Avfallskrisen i Kampanien (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till kommissionen från Margrete Auken och Eva Lichtenberger för gruppen De gröna/ALE om avfallskrisen i Kampanien - B7-0667/2010),
en muntlig fråga till kommissionen från Bairbre de Brún och Willy Meyer GUE/NGL-gruppen om avfallskrisen i Kampanien - B7-0801/2010),
en muntlig fråga till kommissionen från Judith A. Merkies och Victor Boştinaru för gruppen S&D om avfallskrisen i Kampanien, Italien - B7-0805/2010), och
en muntlig fråga till kommissionen från Mara Bizzotto och Lorenzo Fontana för EFD-gruppen om kris i samband med omhändertagandet av avfall i Neapel och regionen Kampanien samt utnyttjande av EU-medel - B7-0806/2010).
Margrete Auken
frågeställare. - (DA) Fru talman! Jag vill varmt tacka kommissionsledamot Janez Potočnik för att det äntligen verkar finnas en viss konsekvens hos kommissionen. Jag efterlyser bevis på att detta också blir synligt. Jag har höga förväntningar på det svar vi kommer att få i dag eftersom vi, om ingenting avgörande händer nu och om Italien inte får ett strängt bötesstraff för detta i de fall där det är nödvändigt, kommer att stöta på detta problem på många andra platser. Det är inte bara Italien som har stora problem med avfall. Om alla får intrycket av att ingenting kommer att hända om de bara använder avfallsdeponier kommer vi att ställas inför en mycket stor katastrof. Därför ser jag fram emot svaret.
Jag vill utnyttja återstoden av min talartid till att vända mig till Italien. Jag är väl medveten om att Italiens regering inte är direkt representerad här, men det är ändå viktigt för Italien att börja inse att detta problem nu måste lösas. Italien är ett enastående land men det är nära att drunkna i avfall. Många konflikter uppstår och situationen har nyligen bara förvärrats. Nu får inte Italien hamna i en situation där ännu fler bördor läggs på befolkningen i form av böter. I stället måste man se till att genomföra en plan som är trovärdig och använda de många aktiva medborgarna som en del av lösningen i stället för att alltid göra dem till måltavlor för kriminaliseringen, osv. Vi kan inte lösa avfallsproblemet om vi inte har medborgarna bakom oss och det finns många medborgare som är villiga att göra en stor arbetsinsats i Italien.
Använd militären och polisen - inte för att förtrycka befolkningen, inte för att utestänga de lokala myndigheterna - utan för att få tag i de verkliga brottslingarna. Det är ju delvis den storskaliga industrin i norra Italien som tjänar på att den på ett enkelt och billigt sätt kan bli av med sitt avfall i stället för att betala vad det kostar. Andra som också tjänar på det är maffiaförbrytarna, som också gör stora vinster. Därför måste allt detta upphöra nu, och jag hoppas att Italien kommer att börja ta denna fråga på stort allvar.
Søren Bo Søndergaard
Fru talman! När en delegation från budgetkontrollutskottet besökte Italien förra sommaren träffade vi presidenten för regionen Kampanien. När vi frågade honom varför den katastrofala avfallssituationen i Kampanien ännu inte hade lösts sade han att det var ett politiskt problem.
Detta svar förklarar en hel del. Han kunde naturligtvis ha sagt vad som helst - att det var ett tekniskt, logistiskt eller ekonomiskt problem. Nej, problemet var politiskt. Problemet är att det saknas politisk vilja. Denna brist på politisk vilja är anledningen till att Italien har underlåtit att uppfylla sina förpliktelser enligt avfallsdirektivet. Det är också på grund av denna brist på politisk vilja som man i oktober kunde notera att ingen av de förbättringar som EG-domstolen hade krävt hade genomförts. Det är också på grund av bristen på politisk vilja som EU vid årsskiftet ännu inte hade tagit emot någon avfallssorteringsplan.
Däremot har vi noterat att myndigheterna har haft den politiska viljan att mörklägga dessa skandaler med hjälp av säkerhetsstämpling. Därför intar vår grupp en tydlig ståndpunkt i denna fråga. Vi stöder alla de goda italienska män och kvinnor som kämpar för öppenhet i denna fråga - och de är många - och för att de som bär ansvaret för att denna situation har gått så här långt ska ställas till svars. Vi anser emellertid också att vi, innan detta sker, helt måste överge varje tanke på att de europeiska skattebetalarna ska bidra med ens en enda euro till när det gäller avfallskatastrofen i Italien. Goda pengar ska inte kastas efter dåliga.
Judith A. Merkies
Fru talman, herr kommissionsledamot! Förra året besökte vi Kampanien och Neapel tillsammans med utskottet för framställningar för att själva bevittna situationen för avfallskrisen, en situation som många framställare hade beskrivit som mycket allvarlig. Vi fann också att situationen på ort och ställe var mycket allvarlig. Vi såg en soptipp i en nationalpark på toppen av berget Vesuvius. Vi såg många illegala soptippar och brinnande sophögar. Jag omhändertog till och med industriavfall från ett berg som hade utsetts till soptipp för hushållsavfall och vi såg också en icke fungerande förbränningsugn eller åtminstone något som liknade en sådan.
En sak är klar: Saker och ting fungerar inte där för närvarande, och jag håller med de föregående talarna om att det verkar förekomma en hel del politiskt gräl om vem som egentligen bär ansvaret för denna situation. Vi har uppmanat politikerna och medborgarna där att lägga alla sina politiska åsiktsskillnader åt sidan och göra gemensam sak för att lösa situationen.
Men sedan dess har jag inte sett något tecken på lösning och inte heller har jag sett att man har gjort upp någon plan för avfallshanteringen - åtminstone inte offentligt - och jag hoppas att ni kommer att klargöra för oss om det verkligen finns någon sådan plan. Människorna i Kampanien berättade uttryckligen följande för oss förra året: ”Vi har vädjat till alla om hjälp och har knackat på alla dörrar, här i vår provins och i regionen, i hela Italien och hos den italienska regeringen, och vi har hela tiden återvänt tomhänta. EU är vårt sista hopp och vid en tidpunkt då ingen annan lyssnade på oss kom EU för att höra vad vi hade att säga.”
De har satt sitt hopp till er och oss i hopp om att vi till sist ska kunna hjälpa till att hitta en lösning i deras region, på ett eller annat sätt. De måste naturligtvis själva lösa situationen på ort och ställe. Trots att vi tyvärr inte kan åka dit och städa bort avfallet själva spelar vi en viktig roll i denna fråga. Kan ni klargöra om det finns en plan, i så fall om det är en plan av hög kvalitet och om inte vad ni planerar att göra åt detta? Vilka är tidsfristerna? När måste planen senast vara genomförd och hur länge är ni beredda att vänta? När kommer ni äntligen att verka för att EG-domstolen ska införa sanktioner och vad händer med de strukturfonder som nu fortfarande är frysta?
Detta är inte bara en avfallskris. Den kan också leda till situationer som är farliga för människors hälsa. Vilken ståndpunkt intar Europeiska kommissionen i denna fråga? Det här är kanske inte ert område, men ni kanske ändå kan tala om för oss om ni har börjat ta itu med frågan eller inte?
Maffian är uppenbarligen också inblandad i detta. Men det måste påpekas att det varken är Europeiska kommissionens eller vår sak att direkt göra något åt situationen. Det enda vi i slutändan kan göra är att övervaka genomförandet av våra direktiv i EU. Hur skulle vi kunna tillhandahålla ytterligare stöd, kanske genom att dela bästa praxis? Hur kan medlemsstaterna hjälpa varandra med detta problem? Håller ni inte med om att avfall i detta fall snarare bör betraktas som en möjlighet än som ett problem? Kampanien skulle över en natt kunna övergå till att bli ett återvinningssamhälle. Jag anser att vi bör förespråka ett totalt förbud på EU-nivå mot dumpning av avfall och ett förbud mot soptippar.
Mara Bizzotto
frågeställare. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Alla är nu mycket medvetna om den situation som Kampanien, och framför allt staden Neapel, tyvärr har befunnit sig i i åratal, och EU har många gånger varit tvungen att hantera denna fråga.
Inför denna nu paradoxala situation, som för tankarna till utvecklingsländerna, skulle jag vilja att kommissionen talade om vilka följder Italien kommer att drabbas av ur europeisk lagstiftningssynpunkt och vilka ekonomiska påföljder som kan åläggas landet om man inte snart hittar en lösning på avfallskrisen i Kampanien.
Jag skulle också vilja veta om kommissionen kan ge detaljerade upplysningar om de EU-medel som regionen Kampanien hittills har tagit emot för att skapa det integrerade systemet för sophämtning och avfallshantering. När vi talar om kriser talar vi vanligen om tragiska, extrema situationer, men man löser dem ändå inom en rimlig tidsram. När en så kallad ”kris” varar i över 15 år är det tydligen något som har gått fel.
Under de senaste åren har den italienska regeringen med alla medel försökt lösa det långvariga problemet med systemet för sophämtning och omhändertagande av avfall. Men att gatorna i Neapel i dag är dränkta av tonvis med avfall måste helt klart i första hand skyllas på myndigheterna i Kampanien och på deras totala oförmåga eller ovilja att försöka hitta en lösning.
Det är helt klart att situationen i Neapel och Kampanien beror på den brist på ansvar som i många år har varit utmärkande för kommunen, provinsen och regionen, när det gäller avfallshantering. Den centrala regeringen kan inte klandras för att man inte har infört bestämmelser om avfallssortering, den första helt avgörande delen i en effektiv plan för avfallshantering. Den centrala regeringen kan helt klart inte få skulden för att den för några veckor sedan - men också vid tidigare tillfällen - tvingades sända armén för att ersätta hundratals renhållningsarbetare som plötsligt hade insjuknat vid samma tidpunkt.
Att krisen har drabbat Neapel, medan situationen är mycket annorlunda i resten av Italien, till exempel i min region, Veneto, där avfallssortering har ägt rum i åratal utan några problem och med mycket hög återvinningsprocent, innebär att krisen beror på den politik som förs i Kampanien, på de lokala regeringstjänstemännen och framför allt på det storskaliga samarbetet med den undre världen, som alltid har eftersträvat och gjort enorma vinster inom avfallssektorn på grund av att maffiaorganisationen infiltrerar lokalpolitiken och den lokala regeringen.
Janez Potočnik
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Först och främst vill jag tacka alla parlamentsledamöter som gjorde mig och mina tjänsteenheter uppmärksamma på denna viktiga fråga. Det gläder mig att Europaparlamentet har spelat en viktig roll för att övervaka situationen för avfallshanteringen i Kampanien, vilket till exempel framgår av det betänkande som antogs av utskottet för framställningar efter besöket i Kampanien i april förra året. Parlamentet spelar en mycket viktig roll i denna fråga och har verkligen engagerat sig i den.
Omedelbart efter EG-domstolens avgörande den 4 mars 2010 skrev kommissionen till de italienska myndigheterna och frågade vilka åtgärder de hade planerat eller vidtagit för att rätta sig efter det. Därefter har kommissionen haft flera kontakter och möten med de italienska myndigheterna, senast under uppdraget till Neapel som genomfördes den 22-23 november av en delegation från generaldirektoratet för miljö.
Vi anser att de italienska myndigheterna fortfarande har en lång väg att gå för att verkställa domstolsbeslutet. Framför allt måste de först och främst utvidga och uppgradera anläggningarna för avfallshantering i hela Kampanien och för det andra utveckla en effektiv hanteringsplan för hushållsavfall i Kampanien genom att bland annat ta hänsyn till EU:s hierarki för avfallshantering.
Kommissionen är inte nöjd med de åtgärder som de italienska myndigheterna har rapporterat om sedan domstolsbeslutet, eftersom dessa inte inbegriper en detaljerad tidsplan med milstolpar för byggnadsarbetet med de planerade anläggningarna.
Vi anser att avfallshanteringsplanen för Kampanien måste överensstämma helt med EU:s miljölagstiftning och att man måste prioritera avfallsreducering, återanvändning och återvinning. Dessutom måste man garantera att avfallssortering genomförs i hela regionen, se till att Kampanien får nödvändig komposteringskapacitet och fastställa åtgärder för ett säkert omhändertagande inom en rimlig tidsram av över sju miljoner ton avfallsbalar som har lagrats i flera städer i Kampanien, vilket också innebär att de italienska myndigheterna kommer att tvingas utföra en analys av avfallsbalarna, den så kallade ”ekobollen”, innan man beslutar om det säkraste sättet att göra sig av med dem.
Om det inte finns någon lämplig och effektiv avfallshanteringsplan kommer kommissionen att vända sig till domstolen igen och föreslå att man inför böter. Därför måste vi noga granska det förslag till avfallshanteringsplan som de kampanska myndigheterna nyligen har överlämnat till kommissionen - ”nyligen” innebär faktiskt ”nyligen” - och noga övervaka att de verkligen antar och genomför planen. Beslutet om huruvida och när förfaranden enligt artikel 260 ska inledas mot Italien kommer huvudsakligen att bero på innehållet i avfallshanteringsplanen och tidplanen för de åtgärder som vidtas för att omedelbart ta itu med problemet på ett övertygande sätt.
När det gäller de befintliga avfallsdeponierna har kommissionen inlett en undersökning och bett de italienska myndigheterna rapportera om hur avfallsdeponierna i Terziano och Cicciano fungerar. Kommissionen väntar fortfarande på Italiens svar och kommer att granska det så snart det har kommit.
På detta stadium har kommissionen inget bevis på något brott mot EU:s miljölagstiftning. Att avfallsupplaget är beläget inom ett naturskyddat område utgör i sig inget brott mot EU-lagstiftningen, naturligtvis under förutsättning att andra bestämmelser tillämpas och att de behöriga nationella myndigheterna genomför en lämplig miljöbedömning och nödvändiga begränsnings- och skadeståndsåtgärder.
När det gäller samfinansieringen av avfallshanteringsåtgärderna i Kampanien under programperioden 1994-1999 anslogs 88,1 miljoner euro till stora avfallshanteringsprojekt, varav nästan 49 procent var samfinansierade av Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf). Emellertid utnyttjades bara 90 procent av det totala anslaget på grund av svårigheter som också hängde samman med avfallshanteringskrisen och de italienska myndigheternas införande av den ovanliga hanteringen 1994.
Under programperioden 2002-2006 koncentrerades ett totalt finansieringsanslag på 140 miljoner euro på avfallshanteringsprojekt, varav 50 procent ännu en gång samfinansierades av Eruf. Men efter avfallshanteringskrisen beslöt kommissionen att vidta specifika åtgärder för att se till att de medel från Eruf som hade anslagits till Kampanien användes på rätt sätt.
För det första betraktades från och med den 1 januari 2005 administrativa utgifter som icke stödberättigade för samfinansiering. För det andra informerade kommissionen, efter det officiella meddelandet till Italien om inledandet av överträdelseförfarandet för avfallshantering den 29 juni 2007, de italienska myndigheterna om att ingen ytterligare samfinansiering skulle godtas för avfallshantering.
I det regionala verksamhetsprogrammet i Kampanien 2007-2013 föreskrivs en total investering på 270 miljoner euro för avfallshantering, varav än en gång 50 procent samfinansierats av Eruf. Emellertid gäller för utbetalningen av EG-medel till projekt inom avfallssektorn framför allt villkoret att de italienska myndigheterna ska anta en regional avfallshanteringsplan, som naturligtvis ska godkännas av kommissionen.
I morgon kommer vi att i kommissionen offentliggöra rapporten om genomförandet av en tematisk strategi om förebyggande och återvinning av avfall. Av denna rapport framgår att det råder betydande skillnader mellan medlemsländerna när det gäller resultatrelaterad avfallshantering. Den visar tydligt att man med en lämplig avfallshanteringsstrategi kan reducera deponeringen på avfallsupplag till nära noll och att förbränningen kan minskas på ett drastiskt sätt om man ökar avfallskomposteringen och återvinningen. Förutom att man förvandlar avfall till resurser innebär detta att man skapar arbetstillfällen och ekonomisk verksamhet, samtidigt som man minskar avfallshanteringens inverkan på miljön. Därför hoppas jag verkligen att de behöriga myndigheterna slutligen kommer att omvandla denna kris till en möjlighet genom att införa avfallssortering och återvinningsprogram i Kampanien.
Kort sagt hoppas kommissionen att avfallshanteringsplanen för Kampanien är övertygande. Tills vi är säkra på att det finns en effektiv plan för att införa ett system med nödvändig infrastruktur och vi får säkra garantier för att projekten verkligen kommer att införas avbryts kommissionens finansiering av relevanta avfallshanteringsprojekt i Kampanien.
Jag kommer att behandla några av de frågor som ni redan har tagit upp i mina avslutande kommentarer.
Erminia Mazzoni
för PPE-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag är tacksam mot kommissionsledamoten för att han har försökt påpeka att utskottet för framställningar har gett EU-parlamentet en aktiv roll genom att visa att de som talar här och de politiska grupper de företräder har allt intresse av att hantera denna situation på ett ansvarsfullt sätt genom att göra alla förfaranden öppna och genom att engagera allmänheten i en dialog som ger alla en känsla av ansvar.
Som det redan har sagts har det regionala parlamentet, som bildades först i maj 2010, vilket jag vill påminna er om, under de senaste månaderna utvecklat en nära dialog med Europeiska kommissionen och inlett en process som vi förvisso kan betrakta som ett avsteg från den som har kännetecknat de föregående åren. Det har emellertid inte skett några mirakel. Man har helt enkelt tagit på sig ansvaret för en drastisk situation som har befästs under över 15 år av ineffektiva eller obefintliga åtgärder. Jag vill påminna er om att Italien dömdes av EG-domstolen i mars 2010, men för åtgärder som upptäcktes och hanterades 2007.
Sedan dess har situationen förändrats. Åldermannen för regionen har redan rest till Bryssel tre gånger och har redan fullgjort en stor del av det planerade arbete som beskrevs under en utfrågning inför utskottet för framställningar i juli. Jag ska snabbt gå igenom listan: Han har godkänt den särskilda avfallsplanen. Han har avslutat planen för fast hushållsavfall. Den 31 december lade han fram ännu en plan, med de korrigeringar som kommissionen hade krävt, som kommer att godkännas senast den 30 april, vilket redan har meddelats.
Planen har redan delvis genomförts: Anläggningen för omvandling av avfall till energi i Acerra är i drift. Anbudsförfarandena för anläggningen i Salerno har avslutats. Kontraktet för anläggningen i östra Neapel har tillkännagetts. Dessutom är 182 områden för sortering och återanvändning av avfall, 7 anläggningar för återvinning, 9 komposteringsanläggningar, 4 anläggningar för sortering av multimaterial, 1 anläggning för behandling av elektriskt och elektroniskt avfall, 2 anläggningar för aerobisk hantering, 34 godkända plattformar och 5 deponier nu helt i bruk, och det gläder mig att de kommer att övervakas av kommissionen.
En överenskommelse har ingåtts med de fem provinserna för att garantera att det ackumulerade avfallet förs bort. Överenskommelser har också ingåtts med fem regioner för att se till att deras avfall temporärt omlokaliseras, tills planen har genomförts definitivt. Den extraordinära hanteringsprocessen är nu över och en del medel har tagits i anspråk från den regionala budgeten.
Som Pia Bucella sade under sin senaste utfrågning inför utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet varierar tidsfristen för att efterleva beslutet vanligen från 1 till 2 år, vilket innebär att vi följer tidtabellen. Kommissionen kan emellertid utnyttja sin bestämmanderätt för att bedöma om tidsfristen bör utsträckas, så att den på ett realistiskt sätt överensstämmer med de framsteg som görs med anläggningarna.
Jag anser att svaren på alla de frågor som har ställts redan har lämnats under denna tid och det finns, som kommissionsledamoten sade, ingen anledning att utkräva ytterligare böter. Kommissionen gör rätt i att vara vaksam, och jag hoppas att denna debatt inte kommer att användas för att ytterligare motarbeta institutionerna och de politiska partierna.
Om detta är en allvarlig debatt som syftar till att hjälpa regionen Kampanien och att försöka hitta en lösning på ett långvarigt problem, kan säkert den resolution som vi förväntar oss att rösta om i februari bli en gemensam resolution. Om inte, kommer det att innebära ännu mer slöseri med tid och orsaka ännu mer skada.
Mario Pirillo
Fru talman, mina damer och herrar! Vi kan inte annat än bekymra oss över den allvarliga avfallshanteringskris som nu har pågått under flera år i Kampanien, särskilt med tanke på att lokalbefolkningens livskvalitet i stor utsträckning påverkas av detta.
Som EU-institution är vi skyldiga att ingripa för att säkerställa att situationen inte blir alltför långvarig. Vi måste vara mycket vaksamma och bevaka de lokala myndigheterna noggrant. Vi får inte tveka att uppmana dem att vidta tillförlitliga åtgärder för att få ett slut på den allvarliga krisen i Kampanien.
Sanningen är den att vi, utan att veta hur saker och ting verkligen ligger till, länge har talat om denna avfallshanteringskris. Regionen Kampanien åtog sig att lägga fram en regional plan år 2010, men detta har nu skjutits upp till mars 2011. Om det blir ytterligare förseningar kommer situationen att bli ohanterlig, hälsoriskerna för allmänheten öka och den organiserade brottsligheten fortsätta att utnyttja krisen.
Enligt lagdekret nr 195/2009 förklarade den italienska regeringen att krisen var över och delegerade ut ansvaret för avfallshanteringen till provinserna. Vi stödjer inte detta beslut och anser att det kommer att bli svårt att genomföra i en region som Neapel, där 52 procent av Kampaniens befolkning bor.
Det är endast kommunerna som kan tillhandahålla riktade och effektiva lösningar, och de måste därför ta det största ansvaret för problemets kärna. Olika fackföreningar i Kampanien har startat separata insamlingar och gör stora ansträngningar som har gett viktiga resultat. De bör få de resurser som redan har överförts till regionen.
De lokala myndigheterna står vid frontlinjen och har en verklig och heltäckande översikt över sin egen region, och det är därför viktigare än någonsin att lyssna till dem. Det var de lokala myndigheterna som slog alarm om fulla deponier. Under de kommande åren kommer nya deponier och nya förbränningsanläggningar att behövas, och de berörda deponierna kommer att behöva identifieras. Det är delvis på grund av uteslutningen av Vitiello Quarry i Terzigno, något som lokalsamfundet och vårt parlament begärde för att undvika att riskera att stadens hela system för avfallsinsamling skulle lamslås.
Vi inväntar kommissionens svar när det gäller den plan som presenterats av regionen Kampanien.
Sonia Alfano
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Trots den italienska regeringens propaganda, vilken snart kommer att vederläggas av kommissionen, är avfallshanteringskrisen i Kampanien ett strukturellt problem som är allt annat än löst.
Om vi bortser från tvivelaktiga listor måste vi inse en sak: Kampaniens befolkning fortsätter att leva - och dö - omgärdade av avfall. De lokala, regionala och nationella politikerna, både till höger och vänster, har ett mycket stort ansvar. Uppgiften att lösa detta problem kan inte läggas över på medborgarna, som redan är drabbade av fullkomligt ohälsosamma levnadsförhållanden. Europeiska unionen måste insistera på att man hittar en värdig lösning, annars kommer dess ingripande att ha varit förgäves.
Att bygga förbränningsanläggningar, något som förresten finansieras som förnybara energikällor och därigenom bryter mot befintlig EU-lagstiftning, kommer inte att lösa problemet. Avfallet skulle förvandlas till aska och orsaka skadliga och dödliga utsläpp. I enlighet med avfallsdirektivet ska förbränningsanläggningar vara det sista alternativet i en hierarki av integrerade avfallssystem som presenterar förnuftiga alternativ, som inte är skadliga för allmänhetens hälsa eller för miljön utan i stället skapar sysselsättning.
När det gäller maffians infiltration anser jag att det bör tillkännages att den, även om den förekommer i söder, särskilt vid avfallshanteringen, framförallt förekommer i norr. Detta har särskilt varit fallet de senaste åren.
Jag har därför tre frågor till kommissionen: Vilka åtgärder avser den att vidta för att säkerställa att lösningen på detta problem inte får negativa följder för folkhälsan, och hur avser kommissionen att förhindra att befolkningen påtvingas beslut och att områden militariseras?
Anser kommissionen att ett omedelbart utlämnande av ett cancerregister för hela regionen skulle vara ett av villkoren för att avsluta överträdelseförfarandet?
Hur bedömer kommissionen lag nr. 210/2008, särskilt artikel 9, enligt vilken incitament för byggande av förbränningsanläggningar ges och EU-lagstiftningen om statligt stöd därmed tydligt överträds?
Eva Lichtenberger
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman! Efter att ha lyssnat på sagorna från de italienska medlemmarna i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) kanske vi kan återvända till jorden. Faktum är att förfaranden inleddes mot Italien och att domstolen dömde landet - och det var helt riktigt. Italien höll inte tidsfristen. Regeringen lämnade tydligen in en plan, men den vidarebefordrades inte i tid. Situationen upprepar sig ständigt. Det är inte utan att man får intrycket att de ansvariga gång på gång skjuter upp och skjuter upp ända tills det uppstår en nödsituation, så att man då kan reagera genom att fatta beslut utifrån italienska undantagslagar - enligt vilka alla andra lagar åsidosätts. Om det finns mycket skräp på gatorna, som dessutom är blandat med industriavfall från norr och från söder, kan det snabbt sättas i en deponi var som helst, en deponi som inte uppfyller kraven, utan att nödvändiga försiktighetsåtgärder vidtas. Till de italienska ledamöterna vill jag säga att detta inte är en italiensk debatt. Det är en debatt om att EU-lagstiftningen inte följs eller genomförs.
Om detta sätt att handskas med frågor skulle spridas till andra länder skulle det få konsekvenser för hela Europa. Det som händer där nere är inte någon söndagspromenad - det är en skandal. Det handlar inte om att ständigt utforma 536 nya platser och använda polisvåld för att förhindra medborgare från att protestera eftersom de inte vill ha hushållsavfall som har blandats med giftigt industriavfall slängt på sina trösklar. Så kan det inte fungera. Detta måste leda till kännbara konsekvenser. Det är bra att de ekonomiska resurserna inte längre kan användas i samma utsträckning som tidigare. Tillräckligt mycket har redan slukats upp. Vi måste införa tydliga konsekvenser en gång för alla, eftersom det som vi pratar om här är genomförandet av förnuftig, nödvändig och bra EU-lagstiftning.
Oreste Rossi
Fru talman, mina damer och herrar! Fastställandet av en plan för avfallshantering måste genomföras så att det sker separat insamling och återvinning och, endast i sista instans, förbränning.
Det skulle vara fel att försöka tvinga fram ytterligare straff. Dessutom vill jag påminna dig om att vi inte kan skylla på norr eller på andra politiska grupper. En av de tidigare ministrarna var till och med, precis som du, medlem i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen. Tänk alltså på vad du säger är du snäll. Under decennier har folk nu talat om avfallskrisen i Neapel och Kampanien. Även om betydande medel har avsatts är det sant att det fortfarande råder en krissituation. Det finns dock inga ursäkter. Att säga att norra Italien är ansvarigt, eller till och med - som min kollega sade - att avfall från norr idag kan återfinnas på Neapels gator, är helt enkelt inte sant.
Det är tydligt att ansvaret ligger hos de tidigare lokala myndigheterna, som både tillät den organiserade brottsligheten fritt bedriva olaglig handel med avfall och misslyckades med att tillhandahålla passande och lämpliga insamlings- och förvaringsområden.
Kampaniens och Neapels befolkning måste nu vara modig och rösta för att deras inkompetenta tjänstemän ersätts, något som redan har skett på regional nivå.
Angelika Werthmann
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Avfallskrisen i Neapels stadsområden har nu pågått i hela 14 år.
De befintliga deponierna är fulla till brädden, samtidigt som byggandet av nya anläggningar blockeras av de berörda samhällena. Icke desto mindre kan den misstro som medborgarna visar gentemot alla avfallsprojekt förklaras med att det har utfärdats många löften på politisk nivå under denna tid, varav praktiskt taget inga har hållits.
Fram till i dag har man försökt att lösa problemet genom kortsiktiga och tillfälliga lösningar. Specialkommittéer har upprättats, men dessa har inte ens behövt hålla lokala myndigheter och de boende informerade. Å andra sidan är engångsartiklar en del av det dagliga livet i Italien. Till följd av detta ligger landets dagliga avfallsproduktion långt över EU:s genomsnitt, samtidigt som man sätter väldigt litet värde på källsortering och återvinning.
Det sorgliga resultatet av denna brist på miljömedvetenhet är att Kampanien idag är en region med stora förorenade områden, vars antal cancerfall ligger mycket över genomsnittet för Italien. Detsamma gäller antalet luftvägssjukdomar bland barn i Neapels stadsområden.
Därför är det brådskande att hitta lösningar och att genomföra dessa.
Crescenzio Rivellini
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag är tacksam gentemot Richard Seeber och alla mina kolleger för den uppgift som jag tilldelats. Jag skulle dock, om jag får, vilja betona att några mycket viktiga åtgärder redan vidtas i Kampanien.
Jag anser därför att det är att utnyttja situationen att åberopa artikel 260 i fördraget för att utverka ekonomiska påföljder, något som har gjorts av vissa. Det regionala rådet, som endast har funnits i några månader, har redan upprättat en plan för farligt avfall och en plan för ett integrerat avfallssystem. Dessutom har en politik för separat insamling lagts fram och initiativ tagits för att minska den sammantagna mängden avfall. Budgivning pågår för att bygga en förbränningsanläggning i Salerno, och förfarandena som rör offentliggörande av anbudsinfordran för förbränningsanläggningen i östra Neapel är i ett långtgånget stadium.
Slutligen syftar de åtgärder som vidtagits inte bara till att rengöra staden utan även till att utforma ett integrerat avfallssystem som innefattar separat insamling, minskning av avfallet, byggande av moderna anläggningar - inte minst för att få bort de så kallade ”ecoballs”, dvs. stora högar av komprimerat avfall - och ombyggnation av gamla deponier.
De personer som verkligen är ansvariga för vad som hänt i det förflutna bör straffas. Denna grupp omfattar utan tvekan före detta tjänstemän från Kampanien som hör till dels vänstern, men framför allt till De gröna. Även vissa tjänstemän som i norra Italien har använt sig av den lokala undre världen för att avstjälpa det giftiga avfall som de har producerat hör till de skyldiga.
Europeiska unionen måste, utan fördomar, hjälpa Kampanien, och jag uppmanar alla att arbeta för detta. Arbeta inte emot bara för att leva upp till mediebilden av ert parti eller er ideologi. Tror ni verkligen att denna kris kommer att lösas genom att man ålägger Kampanien ekonomiska påföljder?
Luigi de Magistris
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Efter lögnerna från Berlusconis regering, som tillträdde 2008 och talade om för italienarna att avfallsproblemet var löst, gör Europeiska unionen rätt i att inte gå med på att bevilja finansiering för Italien förrän landet har presenterat ett miljövänligt avfallssystem som bygger på återvinning och kompostering.
Ett sådant system tillhandahålls verkligen inte med Stefano Caldoros plan, som än en gång bygger på okontrollerade deponier, såsom de som finns i Chiaiano, Taverna del Re och Terzigno - Terzigno-depån ligger faktiskt i Vesuvius nationalpark - eller med förbränningsanläggningar som leder till död, cancer och fullödiga hälsokriser. Under de 13 år som miljökrisen har pågått i Kampanien har de kriminella banden stärkts mellan politiker (både till höger och till vänster), affärsmän och maffian på grund av de offentliga medlen.
Dessutom löses inte miljöfrågorna genom att oliktänkande, lokala samfund, familjer och regionen kriminaliseras, som den italienska regeringen har gjort genom att använda batonger för att tygla alla som försvarar miljö och mark.
Francesco Enrico Speroni
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! EU är centralistiskt och byråkratiskt och erkänner inte att det finns skillnader mellan regioner och mellan medlemsstaternas administrativa strukturer.
Ansvaret för den katastrofala situationen ligger först och främst hos medborgarna i Kampanien. Jag, som kommer ifrån Padanien, tillbakavisar dessa anklagelser och väger dem emot att Kampaniens befolkning röstade på lokala tjänstemän som var oförmögna att lösa detta problem och upprepade samma misstag genom att åter välja dessa i efterföljande val. Padanien är villigt att hjälpa Kampaniens befolkning, men regionen kommer inte att acceptera att bli anklagad.
Raffaele Baldassarre
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag har verkligen inte för avsikt att i mitt anförande förneka allvaret i en situation som är det oundvikliga resultatet av uppenbara administrativa och politiska misslyckanden som har riskerat och fortfarande riskerar att begrava en hel stad och dess omgivning i avfall.
Jag vill påpeka för Søren Bo Søndergaard och Eva Lichtenberger att upphovet till och den dramatiska efterföljden av krisen i Kampanien, beror på att det regionala rådet och en vänsterstyrd stadsfullmäktige tillsammans med kommunalråd från De gröna varit oförmögna att fatta beslut, däribland impopulära och modiga beslut om att upprätta ett miljövänligt system för avfallsinsamling och avfallshantering. Ansvarslöshet, obeslutsamhet, politisk vinning, olycksbådande samverkan samt avfall har karakteriserat en politisk och administrativ fas som nu definitivt är över.
Jag vill försäkra dem som ställde de muntliga frågorna och de politiska grupperna som gav sitt stöd till dem att den politiska situationen är livskraftig och fullständigt har förändrats. Den nationella regeringen och det nya regionala rådet har axlat sitt ansvar, och de har den politiska beslutsamheten att lösa krisen. Genom att föra en dialog med den berörda befolkningen och genom nödvändig beslutsamhet, överkommer de hinder och invändningar som ofta orsakats av det så kallade nimbysyndromet (Not In My Back Yard), dvs. tanken att människor inte vill ha andras skräp på sina bakgårdar.
Till följd av detta har de upprättat en plan för integrerad insamling och bortskaffande av avfall som snart kommer att tillhandahålla incitament för separat insamling och byggande av nödvändiga anläggningar.
Det skulle därför vara mycket orättvist, kontraproduktivt och exploaterande att göra som Luigi De Magistris begär: att ålägga hämmande påföljder och åtgärder i dag skulle skada de institutioner som samarbetar helt och fullt med Europeiska unionen genom att effektivt använda europeiska och nationella resurser i sina försök att avsluta detta fruktansvärda kapitel i den många år gamla historien om Neapel och Kampanien.
Horst Schnellhardt
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Jag hoppas att dagens debatt kommer att utgöra startskottet för en övergripande översyn av avfallshanteringen i Kampanien. Det som fastslagits av EU-domstolen måste genomföras en gång för alla, och EU:s bestämmelser om uppsamling och bortskaffande av avfall måste genomföras i regionen.
För det andra måste den skada som redan har skett åtgärdas. Jag vet vad jag pratar om. I östra Tyskland måste vi än idag, tjugo år efter återföreningen, åtgärda de föroreningar som orsakades av olagligt eller bristfälligt bortskaffande av avfall.
Icke desto mindre tror jag inte att vi kommer att lyckas med allt detta om vi inte går till botten med problemet. Ni kan prata hur mycket ni vill om styrningen; faktum är dock att maffiastrukturer existerar i området. Vi måste förstöra dessa, annars kommer vi inte att lyckas.
Ärligt talat vill jag sätta upp fyra villkor. För det första måste en avfallshanteringsplan upprättas. Detta tycks nu ha genomförts. Kommissionen måste dock bistå när det gäller detta. För det andra måste ekonomiska resurser frigöras för att upprätta nya återvinningsanläggningar och avfallsanläggningar. För det tredje måste det bli strängare påföljder för olagliga deponier, och jag anser även - och nu riktar jag mig direkt till kommissionen - att Europol och Eurojust bör stödja den italienska polisen och de italienska åklagarna i deras kamp mot den organiserade brottsligheten.
De resurser som görs tillgängliga bör spärras ända tills dessa villkor har uppfyllts. Jag skulle då gärna rösta för att resurserna frigörs igen.
Lara Comi
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tydligt fastslå att avfallssituationen i Kampanien är bättre än tidigare och nu är på väg att lösas.
Frågan är mycket komplex; den visar olika typer av problem och att det kommer att ta tid att hitta en lämplig och definitiv lösning på dessa. I de muntliga frågorna som vi diskuterar uppmanas vi att tillämpa det förfarande som fastslås i artikel 260 i fördraget. Att tillämpa ekonomiska påföljder kommer dock inte att lösa situationen i Kampanien. Detta skulle riskera att vi godkänner ett scenario enligt vilket en medlemsstat skulle befinnas skyldig till en överträdelse på rent objektiva grunder, helt enkelt för att den ännu inte objektivt har uppfyllt en skyldighet enligt EU-lagstiftningen.
Också medlemsstaternas subjektiva agerande måste beaktas. Det kan verkligen inte sägas att Italien har misslyckats med att uppfylla skyldigheten till lojalt samarbete, utan som kommissionsledamoten har bekräftat står kommissionens avdelningar i ständig kontakt med de italienska nationella och regionala myndigheterna, och man bevakar noggrant hur situationen utvecklas.
Ingen kan förneka den vilja och det åtagande som Italien har visat. Det är viktigt att betona att den operationella rollen har flyttats över från regionerna till provinserna. För att en plan som uppfyller respektive regions behov ska kunna uppfyllas måste EU visa solidaritet med Italien, och båda måste arbeta tillsammans i en perfekt synergi.
Sammanfattningsvis vill jag säga att Kampaniens regionala råd också brukade omfatta partiet Italia dei Valori, som kanske har ett kort minne nuförtiden - alltför kort för att minnas vad man gjorde, eller snarare vad man inte gjorde.
Barbara Matera
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag begär inte bara ordet för att stå upp för min region, utan jag vill snarare delge er Italiens reaktion på överträdelsen och påpeka att vi bryr oss om att försvara våra medborgares intressen.
Regionen Kampanien, och särskilt den italienska staten, arbetar på att skapa ett nätverk av anläggningar för bortskaffande av avfall i enlighet med EU-lagstiftningen. Jag vill påpeka att de EU-medel som öronmärkts för bortskaffande av avfall i Kampanien har använts för att utföra åtgärd 1.7 i det regionala operativa programmet (ROP) 2000-2006 och det operativa målet 1.1 i ROP 2007-2013.
När det gäller ROP 2000-2006 erhöll regionen Kampanien ett finansieringspaket på 140 miljoner euro. Pengarna användes till att bygga anläggningar för lagring, hantering och återvinning, anläggningar som omvandlar avfall till energi, och anläggningar för att separera avfall (torrt och blött), till att säkra deponier, bygga, eller utvidga, anläggningar för återvinning av avfall och genomföra åtgärder för separata system för insamling. När det gäller ROP 2007-2013 har 110 miljoner euro öronmärkts för byggande av avfallshanteringsanläggningar, och 50 miljoner euro för finansiering av anläggningar för separat insamling av hushållsavfall.
Den verksamhet som genomförts i enlighet med mål 1.1 i det regionala operativa Eruf-programmet för 2007-2013 och åtgärd 1.7 i ROP 2000-2006 har i stor utsträckning begränsats av de utgiftsvillkor som uppkommit på grund av det överträdelseförfarande som inleddes till följd av situationen för avfallshantering i Kampanien. Ett belopp från fonden för underutnyttjade områden har därför avsatts för att säkerställa att Kampanien kan fortsätta att åtgärda den situation som var anledningen till att EU lade in sitt veto mot beviljande av medel.
Sammanfattningsvis anser vi att det är viktigt att kunna visa kommissionen och parlamentet svårigheterna när det gäller att snabbt följa EU-domstolens dom.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Fru talman! Jag vill ta tillfället i akt att rikta uppmärksamheten mot andra avfallshanteringsproblem i Europeiska unionen. Dessa problem beror först och främst på centrala och lokala regeringsinstitutioners nonchalanta inställning till prioriteringar för avfallshantering. I en stad i Litauen vilseleds exempelvis allmänheten av personer inom näringslivet som vill bygga en avfallsförbränningsanläggning och som vidhåller att avfallsförbränning är en minst lika bra metod för avfallshantering som andra, t.ex. förebyggande och sortering. Tyvärr uppmärksammar inte lokala regeringsinstitutioner och chefer som ansvarar för avfallshantering sådan missledande information. När kommissionen tar itu med problemen med avfallshanteringen i Europeiska unionen uppmanar jag den därför att uppmärksamma kränkningar där prioriteringar för avfallshantering som har fastställts i Europeiska unionens avfallsdirektiv inte följs och där det uppmuntras till att inte följa dem.
Peter Jahr
(DE) Fru talman! Jag har själv, som delegat i en delegation från utskottet för framställningar, fått se situationen med avfallshantering i Kampanien. Det måste sägas att institutionerna där står inför en mycket svår uppgift. De måste inte bara handskas med avfallshanteringsproblem från det förflutna - ”ecoballs” är en särskild fråga - utan även med nuvarande och framtida problem. Mitt intryck från resan var att hanteringen av det nuvarande avfallet i stor utsträckning hade lösts vid tiden för vårt besök, delvis genom militärt ingripande. Det var löst såtillvida att avfallets hade transporterats bort från staden och lämnats i deponier. Olyckligtvis, måste dock sägas, ibland i illegala sådana. Vi behöver visserligen strategiska lösningar för det som redan har hänt, men framför allt behöver vi lösningar för framtiden.
EU:s erbjudande är bra, omfattande och rättvist. När regionen väl presenterar en övergripande plan för avfallshantering kommer EU att tillhandahålla medel. Vi bör även uppmana de lokala myndigheterna att göra detta. Jag upprepar: Såvitt jag kan se är varken kommissionen eller Europaparlamentet intresserade av ekonomiska påföljder, utan av att problemen med avfallshanteringen ska hanteras lokalt i Kampanien. Vi bör sluta detta avtal med varandra och arbeta tillsammans.
Crescenzio Rivellini
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! De medel som kan spärras av Europeiska unionen är medel som är särskilt avsatta för markförbättringar.
Jag undrar hur någon kan överväga att spärra dessa medel, och jag uppmanar de italienska ledamöterna i synnerhet - vilka dessutom har valts av befolkningen i Kampanien - att inte låta sig uppfyllas av ideologiskt raseri eller bestraffa övriga medborgare.
Jag uppmanar dem att representera samhällets intressen och inte sig själva.
Janez Potočnik
Fru talman! Jag vill tacka ledamöterna så hemskt mycket för att de har delgivit oss sina åsikter.
Det finns tre eller fyra frågor som jag vill ta upp. Först och främst den fråga som många av er har engagerat er mycket i. Situationen är kritisk, och det finns inte någon snabb lösning att tillgå. Det har skett en viss positiv utveckling, men det är tydligt att vi fortfarande saknar ett systematiskt svar på frågan. Det är inte lätt, men det behövs verkligen. Vår partner i att hitta en lösning är förstås Italien, men det är också otvivelaktigt nödvändigt att samarbeta med de regionala myndigheterna i denna fråga.
Jag ser alltså i hög utsträckning fram emot utvärderingen av det nya förslaget till avfallshanteringsplan, som vi verkligen hoppas är vad vi tror att det är. Det kommer att utvärderas av mina avdelningar, av experterna, och jag kan försäkra er att det kommer att göras på ett sådant sätt att Italien kommer att få samma behandling som vilken medlemsstat som helst, eftersom det är mycket viktigt att vi behåller förtroendet mellan medlemsstaterna vid förhandlingsbordet.
När vi talar om att handskas med dessa problem skulle min inställning faktiskt kunna sammanfattas med fyra ord. Jag vill vara hjälpsamt sträng och strängt hjälpsam. Tanken är verkligen inte att ålägga böter. Tanken är, som vissa av er nämnde, att vi ska lösa problemen, och om de inte går att lösa på något annat sätt så måste böter åläggas, eftersom detta är min plikt.
Jag gör därför allt, i samarbete med de italienska myndigheterna, för att vi ska hitta lämpliga lösningar. Jag hoppas verkligen på detta. Vid slutet av dagen kommer vi att tala om de italienska medborgarnas hälsa och om miljön i Italien.
Den andra fråga som jag vill ta upp är förknippad med ramdirektivet om avfall. Det är ett nytt direktiv som nyligen har antagits. I detta direktiv står det klart att varje land enligt lag måste införa en avfallshierarki. Det innebär att förebyggande av avfall ska främjas, följt av återanvändning, materialåtervinning och annan återvinning, med deponering som sista utväg.
Detta är den bild som vi har fått av betänkandet som kommer att publiceras i morgon om hur effektiva Europeiska unionens medlemsstater är. Det handlar om trenderna när det gäller deponering av hushållsavfall, eftersom det är sådant som vi har mest uppgifter om.
Tro det eller ej, men det finns fem medlemsstater där deponering utgör mindre än 5 procent av hushållsavfallet, men det finns också sju medlemsstater där deponering överskrider 80 procent Det innebär att det verkligen råder mycket olika situationer i EU-medlemsstaterna när vi handskas med dessa program, och detta är en fråga som vi verkligen vill ta itu med. Det är situationen mellan 1995 och 2007 som beskrivs, och den bild som framträder är, om inte annat, att länder som vill förändra sig verkligen kan göra detta. Om de organiserar sig på ett lämpligt sätt kan de verkligen förändras.
I huvudsak kan man i dag dela in Europa i två delar; den ena ser avfall som ett problem, medan den andra ser avfall som en stor resurs och också som en möjlighet till nya ekonomiska vinster. Det är faktiskt det senare som gäller. Jag har ofta hört sägas att det bör avgöras vem som ska få avfallet genom offentlig upphandling. Detta eftersom det finns en stor efterfrågan på avfall. Icke desto mindre måste ett sådant avfall väljas ut från början. Detta är det mest grundläggande och viktigaste behovet.
Slutligen vill jag nämna ledamoten som sade att vi bör vara mer försiktiga med avfallshanteringsproblem i andra delar av Europeiska unionen. Vid en uppdelning av överträdelserna för 2009 per sektor utgör avfall 19 procent, vatten 20, natur 19, luft 16 procent och resten mindre. Vi ser horisontellt på alla genomförandeproblem, och det är också meningen. Jag kan försäkra er om att vi kommer att göra detta även i framtiden.
Sammanfattningsvis bör vi, ni som parlamentsledamöter och jag som kommissionsledamot med ansvar för miljö, verkligen göra vårt bästa för att sprida budskapet i EU att avfall utgör en möjlighet för framtiden. Vi är i mycket stort behov av ett sådant budskap, med tanke på att våra resurser minskar alltmer. Resurseffektivitet är en viktig fråga och något som kommer att utgöra kärnan i Europas framtida konkurrenskraft. Om ni inte tror mig kan ni fråga mig igen om 10 år. Jag garanterar att så kommer att vara fallet.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod.
