Takojšnji ukrepi EU za pomoč Italiji in drugim državam članicam, ki so jih prizadeli izjemni migracijski tokovi (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je razprava o takojšnjih ukrepih EU za pomoč Italiji in drugim državam članicam, ki so jih prizadeli izjemni migracijski tokovi.
Cecilia Malmström
članica Komisije. - Gospod predsednik, hvala za to razpravo ob ravno pravem času o razmerah, ki zaslužijo našo popolno pozornost.
Komisija zelo pozorno spremlja razmere, Frontex pa je na kraj dogajanja poslal dva strokovnjaka. Po poročanjih naj bi približno 5500 tunizijskih migrantov v zadnjih nekaj dneh prišlo na italijansko obalo, toda v zadnjih 24 urah se je število nekoliko zmanjšalo. Prišli so večinoma moški v tridesetih letih, pa tudi 34 žensk in 108 otrok; odkritih je bilo 27 posrednikov v trgovini z ljudmi. Ti ljudje, ki prihajajo na italijansko obalo, povzročajo izjemen pritisk na sprejemne ustanove v Italiji, zlasti na Lampedusi.
Prejšnjo soboto smo že vzpostavili stike z italijanskim ministrstvom za notranje zadeve in prejeli uradno prošnjo za pomoč EU. Pripravljeni smo pomagati tako Italiji kot Tuniziji. Ta zadeva je pomembna za celotno EU, ni samo dvostransko vprašanje. Že pred zadnjimi dogodki je Komisija skupaj s Frontexom začela ugotavljati, kaj je mogoče storiti na kratki in srednji rok. Skupen odziv EU bi moral temeljiti na načelu solidarnosti EU med državami članicami; in mi smo pripravljeni pomagati Italiji.
Toda naš pristop mora temeljiti tudi na solidarnosti s Tunizijo in njenim demokratičnim prehodom. To je izrazila tudi lady Ashton, ko je včeraj obiskala tunizijske organe v Tunisu ter jim ponudila politično in finančno podporo.
Pripravili smo celovit niz konkretnih ukrepov kot tudi hitro finančno pomoč, da bi v teh razmerah pomagali Italiji. V finančnem smislu smo poleg sredstev, ki so že namenjena Italiji, pripravljeni zagotoviti izjemno pomoč iz Evropskega sklada za begunce za leto 2011. To bi moralo pokriti plačila za nastanitev, infrastrukturo, materialno pomoč, zdravstveno varstvo, socialne pomočnike, svetovanje o sodno-upravnih azilnih postopkih, pravno pomoč, jezikovno pomoč itd.
Razmeroma hitro lahko uporabimo tudi sredstva iz skladov EU, kot je Sklad za zunanje meje, po potrebi pa lahko Italija zaprosi novi Evropski azilni podporni urad v Valetti, da pošlje podporne skupine v nacionalne organe, ki se ukvarjajo s prošnjami za azil.
Kar zadeva nadzor zunanjih meja, bi lahko vzpostavili skupno operacijo agencije Frontex in s slednjo sem v stikih. Vem, da potekajo tehnične priprave.
Kot ponavadi bo skupna razprava odvisna od opreme, ki jo bodo prostovoljno prispevale države članice. Pozivam vse države članice, da izkažejo svojo podporo. Toda dovolite, da vam zagotovim nekaj glede razprave, ki smo jo imeli pred vsega nekaj minutami: zaradi različne narave operacij na morskih/kopenskih mejah in poziva, da naj države članice sodelujejo v novi skupni operaciji, to ne bo v nasprotju z njihovim prispevkom k operaciji, ki jo zdaj izvajamo na grški kopenski meji. Seveda je tudi to prednostna naloga.
Rada bi poudarila, da moramo posebno pozornost posvetiti ranljivim skupinam oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito. Njihove potrebe je treba upoštevati in jim omogočiti dostop do posebne zaščite, do katere so upravičeni v skladu z nacionalnim pravom in pravom EU.
V zvezi s konkretnimi ukrepi, ki sem jih omenila, smo se pripravljeni srečati s predstavniki italijanskih oblasti in z njimi sodelovati, da se dogovorimo o podrobnostih posameznih ukrepov in naslednjih korakih.
Seveda je treba še naprej razvijati tudi srednjeročno strategijo. Ravno v okviru migracijskih tokov moramo združiti učinkovito upravljanje meja in strategijo za podporo demokratičnega in gospodarskega prehoda. Tunizijske oblasti morajo kratkoročno zagotoviti učinkovito patruljiranje na lastnih mejah ob morju in obali, da bi tihotapcem, trgovcem z ljudmi in zločincem, ki so pobegnili iz zapora, preprečile, da izkoristijo razmere. Pomembno je tudi, da Tunizija sprejme nazaj tiste, ki so prišli na ozemlje držav članic EU, vendar ne potrebujejo mednarodne zaščite.
Kar zadeva bolj strukturiran poseg, pa moramo preučiti tudi možnosti za boljše usmerjanje pomoči EU, in sicer s spodbujanjem projektov, ki lahko podprejo dejavnosti, ki ustvarjajo prihodke in delovna mesta v različnih regijah Tunizije, pri čemer imam v mislih zlasti južne dele države.
V širšem smislu pa mora skladen pristop k podpori političnega in gospodarskega razvoja v Tuniziji zajemati možnosti, da ti ljudje pridejo v EU zakonito, kot tudi izmenjavo blaga, storitev ter znanja in izkušenj.
Zaradi teh ljudskih revolucij je nad Sredozemljem zapihal veter. Ta veter lahko prinese mnoge pozitivne spremembe za Tunizijo, druge države in EU. Sedanje razmere na Lampedusi ne smejo spodkopati naše namere, da ponudimo pomoč in podporo nastajajočim demokracijam in mladi generaciji, ki je uspela tako strastno in mirno doseči temeljne politične spremembe.
Simon Busuttil
v imenu skupine PPE. - Gospod predsednik, zaradi izrednih humanitarnih razmer v Italiji in zlasti na otoku Lampedusa - kajti to so izredne humanitarne razmere - moramo nujno ukrepati.
Predlagam štiri korake. Prvič, pravi Marshallov načrt za Tunizijo in Egipt, ki bi zagotovil oprijemljivo pomoč povsod, obenem pa se v zameno pričakuje polno sodelovanje tunizijskih oblasti, ki naj bi blokirale svojo obalo, tako da ne bo več mogoče nezakonito izseljevanje po morju.
Drugič, nujno je treba uvesti Frontexovo misijo RABIT - skupina za hitro posredovanje na mejah. To pomeni, komisarka, da ne potrebujemo samo dveh Frontexovih strokovnjakov, temveč Frontexovo misijo, ki jo je treba takoj poslati tja.
Tretjič, Italiji moramo zagotoviti oprijemljivo pomoč pri sprejemu tisočih ljudi, ki so pristali na Lampedusi. Odkrito povedano, komisarka, ni mi jasno, kako lahko rečete, da bo EASO poslal svoje strokovnjake, ko pa ta urad EU sploh še ne deluje, kar pomeni, da bomo morali to storiti na drug način.
Četrtič, pomagati moramo pri postopku vračanja v domovino: takojšnje vračanje v domovino oseb, ki niso upravičene do azilne zaščite. Poslati jih je treba nazaj v Tunizijo, od koder so prišle.
Končno pa moramo upoštevati, da imamo v Pogodbi člen 80, ki jasno pravi, da mora naša politika priseljevanja temeljiti na načelu solidarnosti in pravične delitve odgovornosti. Mislim, da je skrajni čas, da Komisija izvede ta člen.
Juan Fernando López Aguilar
Gospod predsednik, komisarka, mislim, da velika večina poslancev tega parlamenta pozdravlja demokratična gibanja v sredozemskih državah kot izziv za zunanjo evropsko politiko in njeno zavezanost vrednotam, mnogi od nas pa tudi vemo, da ta gibanja niso neškodljiva. Imajo humanitarne učinke in vpliv v smislu migracijskega pritiska na sosednje države.
V tem času je treba torej opozoriti, da velja Lizbonska pogodba, členi 67, 77, 78(3) in 80 pa, kot je bilo ravnokar rečeno, navajajo, da je zaradi skupne solidarnosti in odgovornosti ta izziv evropski izziv. Ni le skupen izziv, temveč tudi enoten, zato zadeva evropske institucije.
Čas je, da se pove, da ni nobena država sama. Čas je, da se pove, da to ni vprašanje Italije na Lampedusi ali Malte, Grčije ali Španije. Ne! To je vprašanje za evropske institucije. Čas je tudi, da se pove, da ne govorimo o Evropski agenciji za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah, ki je operativna agencija, ali o Evropskem azilnem podpornem uradu, temveč o stopnji političnega odločanja. To pomeni, da je treba izpostaviti, da je treba potrebna sredstva vložiti v razvojno sodelovanje in pomoč pri potrebah teh držav v smislu vzpostavitve in utrditve demokracije. Potrebna sredstva pa je treba vložiti tudi v pomoč državam članicam EU pri izzivu osnovnega zdravstvenega varstva v odziv na priseljevanje ter pri izzivu upravljanja skupnih meja.
Zdaj je torej čas, da se pove, da je treba v okviru Lizbonske pogodbe izvesti celoten program in da bo Parlament pomagal pri spopadanju z izzivom, ki je pred nami.
Niccolò Rinaldi
Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, govor bi rad začel z izjavo, ki naj bi jo včeraj dal italijanski minister za zunanje zadeve v Damasku, ko je dejal - prisluhnite -, da je Sirija "stabilna država, kjer je bila izpolnjena želja prebivalcev po posodobitvi". Medtem pa je pred nekaj dnevi italijanski minister za notranje zadeve dal drugo izjavo, v kateri je svojo odgovornost prenesel na Evropo, ki je domnevno zapustila Italijo "kot ponavadi", kot je dodal s kančkom zlonamernosti.
Toda kot ponavadi smo priča navadi, da se krivdo zvali na Evropo, kadar to ustreza, potem pa se jo neprijetno prezre, s tem ko Bruselj ne soglaša s sporazumom o vračanju v domovino po morju, kar predstavlja kršitev humanitarnega prava in nepošteno polni žepe afriških diktatorjev - od katerih se nekatere zdaj strmoglavlja -, pri tem pa še vedno radodarno namenja milijarde Libiji gospoda Gadafija ali pa zavrne 10 milijonov EUR pomoči, ki jo je italijanski vladi ponudil Evropski sklad za begunce in za katero se je Italija odločila, da je ne bo porabila, morda zato, ker bi jo morala porabiti skladno s preglednimi pravili Evrope in ne notranjimi merili italijanske agencije za civilno zaščito.
Zato mislim, da s takšnim ravnanjem in takšnimi izjavami ne bomo dosegli nič. Iz zadnjih nekaj tednov dejansko nismo potegnili nauka. Lampedusa nas opominja, da je zgodovina močnejša kot nekatere politične igre in zatekanje k izjavam, ki ustvarjajo iluzije. Opominja nas, da vsega ni mogoče kupiti z denarjem, da Evropa ni nekaj, kar bi zahtevali, ko nam to ustreza, temveč je projekt, h kateremu moramo biti zavezani vsak dan, zahtevajoč pravice in solidarnost, pa tudi spoštovanje prevzetih zavez.
Da bi trajnostno in namensko upočasnili priseljevanje, potrebujemo pet stvari: demokracijo, razvoj, spoštovanje mednarodnega prava, evropsko solidarnost in predvsem nobenih pristranskih govorov.
Barbara Lochbihler
v imenu skupine Verts/ALE. - (DE) Gospod predsednik, s tem, ko smo naslov te razprave omejili na pomoč Italiji in drugim državam članicam, smo ponovno naredili napako in se osredotočili samo na težave držav, ki mejijo na Sredozemlje. Manjka skrb za tiste ljudi, ki bežijo prek morja.
Če naša načela glede zaščite beguncev zares jemljemo resno, moramo najprej poskrbeti in po potrebi v posameznih primerih preveriti, v kakšnih razmerah so ti ljudje, ter nato zagotoviti, da bodo njihove človekove pravice zaščitene. Ne smemo dovoliti, da se ljudi pošilja stran in da se naše meje utrjujejo. Ves čas se omenja pomoč, ki jo lahko Frontex, agencija EU za meje, ponudi v teh razmerah. Res je, da bi pomagalo, če bi lahko naše dejavnosti osredotočili na zaščito in reševanje beguncev. Ne smemo poslati stran ladij, polnih beguncev, kot smo to počeli v preteklosti. Tu v Parlamentu zdaj pripravljamo nova pooblastila za Frontex in upam, da bomo uspešno uvedli izboljšanja, vključno s preglednejšimi in posebnimi zahtevami glede ukrepanja agencije v skladu s človekovimi pravicami.
Seveda moramo tudi hitro pomagati Tuniziji, da svoje gospodarstvo oblikuje tako, da bodo tamkajšnji ljudje bolj prepričani, da lahko v domači državi zaslužijo za dostojno življenje. Tuniziji moramo omogočiti, da doseže hiter in pozitiven gospodarski razvoj prek trgovine z EU in subvencij za tamkajšnje projekte. To je ena od glavnih zahtev demokratične preobrazbe Tunizije.
Povsem nerazumljivo je, da mnoge države članice EU ponovno prepuščajo spopadanje z nepredvidenim prilivom beguncev tistim državam, ki mejijo na Sredozemlje. Poziv k prostovoljnemu ukrepanju, da bi pomagali otokom, kot sta Lampedusa in Malta, je naletel na gluha ušesa. Najti moramo zavezujočo rešitev, ki države sredi in na severu EU obvezuje, da sprejmejo begunce. Infrastruktura je vzpostavljena. Manjka samo politična volja in občutek solidarnosti.
Rui Tavares
v imenu skupine GUE/NGL. - (PT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, dejansko ne moremo razpravljati o težavah na Lampedusi, ne da bi upoštevali eno: v Tuniziji je pod predsednikom Ben Alijem obstajal zakon, ki še vedno ni razveljavljen in skladno s katerim je izselitev zločin. Torej ne gre samo za vprašanje Frontexa, saj je konec koncev treba zagotoviti, da se teh ljudi ne pošlje nazaj, kjer bi končali v tunizijskem zaporu, in treba je prepričati novo vlado, da razveljavi ta zakon.
Predvsem pa mislim, da to kaže na temeljno nerealnost naše politike priseljevanja, ki je odvisna od ene osebe. Ta oseba ni gospa Malmström niti gospod Barroso; ta oseba je gospod Gadafi. Če bo gospod Gadafi padel, kar iskreno upam, da bo, kaj bomo naredili glede našega glavnega ščita za priseljence iz severne in podsaharske Afrike?
Poleg tega to kaže, da imamo trenutno od Maroka do Sirije 5000-kilometrsko linijo, ob kateri se humanitarno tveganje stopnjuje z vsakim kilometrom, in da se moramo pripraviti na begunsko krizo na način, ki mu morda ni para v evropski zgodovini od leta 1956 na Madžarskem. To pomeni konec soodločanja glede ponovnega naseljevanja, saj bi lahko imeli begunska taborišča na evropskih mejah, če se ena od teh revolucij slabo konča - kar upamo, da se ne bo zgodilo -, in enkrat za vselej konec zapletenih politik o azilu v Evropi in skupne selitve prosilcev za azil znotraj držav Evropske unije.
Fiorello Provera
Gospod predsednik, gospe in gospodje, takoj se moramo politično odzvati na te izredne razmere. Italija je zaprosila za nujne posege, ki so: 1) preoblikovanje Frontexa iz usklajevalne agencije v operativno strukturo z lastnimi kadri in viri; 2) izvajanje načela delitve bremena; 3) uporaba Europola za preiskovanje možne infiltracije teroristov in kriminalnih združb za trgovino z ljudmi; in 4) dodeljevanje sredstev za reševanje izrednih razmer.
V vsakem primeru ne bo nič od tega odpravilo strukturnih vzrokov za revolucije v Magrebu, ki so nastale zaradi pomanjkanja pravih političnih strank, sindikatov, združenj, svobode tiska in predvsem pomanjkanja spoštovanja človekovih pravic. V bistvu ni institucionalnih orodij, ki predstavljajo pravo demokracijo in dajejo ljudem glas. Brez njih pa ne more biti gospodarskega razvoja, delovnih mest, stabilnosti in varnosti za vse. To je pravi politični izziv, s katerim se mora spopasti Evropa.
Barry Madlener
(NL) Gospod predsednik, v Evropi imamo prave izredne razmere. Trenutno jo je poplavil cunami islamskih priseljencev iz berberske regije Severne Afrike.
Na deset tisoče pustolovcev, od katerih so nekateri okoreli zločinci ali celo teroristi, je že prispelo na Lampeduso, na sto tisoče pa jim skoraj že sledi. Evropska meja se zdi naluknjana kot cedilo. Italija ne more zaščititi naše zunanje meje, Frontex pa dogodki prehitevajo.
Zato bi pozval Svet in visoko predstavnico baronico Ashton, da skličeta nujni sestanek v skladu s členom 28(2), na katerem bi moral Svet sprejeti odločne ukrepe, da zaustavi ta val priseljevanja. Rad bi tudi svetoval predsedniku vlade Berlusconiju, naj nas ne prosi za denar, ki bi mu pomagal pospraviti njegov nered in njegove smeti ali pomagal preprečiti priseljencem vstop v njegovo državo. Namesto tega naj malo manj časa leta za krili in se loti dela ter pošlje vse te priseljence nazaj v Afriko.
Mario Mauro
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, najprej bi se rad zahvalil komisarki za njena prizadevanja in trud, ki ga bo še naprej vlagala v reševanje teh izrednih humanitarnih razmer. Vendar, komisarka, oba dobro veva, da prava nuja ni humanitarna - to je le posledica -, temveč dejstvo, da se je v tej zgodovinski vstaji v celotnem Magrebu Evropa izkazala za nesposobno, namreč ni mogla ponovno opredeliti strategije za Sredozemlje, čeprav je nekajkrat poskusila, a vedno neuspešno. Lizbonski proces je bil neuspešen in pri Sredozemlju je Uniji žalostno spodletelo.
Nimamo pravega pregleda nad pravimi težavami. Z njimi se moramo spopasti skupaj, toda danes Sveta ni tu. Svet smo prosili, naj preuči zadevo v tem smislu, da evropska strategija ne bo toliko obravnavala težave priseljevanja in nezakonitega priseljevanja, temveč vprašanje demokracije in svobode v celotnem sredozemskem območju.
Ko je padel sovjetski blok in smo se združili, smo vsi dajali praktične odgovore in zlahka reševali težavo tisočih Poljakov, ki so prišli na naše ulice, ker smo obravnavali težavo vključitve celotnega Vzhoda v Evropo. Glede Sredozemlja pa danes nimamo kaj reči. Namesto tega se moramo opremiti s strategijo, brez katere ne bomo mogli zagotoviti odgovorov. Veseli bomo vaših dobrih namenov, pri tem pa bo ostalo.
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Miguel Portas
(PT) Veste, gospod predsednik, lahko vam oporekam, zakaj se Evropa ni odzvala na svoje težave s priseljevanjem. Rekel bi, da predvsem zato, ker išče političen odziv na težavo, ki je socialna, gospodarska in politična.
Toda vprašanje, ki vam ga želim zastaviti, je povezano z vprašanjem, ki ga je zastavil moj kolega gospod Tavares. Ali je po vašem mnenju sprejemljivo, da lahko Frontex ali druge operativne strukture vrnejo Tunizijce v domovino, ko pa zakoni Tunizije še vedno navajajo, da bodo šli ti ljudje v zapor? Ali je treba namesto tega najprej zagotoviti nekakšen diplomatski ukrep, s katerim bi ta zakon postal neveljaven, da bi lahko potem govorili o drugih vrstah instrumentov, kot sem jih ravnokar omenil?
Mario Mauro
(IT) Gospod predsednik, zahvaljujem se za vprašanje. Rad bi izpostavil, da smo pred vsega nekaj dnevi, ko sem bil na misiji v Tuniziji z gospodom Panzerijem, predsednikom delegacije za odnose z državami Magreba, opazili, da začasna vlada uvaja korenite spremembe v pravni sistem in zakonodajo o tem celotnem vprašanju.
Na podlagi zaupanja med Evropo in novim pogledom, ki se zdaj oblikuje v Tuniziji, verjamem, da lahko naredimo prve korake v smeri reševanja težav, ki ste jih omenili.
Jean-Luc Mélenchon
(FR) Da, predpredzadnji govornik je bil. Hotel sem vprašati kolega poslanca, zakaj meni, da so ljudje na Lampedusi islamisti in prestopniki, in ali ima kakšne osebne informacije, na podlagi katerih lahko to potrdi ali je to dejansko produkt njegove domišljije.
Barry Madlener
(NL) Gospod predsednik, gotovo je splošno znano, da so ljudje iz Libije, ki prihajajo tja, večinoma pristaši islama, in da je med njimi kar nekaj zločincev in celo teroristov?
Predvidevam, da je to znano vsem tukaj, če pa tega niste vedeli, potem ste neverjetno naivni.
David-Maria Sassoli
(IT) Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, veseli smo, da se odvija ta razprava s Komisijo o severnoafriški krizi priseljevanja. Videli smo, da ti ljudje, ki so prišli na Lampeduso, niso našli ustanov, ki bi jih lahko sprejele in identificirale. Italijanska vlada je pravzaprav že pred časom pod sloganom "ničelnega priseljevanja" razpustila obstoječi sprejemni center in skrčila ustanove, zato se Italija ne more spopasti z nezakonitim priseljevanjem.
Vemo, da ta težava zadeva Italijo, vendar zadeva tudi Evropo. Potreben je znaten finančni vložek, da se reši v sklopu usklajenega političnega okvira skladno z mednarodnimi sporazumi in ob zagotovitvi zaščite beguncev. Komisarka, rad bi, da odgovorite, kdaj točno je italijanska vlada prosila Evropsko komisijo, naj poseže, kajti okrog tega je nekaj polemike, kar dobro veste.
Mara Bizzotto
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v zadnjih nekaj urah je v Italijo prispelo več kot 5000 priseljencev, dodatnih 100 tisoč pa jih je namenjenih v Italijo, Francijo in Nemčijo. Tunizijski minister za pravosodje je potrdil, da se med nezakonitimi priseljenci skriva okoli 11 tisoč zapornikov, teroristov in zločincev.
Komisiji sem predhodno posredovala nujno vprašanje, da bi dobila odgovor baronice Ashton - ki je danes ni tukaj, česar si ne znam razložiti -, Komisija pa se je le strinjala, da ga bo posredovala danes, pa še to samo zato, ker jo je včeraj Parlament stisnil v kot. Ta oglušujoč molk je najočitnejši znak, da Evropi in njeni vladi primanjkuje odločnosti, saj se boji celo zavzeti stališče spričo humanitarne krize, ki povzroča resne humanitarne in varnostne težave.
Gospe in gospodje, ta demokratična institucija ima na voljo samo pol ure za razpravo o zgodovinskih nemirih in njihovih posledicah za Evropejce. Kaj naj rečem mojim volivcem, ki se bojijo? Kaj bo Evropska unija storila jutri - in mislim jutri! -, da bi se spopadla s temi groznimi razmerami?
Salvatore Iacolino
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, sredi Sredozemlja je izgubljen oddaljen otok z imenom Lampedusa. Leta 2008 se je znašel na naslovnicah časopisov, ker je tistega leta na njem pristalo 40 tisoč beguncev. Težava je bila kasneje odpravljena s sporazumom - tako imenovanim "sporazumom o prijateljstvu" -, ki sta ga podpisali italijanska in libijska vlada.
Zdaj se znova srečujemo z enakimi razmerami, toda tokrat je mnogo bolj zapleteno, gospa Malmström. Mir, stabilnost in nove vlade v Tuniziji kot tudi v Egiptu so gonilna sila nevihte, ki divja po Sredozemlju. Sem Sicilijanec in sem v nasprotju z mnogimi poslanci, ki so govorili, obiskal nekdanji center za identifikacijo in izgon. Ta center je bil takrat koristen, ko pa je bil sklenjen sporazum o prijateljstvu, zanj ni bilo več razloga.
Kaj lahko stori Komisija in kaj lahko stori Frontex? Seveda bi vsi radi videli, da se v praksi izvede hitra misija za posredovanje. Želimo, da je Frontex prilagodljiva, racionalizirana in dobro strukturirana agencija z lastnimi finančnimi sredstvi, z gospodom Busuttilom pa v Odboru za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve preučujeva njena pooblastila. Poleg tega je gospod Mauro prosil Svet, da takoj ukrepa in to točko nemudoma uvrsti na svoj dnevni red, saj je nadvse nujna glede na priseljence, ki so zdaj začeli prihajati tudi iz Egipta.
Obstaja dejansko tveganje, da bosta zaradi neizogibnih zamud trpela dostojanstvo in ugled mnogih beguncev, čeprav smo prepričani, da bo gospa Malmström ponovno poskrbela, da bodo njene besede dobro sprejete.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, zdajšnji pritok migrantov je resen problem, in to evropski. Vendar niso potrebne pritožbe, temveč učinkovito sodelovanje, da se zdajšnja kriza reši konstruktivno in daljnosežno. Ukrepati moramo na dveh ravneh in potrebovali bomo široka ramena, da prenesemo naše odgovornosti.
Na prvi stopnji gre za obstoječe razmere. Zagotoviti je treba dodatna sredstva za reševanje krize; pripraviti moramo vsaj evropsko okroglo mizo in uvrstiti na dnevni red možnost, da se priseljence pošteno porazdeli med različne države; na koncu pa se moramo sestati z začasno tunizijsko vlado in zahtevati, da zagotovi vire in instrumente, da zajezi zdajšnjo množično selitev.
Druga stopnja je bolj politične narave. Nadvse nujno je, da se temeljito prenovijo naše sosedske politike. Treba je ukrepati na podlagi prenovljene politike o gospodarskem, finančnem in socialnem sodelovanju, pametne politike priseljevanja, potrebna pa je tudi učinkovita podpora za gospodarske reforme in proces demokratičnega prehoda, ki poteka v Tuniziji.
Le s takšnimi ukrepi bomo lahko obravnavali in rešili težave, s katerimi se zdaj soočata Italija in Evropa. Komisarka, prepričan sem, da se boste strinjali z vsemi nami, da je res že čas, da se neha govoriti in začne ukrepati.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
(ES) Gospod predsednik, sicer ne želim pretiravati s primerjavo terorizma s priseljevanjem, vendar sem žal opazila, da EU ukrepa glede na izredne razmere, na primer resen napad ali množični pristanek priseljencev, kar se trenutno dogaja na Lampedusi, kjer bi se lahko množično priseljevanje Tunizijcev na italijansko obalo stopnjevalo do poročil o napovedanih smrtnih žrtvah.
Potovanje upanja bi se lahko končalo kot ukleto potovanje in vsi, ki smo priča nenehnim nenadzorovanim pritokom oseb ter ne rečemo dovolj odločno "zdaj je pa dovolj", bi ga lahko imeli na vesti. Ko se bo to zgodilo, bomo v grozi zakrilili z rokami, naslednji dan pa na to pozabili.
Evropejci so dolžni in upravičeni vedeti resnico: da sredozemska strategija ne deluje, da bo skupna politika priseljevanja ostala sanje, dokler se evropske države ne zavežejo, da bodo Evropsko agencijo za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah (Frontex) opremile z dovolj sredstvi, da bo učinkovita.
Besede nič ne stanejo, vendar moramo ukrepati. Ali res verjamete, da lahko Frontex zdaj zagotovi varnost evropskih meja? Mislim, da ne more. Upajmo, da se ljudje iz Egipta, Tunizije in drugih držav Magreba ne bodo odločili za množično iskanje boljše prihodnosti v Evropi, temveč da bodo to storili v domači državi, kajti za to so se borili in pri tem jim moramo pomagati.
To pomeni, da sta potrebna solidarnost in odgovornost, pa tudi resnica, ko govorimo o skupni evropski politiki priseljevanja, ki je zdaj bolj potrebna kot kdaj koli.
Roberta Angelilli
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, Evropa se je glede priseljevanja dolgo vedla kot Trnuljčica, zdaj pa plačujemo ceno za zapravljeni čas. Dejstvo je, da priseljevanje še vedno ni prednostna naloga za Evropsko unijo ali vseh 27 držav članic, in breme morajo pogosto nositi mejne države same. Tudi oblikovanje primerne evro-sredozemske strategije bi moral biti skupen cilj, vendar moramo tudi v tem primeru priznati, da barcelonski proces dejansko ni nikoli stekel.
Dejstvo je, komisarka, da so to neprijetne teme. Nekatere države članice, kot so Italija, Grčija, Malta in tako dalje, se morajo upravičeno ubadati z njimi in so dolžne biti solidarne, medtem ko večina držav članic stoji ob strani kot pasivni opazovalci in so se omejile samo na pridiganje drugim.
Potem je treba veliko narediti na področju zakonodaje, kar zadeva sklade in okrepitev instrumentov - govorim o Frontexu -, toda najbolj je potrebna politična volja. Na koncu, gospod predsednik, bi se rada zahvalila gospe Malmström in celotni Komisiji ravno zato: ker sta potrdili zavezo italijanske vlade - ki je bila danes ponovno omenjena -, da se spopade s humanitarno krizo na Lampedusi.
Ioan Mircea Paşcu
Gospod predsednik, hiter razvoj dogodkov v Severni Afriki in na Bližnjem vzhodu je, upam, pretresel naše prepričanje tipa dolce far niente, da je Evropa tako uspešna in varna, da se ji ni treba bati nobenega večjega izziva glede varnosti.
Toda tokrat ima čas slabo navado, namreč kar teče, in kar se danes zdi nemogoče, je jutri nenadoma realnost. Težava, o kateri razpravljamo, je tehnična in politična. Naj omenim pismo, ki pravi, da je zaradi vse večjega števila beguncev iz Severne Afrike po tamkajšnjih revolucionarnih dogodkih EU zdaj ujeta med svojo javno podporo beguncev in tiho potrebo, da ohrani svoja vrata zaprta.
Rad bi samo povedal, da če želimo ostati verodostojni, mora biti rešitev naše tehnične težave, ki presega okvir financ in policije, skladna z našimi javnimi izjavami. Zato bodo ostri ukrepi, ki so jih nekatere države članice pred kratkim uvedle proti ljudem iz drugih držav članic EU, v primeru sprejetja samo diskreditirali EU - tokrat ne samo navznoter, temveč tudi navzven.
Sonia Alfano
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, rada bi se zahvalila komisarki, ker je bila takoj pripravljena in daljnovidna, ko je Italiji ponudila pomoč, čeprav je pomoč italijanska vlada sama najprej zavrnila.
Komisarka, pravilno ste poudarili, da je treba podpreti Tunizijo v tem času demokratičnega prehoda. Hkrati pa se sprašujem in sprašujem tudi vas: kaj se je zgodilo z denarjem, ki ga je Evropa dajala Tuniziji vsa ta leta in ki ga še vedno daje Libiji, ki - kot vemo - imata demokratičen režim. Zato je zdaj čudovito in enkratno pozdraviti prebuditev Tunizijcev, čeprav se sprašujem, le kako je bil ves ta sploh denar odobren. Če se Libijci jutri zbudijo, kakšen zaključek bomo potegnili iz tega? Ali bomo ponovno mislili, da smo financirali demokratične režime, potem pa naslednji dan spoznali, da smo namesto tega izvajali katastrofalno politiko?
Sama sebe sprašujem, komisarka, kako je mogoče, da je Evropa molčala o tem demokratičnem prebujanju, medtem ko so samo Združene države ponudile odločno usmerjanje v zvezi s tem.
Rada bi se navezala na besede gospoda Portasa in gospoda Tavaresa. Nenavadno, izpostavila sta, da se v državah, kot je Tunizija, izselitev obravnava kot zločin.
Začnimo z vsemi ljudmi, ki so pristali na Lampedusi - gospoda Madlenerja bi opomnila, da niso Libijci, temveč Tunizijci, čeprav je vseeno, saj bodo kmalu prihajali tudi Libijci -, kdo bo odločal, ali so begunci ali ne, glede na to, da v Tuniziji trenutno vlada izjemna zmeda? Predvsem pa, kako se bomo počutili, če bomo te ljudi vrnili v domovino, vedoč, da bodo romali v zapor takoj ob prihodu?
To so stvari, o katerih bi morali razmišljati, predvsem pa se moramo zavedati, da so rasistične politike, kot jih izvaja italijanska vlada, žal dale samo izjemno negativne rezultate.
Mario Borghezio
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, hvaležni smo komisarki za dane zaveze, čeprav je treba povedati, da bi Evropska unija glede na vse plače, ki jih plačuje po svetu - s 136 diplomatskimi misijami -, morda lahko prej spoznala, kaj se dogaja. Razmer pravzaprav niso predvideli niti predstavniki Socialistične internacionale, katere član je bil prijeten tunizijski diktator, čigar genialno socialno in politično upravljanje te države je pripeljalo do vsega tega.
Od Komisije želimo izvedeti, zakaj se z nami ne pogovori jasno o porazdelitvi teh ljudi med različne evropske države. Ni pošteno - kar obalne države že dolgo pravijo -, da ta težava prizadene samo države, ki imajo sredozemsko morsko mejo s severnoafriškimi državami. To je bistvena točka in bistveno si je zapomniti, da ima Frontex zelo omejena sredstva: slišal sem, da sta bila odposlana dva strokovnjaka. Na Lampedusi se odvija ogromna kriza, nenazadnje v humanitarnem smislu, ki bi jo morala obravnavati delovna skupina primerne velikosti, da bi lahko popravila napake in neuspehe iz nedavne preteklosti.
Razmere so izjemno resne in lahko postanejo še slabše s stališča javnega zdravja, kajti morda je že začelo zmanjkovati vode na Lampedusi.
Predsednik
Strog bom glede časa, tudi zato, ker mora gospa Malmström zapustiti Parlament ob 18.00. Zato ji moramo omogočiti, da odgovori na vaša vprašanja, sicer ne boste dobili odgovora.
David Casa
(MT) Gospod predsednik, govorimo o tej tragediji, ki se že več let odvija v Sredozemlju, in žal moram reči, da niste ukrepali. Niste se zmenili zanjo, ker se, kot so povedali že drugi pred mano, govori o lažni solidarnosti, kar zadeva nezakonito priseljevanje v Evropo.
Zdaj smo lahko priča tej tragediji na Lampedusi; in to je huda tragedija. Ko bo Lampedusa postala prenatrpana - kar že je -, bodo vsi poslani v Italijo in razmere bodo vsaj znosnejše. Bog ne daj, komisarka, da bi enako število ljudi prišlo na Malto, saj bi bila tragedija mnogo večja. Kdor bo prišel na Malto, bo moral ostati. Toda Malta se ne more razširiti. Prav tako z denarjem ni mogoče majhne Malte spremeniti v ogromen zapor, kjer bi zadržali vse te ljudi na otoku.
Zato potrebujemo pravo zavezo držav članic in več solidarnosti, zlasti od severnoevropskih držav, kajti kot je omenila podpredsednica tega parlamenta, ne vidimo nobene solidarnosti, ki bi jo nudile druge države članice Evropske unije.
Rosario Crocetta
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, rad bi se zahvalil komisarki, ker je svojo pozornost posvetila vprašanju Tunizije. Iskreno povedano, bi si želel, da bi imela ta razprava drugačen naziv, namreč "razprava o podpori Tunizije in drugih držav v boju proti diktatorstvu in za človekove pravice".
Namesto tega smo naredili humanitarno krizo iz dejstva, da se mora ena največjih svetovnih velesil, Italija, ubadati s sprejemom 5000 ljudi. Za Lampeduso ti begunci seveda predstavljajo težavo, čeprav obstaja vsakodnevna trajektna povezava med tem otokom in Sicilijo ter je na otoku tudi letališče, od koder je mogoče te ljudi poslati stran. Zavedati se moramo, da zdaj ne razpravljamo o Frontexu ali o tem, kako ustaviti ladje, temveč obravnavamo ljudi, ki smo jih pozivali k boju za demokracijo, zdaj ko to počnejo, pa moramo biti sposobni sprejeti jih. Izdaja več vizumov je ena od politik, s katero lahko Italija poskuša pomagati tem državam.
Andreas Mölzer
(DE) Gospod predsednik, zadnji velik pritok beguncev, podoben temu, ki smo mu priča zdaj zaradi tunizijske revolucije, je bil verjetno leta 1989 po padcu komunizma. EU se ni nič naučila iz preteklih izkušenj. Val beguncev jo je povsem presenetil. S prihodom vseh teh ljudi, ki nočejo zavihati rokavov in ponovno izgraditi svoje države, pa se Italijo poziva, naj ne pošlje nazaj tunizijskih gospodarskih beguncev. Toda ravno v tem je težava. Dokler se teh ljudi nemudoma ne pošlje v domovino brez pomoči za repatriacijo, nas bodo nenehno preplavljali valovi gospodarskih migrantov. Na deset tisoče jih že čaka v sosednjih državah.
Množične pomilostitve in velikodušne ponudbe, da se spregleda dejstvo, da so večinoma zgolj gospodarski migranti, so v preteklosti privedle le do novega pritoka prosilcev za azil. Če uvedemo kvote za azilne postopke, namesto da migrante takoj pošljemo nazaj, samo spodbujamo podobno vedenje v prihodnosti.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, komisarki bi se rad iskreno zahvalil za to razpravo, za to, kar nam je povedala, ker nas je počastila s svojo prisotnostjo in za zaveze, ki jih je sprejela in ki kažejo, v kolikšni meri lahko vzajemen sporazum med Evropo in Italijo pomaga moji državi, da se spopade s to krizo.
Rad bi se navezal na nekaj, kar je dejala: "Nad Sredozemljem piha veter." Res je, gospod predsednik: to je veter svobode in demokracije, ki ima takojšnje učinke, katere mora Italija obvladovati. Ko veter zapiha močneje, nekateri postavijo zidove, drugi pa zgradijo mline na veter. Naj vam povem, komisarka, da se na jugu Italije, v Apuliji, od koder prihajamo gospod Baldassarre, gospod Mauro in jaz, gradijo mlini na veter že desetletja; hočem reči, tam se razvijajo načini za sprejem in trdo se dela, da bi priseljencem zajamčili dostojanstvo ter jim nudili pošten in dostojen sprejem. Vendar vsega ne zmoremo sami. Bilo bi čudovito, komisarka, če bi lahko ti mlini na veter, ki jih gradimo že leta, videli znak pozorne in učinkovite Evrope, ki se nam pridružuje pri njihovi gradnji.
Jan Mulder
(NL) Gospod predsednik, zdi se nekoliko ironično, da se je ravno ob prvih znakih svobode in demokracije v Tuniziji sprožil val beguncev. Težko je verjeti, da dejansko želijo zapustiti to državo.
Kot kaže, prihaja na Bližnjem vzhodu do velikih sprememb, in čisto mogoče je, da je to samo znanilec stvari, ki se bodo zgodile. Zato se mi zdi pozitivno, da Komisija sprejema vse možne ukrepe, da se pripravi. Komisija bi morala zdaj tudi dokazati, da lahko razmere spravi pod nadzor.
Skupnost mora napeti vse sile, morali bomo pomagati Tuniziji, vendar menim, da je neizogibno, da se bo v teh okoliščinah, ko smo priča prvim znakom svobode v Tuniziji, izkazalo, da mnogi od teh ljudi niso pravi begunci. Zato je ravno tako neizogibno, da je cilj Komisije poslati veliko ljudi nazaj na Tunizijo, prav za zgled za prihodnost, glede na to, da je mogoče, da bo sledilo še več beguncev iz držav Bližnjega vzhoda.
Carlo Fidanza
(IT) Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, izjemen tok priseljencev, ki pesti italijansko obalo in s tem celotno Evropo, nas mora spodbuditi, da končno oblikujemo skupen pristop za obvladovanje tega pojava. V tem pogledu so pogovori, ki potekajo med italijanskimi oblastmi in Komisijo, na dobri poti, da zagotovijo odziv na humanitarno krizo, o kateri razpravljamo.
Z vsem spoštovanjem do gospoda Crocette moram poudariti, da težava ni toliko v 5000 ljudeh, ki so prispeli do zdaj, temveč v morebitnih pretresih izrednih razsežnosti in na tisoče beguncih, ki bi lahko prispeli na naše obale, če posredujemo jasna politična sporočila. To moramo obravnavati kot nadvse nujno. Krizo je treba premagati, potem pa bo potreben strukturni odziv.
Okrepiti moramo vlogo Frontexa, da bo bolj operativen in da bo lahko neposredno upravljal določene procese za identifikacijo beguncev, preverjanje njihove države izvora in organiziranje vrnitve v domovino. Okrepiti moramo vlogo Europola, da morebitnim teroristom in zločincem preprečimo, da se vtihotapijo. Predvsem se moramo hitro odzvati. Mislim, da se je Komisija dobro odzvala in upam, da bo tudi Svet opravil svojo nalogo.
Carmen Romero López
(ES) Gospod predsednik, rada bi nekaj vprašala, komisarka, saj to popoldne očitno vlada nekoliko histerično vzdušje v Parlamentu. Rada bi vas vprašala, ali je mogoče izvedeti, ali je tistih 5000 ljudi, ki so prispeli na Lampeduso, res teroristov? Ali lahko preverimo? Ne bi bilo preveč težko.
Ne bi bilo tako težko, ker imamo dovolj varnostnih služb, da izvemo, ali je to res. Pet tisoč. Govorimo o teroristih, toda na tisoče jih prihaja v majhnih čolnih, oblečenih v razcapana oblačila. Vprašala bi vas naslednje: ali ne bi bilo lažje, če bi šli na humanitarni obisk na Lampeduso ter poskusili presoditi in na kraju samem videti, kakšna so sredstva, za katera gospod Rinaldi pravi, da niso bila uporabljena v Italiji? Tudi to bi bilo pametno potovanje.
Dobro bi bilo tudi, če bi šli v Tunizijo, saj morda tisti, ki so prispeli na Lampeduso, prihajajo iz celinskih rudarskih območij, kjer med prebivalci zaradi korupcije Ben Alija vlada revščina. Lahko bi jim pomagali z regionalnim razvojem. Potem bi morda videli razliko in izzive, s katerimi se spopada Tunizija, ter bi lahko spremljali razmere in bili njihov zagovornik v Komisiji.
Tanja Fajon
(SL) Na pragu Evropske unije se nam dogaja nova humanitarna tragedija. Danes na Lampedusi pričakujemo lahko še večji val priseljencev iz severnoafriških držav drugod.
Samo iz Egipta v Izrael menda mesečno pribeži okoli 600 imigrantov. Oblasti ne uspejo več nadzorovati situacije.
Rabimo hiter in skupni odziv. Odgovor ne sme biti zapiranje vrat in odgovor ni enačenje priseljencev s kriminalci. Sramota bi bila, da v Evropi, kjer je svoboda gibanja temeljna pravica in simbol enakosti in svobode, sploh kdo razmišlja tako.
Članice moramo nositi skupno odgovornost in deliti breme, ki je danes padlo na Italijo. Mobilizirati moramo sile in finančna sredstva - gre za človeška življenja.
Odziv na nedavne dogodke v Tuniziji in Egiptu je bil neenoten in počasen. Dokažimo zdaj verodostojnost in ne podležimo retoriki skrajno desnih in ksenofobih strank proti imigrantom.
Italija danes rabi konkretno pomoč, jutri jo bo rabila kaka druga država. Hiter odziv rabimo zdaj.
Wim van de Camp
(NL) Gospa predsednica, demokratični dogodki so morda res v teku v Severni Afriki, vendar prinašajo tudi obveznosti za Evropo. Težav Severne Afrike ni mogoče rešiti v južni Evropi. Glede tega se strinjam s svojimi italijanskimi kolegi.
Moje vprašanje komisarki je: ali je mogoče skrajšati postopke, uvesti hiter pregled prošenj in vse, ki niso pristni begunci, takoj poslati nazaj v Tunizijo? Zdaj namreč vidimo velike skupine mladih mož, ki se odpravljajo v južno Italijo. Verjetno je med njimi veliko gospodarskih beguncev in moramo ločiti prave begunce od gospodarskih beguncev.
Poleg tega seveda obstaja težava glede odnosov z javnostmi. Mnogi Evropejci mislijo, da se je v južno Italijo namenila horda Tunizijcev. To je težava, povezana z odnosi z javnostmi: ne samo za Italijo, temveč tudi Evropsko unijo. Ključne stvari so torej: hitrejši postopki in boljši odnosi z javnostmi.
Nadja Hirsch
(DE) Gospa predsednica, gospa Malmström, vsi mi kot tudi državljani Evrope smo bili zadovoljni zaradi revolucije v Egiptu in Tuniziji ter dejstva, da so naenkrat na dnevnem redu vrednote, kot sta svoboda in demokracija. Prizori iz teh držav v zadnjih dneh prevladujejo v novicah. Toda dva ali tri dni smo priča tudi posnetkom valov beguncev in ljudi v čolnih na naših televizijskih ekranih in v naših časopisih. Hitro moramo ukrepati, da ne zamudimo tega zgodovinskega trenutka in da nam v spominu ne bodo ostali samo posnetki beguncev. Ne smemo pozabiti, kaj so te države zares dosegle.
Javnosti moramo pojasniti, da kljub temu, da sem prihaja veliko ljudi, se jih bo večina vrnila, ker nimajo pravice do azila po naši opredelitvi. Seveda si moramo zastaviti vprašanje, ki se pogosto nanaša na gospodarske migrante. Nekaj je jasno. Če ti mladi ljudje nimajo obetov za prihodnost, se bodo vrnili. Morda ne prav oni, toda nenehni tokovi novih migrantov. Zato moramo to težavo obravnavati zdaj.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Gospa predsednica, Sredozemlje je v plamenih. Seveda se bo priseljevanje povečalo. Kot civilizirani ljudje moramo z vsemi temu ljudmi ravnati kot s človeškimi bitji. Vendar ne smemo spregledati dejstva, da večina priseljencev prihaja iz muslimanskih držav.
Po uradnem poročilu se bo v naslednjih dvajsetih letih število muslimanov povečalo za 35 % z 1,6 milijarde na 2,2 milijarde. Danes muslimani v Evropi predstavljajo samo 2,7 % prebivalstva. Glede na te pritoke in rodnost se pričakuje, da bo številka porasla na 6 % v dvajsetih letih. Kot vidite, poteka gospodarski in socialni preobrat v delovanju Evrope, v evropski kulturi.
Zato moramo to vprašanje obravnavati kot Evropa in ne smemo pustiti, da se ga lotijo države članice same.
Seán Kelly
Gospa predsednica, kot je dejala komisarka, je v Severni Afriki zapihal veter sprememb; nekoliko spominja na to, kar se je zgodilo v vzhodni Evropi pred dvajsetimi leti. Če bo izid enak - ustanovitev demokratičnih režimov -, potem bi morali biti zelo zadovoljni. Slaba stran pa je, seveda, da imamo vsaj kratkoročno težave z begunci in azilom, predvsem v Italiji.
Ker je Italija v Evropski uniji, je težava Italije težava Evrope; rešitev mora biti italijanska in evropska. Ne moremo zapreti vrat beguncem, obenem pa istih vrat ni mogoče odpreti vsem beguncem in prosilcem za azil na svetu. Mislim, da je rešitev res v večtočkovnem načrtu, kot je predlagal moj kolega gospod Busuttil, zlasti da se zagotovi vračanje v domovino, ko je to primerno in varno, in, seveda, da se nazaj pošlje prosilce za azil, ki si tega statusa v Evropski uniji ne zaslužijo. Moramo ukrepati solidarno z Italijo in to lahko storimo.
Miroslav Mikolášik
(SK) Gospa predsednica, mislim, da razpravljamo o vseevropskem vprašanju. Zavedati se moramo, da mora Evropa delovati v duhu solidarnosti in enotnosti. Danes imamo težave z Italijo in begunci iz Tunizije, jutri pa bodo morda iz Alžirije, Egipta ali Libije, od koder jih je na tisoče že prišlo k nam v preteklosti. To, da nimamo Sveta tukaj, je seveda težava. Sveta to vprašanje ne zanima. Razočaran sem, da Sveta danes ni tukaj, da bi z nami poslušal razpravo Parlamenta. Mislim, da moramo sodelovati s Komisijo, da najdemo rešitev, ki bo po eni strani zakonsko ustrezna, po drugi pa, kot je dejal moj kolega gospod Kelly, ne moremo preprosto sprejeti vseh beguncev, ki pridejo v Evropo iz Severne Afrike. To zagotovo ni naš cilj in tiste, ki si ne zaslužijo političnega azila, je treba vrniti v njihovo državo izvora.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Gospa predsednica, komisarka, dobrodošli na tej seji in hvala, ker ste prišli. Danes je težava na Lampedusi. Jutri bo na Malti in Kreti. Dan zatem, ne slepimo se, bo v Milanu in kmalu zatem v Bruslju ali Parizu.
Ta težava ni težava naših partnerskih držav na jugu; to je evropska težava. Potrebujemo solidarnost. Poleg tega moramo okrepiti sredstva in ukrepe, ki so nam na voljo, vključno s Frontexom, Europolom in morskim izvidovanjem. Toda prav tako je ključno, da po osmih letih resno preučimo in po potrebi spremenimo uredbo Dublin II.
Cecilia Malmström
članica Komisije. - Gospa predsednica, če bi gospod Busuttil poslušal, kar sem povedala v uvodu, bi slišal skoraj vse, kar je vključil v svoj govor, vendar to z veseljem ponovim. Pripravljeni smo uporabiti sredstva, ki so nam na voljo, da takoj pomagamo italijanskim oblastem. Z njimi smo vzpostavili dialog, da ugotovimo, kakšno pomoč potrebujejo. Italija ima veliko izkušenj z različnimi vrstami katastrof, toda morda potrebuje pomoč v obliki humanitarne pomoči za bivališča, hrano in zdravila ter morda potrebuje pomoč tudi pri pregledovanju, pomoči in identifikaciji. Ta pomoč jim bo na voljo in trenutno o tem razpravljamo z njimi.
To je evropska odgovornost in zato moramo odkriti evropske rešitve. Osebje Frontexa je nameščeno, vendar razmišljamo tudi - in smo pripravljeni -, da bi v zelo kratkem času vzpostavili Frontexovo operacijo, vendar se moramo o načinih izvajanja seveda pogovoriti z Italijo in tudi drugimi državami, ki bi lahko prispevale. Vesela sem, da je gospod Busuttil poročevalec za Frontex, tako da bomo imeli v prihodnosti še boljše delovanje Frontexa s spremembami.
Če bi imeli operacijo Frontexa v tunizijskih vodah, bi jo seveda morali izvesti v sodelovanju s tunizijskimi oblastmi. Nismo še tako daleč. Prav tako spodbujamo tunizijske oblasti, da sprejmejo nazaj svoje državljane, ki ne potrebujejo mednarodne zaščite. V zvezi s tem pregledujemo zakon, kot so omenili gospod Tavares in drugi. Upamo, da nova demokratična vlada ne bo imela takšnega zakona, toda seveda je treba vsak primer obravnavati posebej in ga pazljivo preučiti. Pripravljeni smo tudi podpreti tunizijske oblasti z nasveti, podporo za upravljanje meja in policije ter tudi usposabljanjem, opremo in sredstvi.
EASO še vedno ne deluje na Malti, vendar deluje odbor in dejali so, da lahko pošljejo nacionalne skupine pomagat v Italijo, če želijo. O tem bomo govorili tudi naslednji teden v Svetu za zunanje zadeve ter Svetu za pravosodje in notranje zadeve, ki se bosta sestala naslednji teden. Sodelujemo z Uradom visokega komisarja ZN za begunce, da bi ga prosili za pomoč pri identifikaciji tistih, ki potrebujejo mednarodno zaščito, in za pomoč pri analizi za prihodnost. Pri analizi za celotno regijo sodeluje tudi Frontex.
Seveda razmere v Tuniziji, kot ste večinoma dejali, zbujajo veliko upanja in vsi podpiramo tamkajšnji demokratični razvoj. Lady Ashton je bila tam včeraj na razpravah z oblastmi. Pripravljeni smo jim ponuditi volilno podporo pri izvajanju volitev. Razpravljamo o različnih načinih za okrepitev drugih vrst podpore ter za izboljšanje in okrepitev njihovega demokratičnega razvoja. Lahko se posreduje gospodarska pomoč. Razpravljamo o različnih programih mobilnosti in povečati moramo možnosti zakonitega prihoda ljudi v Evropo. Poteka tudi razprava o konferenci donatorjev.
Strinjam se z gospodom Maurom in drugimi, ki so dejali, da vsekakor moramo upoštevati celotno regijo. Mislim, da so bili mnogi zelo presenečeni, ko je padel berlinski zid. Nismo imeli pripravljenega akcijskega načrta. Te razmere so nekoliko drugačne, toda ljudi, ki zahtevajo svobodo in demokracijo, moramo v Evropski uniji podpreti. Preučujemo načrt sosedske politike, kajti zaradi dogodkov je postal nujen, in upoštevamo celotno regijo - zlasti Egipt, pa tudi druge države -, da bi čim bolj izkoristili različna orodja, sredstva in politike, ki so nam na voljo, ter jih mnogo bolj primerno prilagodili nedavnim dogodkom v regiji.
Prepričana sem, da se bomo vrnili k tej razpravi, kajti vprašanje je na dnevnem redu in bo verjetno tam ostalo, vendar vam želim ponovno zagotoviti, da Komisija to zelo pozorno spremlja. Pripravljeni smo pomagati Italiji, Tuniziji in drugim državam, ki jih je to prizadelo.
Predsednica
Razprava je končana.
Pisne izjave (člen 149)
Erminia Mazzoni
Poziv italijanske vlade Evropski uniji je ena od posebnih pravic, ki jih daje članstvo. Kot so izpostavili mnogi poslanci, je treba načeli solidarnosti in poštene delitve odgovornosti, kot ju opredeljujejo pogodbe, uporabiti v praksi. Težke razmere, v katerih je trenutno Italija, sodijo v pristojnost Evrope, kot je dejala gospa Malmström. Počasen odziv evropskih institucij ne gre v korak z izjemno hitrim razvojem dogodkov v državah Severne Afrike.
Italija, predvsem njen južni del, je prva mejna točka Evrope v Sredozemlju ter se lahko znajde pred številnimi prihodi, ki si jih je mogoče zamisliti, ne pa tudi načrtovati. Kar doživljamo, kaže, kako pomembno je, da smo opustili barcelonski proces. Evropska unija mora na novo pretehtati svojo strategijo za Sredozemlje in jo ponovno narediti za eno od svojih glavnih prednostnih nalog. Kratkoročen odziv s finančno pomočjo in izjemnimi intervencijskimi ukrepi bo pomagal, vendar ne bo dovolj. Za procese demokratičnega prehoda, ki se širijo prek držav na nasprotnih straneh Sredozemlja, je treba sprejeti srednje- in dolgoročne pobude za obravnavo socialnih in gospodarskih vprašanj.
Sergio Berlato
v pisni obliki. - (IT) Razprava, ki smo se je lotili danes, je posebej pomembna. Dejansko je bilo samo v zadnjih štirih dneh zabeleženo izkrcanje več kot 4000 beguncev iz bližnje Tunizije na otok Lampedusa. Torej se razvija kriza javnega zdravja razsežnosti brez primere. Treba je upoštevati tudi, da se lokalni svet ubada s to krizo brez ustreznih sredstev in prostorov, ki so za te razmere potrebni.
Italija se je takoj obrnila na Evropsko unijo in zaprosila za takojšnje ukrepanje. Sicer odločno podpiram to prošnjo za pomoč, vendar želim poudariti, da je zaveza Frontexa - evropske agencije, zadolžene za obravnavo izkrcavanja v Sredozemlju - dragocena, vendar ne zadostuje za obravnavanje izkrcavanja nezakonitih tunizijskih priseljencev. Na februarskem mini zasedanju sem izrazil svoje pomisleke glede poslabšanja razmer v državah Severne Afrike in iz tega izhajajočih posledic v Evropi. Ponovno bom poudaril v tej dvorani, da se mora Evropska unija bolj zavezati učinkoviti skupni politiki priseljevanja, ki ji bo omogočila obvladovanje nezakonitega priseljevanja ter predvsem zagotavljanje pomoči tem državam, kot je Italija, ki so bolj neposredno izpostavljene toku priseljencev.
Dominique Baudis
Nenadni prihod tisočih priseljencev na majhen italijanski otok Lampedusa je izjemen dogodek. Toda ta dogodek nas je soočil s težavo, ki zadeva vse Evropejce. Zdaj je pomembno, da evropska solidarnost deluje ustrezno. Strinjam se z vami, komisarka, ko pozivate države članice, naj takoj pomagajo Italiji tako v blagovnem kot finančnem smislu. V teh razmerah države, kamor prispejo migranti, pogosto niso njihova končna destinacija. Sprejemni centri so velikokrat zastareli in včasih na območjih, kjer so sprejeti migranti, prihaja do resnih napetosti. Postavljenih je bilo že nekaj pomembnih mejnikov v boju proti nezakonitemu priseljevanju in pri urejanju tokov. Toda v Uniji, kjer so notranje meje tako rekoč izginile, se mora Evropa dolgoročno opremiti s sredstvi, da doseže svoje cilje. Oblikovati mora pravo politiko priseljevanja, vzpostaviti konstruktiven dialog z državami izvora in okrepiti misije Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah (Frontex).
