Új többéves pénzügyi keret a versenyképes, fenntartható és befogadó Európáért (a vita folytatása) 
Elnök
Folytatjuk a vitát a Salvador Garriga Polledo által készített jelentésről, amelynek tárgya: "Új többéves pénzügyi keret a versenyképes, fenntartható és befogadó Európáért”.
François Alfonsi
(FR) Elnök úr, a Garriga Polledo úr által készített jelentés, akinek köszönetet mondok és gratulálok az elvégzett munkához, célratörő és a jövőbe tekintő összegzés.
A jelentés a források növelésére szólít fel, hogy a Lisszaboni Szerződésben foglaltak szerint hatékonyabban végrehajthassuk az uniós célkitűzéseket. Határozottan felveti a saját források kérdését, és következésképpen azt, vajon intézményünk szabadon végezheti-e legfontosabb politikai feladatát, azaz a költségvetésének megszavazását. Javaslatot tesz a közös szakpolitikák, elsősorban a kohéziós politika kiterjesztésére és bővítésére, amely a múltban jelentősen hozzájárult ahhoz, hogy az Európai Unió az együttműködés és egymás jobb megértésének követendő példájává vált, és a jövőben is ekként működhet.
A leendő többéves pénzügyi kerettel, ha hallgatunk az Európai Parlamentre, a kohéziós politika az átmeneti régiók létrehozásának köszönhetően új szakaszba léphet. Ehhez az alaphoz tehát új csomagot javaslunk, amely megerősíti a különböző európai területeket megillető egyenlő esélyeket, függetlenül azok korábbi gazdasági teljesítményétől, a fejlettebb régiókhoz viszonyított hátrányaitól és attól, mennyire kiszolgáltatottak a jelenleg tapasztalt gazdasági válsággal, illetve a jövőben esetlegesen felmerülő válságokkal szemben.
Az Európai Unió különböző térségei közötti kohézió kulcsfontosságú, stratégiai célkitűzés, amely döntően meghatározza Európa jövőjét. Az előterjesztett javaslatok a helyes irányba tett lépést jelentik, és ha ezeket tettekre váltjuk, szilárd alapot teremtenek a jövőhöz.
Elnök úr, a Garriga úr jelentésével kapcsolatos szavazás könnyű döntés lesz: egy előrehaladó Európát választunk, politikai hovatartozásunkat félretéve olyan emberként, akik hisznek Európa jövőjében.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, a neoliberális politikák, valamint a szolidaritás és a gazdasági és társadalmi kohézió hiányának eredményeképpen az euróövezetet sújtó súlyos gazdasági válság idején elfogadhatatlan, hogy nem ösztönzünk az európai uniós és a pénzügyi forrásokkal kapcsolatos politikákkal történő szakításra és azok megváltoztatására.
Gazdasági és társadalmi válság során az egyik legnehezebb feladatunk egy olyan többéves pénzügyi keret kialakítása, amelyben jelentősen megnöveljük a gazdasági és társadalmi kohézióra fordított uniós költségvetés összegét, míg a kötelező nemzeti hozzájárulásokat az előttünk fekvő tervezetben szereplőnek legfeljebb 10%-ra csökkentjük, különösen a legsúlyosabb pénzügyi nehézségekkel küzdő országok esetében; egy olyan kereté, amely elkötelezett a beruházás, a közszolgáltatások, a termelés támogatása, a jogokon alapuló munkahelyteremtés, valamint a szegénység, a társadalmi egyenlőtlenségek és a diszkrimináció valamennyi formájának, különösen a nemi alapú megkülönböztetésnek a felszámolása iránt. Mindemellett szükség van a béke, az együttműködés és a fejlesztési támogatások előmozdítására, és számottevően meg kell kurtítani a katonai és a tengerentúli képviseletre fordított kiadásokat.
Mindezek miatt úgy gondoljuk, hogy a jelentés messze nem elegendő az Európa és polgárai számára biztosított jobb és igazságosabb jövő megteremtéséhez.
Elnök
Hölgyeim és uraim, az ülés elnökeként engedjék meg, hogy sajnálatomat és mély megrendülésemet fejezzem ki Jorge Semprún halála miatt, aki néhány órával ezelőtt, 87 éves korában hunyt el.
Jorge Semprún személyében olyasvalakit ünnepelhetünk, aki megjárta a buchenwaldi koncentrációs és haláltábort, aki Franciaországban a náci erőkkel szemben, hazámban, Spanyolországban pedig a Franco-diktatúra ellen harcolt.
Tisztelettel adózunk egyben a kiváló, politikailag elkötelezett író előtt, aki közreműködött különösen az Európai Könyvdíj programban, valamint a meggyőződéses Európa-párti politikus előtt.
Kollégájaként és barátjaként gyászolom, és megkérem majd Buzek elnök urat, hogy közvetítse családjának és a spanyol kormánynak őszinte részvétet és támogatást nyilvánító üzenetünket, amelyben meggyőződésem szerint itt mindnyájan osztozunk.
(Taps)
Lorenzo Fontana
(IT) Elnök úr, kétségtelen, hogy az Európai Unió gazdasági története legkritikusabb pillanatainak egyikét éljük át. Éppen ezért az ez év során általunk létrehozott bizottság kétségtelenül nélkülözhetetlen szerepet tölt be.
A költségvetés növelésével kapcsolatban nincs elvi ellenvetésünk, noha úgy gondoljuk, valóban meg kell vizsgálni, hol alkalmazható költségcsökkentés. Egyértelmű, hogy az európai költségvetést csökkenteni kell, mivel sajnálatos módon előfordul, hogy az európai forrásokat nem megfelelően használják fel. Talán éppen e források felhasználásának módja az oka annak, hogy számos európai polgár elvesztette az Európai Unió értékébe vetett hitét.
Példaként felhívnánk a figyelmüket a bővítési politikának juttatott különböző támogatásokra - ezekkel előfordul, hogy nem tudjuk, végül hová lesznek. Mit is mondhatnánk az integrációra fordított felbecsülhetetlen összegekről, amelyek oly kevés eredményt hoztak? Egyes szorgalmas régiók nem férhetnek hozzá ezekhez a forrásokhoz, amelyeket végül más olyan térségek kapnak meg, amelyek egyáltalán nem, rosszul, illetve nem teljesen jogszerű célokra használják fel azokat.
Kérjük, hogy a lehető legnagyobb figyelmet fordítsuk erre a kérdésre, és tegyünk lépéseket annak érdekében, hogy Európa, többek között szigorú intézkedéseknek köszönhetően, visszanyerje hitelét.
Frank Vanhecke
(NL) Elnök úr, nyilvánvalóan néhány lényeges észrevételre kell szorítkoznom.
Elsőként, a jelentés hossza ellenére egyetlen helyen sem tapasztaltam, hogy komoly kísérletet tenne strukturális megtakarításokra vonatkozó javaslatok megfogalmazására, például a véleményem szerint teljesen fölösleges európai intézmények, úgymint a Gazdasági és Szociális Bizottság, a Régiók Bizottsága és számtalan különféle európai ügynökség megszüntetésére. A jelentés arra sem vállalkozott, hogy feltegye a kérdést, nem lenne-e bölcsebb Európa részéről, ha tevékenységét kisszámú, körültekintően meghatározott feladatra korlátozná. Épp ellenkezőleg.
Másodsorban, egyenesen borsózik a hátam azoktól az újra és újra elhangzó javaslatoktól, hogy az EU saját adókat vessen ki, vagy bocsásson ki európai kormánykötvényeket, amelyeket előbb-utóbb valakinek vissza kell majd fizetnie. Az a jelentésben szereplő feltételezés, hogy az ilyen intézkedések nem növelnék a polgárokra háruló adóterheket, természetesen hazugság és a megtévesztés legrosszabb formája. A fentiek ezenkívül végképp aláásnák a tagállamok által az európai intézmények féktelen költekezése felett gyakorolt felügyelet és ellenőrzés utolsó maradványait.
Ezek a fő okai annak, hogy a jelentést nem áll módomban támogatni.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Elnök úr, az Európai Unió előtt álló jelenlegi kihívások határozott és kitartó uniós szintű fellépést kívánnak meg. E kihívásokra adott válasz a 2020. évre vonatkozó stratégia, egy olyan eszköz, amelyet azért hoztak létre, hogy talpra állítsa és megerősítse Európát. A ma ismertetett jelentés a 2020. évre vonatkozó stratégiát állítja a kidolgozás alatt álló, következő többéves pénzügyi keret középpontjába, a Lisszaboni Szerződés által előírt új hatáskörök és politikák által jellemzett új helyzettel együtt.
Akkor, amikor számos tagállamban nehéz költségvetési kiigazításokat kell végezni, az uniós költségvetésnek, amelynek 95%-át beruházásra fordítják, rendkívüli mértékű európai hozzáadott értéket kell biztosítania. A jelentés két kiemelkedően fontos európai szakpolitika - a közös agrárpolitika és a kohéziós politika - legalább jelenlegi szintű folytatására hív fel. E szakpolitikák keretében a forráselosztást olyan új kritériumokra kell alapozni, amelyek a legnagyobb hatékonyság, valamint a kohéziós és konvergenciakritériumoknak való megfelelés érdekében biztosítják a források megfelelő felhasználását.
A közlekedési és energiapolitikát fokozni kell. A kutatásra és fejlesztésre irányuló támogatások elosztásának európai és nemzeti szinten egyaránt biztosítania kell az európai szakpolitikákban elért haladást. A hétéves időszak, az új javasolt struktúra és a fokozott rugalmasság további biztonságot jelent a változó prioritások végrehajtása és a hozzájuk való alkalmazkodás során. A stabilitás érdekében az uniós költségvetés forrásrendszerét újra kell gondolni, hogy a nemzeti hozzájárulások jelenlegi rendszerét európai forrásokkal lehessen felváltani.
Az Európai Tanács a közelmúltban ambiciózus uniós fejlesztési célokat fogadott el. Ugyanennek a Tanácsnak el kell fogadnia, hogy a jelentésben javasolt 5%-os költségvetés-emelés e célok elérésének minimális feltétele. A küszöbön álló többéves pénzügyi keretet működő gazdaságirányítási rendszer keretében kell végrehajtani, amely meg tudja teremteni az európai politikák megvalósításához szükséges pénzügyi stabilitást. Gratulálni szeretnék az előadónak, Salvador Garrigának.
Eider Gardiazábal Rubial
(ES) Elnök úr, felszólalásom kezdetén elismeréssel szeretnék adózni az előadó és a 2013 utáni fenntartható Európai Unióval kapcsolatos politikai kihívásokkal és költségvetési forrásokkal foglalkozó különbizottság (SURE bizottság) munkája előtt. Mindenekelőtt dicséret illeti az elmúlt évi munka során tanúsított elszántságukat, amellyel a ma ismertetett jelentés többségi elfogadására törekedtek, és meg kívánták nyerni a Parlament többségi támogatását. A jelentés olyan ütemterv, amelyet az Európai Uniónak követnie kell, ha el kívánjuk érni a saját magunk számára kitűzött politikai, gazdasági és társadalmi célokat, valamint ha le szeretnénk küzdeni az elkövetkező években ránk váró nehézségeket. Ezt a forgatókönyvet kell követnünk, hogy kilábalhassunk a válságból, és biztosítsuk, hogy az európai növekedés az Európa 2020 stratégiával összhangban intelligens, fenntartható és integrált módon zajlik.
Ha egyetértünk azzal, hogy az Európai Unió által teremtett érték sokkal több, mint az azt alkotó 27 tagállam összessége, ha támogatjuk a színvonalas, felelős mezőgazdálkodást, ha el szeretnénk érni a millenniumi fejlesztési célokat, ha segíteni kívánjuk mediterrán szomszédainkat a demokratikus átállásban, ha további beruházásokat szeretnénk végezni a kutatás és az innováció területén, ha tovább akarunk küzdeni az éghajlatváltozás ellen és még több forrást szánni oktatásra, képzésre és Erasmus-ösztöndíjakra, ha még mindig hiszünk abban, hogy a kohéziós politika a fenntartható fejlődés és az országaink közötti szolidaritás eszköze, valamint ha továbbra is támogatjuk például a transzeurópai közlekedési és energiahálózatokat - röviden tehát, ha még több Európát szeretnénk -, akkor ki kell állnunk az Európai Unió költségvetésének növelése mellett.
Ezért e jelentésben arra figyelmeztetünk, hogy megfelelő erőforrások nélkül nem leszünk képesek megvalósítani a saját magunk számára kitűzött célokat. Tisztában vagyunk vele, hogy a Tanács egyes tagjai nem értenek egyet a költségvetés-emeléssel - ez nyilvánvalóvá vált. Ezt az ötletet a gazdasági fellendülés idején sem támogatták. Most ugyan azt mondják, hogy a válság az ok, de a jelenlegi pénzügyi keret tárgyalásakor is csökkentést szorgalmaztak. Ezért arra kérjük a Tanácsot, hogy amennyiben nem ért egyet a költségvetés növelésével, közölje velünk, mely célokat nem kívánja elérni.
Ebben a jelentésben nem csak a megvalósítandó szakpolitikákat soroljuk fel. Azt is bemutatjuk, hogyan lehet ezeket finanszírozni, és részletesen ismertetjük a saját források kérdését. Ez a szöveg, amelynek célja, hogy véget vessen a nettó befizetőkről folyó álvitának, ajándékozásoktól és kivételektől mentes, méltányos finanszírozásra törekszik. Erre vonatkozóan több lehetőséget is felvázoltunk, de személy szerint egyet részesítenék előnyben, és Lewandowski biztos úr jól tudja, melyik ez: a pénzügyi tranzakciókra kivetendő adó, vagy ahogyan sok tagállam ismeri, a Robin Hood adó. Ez az adó 200 és 300 milliárd euró közötti bevételt jelentene. Olyan adó, amely bünteti a spekulánsokat, és fizetésre kényszeríti azokat, akik a pénzünket kockára téve nyerészkednek. Ez az adó növelné az átláthatóságot és visszaszorítaná a pénzügyi spekulációt, mindenekfelett pedig olyan adó, amely nem érinti a polgárokat, mivel a válság közvetlen felelőseit saját túlkapásaik megfizetésére kötelezi.
Csak egyet kérünk: tűzzenek ki magasabb célokat. Azt kérjük, vessék magasabbra a tekintetüket, hogy ezáltal biztosíthassuk az európai projekt megfelelő haladását anélkül, hogy az megtorpanna, ez ugyanis a jövőnkbe kerülne.
Alexander Alvaro
(DE) Elnök úr, 1975-ben beleszülettem az Európai Unióba, amely azóta formálja politikai életemet. Ezért még inkább sajnálom, hogy elítélően kell nyilatkoznom erről a témáról.
Amikor emelésről beszélünk, a vitának a források megfelelő felhasználásának vizsgálatát kell eredményeznie. Noha a jelentés a tekintetben ambiciózus, hogy a lehető legnagyobb többségi támogatást kívánja megszerezni a Parlament részéről, úgy gondolom, jelenlegi formájában ez az ambíció a benne megfogalmazott célkitűzések esetében hiányzik.
A mezőgazdasági és a strukturális költségvetést érintetlenül hagyták. Kutatásra és fejlesztésre ugyanakkor több pénzt kívánnak fordítani. A Parlament és a jelentés egyetlen válasza a több pénz, azt azonban nem tudjuk pontosan, honnan teremthető elő ez a pénz. Sokat emlegetjük az Unió "saját forrásait”, azt azonban nem határozták meg, melyek is ezek a források.
Ha komolyan gondolták volna a strukturális reformok ötletét, megfogadhatták volna például David Cameron javaslatát, aki úgy vélte, menjünk oda a Tanácshoz, és mondjuk el: a támogatásokat be kell fagyasztani, de követeljük, hogy a fel nem használt forrásokat át lehessen vinni a következő pénzügyi évre, hogy azokat további életképes projektekre fordíthassuk, és így pénzt takarítsunk meg.
Az Unió jövőbeli életképességét nem mérhetjük tizedesjegyekben. E tekintetben a mai jelentés meglehetősen nagy csalódást okozott számomra.
Derk Jan Eppink
Elnök úr, ma délelőtt Daul úr lélekszakadva rohant, hogy felszólaljon a plenáris ülésen a nagyobb uniós költségvetés mellet, de olyan gyorsan futott, hogy kifulladt, és meg kellett szakítania a beszédét. Ez jól példázza a többéves költségvetésről szóló vitát.
Az Unió költségvetését az uniós GDP 1%-ában határozták meg; a Bizottság és a Parlament azt mondja: "ez nem elég, több pénzt akarunk”. Ezzel szemben az EU a rendelkezésre álló pénzt sem tudja elkölteni; a regionális kohéziós alapokban több milliárd euró marad. Egyes pénzeket vissza kell juttatni a tagállamoknak. Miért kell hát több pénz, ha a meglévőt sem tudják elkölteni?
Persze, itt a Parlamentben jó néhány "Pavlov” ül: Schulz úr, Daul úr, Verhofstadt úr, akik most nincsenek jelen - megfutamodtak ahelyett, hogy itt maradva felszólítanának arra, hogy például a regionális és kohéziós alapokat a szegényebb tagállamokra korlátozva, ezáltal e források 30%-át megtakarítva, majd a pénzt az innovatív és előremutató politikákra fordítva a mennyiségi helyett minőségi megközelítést alkalmazzunk a költségvetésben. Biztos vagyok azonban benne, hogy az uniós Pavlovok az év során később ismét beleütköznek majd az Unió Tanácsa alkotta téglafalba.
Isabelle Durant
(FR) Elnök úr, amint már elhangzott, egyértelmű, hogy a nemzeti költségvetések számos - hasonló és különböző, de a válság által minden esetben tovább súlyosbított - ok miatt nehézségekkel küzdenek. Az egyes országokban a kormánytöbbség kilététől függetlenül megoldást kell találni a költségvetési helyzetre.
Két lehetőségünk van. Cselekedhetünk egyedül, megpróbálva összeegyeztetni a kiadásokat és a bevételeket, bizonyos esetekben, ahogy hallottam, öncélúan magasztalva a megszorításokat, drasztikusan csökkentve a közkiadásokat és a szociális juttatásokat, még tovább rontva ezzel a polgárok helyzetét.
Jómagam a második lehetőség mellett érvelnék, amely nem más, mint a költségvetési erőforrások egyesítése, amellyel működőképessé tehetjük a költségvetési szolidaritást és kijátszhatjuk a saját források kártyáját, elsősorban a pénzügyi tranzakciókra kivetett adó révén. Ez a célja a költségvetések kölcsönösen kiegészítő jellegének, amelyet e kongresszus jellegű konferenciával - amelyre az egyeztetési eljárás során tettünk javaslatot a Tanácsnak, és amelyet e jelentésben is megismételtünk - el szeretnénk érni.
Az Európai Parlamentnek, a nemzeti parlamenteknek és kormányoknak közösen kell megtalálniuk a kiadásokkal és a költségvetésekkel kapcsolatos eltérő megközelítések összehangolásának módját. A kettő nem megy egyszerre: a megszorításokkal egy időben nincs lehetőség infrastrukturális beruházásokra. Kevesebb befizetésből nem kaphatunk vissza többet. Úgy gondolom, hogy az Európai Unió, a nemzeti parlamentek és az Európai Parlament közötti párbeszéd kongresszus jellegű modellje megfelelő módszer az Európa iránti bizalom helyreállítására, most és hosszú távon egyaránt.
Cornelis de Jong
(NL) Elnök úr, ez egy igen gyatra jelentés, amelynek egyenesen a kukában a helye. Most, amikor az emberek mindenhol rendkívül fájdalmas megszorítási intézkedéseket tapasztalnak, szavakkal ki sem tudom fejezni, mekkora őrültség, hogy mi itt az Európai Unióban a költekezés növelését javasoljuk. Még belegondolni is rossz, hogy így viselkedünk, amikor akár másképp is lehetne: nincs több pénzherdálás, kerékpárutakhoz és palacsintázókhoz nyújtott támogatás egy olyan országban, mint Hollandia. A strukturális alapokkal a legszegényebb országokat és csak olyan innovatív projekteket kellene megcélozni, amelyek a többi tagállamot is érintő, egész Európára kiterjedő jelentőséggel bírnak.
A jelentés szerint minden maradna a régiben: több pénzt kértek az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap számára, nem tettek javaslatot a strukturális alapok reformjára, és a szöveg egyetlen konkrét hatékonyságnövelésre irányuló javaslatot sem tartalmaz. A Parlament, és különösen a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport, valamint az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportja szégyellheti magát. Míg Hollandiában, nota bene, a Rutte-kabinet mit sem törődik a betegekkel és fogyatékkal élőkkel, az említett európai parlamenti képviselőcsoportoknak égeti a zsebét a pénz. Megszorítási bajnokok otthon, költekezők Brüsszelben. Ez felháborító!
Claudio Morganti
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, e fontos jelentés több pontját is ki szeretném emelni, kezdve az Európai Unió bevételi rendszerével.
Mostanra világossá vált, hogy a jelenlegi mechanizmust számos következetlenség jellemzi, amelyek közül a legismertebb az Egyesült Királyság korrekciós mechanizmusa. Azóta számos további korrekciót és kompenzációt vezettek be, amelyek nyomán az EU bevételi rendszere teljességgel méltánytalan, és egyáltalán nem átlátható.
Ezen a ponton megfelelőbb lenne egy kizárólag a tagállamok GDP-jén alapuló közvetlen bevételi rendszer, vagy egy közös és egységes bevételi forma, például a hozzáadottérték-adó irányába elmozdulni. Természetesen nem háríthatunk további terheket az európai polgárokra, és nem szabad, hogy Európa a tagállami adópolitikák helyébe lépjen, azoknak ugyanis ezen a területen meg kell őrizniük autonómiájukat és a teljes körű szuverenitást.
A jelentés több prioritást is említ, köztük fontosabbakat és kevésbé fontosakat, valamennyinek közös vonása azonban, hogy rendkívül költségesek. Forrásainkat növelhetjük olyan eszközökkel, mint például a projektkötvények és az eurókötvények, ezeket azonban a legszigorúbban kell szabályozni, hogy elkerüljük a további eladósodást, ami veszélyes lenne.
Európai parlamenti képviselőként közvetlenül hozzájárulhatunk az európai finanszírozás javításához. Ki kellene végre választanunk egy helyszínt a parlamenti munkához, amivel évente több tízmillió eurót takarítanánk meg. Ez nem demagógia, hanem egyszerű ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Diane Dodds
Elnök úr, ahogyan Verhofstadt úr Őfelsége kormányát kifigurázta, amikor megosztotta velünk abbéli elképzelését, miért is kellene Nagy-Britanniának még több pénzt és még több hatalmat biztosítania az EU-nak, újabb bizonyítéka annak a tapintható megvetésnek, amellyel ez a Ház az Egyesült Királyság, annak nemzeti kormánya és polgárai iránt viseltetik. Amit Verhofstadt úr elfelejtett megemlíteni, az az, hogy az Egyesült Királyság más módon is spórolhat. Az uniós szabályoknak való megfelelés érdekében 30 millió angol fontot fizetni kényszerülő vállalkozások mindezt megtakaríthatták volna, ha visszavesszük az ellenőrzést Európától. Az egyesült királyságbeli halászok örömmel tudnák a saját zsebükben a 3,3 milliárd fontot: azon elveszett fogások értékét, amelyek oka, hogy az EU más országok számára engedélyezi a halászatot saját felségvizein.
Biztos úr, ön azt mondja, hogy az európai költségvetés nem a tagállami költségvetés megkettőzése. Mégsem függetleníthető a polgárok által tapasztalt realitásoktól. Az Egyesült Királyság hozzájárulása jelenleg 6,4 milliárd GBP, amely, ha a visszatérítés megszűnik, meg fogja haladni a 10 milliárd GBP-t. Mindennek pótlását csak adóemeléssel, a szolgáltatások megvonásával, iskolák ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, öt kérdést kell feltennünk magunknak:
Elsőként: mekkora költségvetésre van szükség a 2020-ra vonatkozó növekedési és foglalkoztatási stratégiához?
Másodszor: mekkora költségvetésre van szüksége a valutauniónak?
Harmadszor: milyen megtakarítási lehetőségeink vannak?
Negyedszer: mekkora költségvetésre van szüksége az Európai Egyesült Államoknak?
Ötödször: milyen szerepet szánunk az Európa 2020 stratégiának? Szánunk-e neki egyáltalán valamilyen szerepet?
Mi, az Európai Parlamentben komolyan vesszük a feladatainkat. Őszintén beszélünk. Ausztriában van egy mondás: ha nem fizetsz, a zenekar nem játszik. El szeretnénk érni a céljainkat, teljesíteni kötelezettségeinket, felvállalni a kihívásokat és betartani ígéreteinket. A több tevékenységi kör, a fokozott versenyképesség, a fenntarthatóbb fejlődés, a több munkahely és kutatás, valamint a további integráció nem érhető el kevesebb pénzből, pénzügyi felülvizsgálat, a források jelenlegi kifizetésének értékelése és saját forrásaink nélkül.
Az európai jelleg fokozása a tagállamokban is megtakarítási lehetőségeket teremt. A még több Európa javítja a hatékonyságot, és ez a válaszunk a globalizációra, a jövőre és az államadósságra.
Mit szeretnénk? Nem szeretnénk befagyasztani a költségvetést. Aki erre törekszik, az kárt okoz Európának és aláássa azon képességünket, hogy polgárainkkal szembeni kötelességeinket teljesíteni tudjuk. Saját forrásként tranzakciós adót kívánunk bevezetni, felvállalva a kihívásokat és betartva a Szerződés előírásait ahelyett, hogy homokba dugnánk a fejünket. Ez a stratégiánk. Adjuk meg hát a kezdő lökést e folyamatnak, és szavazatunkkal támogassuk a jelentést.
Ivailo Kalfin
(BG) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, Salvador Garriga jelentésének fő témája nem a finanszírozás, hanem a szakpolitikák. Köszönetet szeretnék mondani neki és Jutta Haugnak, valamint a bizottságban ülő többi képviselőtársamnak, amiért az egész évi munka során ezt a megközelítés tartották szem előtt. A pénzügyi források csupán a célkitűzések elérésének eszközei. A következő pénzügyi keret vitája során a szakpolitikák a fontosak, és ezekre kell felhívni a figyelmet.
Mindnyájan tisztában vagyunk azzal, hogy valamennyi európai uniós tagállam csökkenti a költségvetését. Ez a következő években is így lesz. A megszorítások a válságból való kilábalást célzó erőfeszítések részét képezik. Nem szabad ugyanakkor elfelejtenünk, hogy a talpra állásnak európai vonatkozásai is vannak: a gazdaságfejlesztési terv; a pénzügyi piacok szabályozása az újabb válság megelőzése érdekében; az Európai Unió gazdasági kormányzásával kapcsolatos, jelenleg tárgyalt intézkedések; a nemzeti intézkedések hatékonyságát növelő uniós intézkedések. Ezért nem helyénvaló, ha a válságkezelést célzó tagállami intézkedéseket és azok következményeit szembeállítjuk az európai intézkedésekkel.
Az európai uniós tagság hozzáadott értéket biztosít. A hozzáadott érték és a szolidaritás nem üres frázisok. Nem ugyanaz elmagyarázni a holland adófizetőknek, hogy növelik az Európai Unióhoz való hozzájárulásukat, mint megmagyarázni a bolgár vagy lengyel termelőknek, hogy a nekik járó támogatást harmadára csökkentik, és hogy ezzel együtt ugyanazon a versenypiacon kötelesek helyt állni. Nem könnyű elmarasztalni a görög adófizetőket, akik ma rendkívül nehéz időket élnek át, mivel az európai finanszírozási rendszer néhány évvel ezelőtt hatalmas összegeket szedett be Görögországtól.
A szolidaritás konkrétumokban is megnyilvánul. Ezek a konkrétumok egyben az Európai Unió által az elkövetkező évekre megfogalmazott prioritásokhoz is kapcsolódnak. A tudományos ágazatban, az energiaügyek, a közlekedés, a gazdasági kormányzás vagy a digitális technológiák területén csak akkor érhetünk el áttörést, ha azokat közös európai politikákkal támasztjuk alá.
Azon is el kell gondolkodnunk, hogyan módosítsuk a jelenlegi európai költségvetést. Vannak benne rejtett tartalékok, és ezeket ki kell használni. Mondok azonban egy példát. Ezeket a tartalékokat nem bocsáthatjuk rendelkezésre azáltal, hogy például az energiahatékonysághoz, a közlekedéshez és egyéb területekhez kapcsolódó valamennyi politikát vagy célkitűzést beépítünk a kohéziós politikába. Attól függetlenül, hogy megvonjuk a forrásokat a meglévő programoktól, még ugyanúgy szükség lesz új, további forrásokra, ha új európai uniós célkitűzéseket akarunk megfogalmazni, és ha azt szeretnénk, hogy az európai integráció valódi hozzáadott értéket képviseljen, többek között az adófizetők számára, akik jogosan minden egyes, az európai költségvetésre elkülönített fillérre vigyáznak.
Ezért az európai költségvetésre egy közös: a gazdasági kormányzást és az egységes valuta kezelését is magában foglaló rendszer részeként kell tekintenünk. Ez a legalább 5%-os és kifogásolt emelés nem elegendő valamennyi említett probléma megoldásához. Ezért kell mérlegelnünk az európai projektkötvények, az eurókötvények és más finanszírozási eszközök lehetőségét.
Marit Paulsen
(SV) Elnök úr, meg kell, hogy mondjam, a Parlamentben eltöltött évek során a 2013 utáni fenntartható Európai Unióval kapcsolatos politikai kihívásokkal és költségvetési forrásokkal foglalkozó különbizottság munkáját találom a legkellemesebbnek, a leginkább jövőbe tekintőnek, röviden tehát a legélvezetesebbnek - igazán kiváló munka. Minden benne van, ami Európa jövője szempontjából szükséges és üdvözítő.
Ugyanakkor személy szerint rendkívül aggasztónak találom azt, amit elmulasztottunk, ez pedig nem más, mint prioritások megfogalmazása. Minden új kihívást felvállaltunk, de az eddigieket is maradéktalanul megtartottuk. Elképzelhető, hogy nem tudunk mindkettővel megbirkózni. Prioritásokat kellett volna állítanunk. Szigorúbban kellett volna eljárni a kiemelt célok meghatározása tekintetében, de a legaggasztóbb mindebben az, hogy ezt a feladatot a Tanácsra hagytuk. Hölgyeim és uraim, ez nem jelent jót a jövőre nézve.
Martin Callanan
Elnök úr, az európai lakosság, a keményen dolgozó adófizetők, akik valójában megkeresik azt a pénzt, amelyet az itt ülők közül sokan olyan szívesen elköltenének, azt szeretnék, ha Európa kevesebbet tenne, de azt hatékonyabban. Áramvonalas európai költségvetést akarnak, amely figyelembe veszi, hogy - akár tetszik, akár nem - a megszorítások korát éljük. Azt szeretnék, ha Európa arra a néhány területre összpontosítana, ahol tényleges hozzáadott értéket nyújthat, a többi tevékenységet pedig a tagállamokra bízná. Sajnálatos módon ez a jelentés a fenti javaslatok közül egyet sem tartalmaz.
Fogalmazzunk őszintén: az 5%-os emelésre irányuló javaslat teljességgel elfogadhatatlan, csakúgy, mint az úgynevezett saját források elképzelése - ez nem több, mint az EU befolyásának növelése. A költségvetést korszerűsíteni kell, és a források újraelosztásával olyan programokat kell támogatni, amelyek a jövőben tényleges hasznot hoznak és nem a korábbi kudarcok leplezésére szolgálnak. Az euró-mentőcsomagok finanszírozását azokra az országokra kellene hagyni, amelyek már az elején is be akarták vezetni az eurót. Azokat közülünk, akik figyelmeztettünk rá, hogy ez hiba, nem kellene hozzájárulásra kényszeríteni.
A bizottságnak megvolt a lehetősége arra, hogy végigvigye e konstruktív és időtálló javaslatokat; erre nem volt hajlandó. A fentiek közül egyet sem tettek meg, ezért a Parlamentnek el kell utasítania a jelentést.
László Surján
(HU) Ennek a ciklusnak talán a legfontosabb jelentése van a kezünkben. Az Európai Parlament az intézmények közül elsőként fogalmazza meg gondolatait a következő hét évről, de evvel nem sértjük meg a Bizottság javaslattételi jogát, viszont ez az egyetlen lehetőség arra, hogy az egyetértési jogunk ne torkolljon egy olyan botrányba, hogy a végén kénytelenek lennénk elutasítani a Tanács javaslatát. Így minden partnerünk tudja, hogy mit akar az Európai Parlament és ezt lehetőséghez képest be tudja építeni a saját elgondolásaiba.
Kedves kollégáimnak azt ajánlanám, hogy két dolgot azért érdemes elolvasni: a Lisszaboni Szerződést és magát a jelentést, mielőtt durva kritikákba fordítanák a gondolataikat. A saját források melletti kiállás nem több, de nem is kevesebb, mint amit a Lisszaboni Szerződés akar. Nagyon fontosnak tartom azt az üzenetet, hogy az európai költségvetésnek egy enyhe növekedésbe kell fordulnia. Enyhe, mondom, mert ez az 5% még az inflációval is alakul, következésképpen szó sincs abnormális növekedésről. Nincs szó arról, hogy növelni akarnánk a mezőgazdaság, illetve a kohézió kiadásait, de igenis szó van arról, hogy ezeket nem szabad csökkenteni.
Az 1600-as években élt horvát-magyar közös identitású Zrínyi Miklós fogalmazott úgy - akkor a törökökkel szemben -, hogy "Ne bántsd a magyart!”. Őt idézve mondom: ne bántsd a mezőgazdasági politikát, ne bántsd a kohéziós politikát, mert aki ezeket bántja, az nem csak a magyart, a románt, a szlovákot, hanem az összes európai nemzet polgárát bántja. Minél kisebb egy politikus mögött a szavazóbázis, annál többször hivatkozik a polgárokra. Azt gondolom, hogy mi, akik mögött nagyobb politikai erő áll, mi ugyanúgy a polgárok érdekeit képviseljük, és ezért mondjuk: ne bántsd a mezőgazdasági politikát és a kohéziót!
Derek Vaughan
Elnök úr, köszönetet szeretnék mondani az előadónak és a bizottságelnöknek a jelentésen végzett munkájukért. A jelentésről folyó mai vita rávilágít, hogy a Tanácsban több kérdésben is nézeteltérésre számíthatunk, ideértve az átfogó növelést, az Egyesült Királyságnak járó visszatérítést és a saját forrásokat. Az igazat megvallva, az Egyesült Királyságnak járó visszatérítés kérdésén kívül, ahol a brit képviselők egytagú kisebbségben lesznek, úgy gondolom, a Parlament megpróbált kompromisszumokat kötni.
A maihoz hasonló hosszú, bonyolult és fontos jelentések esetén a kompromisszumok szinte elkerülhetetlenek, ezek közül azonban néhányat kifejezetten üdvözlök. Üdvözlöm a következő pénzügyi terv időtartamával és szerkezetével kapcsolatos kompromisszumot. Üdvözlöm továbbá a kohéziós politikát érintő kompromisszumot. Úgy gondolom, a kohéziós politika nélkülözhetetlen ahhoz, hogy 2013 után megvalósuljon az Unióban a munkahelyteremtés és a növekedés célja. A kohéziós politika számára ezért a jövőben megfelelő, legalább a jelenlegivel megegyező összegű, ha nem több támogatásra van szükség.
Ha figyelembe akarjuk venni a polgárok igényeit, a következő pénzügyi tervnek a munkahelyteremtésről és a növekedésről kell szólnia. Ennélfogva az erős kohéziós politikán túl az egyetemeink és kkv-ink által végzett kutatás-fejlesztés támogatására irányuló politikákra is szükség van. A 8. pénzügyi tervhez ezért megfelelő forrásokat kell biztosítani a jövőre. Beruházásokat kell eszközölnünk az európai uniós infrastruktúrába - például a közlekedési és energiainfrastruktúrába, és számos vidéki területen a széles sáv bővítésébe -, és nem szabad megfeledkeznünk vidéki területeinkről sem.
E munkahely-teremtési és növekedési politikák megvalósításához végrehajtási mechanizmusokra van szükség. Ezenkívül partnerek is kellenek.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Riikka Manner
(FI) Elnök úr, elsőként gratulálni szeretnék az előadónak a kiváló jelentéshez és a 2013 utáni fenntartható Európai Unióval kapcsolatos politikai kihívásokkal és költségvetési forrásokkal foglalkozó különbizottságban végzett munkájához. A jövőbeni pénzügyi keretek egyik fő célkitűzése olyan eszközök létrehozása, amelyekben az EU 2020 stratégia helyi szinten érvényesül. A jelentés felismeri, hogy szilárd költségvetéssel rendelkező kohéziós és agrárpolitika nélkül ez a célkitűzés nem vihető sikerre. A kohéziós politika például nem az egyetlen olyan kézzelfogható eszköz, amelynek segítségével fejleszthetjük az innovációt, valamint munkahelyeket és növekedést teremthetünk. A reformra szükség van, de az e szakpolitikai ágazatokon belül is megvalósulhat.
Következésképpen arra kérem, biztos úr, gondoskodjon arról, hogy a következő pénzügyi időszakban a regionális politika és az agrárpolitika a Parlament véleményével összhangban változatlan összegű forrásokban részesüljön. Mindezeken túl örömmel tölt el, hogy a jelentés említést tesz a rendkívül nehéz körülményekkel küzdő régiókról, például a ritkán lakott északi területekről. A következő pénzügyi időszakban ezeknek is szükségük lesz további saját költségvetésre.
Peter van Dalen
(NL) Elnök úr, Európa számára a kulcsszó a "bizalom”. Az európai intézményeknek általában és az Európai Parlamentnek különösen helyre kell állítaniuk a polgárok beléjük vetett bizalmát. Hogyan lehetséges ez?
Először is nem még több Európával vagy még több Európának szánt befizetéssel, hanem egy jobb Európával, olyannal, amely hozzáadott értéket képvisel. Ezenkívül Európának nem kellene beleavatkoznia olyan kérdésekbe, mint a sport vagy az idegenforgalom, ezeket ugyanis a tagállamok önállóan is kiválóan tudják kezelni.
Másodszor, a Kohéziós Alapot Európa valóban szegény régiói számára kell lekötni. A források ötven százaléka továbbra is gazdag tagállamokhoz, például Németországba és Franciaországba jut. Ez elfogadhatatlan. Ha ezt rendezzük, visszafoghatjuk a felesleges költekezést, és még így is nettó nyereségre tehetünk szert.
Harmadszor, időtálló mezőgazdasági és ipari beruházásokkal. A Polledo-jelentés teljes kudarc. Mindent és még annál is többet beleömlesztettek egy hatalmas olvasztótégelybe, és polgárainktól elvárták, hogy megemésszék ezt a kotyvalékot. Jó étvágyat hozzá, de ügyeljenek, nehogy félrenyeljék.
José Manuel Fernandes
(PT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, gratulálni szeretnék az előadónak az általa végzett nagyszerű munkához, amelynek eredményeképpen olyan jelentés született, amely jó alapokon lehetővé teszi a többéves pénzügyi keret (MFF kidolgozásának megkezdését, és amely kihívást jelent a Bizottság és a Tanács számára.
Ambiciózus jelentésről van szó, amely ezzel egyidejűleg gyakorlatias is. Bízom benne, hogy valamennyi intézmény levonta a megfelelő következtetést a pénzügyi, gazdasági és társadalmi válságból, amelynek szorítása lassacskán engedni látszik. Számomra egy tanulság egyértelmű: csak egy megerősített, harmonizált és összetartó gazdasági kormányzással rendelkező, szolidáris és egységes Európa képes sikeresen teljesíteni azt a feladatot, amelyet az előttünk álló politikai kihívások leküzdése jelent.
Több és jobb Európára van szükség. A kormányközi módszerrel szemben előtérbe kell helyeznünk a közösségi módszert. Növelni kell a költségvetést.
Az Európa 2020 stratégiát elfogadtuk, annak prioritásai világosak, célkitűzései pedig mérhetők. A következő pénzügyi tervekhez ez szolgál majd iránymutatásként. A stratégia azonban csak akkor lehet sikeres, ha a benne foglalt tevékenységekhez és célokhoz megfelelő költségvetést biztosítunk. Ennélfogva a többéves pénzügyi keret olyan pénzügyi támogatást igényel, amely összhangban áll az Európa 2020 stratégia céljával és vállalásaival. Mindemellett a kohéziós politika a szolidaritás elvéből is fakad. Fontos, hogy ez a kohézió gazdasági, társadalmi és területi szempontból is megvalósuljon, és hogy húzóhatást gyakoroljon a szegényebb régiókra.
Úgy gondolom ezért, elengedhetetlen, hogy a kohéziós politika és a közös agrárpolitika (KAP) finanszírozása a jelenlegi szinten maradjon. Fontos továbbá, hogy előrelépjünk egy olyan többéves pénzügyi keret irányában, amelyen belül a források több mint 80%-a nem a tagállami költségvetésekből származik.
Kinga Göncz
(HU) Elnök úr! A krízis rákényszerít bennünket, hogy felülvizsgáljuk a nemzeti és európai uniós költségvetéseket is abból a szempontból, hogy mennyire hatékonyak, mennyire szolgálják a céljainkat, elsősorban abból a célból, hogy mennyire hoz hozzáadott értéket, európai hozzáadott értéket. Egy olyan területről szeretnék szólni, amely ma még nem került szóba, ezt pedig az, amelyet a Lisszaboni Szerződés hoz be tulajdonképpen a közösségi politikák közé a tagállami kompetenciák területéről, a bel- és igazságügyi együttműködésről. Ennek is tükröződnie kell a következő költségvetési időszakban, hogy itt komoly előrelépést szeretnénk elérni.
A Stockholm-programra mindenképpen forrásokat kell biztosítanunk, ez egy meglehetősen ambiciózus program. Európának szüksége van jól képzett, szabályozott módon érkező bevándorlókra, közös migrációs politikára szintén megfelelő forrásokkal. Az észak-afrikai események újra a figyelem középpontjába hozták a közös európai menekültpolitika fontosságát, és megmutatták, hogy forrásokkal támogatott integrációra van szükség, illetőleg európai szolidaritásra.
Az utóbbi hónapok arra is felhívták a figyelmünket, hogy a közös értékeink védelme, a diszkriminációmentesség, az emberi jogok kérdése szintén védelemre szorul és forrásokra, hogy egyszerűsítenünk kell a rendkívüli helyzetek kezelését szolgáló források felhasználását, és hogy mindehhez saját források kellenek, ahhoz, hogy jobb, erősebb és több Európa legyen a következő időszakban.
James Elles
Elnök úr, gratulálok az előadónak az általa végzett munkához. A konszenzus elérését célzó törekvések szempontjából elképesztő munka ez. Három olyan terület van, ahol további javításra szólítanék fel.
Elsőként, hosszabb távon ötéves pénzügyi tervre van szükségünk. Még ha 2020-ig hét év van is hátra, abszolút feltételként kell szabni, hogy a következő terv már ötéves időszakra szóljon.
Másodszor, nem vizsgáljuk kellően körültekintően, hogyan szerezhetünk a kifizetésre vonatkozó megbízhatósági nyilatkozatot. Az európai finanszírozás növelését szorgalmazók érvei meggyőzőbben hangoznának, ha biztosak lennénk abban, hogy pontosan tisztában vagyunk azzal, valójában mire költik ezt a pénzt.
Végül, de nem utolsó sorban, Verhofstadt úr szavaira válaszolva, nem bölcs dolog egyetlen tagállamot kiemelni, amikor több ország is nettó befizetője a költségvetésnek. Mindenképpen sürgetném, hogy a tagállamok nettó befizetését a GDP adott százalékában korlátozzuk, mivel előre tekintve a valóságtól elrugaszkodott lenne azt gondolni, hogy elnyerjük a tagállamok beleegyezését, miközben nettó befizetéseik a jelentős megszorítások idején megduplázódnak.
Markus Pieper
(DE) Elnök úr, a költségvetés 5%-os növelését a Külügyi Szolgálatra, a határvédelemre, a terrorizmus elleni küzdelemre, a fejlesztési segély növelésére, a kutatási támogatásra és a transznacionális infrastruktúrára fordított összegekkel magyarázzák. Összességében ez a parlamenti kérés indokolt. A Parlament ugyanakkor a Garriga Polledo-jelentéssel kihagy egy lehetőséget. Nagyobb lenne a hitelünk, ha feltárnánk, hol növelhető az európai hatékonyság és hol van lehetőség megtakarításra.
Mindenképpen ide tartozik a számos, rendkívül költséges független működést élvező ügynökség, valamint a mezőgazdaság, ahol több tagállamnak még mindig nem sikerült piacorientáltabb, átalánydíjas területalapú fizetési rendszert bevezetnie. A strukturális politika jövőjével foglalkozó előadóként azt is mondanám, hogy az európai kohéziós politikát is ide sorolhatjuk. Örömteli, hogy számos régió sikerrel túllépte a 75%-os legmagasabb támogatáshoz előírt küszöbértéket. Ha azonban Európa különböző térségeiben csökken a szegénység, akkor az európai szolidaritás is mérséklődhet. A megtakarított összeg hatékonyabban befektethető európai hozzáadott érték teremtésébe, például a strukturális alapok és a határ menti régiókban épülő transznacionális hálózatok közötti intelligens kapcsolat formájában. A Regionális Fejlesztési Bizottság jelenleg vizsgálja ezt a lehetőséget, valamint a Garriga Polledo-jelentésben javasoltak szerint egy a GDP 75-90%-ában meghatározott átmeneti kategóriára vonatkozó javaslatot. Krehl asszony talán álmodott, amikor úgy gondolta, hogy a Regionális Fejlesztési Bizottságban már kompromisszumos megállapodásra jutottunk.
Úgy vélem, nem a 2013 utáni fenntartható Európai Unióval kapcsolatos politikai kihívásokkal és költségvetési forrásokkal foglalkozó különbizottság az a testület, amelynek egy ilyen átmeneti kategóriára vonatkozóan ajánlásokat kellene megfogalmaznia. Túlságosan megkönnyítjük a saját dolgunkat, ha egyszerűen annyit teszünk, hogy a tehetősebb régiókat is különleges támogatásra szorulóként határozzuk meg. Meglátásom szerint ez csak pénzkidobásra sarkall. Szakítunk a kipróbált és bevált fokozatos bevezetés/megszüntetés rendszerével, de nem kínálunk semmiféle ösztönzőt. Közel átlagos gazdasági teljesítményszintig valamennyi régió számára állandó támogatást garantálunk. Az európai regionális politikában nem lehet jövője egy ilyen rendszernek. Ezért a jelentés 73. bekezdését el kell hagyni. Ettől eltekintve a jelentés elfogadható.
(A felszólaló beleegyezik, hogy meghallgasson egy "kék kártyás” kérdést a 149. cikk (8) bekezdése alapján.)
Elisabeth Schroedter
(DE) Elnök úr, Pieper úr, meglepődve hallom, hogy azt mondja, Krehl asszony biztosan álmodik. A Regionális Fejlesztési Bizottságban tartott szavazáson nagy többséggel elfogadtuk az átmeneti célkitűzést. Úgy gondolom, hogy ma is többségi támogatásra számíthatunk, mivel a többség egyetért a régiók közötti szolidaritással. Ezért van szükség erre az átmeneti célra. Tudni szeretném, miért hivatkozik erre a többségre álomként.
Elnök
Pieper úr, megmagyarázná, miért nevezte álomnak?
Markus Pieper
(DE) Elnök úr, Schroedter asszony, ez az önök értelmezése. Mi a Regionális Fejlesztési Bizottságban a Garriga Polledo-jelentésben foglaltaktól eltérő javaslatot készítettünk. Ez az első észrevételem.
A második az, hogy a képviselőcsoportokon belül továbbra is jelentős elemi ellenállás tapasztalható az átmeneti kategóriával szemben. Ezt önök is jól tudják. Ezért meglepő számomra a kérdése. Úgy gondolom, hogy képzelődnek, amikor egyszerűen azt állítják, hogy kompromisszumok születtek, és ezek egyértelműek. Mindenesetre a Regionális Fejlesztési Bizottság feladata, hogy előkészítse a kérdést a plenáris ülésen zajló vitára. Rendkívül meglep az a végtelenül optimista meglátása, hogy a munkánk befejeződött.
Estelle Grelier
(FR) Elnök úr, az Európai Unió pénzügyi tervéről folytatott vita kérdéseket vet fel az európai projekttel, annak hatókörével és céljával kapcsolatban.
A jelentés elismerésre méltó, mivel az Európa 2020 stratégiának való megfelelés érdekében mozgósítani kívánja az Unió költségvetési forrásait. Emiatt összeütközésbe kerül a tagállamok többségének szűk látókörű megközelítésével.
Míg a tagállamok Európát a - csökkenteni kívánt - pénzügyi hozzájárulásuk és a - növelni kívánt - pénzügyi megtérülés szempontjából értékelik, a jelentés erős és integrált közösségi politikák mellett érvel, legyenek azok régóta fennálló politikák vagy a Lisszaboni Szerződéssel bevezetett új hatáskörök.
Következésképpen a jövőbeni vitához a Parlament saját kezdeményezésű jelentésének kell alapul szolgálnia, még akkor is, ha véleményem szerint az a konszenzus és az elővigyázatosság tekintetében hibás. Igaz, hogy az európai költségvetés 5%-os növelése jobb megoldás lenne, mint a tagállamok 2012-re vonatkozó költségvetési tervei. A dolog bökkenője - és feltehetően az akadálya is - az lesz, meg kellene egyezni egy olyan számról, amely összhangban áll a jelentésben ismertetett szakpolitikákkal.
Tisztában vagyunk a megszorító politikák hátrányaival: azzal, hogyan hatnak a foglalkoztatásra, és hogyan taszítanak egyre több polgárt kétségbeesésbe. Felelősséggel tartozunk az anticiklikus politikák finanszírozásáért, elsősorban, Pieper úr, egy erőteljes kohéziós politika révén, amely valamennyi európai régióban ösztönzi az állami beruházást és a foglalkoztatást. Hangsúlyozni szeretném az átmeneti régiók kategóriája létrehozásának szükségességét, hogy ezáltal biztosíthassuk, hogy a strukturális alapok forrásainak elosztása pontosan tükrözze a régiók gazdasági és társadalmi valóságát.
Befejezésképpen hadd mondjam el, hogy meg kell adóztatnunk a pénzügyi spekulációt, ami növelné a jól finanszírozott Európa iránti polgári támogatást.
Gunnar Hökmark
Elnök úr, elsőként gratulálni szeretnék az előadónak, amiért számos előttünk álló feladatra felhívta a figyelmet. Üdvözlöm továbbá a jelentés igen világos üzenetét, amely a kutatás és a tudomány jelentős bővítésére szólít fel, ez ugyanis az egyik meghatározandó prioritás.
Szeretném elmondani - és ezt a Bizottságnak címzem -, hogy a politika és a vezetés a prioritásokról szól. Prioritások nélkül nincs vezetés. Mindig vannak olyan feladatok és kihívások, amelyek fontosabbak, mint mások. Ez a helyzet az Európai Unió költségvetésével, valamint a tagállamokban is. Tovább kell bővítenünk a kutatást és a tudományt, egyúttal azonban a regionális támogatásokon belül is növelnünk kell a tudományos és kutatási célú ráfordításokat. Figyelembe kell vennünk a mezőgazdasági piacok fejlődését és az e területre fordított kiadásokat csökkenteni kell.
Ne feledjük azonban, hogy minden szinten - európai szinten és a tagállamokban egyaránt - prioritásokat kell meghatároznunk. Azt kell, hogy mondjam, nem szeretem az Unió- és Brüsszel-ellenességet, ugyanakkor nem szeretem a tagállamok ostorozását sem, mivel az kisebbíti a tagállami kiadások: az egészségügy, a szociális biztonság, a nyugdíjak, az oktatás jelentőségét. A konfliktus nem az Unió és a tagállamok között van. Ez a vezetésért és a prioritásokért vívott folyamatos harc. Ha nem merjük meghatározni ezeket a prioritásokat, nem vezetőhöz méltón járunk el.
Úgy érzem, ha nem tudjuk felfogni, milyen nehéz ma a tagállamok helyzete, nem értjük meg polgáraink konkrét problémáit. Prioritásokat kell meghatároznunk, nem csupán költségvetés-emeléssel megoldani a problémákat. Ezért arra kérném a biztos urat, hogy álljon az élre, legyen bátor, és ne feledje, hogy a kutatás és a tudomány, az infrastruktúra...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Andrea Cozzolino
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, rendkívül fontos stratégiai dokumentumról fogunk szavazni, amely szilárd referenciakeretet biztosít a 2013 utáni pénzügyi tervekhez. Elsőként összhang megteremtését kéri a célkitűzések és az eszközök között, valamint az európai intézményekre - a Lisszaboni Szerződés és a válság által - ruházott új szerep és azon források között, amelyek beruházásáról közösen döntést hozunk.
Ez az összhang egyben azt is jelenti, hogy komolyan eleget kell tennünk a lakosság, az uniós politikák kedvezményezettjei, valamint az európai társadalmi csoportok és ágazatok részéről érkező innovációs követelményeknek. Ugyanezt tettük a kohézió esetében is, amely kulcsfontosságú terület annak megfogalmazásához, hová kívánjuk eljuttatni az Európai Uniót az elkövetkező években. A tapasztalat azt mutatja, hogy a kohézió mára az európai projekt fontos csomópontja, és jelentős tőke, amelyet mindnyájunknak védenie, óvnia kell, és meg kell újítania.
Ebből a szempontból különösen fontos a régiók átmeneti kategóriája bevezetésének ötletével kapcsolatos erőfeszítés, mindenekelőtt azért, mert a válság évei, amelyből már kifelé tartunk, számos esetben fokozták a belső megosztottságot, tovább növelve a kevésbé fejlett európai régióknak nyújtott hatékony és megfelelő támogatás, a pazarlás elleni fellépés és a fejlesztési politika középpontba állításának jelentőségét.
Továbbra is úgy gondolom azonban, hogy az átmeneti kategóriák és a védzáradék támasztotta feladat olyan, amelyet fel kell vállalnunk ahhoz, hogy új szakaszt kezdjünk az európai kohéziós politikában, és a kohéziós politika keretében megvalósítsuk azt a fenntartható fejlődést, amelyet az elkövetkező években Európa számára biztosítani szeretnénk.
Frank Engel
(FR) Elnök úr, az Európai Unió 500 millió polgára jelenleg a világ népességének több mint 8%-át teszi ki.
2050-re ez az arány 5 vagy 6%-ra csökken. 2100-ban e népesség 3%-át adjuk majd. Az európaiak e csoportja, nagyrészt a nemzeti költségvetésekből, 2000 követséget, 27 hadsereget, 50 összevont erőt és még sok egyebet tart fenn. Úgy tudom, Kína jelenleg csak azért alkalmaz további miniszterhelyetteseket, hogy fogadja mindazon magas rangú európai minisztereket, akik azért érkeznek Pekingbe, hogy kedvezményekért és kétoldalú megállapodásokért folyamodjanak. Nemzetközi viszonylatban kezd mindez kissé nevetségessé válni.
Őrültség 30 szuverén költségvetés között elosztani a világ lakosságának 8%-át. Ez a szuverenitás lényegében továbbra is abszolút jellegű. Európa az összes európai költségvetési kiadás 2,5%-át, azaz egynegyvened részét kezeli. A tagállami hozzájárulások nemzeti kiadásaik egynegyvened részét teszik ki. Úgy látszik azonban, még ez is túl sok.
Térjünk is rá rögtön a saját források kérdésére, illetve talán majd máskor. Hagyjunk fel a közkiadások 2,5%-a miatti siránkozással, amelyből a 2020-ra vonatkozó stratégia végrehajtásához és a Lisszaboni Szerződés által ránk ruházott feladatok teljesítéséhez szükséges apparátus egészét fent kell tartanunk. Nem mi dolgoztuk ki a stratégiát és a hatásköröket: a tagállamok tették. E tények tükrében Garriga Polledo úr jelentése még visszafogott is. Egyesek ugyanakkor még erősebb korlátozásokat szorgalmaznak, és túlzónak tartják a jelentést. Mindezek miatt a Parlamentnek el kell fogadnia azt.
Frédéric Daerden
(FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, ez a jelentés nélkülözhetetlen az európai projekt jövője szempontjából, amelynek szolidaritást és ambiciózus célokat kell magában foglalnia, különös tekintettel a tagállamok által jelenleg tapasztalt költségvetési válságra.
Ultraliberális megközelítésükkel a Tanácsban helyet foglaló állam- és kormányfők többsége a költségvetések további féktelen csökkentése mellett teszi le voksát, és hajlandó feláldozni az európai költségvetés által támogatott kulcsfontosságú, előremutató politikákra fordítandó beruházást. A költségvetés befagyasztása, bármit mondjanak is képviselőtársaim, megfékezi a növekedést. A konszenzusos jelentés által javasoltak szerint legalább 5%-os növekedésre van szükség, ha meg akarunk felelni a kihívásoknak, és össze kívánunk tartani.
Az európai szolidaritás magában foglalja a 2020-ra vonatkozó stratégia, azon belül is elsősorban a szegénység elleni küzdelmet is tartalmazó szociális célok finanszírozásának szükségességét. A jelentés arról is meggyőzött, hogy az európai szolidaritást átmeneti régiók létrehozásával kell megerősíteni, azt biztosítandó, hogy a kohéziós politika a méltányosság jegyében Európa egészére kiterjedjen.
Végül, további példa az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap, amely valódi szolidaritást kínál az európai munkavállalók számára. A jelentés elismeri, milyen értékes szerepet tölt be ez az Alap. A többéves pénzügyi keret növelésére szükség van. Nem a tagállamokra háruló teherként kell értelmezni, mivel az európai költségvetés hozzáadott értéket biztosít, és a jövőben tartalmazni fogja a pénzügyi tranzakciókra kivetett adót.
Marietta Giannakou
(EL) Elnök úr, a Lisszaboni Szerződés új hatásköröket hozott létre és megerősítette az uniós politikákat, amint azt a 2013 és 2020 közötti időszakra szóló többéves pénzügyi keret is tükrözi. Gratulálok Garriga előadó úrnak az integrált jelentéshez, amely meghatározza az általunk ismerttől eltérő Európa politikai prioritásait.
Tekintettel az Unió és polgárai által tapasztalt súlyos belső kihívásokra, és figyelembe véve az uniós politika fokozott nemzetközi jellegét, úgy véljük, hogy e politika elsőszámú célkitűzése a meglévő társadalmi, gazdasági és területi egyenlőtlenségek mérséklése kell, hogy legyen. Egy jól megtervezett és sikeres kohéziós politika önmagában európai többletértéket képvisel, és minden bizonnyal valamennyi uniós tagállam javára válik.
Az új program és az új hétéves keret az EU 2020 stratégiában foglalt intézkedéseken alapul, és céljuk, hogy az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés előmozdításával kisegítsék Európát a válságból. A meghatározott politikai prioritások és célkitűzések a foglalkozás ösztönzése, az innováció, a kutatás és a növekedés erősítése, az éghajlatváltozás kezelése, az oktatás szintjének fokozása, a társadalmi integráció elérése és a szegénység elleni küzdelem, valamint a bevándorlással kapcsolatos politikák, illetve a megközelíthetetlen és határ menti területek fejlesztését célzó források biztosítása.
Az uniós költségvetés a tagállamok közötti szolidaritás érvényesítésének fő mechanizmusa és a reform hatékony eszköze, amely további állami és magánforrásokat mozgósíthat olyan beruházások támogatására, amelyek katalizátorszerepet töltenek be, mivel megsokszorozzák az uniós kiadások hatását. Az európai költségvetést növelni kell, és annak tényleges saját forrásokra kell épülnie, ha a polgárok és a világ többi része felé egy erős Európa képét kívánjuk közvetíteni. Az uniós költségvetés az átfogó és integrált fejlesztés eszköze akkor, amikor a tagállamok egyedül nem képesek ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Sophie Auconie
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, gyakran halljuk, hogy a háborúk lelke a pénzben rejlik. Nem szabad elfelejtenünk, hogy az Európai Unióhoz hasonló békeprojektek is pénzből valósulnak meg. Ha Európa valóban végre kívánja hajtani a Szerződésekben előírt szakpolitikákat, ideértve a Lisszaboni Szerződésben foglalt új politikákat is, akkor nem nélkülözheti az e célok megvalósításához szükséges anyagi forrásokat.
Ennélfogva támogatom a saját források megteremtését és a pénzügyi tranzakciókra kivetendő adót. Az európai költségvetés szükséges növelésének együtt kell járnia a kiadások optimalizálásából fakadó jelentős megtakarításokkal. Hozzunk például létre valódi közös kül- és biztonságpolitikát, hogy ezáltal növeljük Európa befolyását a világban, de azért is, hogy a közpénzeket a leghatékonyabban használjuk fel.
Garriga Polledo úr jelentése döntő jelentőségű, egy szinte teljesen átdolgozott változat: rendkívül erős politikai és pénzügyi keretet javasol az Európai Unió számára. Mi több, méltó helyet biztosít két kulcsfontosságú európai politika számára. A közös agrárpolitikát (KAP) illetően, amely az élelmiszerbiztonság és az önfenntartás szempontjából nélkülözhetetlen, a jelentés a KAP költségvetésének megújítása mellett foglal állást. A kohéziós politikára vonatkozóan, amely a régiók közötti szolidaritás megteremtésének és a regionális gazdasági fejlődés ösztönzésének eszköze, a jelentés a kapcsolódó célkitűzések megerősítését javasolja az átmeneti régiók kategóriájának kialakításával, hogy az azonos fejlettségi szintű régiók ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Danuta Maria Hübner
Elnök úr, néhány szót szeretnék szólni a saját források reformjának irányába történő elmozdulás szükségességéről. Úgy gondolom, hogy a GNI-alapú bevétel domináns szerepe miatt az uniós költségvetésről szóló döntés túlpolitizált és kevésbé hatékonyságorientált. Mint ilyen, kedvez az uniós kiadások befagyasztására vagy csökkentésére irányuló követeléseknek. Arra a 2011. évi költségvetési tárgyalásokkal összefüggésben kifejtett logikára vezet, hogy ha a válság nyomán csökkentjük nemzeti költségvetéseinket, akkor az uniós költségvetésre is ugyanezt a megközelítést kell alkalmazni.
Az azonban egyáltalán nem magától értetődő, hogy a GNI-től való függést csökkentő további saját forrással forradalmi változást várhatunk a növekedés és strukturális változás finanszírozásával kapcsolatos uniós képességek terén. Mindig fennáll annak a veszélye, hogy az a koalíció, amely a Tanácsban elfogadja a költségvetési határozatot, ugyanezt a határozatot az Európai Parlamentben is elfogadhatja.
Ha törődünk Európával, fel kell hagynunk a pénzügyminiszterek elvárásainak való megfeleléssel, és ehelyett a polgárok elvárásait kell figyelembe vennünk. A brüsszeli tárgyalásokról hazatérő hazai politikusok sikerét nem annak az üzenetnek kellene jelentenie, hogy a kormány kevesebbet fizet majd az uniós költségvetésbe, hanem például annak, hogy az EU segítséget nyújt a kisvállalkozásoknak innovatív projektjeik finanszírozásához.
Egyértelmű, hogy az uniós költségek finanszírozásának maradéktalanul átláthatónak kell lennie. Ezt egyetlen adóval talán könnyebb elérni, de arra is lehetőség van, hogy a bevétel az átláthatóság, az egyenlő elbánás, a láthatóság, a hatékonyság és az elégséges harmonizáció kritériumainak megfelelő adók egy csoportjából származzon.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Elnök úr, biztos úr, elsőként gratulálok az előadónak a kiváló munkához. Üdvözlöm azt a tényt, hogy a jelentésben előterjesztett prioritások összhangban állnak az Európa 2020 stratégiával, és a növekedést az európai politika középpontjába helyezik. Több és jobb Európára van szükség.
Ennek fényében olyan területeket kell támogatnunk, amelyek a leginkább hozzájárulnak a versenyképességhez, úgymint a kutatás, az innováció és az energiaügyek. Ez azt jelenti, hogy jelentősen növelnünk kell a tudomány és az innováció finanszírozását, hogy Európa egész területén előmozdítsuk a tudományos kiválóságot. Hasonlóképpen fontos az európai tudományfinanszírozási rendszer megerősítése, hogy a beruházások összege elérje a bruttó hazai termék (GDP) 3%-ában meghatározott célt.
Az új költségvetésnek ösztönöznie kell a fokozott energiahatékonyságot is, és támogatnia kell a jövőbeni infrastruktúra, különösen az energiainfrastruktúra kiépítését, ezáltal megteremtve a feltételeket egy versenyképes európai ipar számára. Növelni kell az ipar és elsősorban a kis- és középvállalkozások (kkv-k) szerepét, hogy ezáltal elősegítsük Európa vezető pozíciójának megerősítését a globalizált világban.
Barbara Matera
(IT) Elnök úr, gratulálni szeretnék az előadónak, Garriga Polledo úrnak az egész év során végzett nagyszerű munkájához, amely széles körű politikai támogatást élvezett. Üdvözlöm a jelentés által sikerrel közvetített üzenetet: a válságra az Unió mint globális szereplő státusának megerősítése jelent megoldást.
A következő pénzügyi keret az Európa 2020 stratégiában felsorolt célokat tükrözi, és szilárdan gyökerezik a Lisszaboni Szerződésben. Ahhoz azonban, hogy az uniós prioritások hitelessé váljanak, megfelelő forrásokra van szükség. Az energia- és közlekedési infrastruktúra fejlesztésének, a kutatás és a fejlesztés, valamint a tanulás és az ifjúságpolitika terén eszközölt beruházásoknak új lendületet kell nyerniük a jövőbeli uniós költségvetésekből, míg a kohéziós és az agrárpolitika fő pilléreit továbbra is változatlan összegű támogatásban kell részesíteni.
Európa és nagy projektjei ellentétesek a nemzeti szintű költségvetési korlátozásokkal, ami azt jelenti, hogy a magánszféra projektkötvények és/vagy köz-magán társulások révén történő bevonása kulcsfontosságú a versenyképesség és a növekedés javításához.
Az olasz küldöttség többi tagjával együtt aggodalommal tölt el az úgynevezett "átmeneti kategóriák” bevezetése a regionális politikában, mivel fennáll annak a veszélye, hogy mindennek az Unió leginkább rászoruló régiói látják kárát. Befejezésképpen megerősítem, hogy az Unió kizárólag saját forrásokon alapuló rendszerben történő finanszírozása az egyetlen módja annak, hogy biztosíthassuk az Európai Unió jövőjét és fejlődését.
Ingeborg Gräßle
(DE) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a többéves pénzügyi keret csomagjával együtt kerül sor a személyzeti szabályzat reformjának előterjesztésére is. Az uniós igazgatás működésének kérdésével a Garriga Polledo-jelentés 125. és 126. bekezdése nagyon röviden foglalkozik. Biztos úr, arra kérem, hogy a személyzeti szabályzat bemutatásakor legyen ambiciózus. Végső soron az, hogy mit teszünk - amivel ma itt részletesen foglalkozunk -, legalább olyan fontos, mint az, hogyan tesszük a dolgunkat.
A kérdés az, mi lesz az Európai Bizottság szerepe a jövőben, a ma ismertetett, 2020-ra vonatkozó program valamennyi pontjának végrehajtása során. Szeretném, ha a Bizottság befolyásosabb szerepet töltene be ahelyett, hogy a feladatokat másokra ruházza át. Ezért a személyzeti szabályzat reformjával összefüggésben fontos, hogy az új feladatokhoz új álláshelyeket hozzunk létre, hogy a Bizottság közvetlenül is közreműködhessen. Rendkívül sok szabadnapunk van. A bizottsági tisztviselők 13 heti fizetett szabadságra jogosultak. Biztos úr, azt javaslom, vegyünk el ezek közül néhányat, és az érintett összeget csoportosítsuk át a költségvetés végrehajtására, hogy végre megvalósíthassuk az elérni kívánt politikai célokat. Kérném továbbá, hogy készüljön egy EU 2020 stratégia az uniós igazgatásra vonatkozóan is. Ehhez nem csupán az ön, hanem a biztosi testület egészének és a Bizottság elnökének közreműködésére is szükség lesz.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Elnök úr, gratulálni szeretnék Garriga Polledo úrnak ahhoz, hogy ilyen kiváló jelentést állított össze a többéves pénzügyi keretről. A 2013 utáni fenntartható Európai Unióval kapcsolatos politikai kihívásokkal és költségvetési forrásokkal foglalkozó különbizottságban a jelentés rendkívüli támogatottságot élvezett. Bízom benne, hogy központi dokumentumként szolgál majd az új, többéves európai uniós költségvetéssel kapcsolatos, rövidesen induló tárgyalásokhoz.
Nagy örömmel tölt el, hogy az európai parlamenti képviselők támogatták az általam az ifjúságpolitikák megerősítésére vonatkozóan benyújtott módosítást. Akkor, amikor a gazdasági válság fő áldozatainak egyike az európai fiatalság, minden olyan kezdeményezést támogatnunk kell, amelynek célja a fiatalok helyzetének jobbítása, és különösen azokat, amelyek az oktatáshoz való hozzáférés és a fiatalok munkaerő-piaci helyzetének javítására törekednek. Az olyan,egy kedvezményezettre jutó rendkívül alacsony költséggel járó és kiemelkedően hatékony programokat tehát, mint a "Cselekvő ifjúság” és az "Egész életen át tartó tanulás” a leendő többéves pénzügyi keretekben is önálló tételként kell feltüntetni, valamint ezek a programok jóval több támogatást érdemelnek.
Ezzel egyidejűleg elismerésemet szeretném kifejezni a kohéziós politika magas szintű finanszírozásának fenntartására irányuló javaslatért. A kohéziós politika nem csupán az Európa 2020 stratégia célkitűzéseinek elérésében játszik központi szerepet; elsődleges feladata az európai integráció és szolidaritás megerősítése azáltal, hogy csökkenti az Európai Unióban sajnálatos módon továbbra is tapasztalható társadalmi, gazdasági és területi különbségeket.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Elnök úr, az előadó egy igen fontos mondattal kezdte a jelentés bemutatását, úgy fogalmazva, hogy a hagyományos uniós politikákat ötvöznünk kell az új prioritásokkal. Egyik sem működhet a másik nélkül. Ezzel összefüggésben üdvözölni szeretném a közös agrárpolitikára vonatkozóan a jelentésben ismertetett jövőképet.
Ha megengedik, felelevenítenék néhányat a fontosabb elképzelésekből, amelyek közül elsődleges a KAP költségvetésének szinten tartása az elkövetkező pénzügyi programozási időszak során. Az európai mezőgazdaság hagyományos szerepe az általunk megvalósítani kívánt új törekvésekkel együtt teljes mértékben indokolja a költségvetés jelenlegi szintjének fenntartását.
Másodszor, a kétpilléres KAP-rendszer megőrzésének szükségessége és a vidéki területeknek a második pillér részeként történő segítése szorosan kapcsolódik az Európa 2020 stratégia célkitűzéseihez.
Az utolsó szempont a KAP jövőbeni reformjának szükségessége, amelynek célja a költségvetés eredményesebb felhasználása, többek között a kifizetések méltányos elosztása révén.
Zigmantas Balčytis
(LT) Elnök úr, először is köszönetet szeretnék mondani valamennyi előadónak az általuk végzett tetemes munkáért. Ma világos parlamenti álláspontunk van a tekintetben, mit várunk mi és polgáraink a következő pénzügyi programozási időszaktól. Mindnyájan tisztában vagyunk vele, hogy a jelenlegi politikában alapvető irányváltásra van szükség, amit az Európa 2020 stratégia egyértelműen tükröz. Biztonságos egységes európai energiapiacot kell kialakítanunk, biztosítanunk kell, hogy a közlekedési hálózatok Európa egészét összekapcsolják, és fel kell számolnunk az egyes európai uniós régiók között továbbra is fennálló egyenlőtlenségeket. Teljes körűen felül kell vizsgálnunk a közös agrárpolitikát, amelynek szavatolnia kell a közvetlen kifizetések méltányos és egységes rendszerét, valamint más olyan fontos területeket is, amelyek nélkül nem valósulhat meg az erős és versenyképes Európa. Mindez természetesen számottevő beruházást tesz szükségessé, különösen a kutatás terén. Ezért fontos, hogy új pénzügyi eszközöket keressünk, mint amilyen többek között a pénzügyi tranzakciókra kivetett adó. Úgy gondolom, hogy ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jan Mulder
(NL) Elnök úr, a vita során felmerült egyik legfőbb kérdés a következő: "Mit jelent pontosan az európai hozzáadott érték?” Bízom benne, hogy a Bizottság a hónap végén, javaslatai előterjesztésekor egyértelmű magyarázatot ad majd arra, hogy egyes költségvetési tételek miért képviselnek egyértelmű hozzáadott értéket. Úgy látom, pontosan ez az, amit tudnunk kell ahhoz, hogy igazolhassuk mindazt, ami mellett letesszük a voksunkat.
Másodszor, a vitát a saját forrásokról folytatott viták is erőteljesen befolyásolni fogják. A vitát megmérgező egyik probléma az 1984-ben igénybe vett brit visszatérítés volt. Hogy lehet, hogy ez ennyi idő után is kérdés? Úgy gondolom, hogy vagy teljesen meg kellene szüntetni a brit kormány visszatérítésre való jogosultságát, vagy a többi, a Nagy-Britannia 1984-es helyzetéhez hasonló helyzetben lévő tagállamokkal szemben is ugyanígy kellene eljárni. Bízom benne, hogy a Bizottság valóban ebbe az irányba fog elmozdulni.
Raul Romeva i Rueda
(ES) Elnök úr, az, hogy megszállottan csak a leendő csökkentések mennyiségével foglalkozunk, hogy hogyan és mit csökkentsünk, illetve még kevésbé, hogy hogyan növeljük a bevételt, azzal nem, már önmagában is aggodalomra ad okot.
Először is, a több Európa jobb Európát is jelent, amennyiben az a tagállamok gazdasági hatáskörének szűkítésével jár.
Másodszor, természetesen a kiadásokat is felül kell vizsgálnunk. Körültekintően mérlegelnünk kell azonban, hogy ezt hol tesszük: az egyik javaslatunk a katonai kiadások csökkentése lenne, a másik pedig az, hogy egyetlen helyszínre korlátozzuk az Európai Parlament munkáját. Úgy gondoljuk, hogy ezek a legfontosabb javaslatok.
Harmadszor, aggasztónak találtam, hogy amikor a pénzügyi tranzakciókra kivetendő adóról volt szó, Lewandowski úr véleményem szerint nyugtalanul mosolygott.
Ezt aggasztónak találtam, ezért megkérdezném tőle, miért lenne olyan rossz, olyan káros, ha megkérnénk a spekuláción meggazdagodókat, hogy fizessék meg a válság árát ahelyett, hogy azokat kérnénk erre, akik a legkevésbé tehetnek róla, és ha nem úgy tennénk, mint ön tegnap, amikor megkérte a spanyol kormányt, hogy csökkentse a szociális költségeket azáltal, hogy csökkenti a kiadásokat a ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Alfreds Rubiks
(LV) Elnök úr, szeretném emlékeztetni képviselőtársaimat egy dologra - a költségvetés jóváhagyásakor nem szabad elfelejtenünk, hogy az európai lakosok egyre szkeptikusabban figyelik az itteni munkánkat. E tekintetben úgy tűnik számomra, hogy nincs megfelelő összhang a költségvetés és az EU 2020 programban foglalt ambiciózus célok között. Egy kérdésem is van: biztos úr, ön azt ígérte a lett mezőgazdasági termelőknek, hogy ebben a költségvetésben kiegyenlítik a közvetlen kifizetések szintjét. Ha azonban azt a jelenlegi formájában fogadjuk el, nehezen fogja tudni állni a szavát. Azt szeretném, ha minden, amit megbeszélünk és megvitatunk, egybeesne választóink érdekeivel.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr, azt hittem, az EU már nem lehet rosszabb, aztán elolvastam ezt a jelentést. Kezdetnek kapunk egy jó nagy adag önámítást: "Az európaiak még sosem támasztottak ilyen magas elvárásokat az EU-val szemben”. Nos, egyre több brit polgár azt szeretné, hogy kilépjünk belőle. Talán így értik. A jelentés határozottan kizárja a költségvetés 2013 utáni befagyasztását, és leszögezi, hogy még az 5%-os emelés is csupán korlátozott mértékben járulna hozzá az uniós célkitűzésekhez. Nos, a kis dolgokért is hálásnak kell lennünk.
A 166. bekezdés közepén elrejtve található a visszatérítések megszüntetésére irányuló felhívás. Ez az az eszköz, amelynek köszönhetően az Egyesült Királyság csak elfogadhatatlan és nem felháborító összegű nettó hozzájárulást fizet. Éppen elég szörnyű arra kötelezni az Egyesült Királyságot, hogy nehezen megszerzett jövedelmét beszolgáltassa, a 169. bekezdés azonban azt javasolja, hogy az EU saját adókat vethessen ki a mi beleegyezésünk és ellenőrzésünk nélkül. Ez egyszerűen elfogadhatatlan.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr, rendkívül fontos konszenzusra jutottunk. Az előterjesztett jelentés a korábbiak szükséges folytatása, egyúttal azonban javaslatot tesz a várt változtatásokra is. A stabilitás az uniós politikák sajátos jellemzője, ez indokolja a kohéziós politika és a közös agrárpolitika jelenlegi költségvetésének fenntartására irányuló javaslatot.
A fejlődés szempontjából az egyenlő feltételek megteremtése jelentősen elősegíti a közös piac megerősítését, ami valamennyi uniós tagállam számára előnyös. A közös agrárpolitika minden uniós fogyasztó javát szolgálja. Érdemes szem előtt tartani, hogy az európai költségvetésből kapott támogatás ellenére a mezőgazdasági termelők jövedelme rendkívül alacsony. Azok az új feladatok, amelyek a környezet, az éghajlat, az állatjólét és az irreális WTO-tárgyalások tekintetében a mezőgazdaságra hárulnak, további költségeket rónak a mezőgazdasági termelőkre. Ki fogja mindezt megfizetni? Az általunk várt változtatások között szerepel a fenntartható és intelligens fejlődéshez nyújtott támogatás növelése, valamint az innováció, a tudományos kutatás és az oktatás előtérbe helyezése.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Georgios Stavrakakis
(EL) Elnök úr, biztos úr, a Parlament ma mind az Európai Bizottságnak, mind pedig az európai uniós miniszterelnököknek egyértelmű üzenetet közvetít a 2020-ig tartó időszakra vonatkozó költségvetésről, amely arányos a vállalt feladatokkal és a lakosság elvárásaival.
Ami a kohéziós politikát illeti, az üzenet világos. "Igen” a megfelelő forrásokkal rendelkező kohéziós politikára, amely döntően elősegítheti a fejlődést, a munkahelyteremtést és az innovációt. "Igen” a független kohéziós politikára. "Igen” a politikaformálás minden szintjén - a stratégiai tervezéstől a teljesítésig - megvalósuló koordinációra. "Igen” a régiókra vonatkozó átmeneti támogatási kategória létrehozására. "Igen” az európai szigeti és hegyvidéki térségeket érintő különleges intézkedésekre.
Emellett azonban van két határozott és fontos "nem” is. "Nem” e szakpolitika ágazatok szerinti felosztására, és végül "nem” a Stabilitási és Növekedési Paktummal kapcsolatos szankciók kivetésére.
Elnök
Ezzel a "catch-the-eye” eljárást lezárom, és elnézést kérek attól a 11 vagy 12 képviselőtől, akik bár szerepelnek a listán, nem kaptak szót, de nyilvánvalóan nincs már időnk a felszólalásukra.
Janusz Lewandowski
a Bizottság tagja. - Elnök úr, már elhasználtam a felszólalási időmet, ezért csak két rövid észrevételt tennék.
Először is, a jelenlegi, megszorításokkal jellemzett nemzetközi környezetben nem okolhatjuk a hiánnyal nem küzdő európai költségvetést az államháztartások hanyag kezeléséért. Ezzel szemben az segítheti a munkahelyteremtést és a növekedést, mivel fő célja a beruházás. E tekintetben különbözik a nemzeti költségvetésektől, amelyek többnyire szociális transzfereket tartalmaznak.
Másodszor, ami az európai mezőgazdasági termelőknek tett ígéreteket illeti, a fokozatos közelítés reális elképzelés. Jelenleg az átalánydíj még nem megoldható, és úgy gondolom, ez az elkövetkező években is így lesz.
Végül, a Bizottság nevében bízom benne, hogy a most következő szavazás türközni fogja az ülésteremben tapasztalható széles körű konszenzust, és az Európai Parlament hallathatja erőteljes és befolyásos hangját.
Elnök
A vita befejezéseképpen meghallgatjuk az előadó, Garriga Polledo úr felszólalását, akinek teljes szívemből gratulálok a témában végzett kiváló munkájához.
Salvador Garriga Polledo
Elnök úr, elsőként köszönetet szeretnék mondani a nemzeti küldöttségeknek, amelyek, ahogy látom, ellenálltak a tagállamok nyomásának, és a jelentés mellett fognak szavazni.
Úgy érzem, hogy a vita nem a költségvetés összegéről, hanem inkább a közösségi módszer elsőbbségéről folyik, és úgy vélem, azok, akik az uniós költségvetés csökkentését célzó erőfeszítésekre hegyezték ki a vitát, hibát követtek el. Új prioritásokat és csökkentett költségvetést szeretnének; én azt mondom nekik, hogy ha ezen az úton járunk, akkor az kisebb költségvetéshez és kevesebb prioritáshoz fog vezetni.
Azt mindenesetre nem értem, hogyan ülhetnek itt az ülésteremben a kormányközi megközelítés mellett kardoskodva. Ezt hagyják meg a Tanácsnak; önöknek az Európai Uniót kell védelmükbe venniük, annak politikáival, prioritásaival, felelősségi köreivel együtt, és megfelelő költségvetéssel.
Nem szeretnénk 5%-kal növelni az európai közkiadásokat, hanem arra törekszünk, hogy enyhítsük a nemzeti költségvetések terheit és egyes transznacionális beruházásokat bevonjunk az uniós költségvetésbe, ahol hatékonyabb a felhasználásuk. Ez az az európai hozzáadott érték, amelyet idén az ülésteremben ülő valamennyi képviselőcsoport elfogadott a politikai kihívások (SURE) bizottságában.
Úgy gondolom, mindenképpen messzire mutató javaslat ez; ambiciózus javaslat, és fontos döntéseket kíván a tagállamok részéről, akiket arra kérünk, nőjenek fel a jelentés által támasztott feladathoz.
Köszönetet szeretnék mondani az építő jellegű javaslatokért és vitáért, amely érzésem szerint kellően élénk volt, és maradéktalanul tükrözte az Európai Parlamentet egységbe forrasztó változatos nézőpontokat. Úgy gondolom mindenesetre, hogy a vitát parlamenti minőségünkben sokkal gazdagabban, befolyásosabb politikai arculattal zárhatjuk.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra ma 12 órakor kerül sor.
(Az ülést pár percre felfüggesztik.)
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Elena Băsescu
A jelenlegi válság és a közkiadások drasztikus korlátozása miatt a tagállamok számára egyre nehezebb a gazdasági növekedés megvalósítása. Hangsúlyozom, hogy az Uniónak fel kell lépnie a demográfiai kihívásokkal szemben. A munkaképes korú lakosság arányának csökkenése és a nyugdíjasok arányának növekedése együttesen nagy terhet ró a szociális védelmi rendszerekre.
Támogatom azt az ötletet, hogy az uniós finanszírozásnak elő kell segítenie az európai környezet általános állapotának javulását. Következésképpen az éghajlatra és a környezetre gyakorolt kedvező és kedvezőtlen hatásokat és az uniós pénzeszközök felhasználását minden szinten elemezni kell. Az uniós szintű beruházások jóval nagyobb nemzeti szintű megtakarítást eredményezhetnek, különösen azokon a területeken, ahol az EU a nemzeti költségvetéseknél kétségtelenül nagyobb hozzáadott értéket kínál.
Zuzana Brzobohatá
A következő programozási időszakról szóló vita rávilágít arra, hogy ez alkalommal fokozottabban kell törekednünk az ezzel az uniós politikák szempontjából elsődleges gazdasági eszközzel kapcsolatos átfogóbb megközelítésre. A pénzügyi világválság és a kínai és indiai gazdasági tigrisek felől érkező erőteljes globális versenynyomás azt mutatja, hogy a többéves pénzügyi keretet (MFF) úgy kell összeállítanunk, hogy az megfeleljen a 2020-ra vonatkozó menetrend fő célkitűzéseinek. Az előadó azon elképzelése, hogy a 2020-ig szóló menetrendhez kapcsolódó valamennyi politikát a többéves pénzügyi keret egyetlen területén vonjuk össze, rendkívül vakmerőnek tűnik. Az előadó helyesen a programozási időszak felénél az egyes területekre vonatkozó felső határértékek jogilag kötelező felülvizsgálatát javasolja. Érdeklődésre tarthat számot az az elképzelés is, hogy a többéves pénzügyi keret ütemezését összhangba hozzuk az uniós szervek politikai ciklusaival, növelve ezáltal a demokratikus ellenőrzést és elszámoltathatóságot. Elvben kétségtelenül helyes az előadó azon javaslata, hogy mérlegelnünk kell az uniós bevételek reformját. Hasonlóképpen helyénvaló az Unió saját forrásainak rendszerére történő fokozatos átállás, amely felváltja a tagállami hozzájárulások jelenlegi rendszerét, mivel utóbbi az EU és a tagállamok közötti egyenlegek összehasonlításához vezet, és a lakosság emiatt téves következtetéseket von le az uniós tagság mibenlétéről, amely - figyelembe véve a gazdaságok és politikák közötti kölcsönös összeköttetéseket - teljesen hibás megállapítás.
Alain Cadec
Garriga Polledo úr jelentése arra vállalkozik, hogy meghatározza az Európai Parlamentnek a 2013 utáni időszak többéves pénzügyi keretére vonatkozó politikai prioritásait, mind jogalkotási, mind pedig költségvetési téren. Két dolog különösen megragadta a figyelmemet: először is az, hogy a növekedést és foglalkoztatást szolgáló kohézió politikai prioritás. Teljes mértékben támogatom az átmeneti régiók kategóriájának létrehozását. Ez valamennyi olyan régiót magában foglalna, ahol az egy főre jutó GDP az uniós GDP 75 és 90%-a között van. Így javítható lenne a régiók közötti egyensúly. A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés 174. cikkében előírt területi kohézió fogalmát átülteti a gyakorlatba. A pénzügyi tervek kérdését illetően egyetértek a pénzügyi tranzakciók megadóztatásával, amely lehetővé teszi az Európai Unió saját forrásainak megteremtését.
Proinsias De Rossa
írásban. - Fel szeretném hívni a figyelmet a jelentésnek a pénzügyi tranzakciók megadóztatására irányuló javaslatára. A pénzügyi tranzakciókra kivetendő adó egyszerre két problémára is megoldást kínál - hogyan finanszírozzuk az új uniós politikák iránti egyre növekvő igényt, és hogyan kényszerítsük a pénzügyi ágazatot arra, hogy hozzájáruljon a közreműködésével kirobbantott gazdasági válság leküzdéséhez. Az adóbevételek nyomán mérséklődhet az uniós tagállamok által jelenleg az uniós költségvetésnek juttatott befizetések összege. Ezzel egyidejűleg e bevételeknek köszönhetően lehetőség nyílik az Európa gazdasági jövőjének védelmét célzó politikák zökkenőmentes kidolgozására. Elegendő forrással rendelkeznénk a kutatásra és fejlesztésre, az éghajlatváltozás elleni küzdelemre, valamint az uniós régiók közötti szolidaritás megteremtésére irányuló beruházásokhoz. Európának a világon elsőként be kell vezetnie ezt az adót határain belül, majd szorgalmaznia kell, hogy azt a világ többi részén is bevezessék. Sürgetem az Európai Bizottságot, hogy a jelentést követően haladéktalanul intézkedjen, és tegyen eleget e demokratikusan megválasztott Parlament megfelelő intézkedések előterjesztésére irányuló kérésének.
João Ferreira
Vizsgáljuk meg a jelenlegi többéves pénzügyi keretet (MFF). Az Unió 12 új, többnyire a korábbi 15 tagállam átlagánál alacsonyabb fejlettségi szinten lévő országgal történt bővítése tagadhatatlan kihívásokat és követelményeket támasztott a gazdasági és társadalmi kohézió elvének megvalósítása terén. Ezzel szemben a strukturális alapok relatív csökkentését tapasztalhattuk, az uniós bruttó nemzeti jövedelem (GNI) 0,42%-áról annak 0,37%-ára. Más szóval: a strukturális alapokat relatív értelemben csökkentették akkor, amikor azokra a legnagyobb szükség volt. A következmények jól láthatók: az ígért konvergencia helyett nyilvánvaló különbségek figyelhetők meg, amelyeket tovább súlyosbítottak a gazdasági és társadalmi válság hatásai, valamint az egységes piachoz hasonló eszközök olyan működése és fejlődése, amely egyeseknek a többiek nyilvánvaló kárára kedvez. Ez az a többéves pénzügyi keret, amely referenciaként szolgál a 2013-2020 közötti pénzügyi tervekről folyó vitához, és a javaslat alapvetően e keret fenntartása. Az 5%-os növekedés nyomán az uniós költségvetés nem emelkedik számottevően az uniós GNI 1%-a fölé. Ez ismét a beharangozott kohézió elvét fenyegeti. Még tovább rontja a helyzetet, hogy a rendelkezésre álló forrásokat most más - mindazonáltal a Szerződésekben foglalt - célokra csoportosítják át: többek között a katonai és a tengerentúli fellépésre, amelyek a kohézió elvét még inkább másodrendű szerepbe kényszerítik.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Bár a gazdasági válság során indokolt volt az uniós kiadások befagyasztása, a többéves pénzügyi keret jelenlegi vizsgálatakor nem érvelhetünk ugyanazzal, mint két éve. Ehelyett kérdéseket kell feltennünk magunknak azt illetően, mely elvek vezérlik majd az Unió működését az elkövetkező hétéves időszakban: olyan, szolidaritáson alapuló Európai Unió lesz-e ez, amely teljesíti kötelezettségeit, és a Lisszaboni Szerződéssel összhangban megteremti az innovatív gazdaságot és a közös külpolitikát? Vagy inkább olyan Európai Unió, amely a Szerződésben valóban ambiciózus célkitűzéseket fogalmazott meg, de amelyről mindenki tudja, hogy csak hitegetett bennünket? Jómagam határozottan kiállok az első lehetőség mellett, és egyetértek az előadó véleményével, amely szerint a 2013. évi szinthez képest 5%-ákal növelni kell a következő többéves pénzügyi keret finanszírozását. Ez a változás közelebb hoz majd bennünket a Szerződésben foglalt ambiciózus célok megvalósításához, és a kiadások 5%-os növelése lényegében elenyésző mértékű, hiszen az infláció jelenleg 3,2%. Ezenfelül, az uniós költségvetés ezen elhanyagolható mértékű növelése a legszegényebb régiók javát szolgálja, amelyek a legtöbbet nyerhetik a fejlődésük terén megfigyelt különbségek áthidalásához nyújtott uniós támogatásból. Bízom benne, hogy a következő, lengyel elnökségnek kiemelt célja lesz a "nettó befizetők”, úgymint Németország, Franciaország és az Egyesült Királyság, valamint a Parlament álláspontjának összehangolása, az ambiciózus Garriga Polledo-jelentésben megfogalmazottak szerint.
Jiří Havel
Korábban az európai parlamenti képviselők csak korlátozottan befolyásolhatták az Unió többéves pénzügyi keretéről folytatott megbeszéléseket. A Lisszaboni Szerződés által bevezetett alapvető változás pontosan a költségvetés hosszú távú programozását érinti, amelyet a Tanácsnak az Európai Parlament jóváhagyását követően újra össze kell állítania. Ezért jött létre a 2013 utáni fenntartható Európai Unióval kapcsolatos politikai kihívásokkal és költségvetési forrásokkal foglalkozó különbizottság (SURE), amely jelentésében még a 2013 utáni, következő többéves pénzügyi keretről folytatott megbeszélések kezdete előtt meghatározza az Európai Unió politikai prioritásait. Salvador Garriga Polledo jelentéséből nyilvánvaló, hogy az uniós politikák számára megfelelő forrásokat kell biztosítani, ha az Unió továbbra is az Európa 2020 stratégia ambiciózus célkitűzéseinek elérésére kíván törekedni. Megfelelő új források nélkül 2013 után az Unió képtelen lesz teljesíteni akár jelenlegi politikai prioritásait, akár az Európa 2020 stratégiából fakadó új feladatokat és célokat. Tekintettel az Unió hagyományos saját forrásainak elégtelenségére, a SURE bizottságon belül szakértői egyeztetés indult az uniós költségvetés új saját forrásairól. A következő pénzügyi keretben kiváló lehetőségünk nyílik arra, hogy megmutassuk az európai polgároknak: az Unió képes hosszú távú érdekeik szerint gondolkodni és cselekedni, és tényleges eredményeket elérni a belső kohézió és a stabil növekedés biztosítása terén. Ennélfogva teljes mértékben egyetértek az előadó azon prioritási nyilatkozatával, hogy a közös agrárpolitikára és a kohéziós politikára a következő időszakban elkülönített összegek nem lehetnek alacsonyabbak a jelenlegi keretben meghatározottnál.
Edit Herczog
A jelentéstervezet, melyet nyolc bizottság támogatott, olyan kihívásokból indul ki, amelyekre az új többéves pénzügyi keretnek is választ kell adnia. A mostani válság utolsó figyelmeztetés Európának, hogy reagáljon a világrend változására. Mint minden átalakulás, a kialakuló rend is új győzteseket és veszteseket szül majd. Európának nincs helye a vesztesek között! Jean Monnet annak idején arra intett, hogy "Európa sohasem létezett, hanem meg kell teremtenünk”. Ezt a feladatot az európai integráció szülőatyja korántsem egyszeri aktusnak, hanem folyamatos teendőnek tekintette. Ennek megfelelően most a konkrét körülmények és a várható feltételek mérlegelésével kell meghatároznunk azt, hogy mit kell tennünk ahhoz, hogy Európa létezzen, s ne sodródjon a vesztesek táborába. A Bizottság tavaly terjesztette elő az Európa 2020 stratégiát, amelynek célja a válságból való kilábalás, illetve Európa gazdaságának felkészítése a következő évtizedre. A gazdasági növekedést elősegítő három kulcsterület: a tudás, az innováció, az oktatás, illetve a digitális társadalmat középpontba helyező "intelligens növekedés”, a hatékonyabb erőforrás-felhasználást elősegítő és a versenyképességet növelő "fenntartható növekedés”, valamint a munkaerő-piaci részvételt fokozó "inkluzív növekedés”. Az Unió új többéves pénzügyi keretét úgy kell közösségi szinten meghatározni, az egyes nemzeti fejlesztési programokat pedig úgy kell egymáshoz illeszteni, hogy a 2020-as stratégia optimális valóra váltását eredményezze, megteremtve a szükséges szinergiát.
Anneli Jäätteenmäki
Az emberek nehéz gazdasági időkben a megszokottnál is jelentősebb konkrét eredményeket várnak az Uniótól. Hatékonyabb, egyszerűbb és az európaiak érdekeit szolgáló jogalkotásra van szükség. A szabályozást csökkenteni kell. Csak akkor indokolt európai jogszabályokat kidolgozni, ha azokra valóban szükség van. A következő uniós költségvetésnek eredményesebben kell kezelnie a polgárok mindennapi problémáit. Ezenkívül támogatnia kell a növekedést és a munkahelyteremtést, de mindenekelőtt európai hozzáadott értéket kell biztosítania.
A hónap végén a Bizottság közzéteszi a 2014 utáni uniós költségvetésre vonatkozó javaslatait. A gazdasági válság nyomán az EU tagállamainak még kíméletlenebb döntéseket kellett hozniuk saját költségvetésükről. Válság idején az Unió költségvetését sem szabadna növelni. Épp ellenkezőleg, csökkenteni kell.
Bízom benne, hogy végül az Unióval összefüggésbe hozott esztelenségek többségét le tudjuk vetkőzni. A Brüsszel és Strasbourg közötti havi parlamenti ingázás az európai adófizetőknek évi jó 200 millió eurójába kerül. Ezt a pénzt hatékonyabban is felhasználhatjuk. Az Egyesült Királyságnak, Svédországnak, Ausztriának, Hollandiának és Németországnak adott különböző kedvezményeket teljes egészében el kell törölni. Idén csak az Egyesült Királyság mintegy 3 milliárd euró visszatérítést kap majd az 1984-ben elfogadott hozzájárulási kedvezmények értelmében.
Itt az ideje az uniós költségvetés reformjának. Az európai adófizetőktől származó pénzt eredményesebben kell felhasználni, és a tagállamok számára európai hozzáadott értéket kell kínálni. Az igazgatás, a bürokrácia és a szükségtelen uniós jogalkotás növelése nem bír ilyen értékkel.
Filip Kaczmarek
Az új többéves pénzügyi keret rendkívüli jelentőségű, mivel nagymértékben ettől függ majd az Európai Unió jövője. A pénzügyi tervről folytatott vita nem könnyű, hiszen a tagállamok még mindig érzik a gazdasági válság hatásait. Érthető, miért ellenzik az Unió költségvetésének növelését. A pénzügyi szkeptikusoknak ugyanakkor tisztában kell lenniük azzal, milyen mértékű előnyt jelent a közös piac az egyes tagállamok gazdaságai számára. Az európai integráció kedvezően és ösztönzően hat a gazdaságra. Ezenfelül az Európai Parlament azt szeretné, ha az új pénzügyi keret úgy épülne fel, hogy javítsa a versenyképességet és előmozdítsa a társadalmi integrációt. Az uniós költségvetés olyan intézkedéseket támogat, amelyek valamennyi tagállam polgárai számára nélkülözhetetlenek. Ezt nem elvontan értem. A kohéziós politika és a közös agrárpolitika több millió polgár mindennapi életét befolyásolja. Kétség sem férhet hozzá, hogy az Unió által ellátott egyes feladatokat egyetlen más testület sem tudná elvégezni. A társadalmi, gazdasági és infrastrukturális kohézió fokozása vagy a mezőgazdasági ágazaton belüli esélyegyenlőség biztosítása olyan célkitűzések, amelyek érdemesek a támogatásunkra. Érdemes rájuk európai pénzt költeni. Az Európai Unió nem tud kisebb költségvetésből több tagállamban, több intézkedést végrehajtani. Ez nem megvalósítható, ezért nagyobb és ambiciózus költségvetésre van szükség.
Jarosław Kalinowski
Amint azt az előadó írja, az európai uniós támogatás alapvető fontosságú ahhoz, hogy a tagállamok képesek legyenek megbirkózni a jövő kihívásaival. Az Európa 2020 stratégia kijelöli azokat a megfelelő területeket, amelyekre ezt a támogatást célozni kell, amikor felvázolja egy erős, stabil és modern Európa prioritásait és jövőképét; egy olyan Európáét, amely levonta a tanulságokat a közelmúlt gazdasági problémáiból, és olyan Európáét, amely munkahelyeket, energiabiztonságot és egészséges élelmiszert biztosít polgárai számára. A költségvetési terveknek figyelembe kell venniük a fenntartható fejlődés legfontosabb célkitűzéseit, miközben rugalmasnak kell lenniük és konkrét intézkedésekre kell irányulniuk. Aligha szükséges megemlíteni, hogy a pénzeket átlátható módon és megfelelő célokra kell elkölteni. A lakosság körében kialakuló elfogadás és megértés manapság az uniós politika szerves részét képezi, és az Unió működésének alapjául szolgál.
Tunne Kelam
írásban. - A 2020-ra vonatkozó célok eléréséhez európai megközelítésre van szükség. Tisztában kell azonban lenni azzal, hogy a több Európa nem valósítható meg kevesebb pénzből. A források tagállamok általi befagyasztása nem fenntartható megoldás. Miután a tagállamok elfogadták az egész Európára kiterjedő, hosszú távra szóló, stratégiai politikai kötelezettségvállalásokat, nem tagadhatják meg azok finanszírozását. Ezzel csak aláássák az Unió hitelét a több millió polgár szemében. Gyakorlati szempontból a programok között jóval hatékonyabb koordinációra van szükség, előtérbe helyezve azok egymást kiegészítő jellegét. Az új prioritások - a K+F, az innováció, valamint az energia- és közlekedési hálózatok - finanszírozása a jelenlegi forrásszint fenntartásával irreális elképzelés. A valódi belső uniós kihívás az, hogy a következő pénzügyi keret végéig kiegyenlítsük a 15 régi és a 12 új tagállam közötti különbségeket. A korábbi programok folytatását és az új programok kidolgozását részletes ellenőrzésnek kell alávetni. Az egyenlőség és a szolidaritás uniós elvei melletti elkötelezettség értelmében meg kell szűnniük a döntéshozatalt jellemző kettős mércéknek és előítéleteknek. Az EU csak akkor lehet sikeres, ha valamennyi tagjára egyenlő feltételek vonatkoznak. Egy valódi pénzügyi tervnek még hét évnél is messzebbre kell mutatnia. Mindazonáltal támogatom a szükséges módosításokhoz szükséges rugalmas mechanizmusokat.
Lena Kolarska-Bobińska
Az Európai Unió legszegényebb régiói jelenleg gyorsan fejlődnek, és ez többek között az európai támogatásnak köszönhető. Noha sok új út épült, illetve sokat felújítottak, és számos internetkapcsolat létesült, továbbra is rengeteg a tennivaló, mivel e térségek és a kiemelten fejlett régiók között óriási szakadék tátong. Amikor csatlakoztunk az Európai Unióhoz, egyesek attól tartottak, hogy Lengyelország és az új tagállamok nem tudják majd megfelelően kihasználni a tagság által számukra kínált előnyöket, és hogy az európai forrásokat kellő mérlegelés nélkül fogják elkölteni. Elhangzottak továbbá a korrupcióval kapcsolatos aggodalmak is, hiszen alkalom - vagy sok pénz - szüli a tolvajt. Mindeközben elemzések azt mutatják, hogy Lengyelország okosan gazdálkodott az európai pénzekkel, amelyek nem hozhatók összefüggésbe tisztességtelen gyakorlattal. Az általunk áthidalni próbált szakadék és egyúttal a jövőbeli uniós célok tükrében tehát nem csökkenthetjük az uniós költségvetést vagy a kohéziós politika végrehajtására fordított forrásokat. Még ha az Európai Parlament meg is szavazza az európai költségvetés növelését - és bízom benne, hogy így lesz - nagyon fontos, hogy meggyőzzük az egyes tagállamokat arról, hogy a Parlament politikai álláspontja támogatásra érdemes.
Jan Kozłowski
Őszinte elismerésemről szeretném biztosítani Garriga Polledo urat az átfogó jelentés elkészítéséért, valamint azért a figyelemre méltó munkáért, amelyet a kompromisszumos módosítások kidolgozása során végzett. Egyetértek az előadóval abban, hogy a kohéziós politikának - amely bizonyította eredményességét - a jelentőségével arányos helyet kell biztosítani a következő többéves pénzügyi keretben. Ugyanakkor az egyes alapok közötti hatékonyabb koordinációra és azok fokozottan kiegészítő jellegére, valamint az eljárások egyszerűsítésére kell törekednünk. A támogatások nyomon követésére és kezelésére szolgáló rendszerek módosításait, amelyek célja az intézkedések eredményességének javítása, a jelenlegi működésük alapos elemzésére kell alapozni. Egyetértek azzal a meglátással is, hogy a fel nem használt források maradjanak az uniós költségvetésben, és ne kerüljenek vissza a tagállamokhoz, valamint úgy gondolom, hogy részletesen meg kell vizsgálni, milyen következményekkel járna az Európai Fejlesztési Alapnak az uniós költségvetésbe történő bevonása, különösen az EU harmadik országokkal szembeni kötelezettségeinek figyelembevételével.
Vladimír Maňka
Európa válsághelyzetben van. Az önkormányzó régiókban jelentkező adókiesés a válság előtti időszakkal szemben most meghaladja a költségvetés 20%-át, ami nem fenntartható. Az önkormányzatok bevételi hiánya hasonlóan alakul. Alapvető feladataikat sem tudják finanszírozni, munkavállalókat bocsátanak el és eladósodnak.
Ilyen helyzetben nem kellene meglepődnünk azon, hogy nem értik, miért kér további forrásokat az Európai Parlament.
Ha azonban a tagállamok a prioritási területeken összehangolnák politikáikat és a finanszírozást, jobb eredményeket érnének el, és több pénzt takaríthatnának meg annál, mint amennyivel a közös uniós költségvetést növelni kívánjuk. Nincs tehát jobb alternatíva annál, mint amiről éppen beszélünk.
Még több egyeztetésre és vitára van szükség, nem csupán az Európai Parlamentben, hanem különösen a tanácsi miniszterekkel, a nemzeti parlamentek képviselőivel és a régiókon belül is, hogy megértsék, egy közös megoldás nem csupán polgáraink számára jelenti a legjobb megoldást, de egyben a nemzeti költségvetésekben is megtakarításhoz vezet.
Andreas Mölzer
Az eurócsomag kudarca óta a nettó befizetők már nem csupán az uniós költségvetést finanszírozzák a hatalmas újraelosztási gépezet keretében, hanem kétszer-háromszor annyit fizetnek. A következő években garanciák helyett valódi készpénz áramlik majd ezekbe a mentőmechanizmusokba. Mindezt a nettó befizetőknek, azaz a keményen dolgozó német, francia, olasz, holland és osztrák polgároknak saját nemzeti költségvetésükből kell majd finanszírozniuk; az első fájdalmas megszorítások máris érezhetők ezekben az országokban. A gazdaságilag erős uniós tagállamok polgárai dühösek - legalább annyira, mint az athéni tüntetők -, mert a PIIGS országok érdekében kell meghúzniuk a nadrágszíjat. Ilyen nehéz helyzetben a valóságtól elrugaszkodott és botrányos ötlet költségvetés-emelést kérni. Nincs szükség egy felduzzasztott uniós költségvetésre, amely talán tízszer nagyobb annál, mint kellene; nincs szükség az európai adófizetők által finanszírozott költségvetésre, amely nélkülözi a takarékosságra törekvés minden formáját; nincs szükség a brüsszeli bürokrácia további bővítésére, amely a nettó befizetők utolsó fillérjeit is elnyeli. Ehelyett következetesen minden alkalmat meg kellene ragadnunk a takarékoskodásra. A mezőgazdasági támogatásokat, a legnagyobb és legvitatottabb költségvetési tényezőt, vissza kell utalni tagállami hatáskörbe. Ez nagy tehertől szabadítaná meg az uniós költségvetést, a tagállamok pedig jobban figyelembe tudnák venni mezőgazdasági ágazatuk sajátos jellemzőit. Ha az adók formájában fizetett óriási összegű pénzek a nagy földtulajdonosok, mezőgazdasági üzemek, nagyvállalatok, uralkodók és golfklubok helyett a kis és közepes méretű gazdaságok termelőihez kerülnének, akkor talán megállíthatnánk a mezőgazdasági termelés hanyatlását.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
A Garriga Polledo úr által készített jelentés elfogadása fontos lépés a Parlament számára: egyértelmű, gyakorlatias és reális nyilatkozat ez az Európai Parlament 2013 utáni költségvetési törekvéseiről. Elsőként a kohéziós politikáról szólnék, amely a regionális fejlődés kulcsa. Úgy gondolom, hogy a kohéziós politika költségvetését fenn kell tartanunk, és méltányos támogatási modellt kell kidolgoznunk valamennyi közepes bevételű régióra vonatkozóan, hogy a jövőben az uniós regionális támogatások átláthatók és méltányosak legyenek. Az 5%-os költségvetés-emelés ésszerű. Nem az európai tékozlás példája, ahogyan azt az euroszkeptikusok állítják, hanem bátor felvállalása annak, hogy ha nem biztosítjuk saját magunk számára az Európa közös megteremtéséhez szükséges forrásokat, elszigetelődünk és jelentéktelenné válunk. Következésképpen, annak érdekében, hogy finanszírozni tudjuk a Lisszaboni Szerződés értelmében az Unióra ruházott új hatáskörökhöz kapcsolódó intézkedéseket, támogatom a saját források kérdésének vizsgálatára, valamint új közösségi bevételi forrásokra irányuló kérést, hogy ezáltal csökkenthessük a nemzeti költségvetésekre nehezedő nyomást, és felszámoljuk a "méltányos megtérülés”-be vetett hitet, amely gazdaságilag pontatlan, politikailag téves elképzelés.
Theodor Dumitru Stolojan
Az Európai Parlament most először terjeszti az Európai Bizottság és a Tanács elé a 2014-2020 közötti időszakra szóló európai uniós prioritásokkal kapcsolatos elképzelését. Most az Európai Bizottságon a sor, hogy jogalkotási javaslatában figyelembe vegye az Európai Parlament véleményét. Különösen hangsúlyozni szeretném, hogy a versenyképes mezőgazdaság, valamint a gazdasági és társadalmi kohézió megteremtését a következő időszakban is prioritásként kell kezelni. Az európai parlamenti képviselők kellő figyelmet fordítottak Európa kutatási törekvéseire is. Az Európai Parlamenti egész jövőképe határozottan az Európa 2020 stratégiára épül.
Csaba Sándor Tabajdi
A következő költségvetési keretek kialakításakor az első kérdés, amit fel kell tennünk, hogy több, vagy kevesebb Európát szeretnénk? Az a véleményem, hogy a Parlament korábban már állást foglalt ebben a kérdésben. Az Európa 2020 stratégia ambiciózus céljainak elfogadásával egyszer már kimondtuk, hogy igenis több Európára van szükségünk. Most hangosan és egyértelműen ki kell mondanunk, hogy ezeket a célokat csak akkor érhetjük el, ha a célokhoz megfelelő költségvetést rendelünk. Abban az időszakban, amikor az Európai Unió több tagállama szenved a "mediterrán dilemmától”, azaz attól, hogy gazdasági növekedése beindításához fiskális expanzióra lenne szüksége, de ezt nem teheti, mert adósságproblémái miatt végeláthatatlan megszorításokra kényszerül, a válaszunk nem lehet az, hogy az EU alapvetően fejlesztési célú költségvetését is csökkentjük vagy helyben hagyjuk. Nem tehetjük, mert ezzel elvennénk a leszakadóban lévő régiók egyetlen esélyét arra, hogy gazdaságuk növekedési pályára álljon.
Rafał Trzaskowski
A jelentés javaslata értelmében az "átmeneti régiók” létrehozása azt jelenti, hogy a szegényebb tagállamok viszonylag tehetősebb térségei továbbra is részesülnek támogatásban, és fokozatosan felkészülhetnek arra, amikor ez a további támogatás végleg megszűnik. Egy ilyen régiócsoport kialakításának lehetősége kétségtelenül üdvözlendő fejlemény a kohéziós politika fő kedvezményezettjei számára, akiknek hosszú távra kell tervezniük. A javaslat mai parlamenti elfogadása igen fontos üzenetet közvetít majd a kohéziós politika jövőbeli formájáról szóló vitában.
Zbigniew Ziobro
A Galliga Polledo-jelentés kiemelt figyelmet szentel az Európa 2020 programnak. Úgy gondolom, hogy ha e program célkitűzéseire jelentős összegeket különítünk el, az az európai kohézió és fejlődés szempontjából fontos programok, például a Kohéziós Alap támogatásának csökkenéséhez vezethet. Az eredmények azt bizonyítják, hogy az Európai Unióról szóló szerződésben és a Lisszaboni Szerződésben előírt célok teljesítése szempontjából ez az alap az eddigi legeredményesebb eszköz. Ezért fontos, hogy növeljük annak támogatását. A gazdasági válság számos európai országot súlyosan érintett, és számukra most a kohéziós alap az a hajtóerő, amely lehetővé teszi, hogy kezdeményező jelleggel küzdjenek a munkanélküliség ellen, és mozgósítsák a régiókat. Másrészről, fontos, hogy az EU pénzügyi segítséget nyújtson az energiaügyi projektekhez és az innovációhoz. E két beruházási terület nélkülözhetetlen az Európai Unió gyors növekedéséhez. Jelenleg az energiaforrások kétharmadát az Unión kívüli országokból, elsősorban Oroszországból importáljuk. Ez jelentős tőkekiáramlást jelent határainkon túlra, ezért több forrást kell elkülöníteni az olyan infrastrukturális beruházások támogatására, amelyek lehetővé teszik az ellátás diverzifikálását és következésképpen az árcsökkenést, ideértve a Nabucco gázvezetéket is, amely a diverzifikálás szempontjából a legfontosabb projekt. A jelentés továbbá nem ír elő konkrét iránymutatásokat a közeljövőben a palagáz-lelőhelyek feltárásához nyújtott támogatásra vonatkozóan. Az Uniónak nem szabad elfelejtenie, hogy az energiaforrásokra irányuló jelenlegi okos beruházások később tőkemegtakarítást eredményeznek.
Paul Rübig
(DE) Elnök úr, csak annyit szerettem volna mondani, hogy a 759. sz. asztalomnál lévő mikrofon nem működik. Már tegnap is kértem, hogy javítsák meg. Egy műszaki szakember segítségét kérném. Köszönöm.
Elnök
Tisztelt kollégák, mint tudják, a tűzriadó gyakorlat miatt a szavazást és a szavazatok indokolását tegnap felfüggesztettük, ezért ezekre a mai szavazás részeként fog sor kerülni. A szavazólistán látott sorrendben beillesztettük ezeket a programba.
