning, och som har förstört territorier inom EU.
I denna omprövning borde man ha tagit hänsyn till situationens allvarliga natur, inklusive de bränder som har förstört hela skogar, den torka som har varat i flera år och de skyfall som har ödelagt hela områden i Europa.
Men det vi har här är en ändring där man misslyckats med att ta hänsyn till de reformer som krävts för att öka fondens effektivitet och användbarhet.
Trots att man helt lämpligt inkluderat torka i detta instrument, menar jag att detta fenomen, som utvecklas långsamt och knappast är märkbart på kort sikt, inte har fått den framträdande plats det förtjänar. Extrem torka har nu drabbat Frankrike, Italien, Spanien och Portugal.
Och genom att välja allmänna i stället för regionala kriterier har man slutligen förlorat möjligheten att detta instrument kan bidra till lämplig återhämtning av den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen i de drabbade områdena. 
Glyn Ford (PSE ),
   – Jag stöder betänkandet. Europeiska unionen har under alltför lång tid ägnat för lite uppmärksamhet åt behovet av en gemensam energipolitik. Vi har spenderat miljarder på att garantera livsmedelstillgången genom den gemensamma jordbrukspolitiken, men ingenting på att garantera energitillgången, vilket innebär att man i EU i framtiden, vid en eventuell kris, skulle få äta råa grönsaker i mörkret. 
Händelser i Ryssland – och på andra ställen – den senaste tiden visar hur viktig energisäkerheten är. Detta måste, i samarbete med världens andra stora konsumenter, såsom Förenta staterna, Japan, Kina och Indien, bli en central del i vår utrikespolitik. 
Samtidigt måste vi sluta bakbinda oss själva. En tidvattendamm över floden Severn Estuary i min egen valkrets skulle kunna tillgodose upp till 10 procent av Storbritanniens energibehov genom ett förnybart, miljövänligt program utan koldioxidutsläpp. Programmet med sina enormt positiva effekter skulle trots detta kunna blockeras av det finstilta i habitatdirektivet, och då återstår endast det osäkra alternativet kärnkraft, vilket är oändligt mycket mer förorenande för livsmiljöer över hela världen. Det finns fortfarande jordbruk i Förenade kungariket som har kvar begränsningarna för djurs rörlighet sedan Tjernobylkatastrofen för tjugo år sedan! 
Lydia Schenardi (NI ),
   . – Även om den grundläggande idén till Fördraget om en energigemenskap förefaller sund, i den mån den handlar om att hjälpa länder i sydöstra Europa, som har stora problem på området, anser vi att detta föredrag bland annat har två större brister.
För det första innebär fördragen inte att EU får någon befogenhet i fråga om energi – och ännu mindre någon mer betydande befogenhet – eftersom kommissionen har använt sig av konkurrenspolitiska villkor för att göra anspråk på sådan befogenhet.
För det andra är detta fördrags yttersta syfte att skapa en intern energimarknad mellan EU och nio andra länder, även om denna politik redan har visat på begränsningar inom EU: det gradvisa ersättandet av offentliga monopol med monopol eller skenbara monopol, med angrepp på samhällstjänster, ökningen av elpriser även i de länder där produktionen av el i mycket liten utsträckning beror på oljepriset, risken för brister på kort sikt på grund av en politik som prioriterar avreglering när det handlar om säkerhet i försörjningen, och så vidare.
Det finns andra sätt att hjälpa våra grannar i EU att uppfylla sina energibehov, förutom att skapa ett kontroversiellt institutionellt och politiskt system inom själva EU. Men som vanligt har EU:s pro-europeiska ideologi segrat. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! EU:s politik när det gäller de mänskliga rättigheterna måste vara oberoende och djärv, och vi får inte vända ryggen till när det handlar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna på grund av till exempel ekonomiska intressen. Mänskliga rättigheter får inte frångås, och de kan inte prissättas.
Jag har flera gånger uttalat min oro för EU:s ökande energiberoende. Det är i sig själv inte någon risk, men svårigheter uppstår om beroendet är ensidigt. Särskilt EU:s beroende av ryska energiresurser förefaller växa. Det växer till en nivå som kunde betraktas som oroande, både när det gäller säkerhet i försörjningen, och särskilt av politiska skäl. Jag skulle önska att vi hade modet att säga att det fanns en risk, och dra de nödvändiga slutsatserna. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för min kollega Richard Howitts betänkande om mänskliga rättigheter i världen 2005 och EU:s politik i frågan. Vid en tidpunkt när de större segrarna i fråga om mänskliga rättigheter kontinuerligt och försåtligt undermineras är EU:s roll som en växande humanistisk civilisation mycket viktig. Som företrädare för EU:s medborgare har Europaparlamentet ett enormt ansvar i fråga om de mänskliga rättigheterna. För det första inom själva EU genom att se till att medlemsstaterna ratificerar och genomför de stora internationella fördragen om mänskliga rättigheter. För det andra måste EU som ett område med fred och demokrati förbli garanten för mänskliga rättigheter i världen genom att se till att våra deklarationer, som grundar sig på våra värderingar, fullföljs i hela EU:s politik. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   – Jag stöder betänkandet men är samtidigt medveten om att EU anklagas för att använda tomma ord om mänskliga rättigheter, ignorera de större handelspartnernas förseelser, förespråka FN-reformer som man inte kommer att genomföra och ignorera internationella juridiska skyldigheter på hemmaplan som man samtidigt ivrar för utomlands.
Det är hyckleri att ge Columbia handelsfördelar för sina arbetstagarrättigheter när landet har världens högsta andel mord på fackföreningsmedlemmar och att EU-tjänstemän i Zimbabwe inte känner till EU:s centrala riktlinjer om mänskliga rättigheter.
Ännu värre är att EU-regeringar inte lyckas leva som de lär. Nio länder, bland andra Irland, Tyskland och Portugal, vägrar att underteckna FN:s fakultativa protokoll till konventionen mot tortyr. Elva länder har inte undertecknat Europarådets konvention om åtgärder mot människohandel. Sju länder överväger undantag från Internationella brottmålsdomstolens jurisdiktion. 
Jag stöder helt min kollega Richard Howitts slutsatser och hans krav på en gemensam EU-rapport om mänskliga rättigheter, i vilken en årlig förteckning över länder som ger upphov till särskild oro upprättas, en glidande skala med sanktioner mot länder som bryter mot klausulerna införs, det nationella vetot för deras samförstånd upphävs, klausulen om mänskliga rättigheter och demokrati i EU:s internationella avtal genomförs och konsekvensanalyser av mänskliga rättigheter införs när det gäller EU:s insatser utomlands. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Främjande av de mänskliga rättigheterna är en extremt viktig fråga som bör beaktas inom alla politikområden. Vi anser att de mänskliga rättigheterna är universella och att man bör kämpa för att dessa respekteras, i alla länder. Europaparlamentet använder emellertid detta betänkande för att flytta fram EU:s positioner.
Vi vänder oss mot flera inslag i betänkandet, bland annat de skrivningar där man vill öka EU-parlamentets makt och har därför röstat emot betänkandet. Självfallet fördömer vi alla kränkningar av de mänskliga rättigheterna. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Detta betänkande innehåller några punkter som vi samtycker till – till exempel behovet av att garantera de grundläggande rättigheterna för människorna i Västsahara och åstadkomma en rättvis och varaktig lösning på konflikten i Västsahara, som grundar sig på folkets i Västsahara rätt till självbestämmande, i enlighet med FN:s säkerhetsråds relevanta resolutioner, särskilt resolution nr 1495. Men i likhet med tidigare år har detta betänkande varit föga mer än en övning i hyckleri, ett påtryckningsvapen och en politisk inblandning, där ”vänliga” länder skyddas och de ”andra”, de som Förenta staterna och EU har utsett som måltavla, kritiseras.
Detta är en metod vi inte kan ha något överseende med.
Följaktligen vägrar majoriteten i parlamentet än en gång att fördöma de allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna som begåtts i Irak, misslyckas med att konstatera att kriget i Irak är olagligt och strider mot internationell lagstiftning och FN:s stadga, och underlåter att uppmana FN att inleda en detaljerad utfrågning om användningen av förbjudna vapen, till exempel vit fosfor under erövringen av Falludja, och ”kollektiv bestraffning” av det irakiska folket.
Majoriteten i parlamentet har inte heller yttrat ett enda ord av fördömande av den israeliska regeringen för ockupationen och förtrycket av Palestina. 
Carl Lang (NI ),
   . – Detta betänkande kommer inte att förbättra situationen för de mänskliga rättigheterna i världen mer än tidigare betänkanden på samma tema. Dess verkliga syfte är emellertid något annat. Det syftar till att öka den centrala EU-makten i fråga om utrikespolitik.
När man talar om det starka inflytande som EU kan ha på mänskliga rättigheter när man talar med en röst, särskilt i FN, och när man sammanställer förslag som är utformade för att öka detta inflytande, överensstämmer Richard Howitts betänkande med idén att gradvis frånta medlemsstaterna deras suveränitet i fråga om utrikespolitiken, till fördel för EU:s institutioner. Det är den ambition som ryms i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, som bland annat består i att beröva Frankrike dess permanenta säte i FN:s säkerhetsråd.
Å andra sidan äventyrar artikel 97, där det krävs av regeringarna i Europa att de ska vara ännu mer toleranta än de nu är med hänsyn till icke-europeisk immigration, situationen för de mänskliga rättigheterna i våra egna länder. I själva verket är de områden med laglöshet som mångdubblas i våra urbana områden en av konsekvenserna av den okontrollerade immigrationen som våra nationer har varit utsatta för i 30 år. 
Claude Moraes (PSE ),
   – Jag röstade för min kollega Richard Howitts betänkande om de mänskliga rättigheterna i världen. Jag röstade särskilt för ändringsförslag 12 om brott mot de mänskliga rättigheterna i Västsahara, vilket var en röst efter eget huvud. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   . – Det är olyckligt att parlamentet vid omröstningen i dag avvisade ett förslag från min grupp, där vi fördömer de allvarliga överträdelserna av de mänskliga rättigheterna i Irak och erinrar om att kriget i Irak är olagligt och kränker både internationell lagstiftning och FN:s stadga. En majoritet i kammaren, vid omröstning med namnupprop, avvisade också begäran att FN skulle begära en undersökning om de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som begåtts av den internationella koalitionen, särskilt i fråga om användning av förbjudna vapen, till exempel vit fosfor, vid angreppet på Falludja, och de kollektiva bestraffningarna av befolkningen i Irak, vilket förbjuds i internationella avtal. Denna omröstning kan betraktas som symbolisk för de dubbla standarder som man kan hitta i betänkandet om de mänskliga rättigheterna. Kränkningar av de mänskliga rättigheterna som EU har vänliga förbindelser med utsätts för otillräcklig kritik eller ingen alls. En följd av detta är att hänvisning görs till de pågående överträdelserna av de mänskliga rättigheterna i Turkiet. Begränsningar i hela världen av rätten att vägra göra militärtjänst sopas bara undan, och om man skulle hålla sig till betänkandet om de mänskliga rättigheterna för varken Nato eller EU:s medlemsstater något som helst krig eller deltar i någon krigföring. Det var emellertid uppmuntrande att notera att man antog ett förslag om Västsahara, där gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster brännmärkte de fortsatta kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Västsaharas befolkning och uppmanade till skydd av folket i Västsahara. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Den särskilda roll som EU som helhet och medlemsstaterna enskilt spelar för att främja de mänskliga rättigheterna i världen är något som vi alla, som européer och som medborgare, bör vara stolta över. Låt oss konstatera fakta – bilden i stort sett är positiv.
Traditionellt brukade parlamentet varje år publicera en lista med kränkningar av de mänskliga rättigheterna i världen, och misslyckades till slut med sitt mål att övervaka verksamheten i gemenskapens institutioner. Utan någon motvilja mot konstant oro över kränkningar av de mänskliga rättigheterna är i själva verket parlamentets huvudsakliga skyldighet att bedöma nyttan av våra insatser att bekämpa dessa kränkningar.
Följaktligen välkomnar jag detta nya synsätt och anser att det bara kommer att bli verkligt effektivt när det åtföljs av en verklig bedömning av vilken effekt EU:s åtgärder i samband med de mänskliga rättigheterna på internationell nivå får, på kort, medellång och lång sikt. Effekten av våra åtgärder är en avgörande faktor för om dessa åtgärder är värda att göra eller inte. I politiken är goda avsikter inte bara otillräckliga, utan de är också ett slöseri. 
Charles Tannock (PPE-DE ),
   Jag och mina brittiska konservativa kolleger stöder världens högsta standard för mänskliga rättigheter. Frågan om ett absolut förbud mot dödsstraff förblir dock en samvetsfråga för enskilda ledamöter av Europaparlamentet. Vi fördömer dock alla den olämpliga och överdrivna användningen av dödsstraffet i länder som Kina och Iran.
Vi anser att frågor om brott mot internationella mänskliga rättigheter inte ska hanteras av Internationella brottsmålsdomstolen utan av särskilda FN-domstolar. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   – Betänkandet från Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor om mänskliga rättigheter i världen uttrycker helt cyniskt EU:s imperialistiska politik. Man strävar där efter att framställa den som en global förvaltning och försvarare av de mänskliga rättigheterna, en exportör av demokrati till världen.
EU:s respekt för och hängivenhet för de mänskliga rättigheterna och demokrati har människorna i f.d. Jugoslavien, Afghanistan, Irak, Palestina och så vidare förstahandserfarenheter av, som har dränkts i blod av imperialister i EU, Förenta staterna och Nato, i de mänskliga rättigheternas namn.
Man använder sig av mänskliga rättigheter och deras selektiva så kallade skydd som en förevändning, som ger dem rätt att ingripa i varje hörn av planeten. Genom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDHR) finansierar man ”färgade revolutioner” och alla slags icke-statliga organisationer för att betvinga och underminera regeringar i länder som inte uppfyller de strategiska målen.
Hänvisningarna i betänkandet till fattigdom, miljö, rätten till arbete och så vidare är en förolämpning av de människor som jämrar sig under imperialistisk suveränitet och kapitalistisk exploatering.
Greklands kommunistparti röstade mot betänkandet, och fördömde EU:s kränkande hyckleri och den selektiva användningen av mänskliga rättigheter som ett medel för imperialistpåtryckningar och till och med för att starta krig mot befolkningen. 
Richard James Ashworth (PPE-DE ),
   – Jag och mina brittiska konservativa kolleger välkomnar mycket av det som står i betänkandet. Vi stöder kvalitativt värde för pengar och förslagen om lönsamhetsundersökningar och håller med om att kommissionen bör ha större visioner om ekonomiska reformer. 
Det finns vissa delar av betänkandet som vi inte kan stödja, såsom avsnittet om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) och hänvisningarna till den nya strategin för frihet, säkerhet och rättvisa. Det är områden där det konservativa partiet länge har varit emot gemenskapens metod. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark och Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Idag har moderaterna röstat för James Elles betänkande om budgeten för 2007: kommissionens rapport om den årliga politiska strategin. Vi ställer oss dock kritiska till rapportens påstående att upprättandet av den s.k. globaliseringsfonden kan utgöra ett viktigt framsteg för EU.
Vidare avvisar vi rapportens förslag att EU på sikt bör få egna medel snarare än att tillförlita sig på medlemsstaternas bidrag. Vår grundsyn är att det är medlemsstaterna som ska bestämma vilka resurser som unionen disponerar över. Varje form av EU-skatt vore en avvikelse från den principen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Detta betänkande gäller budgeten för 2007, den första i budgetramen för 2007–2013, och förhindras av de mest oroande aspekterna i överenskommelsen om budgetramen.
Tyvärr, och det är inte förvånande, ger riktlinjerna för 2007 en påtaglig form, i budgettermer, åt EU:s politik när det gäller kapitalistisk konkurrens, avreglering, ingripanden, militarisering och säkerhetstänkande.
Det är därför inte förvånande att majoriteten i parlamentet avvisade iakttagelsen att Lissabonstrategin har visat sig vara ett misslyckande när det gäller att genomföra de mål man satt upp med 3 procent genomsnittlig ekonomisk tillväxt och full sysselsättning genom skapande av 20 miljoner arbetstillfällen.
Man avvisade också beläggen för att denna ”strategi” är det viktigaste instrumentet för att främja avregleringen och privatiseringen av offentliga tjänster, flexibiliteten hos och anpassningen av arbetsmarknaderna, lägre löner och möjligheten för privata intressen att ta över kärnan av tjänsterna för social trygghet, inklusive pensioner och hälsovård.
Till och med i behandlingen av gemenskapens program och byråer har policyn med lägsta kostnad (vem skulle ha trott det?), varigenom tjänster hyrs in, fullföljts med sådan iver att till och med enheter som stöder EU:s propagandainsatser löper risk att stängas eller privatiseras. 
David Martin (PSE ),
   – Jag välkomnar betänkandet som tar upp kommissionens strategiska prioriteringar för 2007. Det har blivit allt viktigare att fastställa tydliga prioriteringar för budgetrubriken yttre åtgärder med tanke på nedskärningarna av medlen på runt 20 procent. Handelsdimensionen fortsätter att påverka inhemska politiska prioriteringar i budgeten mer än någonsin. Om Doha-rundan fullbordas skulle den villkorliga överenskommelsen om att definitivt undanröja alla former av exportstöd till jordbruket före 2013 förvandlas till en årlig marginalbesparing i EU:s budget på uppskattningsvis runt 3 500–4 000 miljoner euro om året från och med 2013, beroende på inhemska priser och världsmarknadspriser.
Som föredragande för ett kommande betänkande om handelsrelaterat stöd och föredragande för de årliga strategiska prioriteringarna har jag krävt större öppenhet vid finansieringen av den så kallade ”Barroso-miljonen”, som ska stödja utvecklingsländernas handelskapacitet. Det löftet ska inte omfatta någon kosmetisk ommärkning av medel avsatta för infrastruktur. Kommissionen måste förbinda sig att lägga fram en årlig rapport om handelsstöd så att parlamentet kan granska dessa medel och se till att de verkligen är nya. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Den situation som beskrivs i detta betänkande visar hur alla brister när det gäller antagandet av budgetramen 2007–2013 har medfört ökande och onödiga svårigheter för EU:s verksamhet.
För det första kan den påfallande avvikelsen mellan unionens budget och dess ökande ansvar bara få skadliga konsekvenser för EU:s möjligheter att vidta åtgärder, och för medborgarnas bild av EU. Å andra sidan kan det inte råda något tvivel om att detta, med tanke på de förseningar som inträffat, är ett dokument som inte uttrycker några kvantitativa prioriteringar. Utan värderingar är det svårt att uppskatta i vilken omfattning man kommer att sträva efter de föreslagna möjligheterna.
Detta innebär en dubbel svårighet för oss. Med tanke på omständigheterna var det oundvikligt att detta skulle ske. Det som återstår för oss är följaktligen att dra de nödvändiga lärdomarna för framtiden av denna situation. Den viktigaste lärdomen är att vi först måste enas om de viktigaste målen och om EU:s planläggning, och vilken politik vi bör eftersträva, och därigenom kommer vi i god tid att kunna enas om vilka medel som krävs för dem. 
Jan Andersson, Anna Hedh och Inger Segelström (PSE ),
   I betänkandet föreslås ett försäkringssystem för jordbrukare som samfinansieras av jordbrukarna, medlemsstaterna och EU inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta ställer vi oss tveksamma till.
Vi svenska socialdemokrater motsätter oss nya instrument och mer finansiering till jordbrukssektorn. Eftersom den gemensamma jordbrukspolitiken inom EU får stort finansiellt utrymme i budgeten bör sektorn själv kunna finansiera stöd till jordbrukare som drabbats av naturkatastrofer. Vidare finns det inte utrymme inom budgeten för ökade anslag.
Därför röstade vi emot betänkandet. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   I ett EU med 25 medlemsländer är betänkandet alltför ensidigt fokuserat på problemen i det europeiska Medelhavsområdet. Inom EU finns på en mängd olika problem till följd av naturens nycker, som översvämningar i Centraleuropa samt storm och frost i norra Europa. Ändå är det så att skogsbränder i södra Europa ständigt tas upp i Europaparlamentet som ett problem som måste åtgärdas genom EU. Men vi anser att det är de berörda medlemsstaterna, och inga andra, som har ansvaret för att åtgärder vidtas på detta område. Det är tvärtom så att om man lyfter av medlemsländerna ansvaret för att vidta åtgärder och skapa förebyggande system för att förhindra detta slags katastrofer så ökar riskerna. Inom försäkringsteorin kallas detta för ”moral hazard”.
Betänkandet listar en mängd olika åtgärder på EU-nivå med vidhängande utgifter som följd, som kommer att kräva betydande budgetökningar. Vi motsätter oss ett särskilt EU-program för skydd av skogen eftersom vi menar att det är ett ansvar som ligger på medlemsstatsnivå. Betänkandets idé om upplysningskampanjer på EU-nivå för att verka för ändrade attityder till användningen av eld (punkt 23) är ett av flera exempel där idérikedomen under betänkandets utarbetande helt har tappat kontakten med verkligheten.
Vi har därför röstat nej till betänkandet. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   – Jordbruks- och skogsproduktion hänger nära samman med naturen och är hela tiden utsatta för dess krafter. Följaktligen måste det finnas en ersättningsfond, särskilt för små och medelstora förvaltningsbolag, som, om de inte får ersättning från EU och staten, inte kan fortsätta sin verksamhet på grund av att de förutom att komma tillrätta med följderna av EU:s anti-jordbrukspolitik måste hantera klimatrisker, som i mitt land, i områdena kring Trakien och Thessalien, där produktionen har förstörts av översvämningar och där man står inför ett akut överlevnadsproblem.
Vi får ändå inte bortse från att frekvensen på de oförutsedda naturföreteelserna och risken för jordbrukarnas överlevnad är en följd av rovdriften på de naturliga rikedomarna och kommersialiseringen av miljön, den politik som är orsaken till det och som tyvärr främjas av EU med tragiska följder.
Om denna filosofi fortsätter att bortse från orsaken och inrikta sig på att bekämpa bränder genom att betala ersättning, då kommer följderna av de fatala klimatföreteelserna snart att vara så stora att det blir omöjligt att tillfredsställa de drabbade människorna med hjälp av kompensation, även om det rör sig om ett stort belopp av gemenskapsmedel och av nationella medel.
En granskning av denna politik är därför det bästa sättet att förhindra och skydda oss mot naturkatastrofer. 
Claude Moraes (PSE ),
   – Precis som med Edite Estrelas betänkande anser jag inte att det finns någon praktisk eller finansiell anledning att skapa ett organ för torka och översvämningar. Det finns ett trängande behov av andra former av miljöåtgärder mot översvämningar. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Efter naturkatastroferna i stora delar av Europa har vi sett att Solidaritetsfonden, sedan den inrättades 2002, inte räcker till, med tanke på dessa företeelsers oförutsägbarhet. Jordbrukets sårbarhet när det gäller klimatet har skarpt avtecknat sig under de senaste åren med extrem torka i Portugal, Spanien, Italien och Frankrike.
Mot bakgrund av dessa situationer, och behovet av att förhindra upprepningar, har föredraganden föreslagit ett nytt tillvägagångssätt för att förbättra samhällsskyddet och skydda jordbrukare från förödande effekter. Jag menar därför att det är mycket viktigt att inrätta ett katastrofhanteringssystem, ett riskhanteringssystem och ett stabiliseringsstödssystem efter sådana kriser.
Slutligen är utbildning i förebyggande åtgärder också viktigt i sådana situationer. Som en del av de civila skyddsåtgärderna, Forest Focus-programmet (övervakning av skogar och miljösamspel), och programmen för jordbruksutveckling, har vi en ram för de nödvändiga åtgärderna för att öka kunskapen i samhällena och utbilda i förebyggande åtgärder och informera dem som är ansvariga för krishantering i dessa situationer. Alla åtgärder – både de som redan finns och de som föreslagits här – måste finnas.
Därför röstade jag för Capoulas Santos-betänkandet. 
Michl Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även om detta inte faller under röstförklaringar, vill jag ta tillfället i akt att tacka er för den sakkunskap ni har visat som talman för kammaren. Ni har säkert märkt att många av oss stöder er i det avseendet.
Det var med stor övertygelse som jag röstade för Galeote Quecedo-betänkandet, särskilt punkterna 18 och 32. Punkt 18 hänvisar till bästa praxis genom att hävda att de erfarenheter som byggts upp både på nationell, regional och lokal nivå bör spridas och användas i andra länder. I det sammanhanget anser jag att vi verkligen i stor utsträckning kunde hjälpa andra länder genom att till exempel frivilligt erbjuda våra tjänster, så som brandmän gör, vars arbete kan utföras i många andra regioner och länder. Jag hoppas därför innerligt att vi kommer att fortsätta på detta vis.
Punkt 32, å andra sidan, hänvisar till undanröjandet av administrativa hinder, särskilt i gränsregioner, där man har särskilda behov. Jag håller fullständigt med om detta. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   . Jag röstade för detta betänkande därför att följande frågor tas upp:
1. Naturkatastrofernas särdrag i Medelhavsområdet.
2. Den nödvändiga anpassningen av gemenskapsinstrumenten för förebyggande åtgärder, forskning och hantering av risker, räddningstjänst och solidaritet.
3. Behovet av att grundligt undersöka vilka platser som är mest sårbara för skogsbränder och långvarig torka.
4. Behovet av att anpassa framtida strategier till avlägsna områden och yttersta randområden samt de minst gynnade regionerna som omfattas av konvergensmålet.
5. Behovet av att upprätta ett program för skogsbränder, som ska komplettera de befintliga nationella instrumenten, i syfte att utveckla en mer framträdande och bättre integrerad EU-omfattande kultur för förebyggande och hantering av risker för skogsbränder.
6. Behovet av att inrätta ett europeiskt övervakningscentrum för torka och ökenutbredning som ska integreras i verksamheten inom ramen för det sjunde ramprogrammet för forskning (2007–2013).
7. Behovet av att varna medlemsstaterna angående betydelsen av att genomföra utvecklingsplanerna för landsbygden och att inom dessa planer inbegripa förslag vars mål är att komma till rätta med demografiska problem och arbetskraftens låga fortbildningsgrad, utflyttningen, återbeskogningen och den alltför stora fragmenteringen av dessa områden. 
Jag röstade för detta betänkande. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Vi välkomnar varmt att en del av de förslag vi lade fram antogs, bl.a. följande:
– Att skydda Solidaritetsfondens omfattning, då man bör fortsätta att omfatta intervention vid katastrofer som trots att de är betydande ligger under det fastställda tröskelvärdet men innebär svåra och långvariga konsekvenser för levnadsvillkoren för invånarna i en viss region, med möjligheter till extra insatser i sådana fall.
– Befintligheten av ett omfattande nätverk av små och medelstora företag på jordbruksområdet och en jordbrukspolitik som främjar mer hållbara produktionsmetoder, särskilt för vatten- och markanvändning, är en viktig förutsättning för att kunna bekämpa effekterna av torka och skogsbränder.
– Nödvändigheten av att man i samband med de nya ekonomiska ramarna för 2007–2013 upprättar ett gemenskapsprogram för skogsbränder i syfte att främja kunskapshöjande kampanjer och förebyggande åtgärder för hantering av risker när det gäller skogsbränder, som är lämpligt finansierade och som kompletterar jordbruks- och strukturpolitiken samtidigt som man tar hänsyn till den särskilda karaktär skogarna har i Medelhavsområdet.
Vi röstade därför för betänkandet, även om vi beklagar att man inte antog andra förslag som vi hade lagt fram, vilka hade gjort betänkandet mer fullständigt när det gäller den politik som syftar till att stödja jordbrukare som påverkas av katastrofer. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Följande punkter antogs i kammaren:
1. Att erkänna naturkatastrofernas särdrag i Medelhavsområdet.
2. Att upprätta ett gemenskapsprogram för skydd mot skogsbränder.
3. Att utvärdera möjligheten att upprätta en katastroffond för jordbrukare.
4. Att fortsättningsvis kunna ta upp regionala katastrofer inom ramen för Solidaritetsfonden.
5. Att anpassa Solidaritetsfonden avseende tidsfrister och tillåtna åtgärder för att kunna hantera naturkatastrofer, som t.ex. torka och skogsbränder.
6. Att särskilt uppmärksamma mindre gynnade regioner vid naturkatastrofer.
Man bör uppmärksamma att, på grundval av förslag från ledamöter från medlemsstater i centrala och norra EU, inbegripandet av Medelshavsskogens särskilda karaktär – som vi tidigare hade lyckats garantera – har urvattnats trots våra röster mot detta.
Detta är ytterligare ett exempel på en situation där de som har kontrollen bestämmer; dvs. i detta ”federalistiska” parlament är viktningen av ledamöter från respektive land, med ledamöter från centrala och norra EU som dominerande kraft, den avgörande faktorn när det gäller att undergräva Medelhavsländernas intressen, i vilka mer än 90 procent av skogsbränderna äger rum. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . Jag välkomnar Estrelabetänkandet. Även om föredraganden inte inför några nya tekniska innovationer för hantering eller förebyggande av naturkatastrofer erbjuder betänkandet en viktig genomgång av rådande möjligheter och kunskap.
Jag välkomnar varmt förslagen att utarbeta direktiv för förebyggande och hantering av skogsbränder och torka, som jag anser vara en oerhört viktig faktor i den framtida planeringen och ett effektivare svar på naturkatastrofer.
Jag välkomnar också förslaget att inrätta ett europeiskt övervakningscentrum för torka, ökenutbredning, översvämningar och andra effekter av klimatförändringarna, vilket borde kunna spela en viktig roll när det gäller att undersöka och samordna bästa metoder för räddningstjänsten.
I betänkandet tar man huvudsakligen upp problemet med skogsbränder och torka, och hänvisar ibland till översvämningar, vilket innebär att det är av största betydelse för Portugal och övriga Medelhavsländer. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Vi anser att det är nödvändigt att skapa ett program för att skydda skogarna från brändernas härjningar under nästa finansieringsram för 2007–2013, med lämplig finansiering i syfte att få till stånd kunskapshöjande verksamhet och förebyggande riskhantering. Detta program bör få tillräckliga medel, bör gå hand i hand med jordbruks- och strukturpolitiken och bör ta hänsyn till Medelhavsskogarnas särart.
Vi menar därför att man inom Solidaritetsfonden särskilt bör beakta tidsfrister och tillåtna åtgärder och till naturkatastrofer som är specifika för Medelhavsområdet, inbegripet torka och skogsbränder.
Å andra sidan bör det vara möjligt att ingripa inom ramen för Solidaritetsfonden även när katastrofer, trots att de är allvarliga, inte når den nivå som krävs och att man bör ge bistånd under exceptionella omständigheter när största delen av befolkningen i en region har drabbats av en katastrof med allvarliga och långvariga konsekvenser för deras levnadsförhållanden.
Även om föredraganden inte tar upp alla dessa frågor i betänkandet röstade vi för det eftersom det är ett positivt, låt vara otillräckligt, bidrag. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   I betänkandet tar föredraganden upp naturkatastrofer ur ett miljöperspektiv. Bland annat föreslås det att ett europeiskt observationsorgan ska inrättas. Vi anser att gränsöverskridande miljöproblem ska behandlas på EU-nivå. Det är emellertid ytterst tveksamt huruvida naturkatastrofer är gränsöverskridande. Översvämmade floder kan vara något att lösa på EU-nivå, men det finns redan idag ett floddirektiv som reglerar hur man ska tackla den typen av problem. Beträffande bränder menar vi att det är upp till varje medlemsstat att skapa de strukturer som krävs för att förhindra dessa och dess skadeverkningar. Om EU ska gå in med pengar varje gång det sker en naturkatastrof minskar naturligtvis incitamenten att arbeta förebyggande. I förlängningen leder detta till att det inträffar fler och allvarligare katastrofer, vilket självklart är mycket negativ för miljön och kostsamt för skattebetalarna.
Föredraganden vill att EU ska uppmana medlemsstaterna att inrätta nationella skogsfonder för förebyggande av naturkatastrofer. Detta anser vi är en fråga som rör medlemsstaterna och de bör därför själva avgöra om det är nödvändigt eller inte.
Av ovan anförda skäl har vi röstat emot betänkandet vid dagens votering. 
Claude Moraes (PSE ),
   – Jag röstade för Edite Estrelas betänkande om naturkatastrofernas miljöaspekter, men emot inrättandet av ett särskilt organ för torka och översvämningar. Jag anser inte att det finns någon anledning att inrätta ett sådant organ och inte heller någon budget för det. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Naturkatastrofer är kriser som kan uppkomma när som helst och utan förvarning. Därför måste förebyggande åtgärder vidtas. Sådana katastrofer som mitt land och andra EU-stater har drabbats av får mig att instämma i föredragandens efterlysning av effektiva förebyggande åtgärder, som t.ex. teknisk forskning och utveckling och inrättandet av ett europeiskt övervakningscentrum för torka och ökenutbredning.
Dessa företeelser får allvarliga konsekvenser för de som under en längre period drabbas. Därför bör man inom solidaritetsfondens instrument inbegripa extrem torka och ta hänsyn till de nödvändiga räddningstjänstaspekterna. I detta avseende är det viktigt att öka kunskapen i de berörda samhällena. Medlemsstaterna måste dessutom uppvisa ömsesidig solidaritet för att agera och bekämpa dessa händelser och de allvarliga återverkningar de får för de drabbades levnadsförhållanden, om möjligt med gemensamma insatser.
Jag röstade därför för Estrelabetänkandet. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   . – Det outtröttliga sökandet efter alla former av förebyggande och, för att klara av det, genomförandet av teknisk forskning och utvecklingsverksamhet, ökningen av allmänhetens kunskap, samordningen av räddningstjänsten och användningen av en civil styrka vid naturkatastrofer är nödvändiga delar som vi måste tillhandahålla och få att fungera så snart som möjligt.
Jag är å andra sidan mot ett inrättande av ett övervakningscentrum. Detta skulle förmodligen inte ge valuta för pengarna. Framför allt skulle de pengar som används för att få ett fungerande övervakningscentrum tas från det nödvändiga stödet för verksamheten på katastrofplatsen. Dessutom är det alltid mycket lätt att inrätta övervakningscentrum men nästan omöjligt att göra sig av med dem. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   . Jag kan tyvärr inte stödja Berend- och Galeotebetänkandena även om jag vill betona att det inte handlar om något motstånd mot medlemsstaternas ömsesidiga solidaritet vid katastrofer.
Det som båda betänkandena har gemensamt är att de är helt beroende av en EU-ram, vars främsta syfte är att förebygga (natur)katastrofer, reagera på dem och ta itu med dem. Detta kanske kunde motiveras om alla medlemsstater mer eller mindre stod inför samma problem, men så ligger det verkligen inte till och detta borde leda till att åtgärder från EU begränsas till kompletterande insatser som medlemsstaterna själva inte kan klara av.
EU fungerar bättre när dess initiativ koncentreras på katastrofer som påverkar mer än en medlemsstat och som man antingen inte kan förebygga eller försäkra sig mot och vars konsekvenser är för stora att hantera för de enskilda medlemsstaterna. Jag skulle därför ha kunnat stödja ett begränsat, kompletterande instrument, vars användning motiverades av omständigheterna.
Dessa förslag påminner oss emellertid och helt korrekt om vikten av förebyggande åtgärder. Det är min tro och förhoppning att både medlemsstaterna och EU kommer att använda alla till buds stående medel för att minimera katastrofriskerna. Förebyggande medel är trots allt alltid bättre än botemedel. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Betänkandena föreslår inrättandet av ett antal fonder och ökad användning av strukturfonder och solidaritetsfonden för att finansiera EU-åtgärder för förebyggande och bekämpande av naturkatastrofer. Bland annat föreslås inrättandet av ett europeiskt övervakningscentrum för torka och ökenspridning, en europeisk brand- eller skogsfond och en katastroffond inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, liksom intensiva informationskampanjer om hållbar vattenkonsumtion. Det föreslås även att Europeiska solidaritetsfonden utsträcks till att omfatta följder av kriser som rör folkhälsan, terroristhandlingar och teknikrelaterade katastrofer.
Junilistan välkomnar internationell solidaritet när ett land drabbas av katastrofer. EU ska dock inte använda dessa katastrofer som ett argument för att utöka sin makt och utveckla en gemensam politik på området eller inrätta ytterligare institutioner. Om man lyfter av medlemsländerna ansvaret för att vidta åtgärder och skapa system för att förebygga detta slags katastrofer så ökar riskerna. Inom försäkringsteorin kallas detta för ”moral hazard”.
Vi har därför röstat nej till de båda betänkandena. 
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att vi diskuterar samordningen av lösningar för naturkatastrofer och samarbete i dessa frågor. Jag är naturligtvis glad över att man i betänkandet föreslår en informations- och utbildningskampanj och förebyggande av sådana händelser. Jag är säker på att hjälpen kommer att riktas främst mot högriskområden och att det är nödvändigt att skydda miljön och naturresurserna. Jag är övertygad om att detta samarbete bör ske på frivillig grund och jag tycker att det är bra att enskilda länder i hög grad försöker förbättra samordningen och tillhandahållandet av information. Jag är emellertid övertygad om att bidrag till enskilda byråer och inrättandet av europeiska enheter bör ske på frivillig grund och inte vara tvingande. Till följd av detta stödde jag inte antagandet av punkt 31 och jag avstod från att rösta om betänkandet. 
Markus Pieper (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det råder ingen tvekan om att vi i EU måste samarbeta mot naturkatastrofernas fruktansvärda konsekvenser och att de berörda regionerna därför förlitar sig på solidariteten från sina grannstater i EU. Det krävs även EU-program för att hjälpa till i krissituationer. Betänkandet innehåller en rad exempel på hur man kan gå till väga.
Man måste emellertid säga ja till EU-stöd i krislägen, men katastrofförebyggande åtgärder är huvudsakligen medlemsstaternas ansvar och det är ett ansvar som vi inte bör avhända dem genom att lägga det på EU-nivå. Samma sak gäller när det handlar om att organisera gensvaret i krislägen, i övrigt känt som ”räddningstjänst på EU-nivå”. Det behövs inga nya befogenheter gällande räddningstjänst och katastrofförebyggande åtgärder: de skulle leda till dubbelarbete och bortkastade pengar på förvaltningssystem.
Det är sålunda fullständigt självklart att grannstater i EU ska hjälpa varandra vid katastroflägen. Det EU kan göra är att hjälpa till med program som främjar en förbättrad samordning och dämpar materialbehovet. Nya EU-befogenheter skulle emellertid göra mer skada än nytta och dessa betänkanden ändrar inte på det faktum att detta fortfarande är något vi måste diskutera. 


Mia De Vits (PSE ).
   – Herr talman! Är ni beredd att uppmärksamma att jag missade ett antal omröstningar med namnupprop i går på grund av att golvklockan på min plats inte fungerade? 
Véronique De Keyser (PSE ).
   – Herr talman! Jag hade samma problem i går som Mia De Vits och jag ville ta upp saken. Golvklockan fungerar inte korrekt där vi sitter och när jag anlände till kammaren för att delta i omröstningen, tio minuter för sent, hade de flesta omröstningarna med namnupprop redan ägt rum. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om sex resolutionsförslag om Nepal(1).
Thomas Mann (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Efter veckor av omfattande demonstrationer, med hundratals skadade och till och med dödade, gav kung Gynanendra slutligen upp i början av maj och överlämnade den makt han hade gripit i februari 2005. Hans beslut att utlysa undantagstillstånd motiverades av att myndigheterna hade misslyckats med att besegra maoisterna i strid. Det som har ägt rum i Nepal under de senaste månaderna saknar motstycke.
Jag känner till detta land i Himalaya mycket väl eftersom jag har varit där ett dussintal gånger. Folket har uthärdat åratal av terror från regimen med godtyckliga arresteringar och de gav uttryck för sin ilska genom ett aktivt motstånd som, när tiden är mogen, kommer att möjliggöra demokrati. En ny partikoalition som leddes av en mycket erfaren premiärminister, Girija Prasad Koirala, inledde direkta förhandlingar med rebellerna. Man planerar att sammankalla en konstitutionell församling för att fatta beslut om vilken form staten ska ha i framtiden, och maoisterna har förklarat sig beredda att godta församlingens beslut. Jag anser att det är lika viktigt att de nu också lägger ned sina vapen och upphör med att hindra landets demokratiska utveckling.
Jag hoppas att den nya koalitionen gör allt den kan för att upprätthålla den allmänna säkerheten på lång sikt. Politiska fångar, människorättsaktivister, studenter och journalister måste friges. De tiotusentals personer som har fördrivits från landet måste nu få möjlighet att komma tillbaka utan att behöva frukta för sina liv. Jag förväntar mig nu att det tibetanska flyktingcentrumet och Dalai Lamas kontor i Katmandu öppnas på nytt.
Vi européer bör visa vår solidaritet genom att skicka en grupp parlamentsledamöter till Nepal så snart som möjligt. Låt oss uppmuntra dem som deltar i återupprättandet av demokratin, både de icke-statliga organisationerna och allmänheten, som inte bara kommer att behöva tekniskt och ekonomiskt stöd utifrån – även om det är viktigt – utan även inhemsk stabilitet och fred. Låt oss även hoppas att turismen – den största inkomstkällan för ett land som fortfarande är fascinerande – kommer att blomstra igen: Namaste! 
Marcin Libicki (UEN ),
   . – Herr talman! Vi tycker såklart att Nepal är ett avlägset land och att dessa frågor inte alltid är lätta att förstå. Jag måste emellertid säga att vissa saker helt enkelt är mer framträdande. Innan jag blev ledamot i kammaren frågade en journalist mig om jag ansåg att Europeiska unionen skulle delta i återupprättandet av demokratin i världen. Jag sa att EU naturligtvis hade begränsade befogenheter och att vi alltid måste stödja vissa värden.
Vi är väl medvetna om att läget i Nepal är unikt. Det handlar inte bara om ett enkelt val grundat på det faktum att ett starkt kungastyre har överskridit det mandat det har enligt nepalesisk lagstiftning och att detta lett till allvarliga problem för många medborgare i landet. Den maoistiska gerillan i Nepal är också ett problem. 
Låt oss komma ihåg att vi måste vara mycket försiktiga när vi beslutar oss för vem vi ska stödja i Nepal. Det skulle vara en stor tragedi för landet om, efter det att kungen har avlägsnats från det diktatoriska styre som han självsvåldigt utövade och efter en kort övergångsperiod av demokrati, ett maoistiskt tyranni skulle ta över.
Vi är väl medvetna om att revolutionära kommunister ofta har handlat på ett sådant sätt: de stred mot en stark monarki i demokratins namn och förstörde sedan demokratin för att skapa sina tyranniska regeringar. Vi måste vara mycket försiktiga och, samtidigt som vi stöder demokratiska förändringar, kräva respekt för minoriteter och att man öppnar ett centrum för flyktingar från Tibet, som Thomas Mann nämnde. Vi måste samtidigt noga övervaka läget så att vi kan förhindra att en dålig lösning ersätts av en ännu sämre lösning. Detta blir EU:s uppgift. 
Jan Mulder (ALDE ),
   . – Herr talman! Allt tyder på att saker och ting i Nepal håller på att bli bättre. Det är inte acceptabelt att – inte i något land, någonstans i världen – all makt ligger hos en enda person, som fallet var, tror jag, när det gäller kungen av Nepal. Det råder absolut ingen tvekan om att vi här i denna kammare, i hjärtat av den europeiska demokratin, med alla medel bör stödja utvecklingen mot demokrati i Nepal. Jag anser att kungen har handlat förnuftigt genom att sammankalla en konstitutionell församling för att förse Nepal med en fungerande, ny konstitution.
Det slår mig som särskilt viktigt att alla grupper, vare sig de finns utanför eller i Nepal, ska kunna betrakta valsystemet som representativt och allmänt, därför att den representativa demokratin måste segra, även i Nepal. Den stora frågan är vad EU kan göra i detta skede. Om man anser att det värdefullt med hänsyn till demokratiutvecklingen och om partierna och premiärministern anser det vara värdefullt att skicka en delegation från Europaparlamentet till Nepal för att ge stöd i denna förändringens tid, så är det just det – vilket är självklart – vi måste göra.
Jag anser också att EU bör delta aktivt, på hög nivå, i förhandlingarna om den nya konstitutionen. Det kan mycket väl vara så att vi kan bidra med något och jag stöder formuleringen i resolutionen i enlighet med vilken vi bör göra detta tillsammans med de andra stormakterna, inte minst Förenta staterna och Indien.
Mer tid behövs för att såren från det förgångna ska kunna läkas, men vi måste använda alla tillgängliga medel, inbegripet pengar och ekonomiska resurser, i ett försök att hjälpa dem att göra detta så snart som möjligt. 
Neena Gill (PSE ),
   . – Herr talman! Jag välkomnar återgången till demotraktiskt styre i Nepal, som borde ha ägt rum för länge sedan. Delegationen för förbindelserna med länderna i Sydasien och Sydasiatiska organisationen för regionalt samarbete (SAARC), med mig som ordförande, har varit engagerad sedan kungen införde direktstyre och har arbetat med trojkan för att främja en återgång till demokrati. Detta har ägt rum till slut.
Den nya regeringen står inför många utmaningar, bland annat att begränsa kungens makt och få demokratisk kontroll över militären. Jag välkomnar därför att man redan i dag diskuterar monarkins nya roll, vilket jag hoppas kommer att förhindra att demokratin åter faller sönder såsom skett under det senaste året. 
Högsta prioritet för min delegation är att det skapas varaktig fred, och samarbete med maoisterna är centralt för att uppnå detta. Respekten för vapenvilan tyder på att det håller på att skapas ett lämpligt klimat för fredsförhandlingar. Jag uppmanar dock maoisterna att visa att de verkligen åtar sig att sluta rekrytera till milisen, sätta stopp för eventuell utpressning och lämna tillbaka beslagtagen mark. Båda sidor måste se till att vapenvilan blir bestående och snarast möjligt inleda en konstruktiv dialog med målet att hålla fria och rättvisa val och jämställa maoisterna med andra politiska partier.
Jag stöder Jan Mulder i hans uttalande om EU:s roll och hur vi kan se till att varaktig fred skapas i Nepal. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! En ny era börjar i Nepal efter tio års inbördeskrig och nästan 13 000 döda. Kung Gyanendras beslut i februari 2005 att upplösa regeringen och utlysa undantagstillstånd var droppen som fick bägaren att rinna över för nepaleserna. Vi måste göra det fullständigt klart att det är demonstrationerna för demokrati och fred som har tvingat fram denna förändring.
Dessa demonstrationer, som polisen hanterade på ett brutalt sätt och som ledde till att ett flertal personer dödades och många skadades, har tvingat kungen att överge sin i realiteten militära diktatur, att återupprätta parlamentet och lämna över förvaltningen till en regering som består av en allians mellan flera partier.
Vi ser nu en liten möjlighet att nå ett fredsavtal med maoistgerillan som tidigare hade förklarat verkliga eldupphör som förkastades av kungen. Nu har emellertid eldupphöravtalet godtagits. Vårt hopp är att det som just nu är ett tillfälligt eldupphör snart blir bestående.
Under tiden måste vi välkomna utvecklingen från vapen till den politiska arenan, som uppvisats genom det avtal som maoisterna har undertecknat med flerpartikoalitionen att hålla val till en konstitutionell församling inom den närmaste tiden.
Denna resolution ger oss också möjligheten att välkomna det faktum att regeringen har upphävt de kungliga dekreten som begränsar pressfriheten och upprättar stränga kontroller av icke-statliga organisationer, och även att uppmana till frisläppandet av alla politiska fångar, journalister och människorättsaktivister som fortfarande sitter i fängelse.
EU måste övervaka läget mycket noga och hjälpa till under denna process på ett klokt sätt. Den nya regeringen har till exempel beslutat att frysa den tidigare regeringens köp av militärflygplan och vapen. Rådet och medlemsstaterna måste respektera detta beslut och fortsätta frysningen av militärt bistånd. Nepal behöver inte längre vapen, utan behöver i stället återvända till ett demokratiskt och institutionellt normaltillstånd. Dessutom, vilket har nämnts, måste EU bidra till fredsprocessen och hjälpa till med demobilisering och ekonomiskt bistånd till utveckling och humanitära program och även skicka observatörer som ska bevaka val och mänskliga rättigheter. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
   . – Mina damer och herrar! Ett antal länder i södra Asien har länge lidit av instabilitet. Vissa regioner i de enskilda länderna styrs av rebeller och så är fallet i de största delarna av Afghanistan och Nepal. Samtidigt som landsbygden i Afghanistan styrs av klaner och stammar kontrolleras 75 procent av Nepal av grupper som de officiella myndigheterna hittills har vägrat att förhandla med. Efter det att kungen tog den absoluta makten tappade andra politiska aktörer också tålamodet och i februari 2006 gick folket ut på gatorna. När man nu har bildat en ny koalitionsregering finns det viktigt arbete som måste utföras. Konstitutionen måste till exempel ändras i syfte att skydda demokratin, men det viktigaste är att alla berörda parter deltar i arbetet med att lösa situationen. Enligt de senaste rapporterna är det så det ser ut för tillfället. Valförberedelserna måste naturligtvis påskyndas. Ett folkvalt parlament bör så snart som möjligt utarbeta en ny konstitution och vårt jobb är att stödja demokratiseringsprocessen, i vilken pressfriheten och utvecklingen av landets ekonomi ingår. Den resolution som vi har föreslagit och stött kommer att utgöra ett bidrag i sökandet efter en demokratisk väg ut ur den rådande krisen, och jag har förstått att kommissionen redan har öronmärkt lämpliga medel till stöd för hela processen. 
Bernd Posselt,
   . – Herr talman! I Nepal har en kung lyckats att förstöra inte bara en ny demokrati utan även en gammal monarki med djupa rötter hos folket. Att återinföra båda på en fullständigt demokratisk grund kommer att bli en mycket svår uppgift som kommer att kräva vårt stöd eftersom det finns en risk att man kommer att fördriva ont med ont och att en diktatur ersätts av en annan. Jag vill inte att de demokrater som nu sitter vid rodret i Nepal går samma öde till mötes som Alexander Kerenskij efter den första ryska revolutionen när tsarväldet – som hade störtats –kort därefter ersattes med en totalitär enpartidiktatur.
Det är av detta skäl som vi måste ge de demokratiska krafterna – som är mycket svaga och splittrade – ett kraftfullt stöd och se till att denna demokrati efter en kort tid inte ersätts av en annan diktatur. Nepaleserna behöver bara ta en titt på sitt grannland Tibet för att se vilken skada en enpartidiktatur kan åsamka en gammal asiatisk kultur. Vi måste alltså ge de nepalesiska demokraterna allt tänkbart stöd, så att de inte krossas mellan två onda krafter. 
Robert Evans,
   . – Herr talman! Jag tycker att vi måste vara positiva. Bernd Posselt som talade för en liten stund sedan var alldeles för negativ. Vi borde upprepa vad Jan Mulder sa och betrakta de senaste veckornas händelser som en vändning till det bättre. Vi i Europaparlamentet och i EU som helhet måste göra allt vi kan för att stödja utvecklingen mot demokrati.
Som framgår av resolutionen måste vi fortsätta att framhäva minoriteternas rättigheter och vi bör, som vi gjorde nu på förmiddagen, rösta så att vi stöder uppfattningen i Richard Howitts betänkande. Vi bör stödja regeringen för att försäkra oss om att militären står under demokratisk kontroll och ge kraft åt min kollega Neena Gills uppmaning till varaktig fred.
För att lyckas med detta måste vi i Europaparlamentet göra allt vi kan för att ta itu med orsaken till konflikten i Nepal och se till att det ekonomiska välståndet ökar och att omfördelningen av tillgångarna blir mycket bättre över hela Nepal. Detta skulle vara positivt och kan vara vägen till varaktig framgång. 
Alyn Smith,
   . – Herr talman! Jag anser att det efter denna debatt står klart att det finns en bred enighet i parlamentet om att Nepal kanske precis nått vändpunkten, och för första gången, efter tio år av krig, kanske det finns tecken på hopp.
Problemen i Nepal visar EU:s svaga sida, men den nyligen återinförda demokratin ger oss möjlighet att visa vår starka sida. Vi kan inte påtvinga Nepal en lösning om det inte finns någon kollektiv vilja för det. Men nu har vi chansen att vägleda, bistå och råda alla demokratiska krafter i Nepal när de fortsätter sin långa, komplicerade resa mot flerpartidemokrati och respekt för mänskliga rättigheter.
Resolutionen innehåller en rad värdefulla uppslag, särskilt att bilda en internationell kontaktgrupp och att världssamfundet fortsätter sitt engagemang inom Nepal för att vägleda alla dessa demokratiska krafter. Vi måste fortsätta stödja den demokratiska utvecklingen i Nepal. Vi kan inte kritisera och måste vara oförvitliga i förhandlingarna med alla parter i landet. Jag rekommenderar alla åtgärder i resolutionen för parlamentet och hoppas att kommissionsledamot Andris Piebalgs kommer att säga att kommissionen avser att fortsätta stödja oss i denna målsättning. 
Andris Piebalgs,
   – Herr talman! Situationen i Nepal har tagit en vändning till det bättre i och med att kung Gyanendra till slut givit vika till följd av ett ökande motstånd mot hans envälde. Genomslagskraften i folkets demokratiska rörelse är imponerande: Parlamentet har återupprättats, regeringen har åtagit sig att välja en konstituerande församling som ska skriva om konstitutionen och, viktigast av allt, förhandlingar kommer snart att inledas mellan den nya interimsregeringen och maoisterna under en gemensamt överenskommen vapenvila. Detta är en stor seger för det nepalesiska folket.
Den nya regeringen har nu en fantastisk chans att återupprätta demokratin och driva fredprocessen vidare, men alla de utmaningar som väntar bör inte underskattas.
Segern för den demokrativänliga rörelsen är bara det första steget på Nepals långa väg mot fred och stabilitet. Den nya interimsregeringen står inför viktiga utmaningar: att planera för konstitutionella ändringar, hålla fredprocessen med maoisterna på rätt spår och bemöta kraven på övergångsbestämmelser i rättsystemet.
Det främsta målet måste nu vara att enas om en formell vapenvila och få slut på fientligheterna mellan den kungliga nepalesiska armen och maoisterna. Det andra målet är att främja en fredsprocess som bygger på konstitutionell förändring. Det tredje är att se till att Nepal åter gör entré på världsarenan som en stabil demokrati.
EU har en nyckelroll när det gäller att hjälpa Nepal genom denna svåra process. Kommissionen är villig att bidra till ett eventuellt fredspaket. Paketet skulle bland annat omfatta valstöd, valövervakning, övervakning av vapenvilan och nödvändigt tekniskt bistånd.
I sitt nära samarbete med EU:s medlemsstater och ordförandeskapen i Europeiska rådet står kommissionen fast vid åtagandet att fortsätta med alla åtgärder som kan bidra till ett stabilt, demokratiskt och fredligt Nepal. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om de fem resolutionsförslagen om Sri Lanka(1).
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   – Den gröna gruppen tog initiativet till att diskutera denna eftersom de tamilska tigrarna har lämnat förhandlingsbordet. Denna konflikt har skördat minst 60 000 dödsoffer och miljoner människor har tvångsförflyttats. Denna situation kommer aldrig att få någon lösning om inte båda parter sätter sig ned och sedan sitter kvar vid förhandlingsbordet hela vägen fram tills vi har en lösning. Att de tamilska tigrarna nu har lämnat förhandlingsbordet är destruktivt för alla parter. De är i minoritet och kommer aldrig att kunna uppnå sina mål med våld. Den förhandlingsväg som vi kan hjälpa till med är den framgångsväg som båda parter har någon utsikt att vinna på.
Vi måste rikta blickarna mot Sri Lankas regering. Nu senast i maj dödades minst 18 civila människor på Kayts Island och det finns vittnen som bekräftar att den lankesiska marinen mördade oskyldiga civila, minst 13 personer, för att de inte ville lämna sitt hus. Sri Lanka har begått en lång rad brott mot de mänskliga rättigheterna som de aldrig undersöker noggrant. Nu när landet har blivit invalt i FN:s råd för mänskliga rättigheter så är det orimligt att de själva inte uppfyller grundläggande krav på att undersöka och beivra brott mot mänskliga rättigheter. Om båda parter tar sig samman och tar sitt ansvar kan också vi ta vårt för att hjälpa till i denna fredsprocess. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Läget i Sri Lanka förvärras allt mer. Tamilska Eelams befrielsetigrar (LTTE) begår nya illdåd och det är den srilankesiska regeringen som bestämmer var. Den allmänna bilden av läget som presenteras av en del medier är att det är ett lågintensivt krig, vilket jag anser vara en korrekt bild. Frågan som uppstår måste ha att göra med vilken roll EU kan spela i nedtrappningen av konflikten. Hur kan man göra för att förhindra en upptrappning?
Det har föreslagits att LTTE officiellt förs upp på EU:s förteckning över terroristorganisationer. Detta skulle emellertid vara oerhört kontraproduktivt, i synnerhet med tanke på det rådande läget, eftersom det inte har varit möjligt att förhandla i EU, och att det överhuvud taget finns någon form av förhandlingsprocess kan vi främst tacka den norska regeringen för. EU bör alltså verka för en nedtrappning genom att inte lägga skulden på någon part och här är resolutionsförslaget ett bedrövligt exempel på motsatsen, eftersom man i detta tenderar att, ganska ensidigt, peka ut LTTE som den skyldiga parten. Den srilankesiska regeringen har också gjort mycket under den senaste tiden för att underblåsa konflikten.
Det finns ett helt annat avseende i vilket EU spelar en viktig roll i sammanhanget, därför att vissa av medlemsstaterna fortsätter att deportera folk till Sri Lanka och lämnar dem då i ett läge där kriget sjuder under ytan, och dessa deporteringar måste omedelbart upphöra. Vi måste delta verkligt aktivt utan att lägga skulden på någon part och detta kräver jag inte bara av kommissionen utan även av rådet. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Precis som i alla konflikter förekommer kränkningar på alla sidor, men i den brådskande resolution som lades fram i parlamentet nu på eftermiddagen fokuseras det på ett mycket lämpligt sätt på terrororganisationen Tamilska tigrarnas (LTTE) förfärliga förehavanden. Det finns bara en sak som LTTE är intresserat av och det är politisk makt. Organisationen representerar inte hela det tamilska folket i Sri Lanka. Den talar definitivt inte för detta folk. Organisationens mordkampanj har inte förbättrat människornas situation alls. Tvärtom fortsätter tamilerna som alla andra folk i Sri Lanka att förolyckas och drabbas av ekonomiska svårigheter och splittrade liv på grund av det osäkra och farliga säkerhetsläget. Jag hoppas att det inte är för sent för LTTE att dra sig tillbaka.
I början av året var förhoppningen att avtalet om eldupphör skulle förstärkas och att det skulle göras väsentliga framsteg mot fred. Detta hopp försvann när LTTE inte gick med på en andra omgång Genève-förhandlingar och återupptog sin terrorkampanj. Det är nödvändigt att LTTE ställs till svars för sina förehavanden och att organisationen nu sätts under ytterligare internationell press.
Till skillnad från Tobias Pflüger kräver jag därför att EU lägger till LTTE i förteckningen över förbjudna terroristorganisationer. Jag ser inte detta som något hinder för framtida förhandlingar utan som ett betydande incitament för LTTE att sluta med våldet. Samtidigt måste medlemsstaterna backa upp förbudet genom att vidta effektiva åtgärder för att förhindra att pengar och annat stöd når LTTE. Human Rights Watch, en högt ansedd internationell icke-statlig organisation, har vittnat om att tamiler som bor i Förenade kungariket och andra länder har blivit utsatta för hot, utpressning och fysiskt våld i syfte att tysta ned kritik och garantera ett stabilt inkomstflöde.
Alla EU-länder med tamilska grupper bör bilda särskilda polisstyrkor som ska undersöka och åtala LTTE-medlemmar liksom frysa bankkonton knutna till dem. Detta bör ses som ytterligare en dimension av kriget mot terrorism. LTTE bör å sin sida omedelbart införa vapenvila, överlämna sina barnsoldater, upphöra med självmordsbombningar och gå med på att återvända till förhandlingsbordet med en positiv och konstruktiv inställning. Det är den största tjänst organisationen skulle kunna göra tamilerna och hela Sri Lankas folk. 
Elizabeth Lynne (ALDE ),
   . – Herr talman! Vi hoppades alla på att de samtal som hölls i Genève i februari mellan Sri Lankas regering och LTTE skulle kunna ha varit början på vägen mot fred, men som vi alla känner till drog sig Tamilska tigrarna ur den andra förhandlingsomgången. Vi krävde alla givetvis att de skulle återvända till förhandlingsbordet – jag säger alla, men om vi förbjuder dem kommer de inte att kunna göra det – eftersom det enda hoppet är en politisk lösning. Det är redan så att EU:s medlemsstater inte tar emot LTTE-delegationer.
Som jag har sagt överväger rådet att ta upp LTTE i förteckningen över terroristorganisationer. Organisationen inser förstås att detta förmodligen kommer att hända om det förekommer mer våld och att den bara kommer att bli ännu mer isolerad. Förhandlingar är den enda vägen framåt. Förhandlingar bör dock omfatta alla grupper, inbegripet andra tamilska organisationer – fredliga tamilska organisationer såsom Tamilska förenade befrielsefronten (TULF).
Regeringen måste också delta och den är minsann inte utan skuld i sammanhanget. Båda sidor har brutit mot vapenvilan. Jag anser att båda sidor har begått grova brott mot de mänskliga rättigheterna. Jag kräver att exempelvis Sri Lankas regering utförligt undersöker och väcker åtal i fall av utomrättsliga avrättningar. Den säger att den undersöker men jag vill se en utförlig undersökning. Jag vill att den återinsätter kommissionen för mänskliga rättigheter. Å andra sidan vill jag att Tamilska tigrarna upphör med allt sitt våld, slutar att använda sig av barnsoldater och skickar tillbaka de barnsoldater de använder till deras familjer. Det enda som kan förhindra ytterligare våld är om alla parter visar återhållsamhet, annars är det återigen vanliga medborgare som kommer att lida. 
Robert Evans (PSE ),
   . – Herr talman! Den gemensamma resolutionen innehåller många punkter och liksom andra reserverar jag mig mot en del av dem medan jag ger andra mitt stöd. Alla fördömer vi det våld som förekommer i Sri Lanka och sörjer förlusten av människoliv. Vi har framhävt de åsikter vi har gemensamt och efter att ha arbetat med en gemensam resolution beklagar jag verkligen de provocerande anmärkningar Geoffrey van Orden gjorde för några minuter sedan. Han verkar ha gjort ett inlägg för att sedan ”smita” från kammaren. Detta tyder på ett grundläggande missförstånd inte bara av förfarandet i parlamentet utan även av situationens allvar och vägen framåt.
Elizabeth Lynne framhävde ett par saker som behöver betonas återigen. För att en fredsprocess ska bli lyckad måste till exempel alla parter vara delaktiga i den. Vi kanske gjorde fel som bara tog upp LTTE och regeringen i resolutionen, när det finns många andra organisationer.
Det har förekommit alltför många oklara dödsfall i Sri Lanka, bland andra morden på utrikesminister Lakshman Kadirgamar och den tamilske parlamentsledamoten Joseph Pararajasingham. Jag och andra har träffat båda två och de har varit här i parlamentet. Vi hör talas om många dödsfall, men alltför många förblir orapporterade.
Vi måste ge fredsprocessen vårt fulla stöd, men precis som Tobias Pflüger och andra har sagt måste vi inse att en inbördeskonflikt som denna tyvärr berör många människor. Alla behövs runt bordet och vi kan inte skuldbelägga någon i förväg. Åläggandet i punkt 17 kommer att ha allvarliga och negativa följder för processen. 
Nirj Deva,
   . – Herr talman! Min kollega Elizabeth Lynne krävde att en ny kommission för mänskliga rättigheter skulle tillsättas i Sri Lanka och jag är mycket glad över att meddela att det är precis vad presidenten gjorde i går, kanske för att förekomma parlamentets resolution. Kommissionen för mänskliga rättigheter har nu kommit igång.
Jag har för mig att det var Winston Churchill som sa att det alltid är bättre att diskutera än att kriga. Vad vi måste göra är att fortsätta att diskutera. Det går inte att på militär väg lösa den konflikt som har rasat i mitt födelseland i över 25 år. Tusentals människor har dött och utan en möjlig militär lösning måste vi förhandla och diskutera till dess att vi når bästa möjliga lösning för alla.
Vilka är det då som ska diskutera? Europeiska unionen är medlem i ordförandegruppen och jag har fått uppfattningen att rådet har beslutat sig för att förbjuda LTTE eftersom den anses vara en terroristorganisation. Men vi måste fortsätta att diskutera och EU och de andra medlemmarna i ordförandegruppen, däribland Norge, har nu i samråd med Indien rollen som fredsstiftare. Vi måste införa fred på ön. Den omedgörlighet som präglar LTTE, som ibland talar om fred och sedan börjar kriga igen, måste upphöra. Världssamfundet kommer inte längre att låta sig luras av denna ryckiga process. Jag skulle vilja tacka mina kolleger i parlamentet för att de samarbetat och visat förståelse i frågan.
Neena Gill,
   – Herr talman! Jag skulle vilja ge uttryck åt min stora oro över att fredsprocessen i Sri Lanka har brutit samman. Jag skulle vilja vädja till parterna att avstå från den onda våldsspiralen och ta sig an konflikten på ett konstruktivt sätt. Alla parter måste avstå från våld en gång för alla. Efter det uppmuntrande återvändandet till förhandlingsbordet i februari kom det som en stor besvikelse när LTTE vägrade delta i den andra omgången. LTTE måste återuppta fredsförhandlingarna med Sri Lankas regering och även regeringen måste vara försiktig för att inte äventyra den mycket bräckliga fredsprocessen.
Enligt min mening måste kommissionen spela en mer aktiv roll för att driva processen framåt. Som vi har hört är Europeiska unionen medlem i ordförandegruppen, men det verkar som om vi spelar en rätt passiv roll i stället för att se oss som dynamiska aktörer.
Jag anser att vi tillsammans med de andra medlemmarna i ordförandegruppen – USA, Norge och Japan – omedelbart bör överväga hur vi kan förstärka Norges roll som moderator för att göra positiva framsteg mot en fredlig lösning och enas om en färdplan för att få ett slut på konflikten.
Europeiska unionen överöser Sri Lanka med ofantliga resurser. Vi måste få konkreta resultat för att se till att människors liv väsentligt förbättras där. 
Jan Mulder,
   . – Herr talman! Som redan har sagts finns det ingen enkel lösning på en konflikt som har pågått i nästan 25 år. Det handlar om en svällande varböld som spricker då och då. Jag instämmer med alla de talare som har sagt att det inte är någon lösning att ta till vapen för att vinna en specifik dispyt. Vi bör i stället fortsätta att samtala. Den stora frågan är: hur gör vi det på bästa sätt?
Norge har varit medlare sedan 2002 och Neena Gill och den andra ledamoten gjorde rätt i att påpeka detta, men huruvida EU kan spela en mer betydande roll är en viktig fråga. Skulle det vara bra om en framträdande politiker från EU reste till Sri Lanka för att samtala med de två sidorna och även med andra berörda parter? En delegation av parlamentsledamöter reste dit i fjol och vid den tidpunkten föreslog olika parter att det kanske skulle vara att föredra om en större makt än Norge kunde bli medlare. Jag skulle särskilt uppskatta om kommissionen kunde låta oss få veta vad den anser om detta förslag. 
Jaromír Kohlíček,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Truppminor är fruktansvärda vapen, särskilt när de träffar en buss full av folk, och det spelar ingen roll om de drabbade är soldater eller civila. Denna mycket brutala operation av Tamilska Eelams frihetstigrar (LTTE) följdes snabbt av ett oproportionerligt gensvar, det vill säga bombningen av land som kontrolleras av LTTE. Vi står nu inför ytterligare våldsdåd och ännu ett tillfälle att tillhandahålla vapen, att kritisera den srilankesiska regeringen och fastställa mycket underliga villkor i samband med regeringens deltagande i nästa möjliga fredssamtalsrunda. Vem är så intresserad av de möjliga olje- och gasfyndigheterna mellan ön och delstaten Tamil Nadu? Tyvärr finns inte svaret i resolutionsförslaget. Kanske kommer det i nästa. Allt vi kan göra just nu är att stödja resolutionen. Jag vill bara avsluta med en fråga till Carl Schlyter, som förespråkar etniska rättigheter. Hur verkställs dessa rättigheter bland det singalesiska folket på nordvästra delen av ön? 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   – Herr talman! Den rådande situationen i Sri Lanka bedöms vara den svåraste under de fyra åren efter vapenvilan mellan Tamilska tigrarna och regeringen utlystes. Konflikten i denna region har redan krävt 64 000 dödsoffer och ytterligare 300 liv har förlorats i en rad terroristattentat under det senaste halvåret. För en vecka sedan kulminerade attentaten den 11 maj i att ett fartyg med 18 personer ombord sänktes. De fredsbevarande observatörernas liv är också allvarligt hotade.
Dessa händelser undergräver det redan bräckliga eldupphöravtalet och hotar att förstöra det fullständigt. Enligt fredsavtalet ska regeringen kontrollera territorialvattnen omkring Sri Lanka och båda sidor är ansvariga för att skydda lokala observatörer. Det är särskilt oroande att den allt mer upptrappade konflikten hindrar den ekonomiska utvecklingen på ön, att biståndet inte når de som har drabbats av tsunamin, att ras- och etnisk diskriminering ökar, att barn rekryteras av militären och att mediernas oberoende är begränsad.
Internationella institutioner måste kategoriskt fördöma de terroristattentat som hittills har ägt rum i Sri Lanka. Man bör stödja insatser att upprätta en andra runda av försoningssamtal och arbeta för att lokala grupper ska försöka nå en fredlig lösning på konflikten och för att undvika att civilbefolkningens, i synnerhet barnens, blod spills. 
Andris Piebalgs,
   – Herr talman! Kommissionen fortsätter att följa situationen i Sri Lanka mycket ingående och välkomnar det intresse som Europaparlamentet har visat för att nå en fredlig lösning på konflikten för hela Sri Lankas folk.
Kommissionen delar er oro över den bekymmersamma situationen i landet. Det är tydligt att det nu är ett kritiskt läge i Sri Lanka. Den enda lösningen är dock att en lösning på konflikten förhandlas fram.
Efter den första förhandlingsomgången i Genève i februari var kommissionen rätt optimistisk när det gäller den srilankesiska regeringens och LTTE:s villighet att börja diskutera genomförandet av avtalet om eldupphör som ett första steg inför eventuella förhandlingar om ett övergripande fredsavtal. Kommissionen är mycket besviken över att den andra fredsförhandlingsomgången nu har skjutits upp på obestämd tid och att det för närvarande inte finns några utsikter till nya förhandlingar.
Kommissionen är mycket bekymrad över den senaste tidens försämring av situationen, särskilt självmordsattacken mot arméchefen, generallöjtnant Sarath Fonseka, och den nyligen inträffade rebellattacken i norra Sri Lanka mot ett trupptransportfartyg och medföljande fartyg, som dödade 17 soldater. Båda aktionerna ledde till vedergällning i form av flyganfall, vilka orsakade olycks- och dödsfall. Det är tydligt att vi bevittnar en mycket allvarlig upptrappning.
LTTE:s attack mot flottan var ett öppet brott mot avtalet om eldupphör och ses som ännu allvarligare med tanke på att det är känt att observatörsgruppen Sri Lankan Monitoring Mission övervakar området.
Europeiska unionen har gång på gång fördömt våldshandlingar som har orsakat dödsfall och lidande bland alla grupper. Europeiska unionen har uppmanat båda parter att göra allt som står i deras makt för att visa återhållsamhet och för att förhindra ytterligare våld.
Den nya utvecklingen är viktig för EU som medlem i ordförandegruppen vid givarkonferensen i Tokyo och vi bör noga överväga hur vi ska bemöta den. Vid ett extra möte mellan medlemmarna i ordförandegruppen i Oslo i slutet av april gjordes en noggrann bedömning av situationen. Ett nytt möte mellan medlemmarna i ordförandegruppen planeras äga rum i Tokyo den 30 maj.
Det finns tecken på att ingendera sidan verkar angelägen om att fortsätta fredsförhandlingarna och närvara vid den planerade andra fredsförhandlingsomgången i Genève. Men ingen av sidorna vill dra sig ur helt och bli anklagad för att utlösa fullt krig.
Vi fortsätter sålunda att övervaka situationen mycket noggrant och avser att utforska alla möjligheter som skulle kunna stabilisera situationen i Sri Lanka och leda till en fredlig förhandlingslösning på konflikten. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna. 
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om två resolutionsförslag om Taiwan(1).
Marios Matsakis (ALDE ),
   . – Herr talman! Världshälsoorganisationen (WHO) finns till för att utan undantag och luckor skydda hälsan hos världens alla människor. Att som i Taiwans fall införa undantag av politiska skäl bidrar endast till att sprida sjukdomar och orsaka många dödsfall som skulle kunna förhindras och påtagligt lidande bland tusentals oskyldiga medborgare.
Med största respekt för Folkrepubliken Kinas regering och utan att bryta mot tillämpliga FN-resolutioner bör, enligt min mening och med hänsyn till världshälsan, 23 miljoner taiwaneser tillåtas vara representerade av egna observatörer i WHO. Detta skulle vara fullt förenligt med gällande praxis enligt vilken enheter som inte utgör stater enligt internationell rätt – såsom Vatikanstaten, Palestina och Internationella Röda korset – tillåts få observatörsstatus.
En sådan representation skulle inte på något sätt utgöra ett politiskt erkännande av Taiwan som oberoende stat utan skulle ske uteslutande för att förbättra den internationella folkhälsan och i synnerhet förhindra spridning av livsfarliga smittsamma sjukdomar, såsom sars, fågelinfluensa och hiv.
Kolleger! Låt oss därför prioritera världshälsan före regionala politiska konflikter, och låt oss uppmana WHO att visa nödvändigt civilkurage och Folkrepubliken Kina att visa nödvändig välvilja genom att låta Taiwan få börja delta med observatörsstatus. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Med tanke på den rådande situationen med hög risk för att flera infektionssjukdomar sprider sig över gränserna, såsom fågelinfluensan och sars, är det viktigt att inrätta de snabbaste och mest effektiva mekanismerna för förebyggande åtgärder och insatser. Alla världens regioner måste därför medverka direkt och frivilligt i internationellt samverkande nätverk, forum och program inom hälsoområdet.
23 miljoner människor bor i Taiwan, men det står inte under FN:s beskydd om en epidemi skulle bryta ut på ön.
I resolutionen uppmanas därför kommissionen och rådet återigen, genom att dra nytta av de särskilt privilegierade relationer vi för tillfället har, att insistera på att den kinesiska regeringen godkänner att Taiwan får en observatörsstatus i Världshälsoorganisationen, eller åtminstone i Världshälsoförsamlingen. 
Astrid Lulling,
   . – Herr talman! Här i parlamentet brukar vi annars aldrig förbise ett tillfälle att försvara mänskliga rättigheter och stora demokratiska principer, men när det gäller Taiwan, har vi antagit en mer flexibel strategi. Låt oss inte glömma att Taiwan är det enda av de fyra stora kinesiska samhällena i Asien som både har demokrati och visar respekt för mänskliga rättigheter. I Folkrepubliken Kina finns varken demokrati eller respekt för mänskliga rättigheter, i Hongkong finns respekt för mänskliga rättigheter, men ingen demokrati, och i Singapore finns demokrati men ingen respekt för mänskliga rättigheter.
Den gemensamma resolutionen under prövning sträcker sig dock mycket längre än till de vanliga diplomatiska tvisterna. Våra krav, som går ut på att Taiwan får en observatörsstatus i Världshälsoorganisationen, är en offentlig hälsofråga av största betydelse. Den berör inte bara de 20 miljoner invånarna på ön utan också hela världssamfundet, inklusive oss. Med tanke på vad som står på spel – där jag bland annat vill nämna faran för den epidemi som hotar oss – är detta endast ett minimikrav.
Jag uppmanar mina kolleger att tänka på konsekvenserna av vår gemensamma resolution och anta den, trots den totala vändning som Europaparlamentets socialistgrupp gjorde i sista minuten. Jag skulle därför ha välkomnat att våra kolleger i PSE-gruppen hade visat en fastare hållning i denna fråga. Trots att de säger sig försvara demokrati och mänskliga rättigheter var de tråkigt nog inte i stånd att här visa solidaritet med sina kinesiska kommunistkamrater. 
Martine Roure,
   . – Herr talman! Jag beklagar verkligen vad jag just hörde – men vi hör det sägas ofta här i parlamentet. Vi erkänner Taiwans insatser inom hälso- och sjukvårdsområdet, men också dess engagemang i internationell verksamhet i denna fråga. Ur rättslig synvinkel är det emellertid inte möjligt för Taiwan att få observatörsstatus i Världshälsoorganisationen, eftersom det enbart är stater som kan ha denna status. Europeisk politik erkänner ett Kina; Europaparlamentet stöder denna ståndpunkt.
Då våra tidigare resolutioner antogs i samma fråga, år 2002 och 2003, meddelade kommissionen att den skulle undersöka frågan om Taiwans medverkan i Världshälsoorganisationens arbete, särskilt med hjälp av icke-statliga kanaler, till exempel via en icke-statlig organisation.
Taiwanesiska myndigheter är medlemmar i Världsläkarförbundet och i nätverket för epidemiologiska utbildningsprogram. De båda icke-statliga organisationerna är i sin tur medlemmar i Världshälsoorganisationens nätverk för varning och insatser och deltar i varningssystemet.
För närvarande är det fel att säga att Taiwan inte drar nytta av FN:s beskydd. Men vi kan trots det uppmana Kina att undersöka frågan om Taiwans medverkan i ett lämpligt internationellt samarbetsområde inom folkhälsan. 
Bastiaan Belder,
   . – Herr talman! Vem vill utsätta sin egen eller någon annans hälsa för fara? Det vill säkert ingen, men situationen i Taiwan ser ut att vara ett undantag. Inte bara de 23 miljoner medborgarna, utan också de många utlänningar som bor på ön är utsatta för allvarliga hälsorisker. Varför är det så? Det är helt enkelt av politiska skäl som Taiwan systematiskt uteslutits från Världshälsoorganisationens verksamhet, och det är en oacceptabel och skamlig situation. Under mitt besök i Taiwan hörde jag också denna anklagelse, inte bara från européer som tänker som jag gör, utan också från den inhemska befolkningen.
Jag är tvingad att ge ett ännu starkare stöd åt denna tydliga resolution till följd av den allra senaste utvecklingen i Taiwan – så sent som den här veckan, enligt högre europeiska diplomatiska källor. Framför allt ville de taiwanesiska myndigheterna avpolitisera medlemskapet i Världshälsoorganisationen. Deras främsta målsättning var ”betydelsefull medverkan”, med andra ord teknisk medverkan i all WHO:s verksamhet, precis så som har beskrivits i paragraferna 2 och 3 i det gemensamma resolutionsförslaget.
Vad jag förväntar mig från EU-institutionerna är ett intensivt arbete för att skydda och främja folkhälsan över hela världen. En enda oskyddad plats räcker – vare sig den heter Taiwan eller något annat – för att detta ska utgöra en risk för hela världen. Låt kineser och icke-kineser ta detta till sig, nu och framöver. 
Marcin Libicki,
   . – Herr talman! Alla som känner väl till de historiska händelserna under de senaste 60 åren vet att det var i Taiwan som det heroiska kinesiska folket, under ledning av den modige generalen Chiang Kai-shek, kämpade mot den mordiska regimen på Kinas kommunistiska fastland. Under en lång tid styrdes Taiwan av auktoritära regeringar, men dessa regeringar var inte mordiska. Det förekom ingen religiös förföljelse, ingen förföljelse av några samhällsklasser och ingen förföljelse av religiösa minoriteter.
I dag får vi inte ge vika för det kommunistiska fastlandet Kinas påbud. Vi måste ge de taiwanesiska kineserna det allra minsta de förtjänar. Sunt förnuft innebär att, för världens, folkhälsans och det kinesiska folket i Taiwans skull, ön ska ha rätt att tillhöra internationella organisationer, såsom Världshälsoorganisationen. 
Maciej Marian Giertych (NI ).
   – Herr talman! Jag kan bara inte förstå varför ett land som är demokratiskt, respekterar mänskliga rättigheter och immaterialrätt, är tolerant mot religiösa uppfattningar, handlar med hela världen och inte utgör något hot mot någon annan ska bli diskriminerat av internationella organisationer som har hela mänsklighetens välfärd som målsättning. Organisationen vi talar om är Världshälsoorganisationen. Det är uppenbart att fåglar som bär på fågelinfluensan inte är intresserade av vilka politiska skäl som ligger bakom Taiwans isolering från det globala samhället. Det är självklart att Taiwan måste delta i de gemensamma insatser som görs för att förhindra att denna sjukdom sprids.
Taiwan måste åtminstone få observatörsstatus inom Världshälsoorganisationen. Låt detta bli verklighet och låt detta bli början till fullt taiwanesiskt deltagande i internationella organisationer. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Taiwan är ett blomstrande, fredligt, demokratiskt land som värnar om de mänskliga rättigheternas och rättsordningens höga status och inte hotar någon. Den vård som Taiwans medborgare åtnjuter är en av de bästa som erbjuds i Asien. Alltsedan sarsepidemin bröt ut för tre år sedan har Taiwan försökt få observatörsstatus i Världshälsoorganisationen. Beklagligt nog har Folkrepubliken Kina tagit varje tillfälle i akt att förhindra detta. Taiwan förtjänar bättre. Landet står redan inför en oerhört fientlig militär uppladdning i Kina, som förra året antog en lag mot utträde vilken har trappat upp motsättningarna över Taiwan-sundet.
Taiwan är, precis som Hongkong, redan fullvärdig medlem av Världshandelsorganisationen (WTO), eftersom Folkrepubliken Kina såg en affärsmässig fördel i att landet är med i organisationen. Kinas nuvarande motstånd mot Taiwans ansökan till WHO – och Taiwan skulle givetvis spela en nyckelroll i att förhindra en eventuell framtida fågelinfluensapandemi, om en sådan skulle uppstå – är ärligt talat inkonsekvent och får Kina att framstå som en riktig översittare. 
Glyn Ford (PSE ).
   – Herr talman! Jag behöver inga lektioner i politik från ledamöter av Europaparlamentet som har angivits för att tidigare ha sjungit en Horst Wessel-sång.
Jag skulle vilja ta upp tre saker. För det första är resolutionen ett missbruk av vår arbetsordning. Artikel 115 är inte avsedd att användas på det här sättet. Om den vore det skulle jag ha försökt att ta upp frågan om den tragiskt misskötta primärvården i västra Gloucestershire, där de enda två lokala sjukhusen i Lydney och Cinderford stängdes. Vi vet alla vad det här handlar om: det är ett försök att, i smyg med hjälp av en resolution, undergräva politiken med ett enda Kina – en fullt rimlig politisk ståndpunkt som jag då inte råkar stödja. Låt oss ha en ärlig debatt om detta i stället för att gömma oss bakom skenbara vårdfrågor i en trojansk häst. Det är en viktig resolution: det stämmer att parlamentet tidigare har stött taiwanesisk observatörsstatus i Världshälsoförsamlingen – inte i Världshälsoorganisationen.
För det andra omfattar WHO:s globala nätverk för varningar och motåtgärder (GOARN) 40 olika inrättningar bland WHO:s knappt 200 medlemsstater. Eftersom det inte finns någon universell representation finns det heller ingen brist i fråga om Taiwan. Ett antal icke-statliga organisationer med taiwanesiskt medlemskap är faktiskt medlemmar av GOARN och lider följaktligen inte någon brist på information.
För det tredje är det, med hänsyn till de 250 000–500 000 taiwanesiska invandrare, enbart i Shanghai, som regelbundet reser mellan Kina och Taiwan, svårt att tänka sig att kineserna skulle riskera att de för med sig sjukdomar från Taiwan. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Taiwan är en självständig nation och dess folk har arbetat hårt för att bli en stor ekonomisk aktör i Asien. Genom att Taiwan arbetar hårt och är villigt att samspela fredligt med resten av världen håller nationen på att bli en viktig ekonomisk världsaktör. Ändå omintetgör Folkrepubliken Kina Taiwans framsteg när det gäller att delta i världssamfundet på andra områden. Att inte låta Taiwan gå med i Världshälsoorganisationen – hur tragiskt får det bli? Det är patetiskt att Världshälsoorganisationen och övriga länder samarbetar om embargot mot Taiwan. Förhoppningsvis kommer EU att våga säga till Kina att ”vi älskar dig, vi vill handla med dig men vi kommer inte att samarbeta med dig eller säga att du har rätt när du har fel”. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag tror att alla är överens om att det är oacceptabelt att utestänga ön Taiwan från Världshälsoorganisationen och från dess nätverk för varning och insatser.
Problemet har dock funnits ända sedan år 1971, när Folkrepubliken Kina fick sitt säte i Förenta nationerna. Här i parlamentet är vi inte intresserade av att lösa diplomatiska problem, utan talar i stället om hälsoproblem. Världshälsoorganisationens stadgar tillåter ingen observatörsstatus och därför måste vi hitta och föreslå kompromisser som gör att Taiwan kan delta i det arbete som utförs av Världshälsoorganisationen. En lösning kan vara att gå via en icke-statlig organisation eller, mer specifikt, en stiftelse som gör att taiwanesiska myndigheter kan ha en delegation som är avskild från den kinesiska, och på så sätt få tillgång till Världshälsoförsamlingen.
Trots detta kommer jag att rösta för resolutionen, men jag tycker inte att vi ska blanda ihop de olika problemen. 
Józef Pinior (PSE ).
   – Herr talman! Hotet om en influensapandemi eller från andra infektionssjukdomar är ett av de mest allvarliga problem som den moderna civilisationen står inför.
Infektionssjukdomar som hiv, aids, tuberkulos, malaria och sars blir allt vanligare världen över. Att helt utestänga Taiwan från Världshälsoorganisationen gör att den över 20 miljoner stora befolkningen på ön utsätts för de risker som uppkommer vid en utestängning från det globala samhället. Med tanke på den höga kvalitet som Taiwans hälso- och sjukvårdssystem har skulle det också ligga i världssamfundets intresse att låta taiwanesiska specialister närvara vid möten med Världshälsoorganisationens experter för att diskutera bekämpandet av fågelinfluensan.
När det gäller ovannämnda ämne bör generaldirektören för Världshälsoorganisationen inkludera det taiwanesiska centret för sjukdomskontroll i det globala nätverket för tidig varning och insatser snarast möjligt. Europeiska kommissionen och medlemsstaterna bör stödja Taiwans ansökan om observatörsstatus i Världshälsoförsamlingen. Hälsan står på spel för medborgarna i Taiwan, befolkningar i Sydostasien och hela världen. 
Paulo Casaca (PSE ).
   – Jag är besviken över att vi i slutet av debatten inte har nått någon enhällig ståndpunkt i denna fråga i parlamentet. Jag beklagar det faktum att den rättsliga frågan i samband med formuleringen av artikel 3 inte är den ordalydelse som fick oss att nå samförstånd. Jag hoppas emellertid att detta bristande samförstånd inte undergräver det som sades av den förre talaren Józef Piniorsom jag instämmer helt och hållet med.
Det här är ett offentligt hälsoproblem av största vikt. Det är mycket viktigt att se till att Taiwan helt inkluderas i detta globala skyddsnätverk, eftersom det inte bara är de 20 miljoner människorna som är utsatta för stor risk – vi är alla utsatta för större risker om ön fortsätter att stå utanför vårt system. Detta är vårt primära problem och jag hoppas att kommissionen är situationen vuxen att ta upp frågan. 
Andris Piebalgs,
   – Herr talman! Efter nio fruktlösa försök att gå med i Världshälsoorganisationen som observatör har Taiwan antytt att det nu överväger att sänka sina ambitioner och i stället be om ett meningsfullt deltagande i WHO:s arbete. Detta betyder att Taiwan har beslutat att innehåll och pragmatism betyder mer än rättslig form på det här området. Det är den ståndpunkten som EU stöder.
I maj 2004, när det irländska ordförandeskapet förklarade varför EU inte stödde en omröstning i frågan om Taiwans observatörsstatus i WHO, frågade det WHO:s sekretariat om taiwanesiska tjänstemän kunde delta i WHO:s tekniska arbete och möten där det var lämpligt. Det irländska ordförandeskapet hänvisade till WHO-principen om ”åtnjutande av högsta möjliga hälsostandard” som en av människans fundamentala rättigheter och även till det prejudikat som hade skapats av deltagandet av och samarbetet med taiwanesiska tjänstemän under sarskrisen, vilket kunde tjäna som exempel.
Särskilt med hänsyn till ankomsten av fågelinfluensan och de risker denna medför tog det österrikiska ordförandeskapet återigen upp frågan om praktiskt samarbete med WHO, efter att ha diskuterat saken med medlemsstaterna och kommissionen. Därefter, den 2 maj, hade EU:s representanter i Genève ett mycket konstruktivt möte med WHO:s generaldirektör. Det senaste året har representanter från Taiwan faktiskt deltagit i en rad tekniska möten som ägt rum under WHO:s ledning. Enligt vår bestämda uppfattning är WHO:s sekretariat villigt att vidare utforska möjligheterna för Taiwan att på ett meningsfullt sätt delta i WHO:s tekniska arbete. Det enda vi kan göra är att välkomna detta och vi kommer att följa saken med största intresse. 
Talmannen.
   Debatten är avslutad.
Vi ska nu genomföra omröstningen. 
Talmannen.
   Nästa punkt är omröstningen.

Nirj Deva (PPE-DE ).
   – Herr talman! Skulle vi med hänsyn till att Sri Lankas regering i går tillkännagav bildandet av kommissionen för mänskliga rättigheter kunna göra en muntlig ändring av vår gemensamma resolution? Punkt 11 i resolutionen lyder: ”Europaparlamentet uppmanar kommissionen och Sri Lankas regering att garantera att Sri Lankas kommission för mänskliga rättigheter återupplivas”. Vi skulle vilja ersätta den med följande: ”Europaparlamentet välkomnar tillkännagivandet om nya medlemmar i Sri Lankas kommission för mänskliga rättigheter”. 

Talmannen.
   Omröstningen är avslutad. 
Talmannen.
   Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
