Az euróövezet állam- és kormányfői 2010. május 7-i csúcstalálkozójának előkészítése (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata az euróövezet állam-és kormányfői 2010. május 7-i csúcstalálkozójának előkészítéséről.
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr, ezen a héten, május 7-én kerül sor az euróövezet állam- és kormányfőinek találkozójára, és az Európai Parlamentben a mai vita foglalkozik ezzel a fontos eseménnyel. A találkozó célja az, hogy hivatalos formába öntse a megállapodást a Görögországnak nyújtott kölcsönökről, az euróövezeti ország súlyos pénzügyi helyzetének megoldását célzó görögországi pénzügyi mentőcsomagról, valamint hogy számba vegye az ebből a helyzetből és az ezen megállapodásokból az euróövezet és az Európai Unió egészének jövője számára levonható tanulságokat.
Az állam és kormányfők pénteken megerősítik majd az Európai Unió által Görögországnak nyújtott pénzügyi megoldást. Ez azt jelenti, hogy hivatalossá teszik az európai állam- és kormányfők február 11-i találkozóján tett - jelenleg politikai jellegű - vállalásukat, amelynek értelmében támogatják Görögországot e rendkívül nehéz pénzügyi helyzet megoldásában.
Az állam- és kormányfők tehát pénteken bemutatják, közzéteszik és elfogadják majd az euróövezet további 15 országának azon szándékát, hogy amint a görög kormány elfogadja szigorú gazdasági és pénzügyi kiigazítási programját, e támogatást, e kölcsönöket biztosítani kívánják Görögország számára. A kiigazítások célja Görögország és az euróövezet egésze pénzügyi stabilitásának biztosítása, amelyről nem csupán Görögországot illetően született politikai megállapodás, hanem arról az állam- és kormányfők politikai szinten már február 11-i állásfoglalásukban is megállapodtak.
Politikai és történelmi szempontból fontos döntésről van szó, mivel ez nélkülözhetetlen az euróövezet, valamint az egész Unió külső pénzügyi hitelessége szempontjából. Fontos az Európai Unióról szóló szerződések által megkövetelt költségvetési konszolidációhoz, az euróövezeten és az Unió egészén belüli költségvetési konszolidációhoz, valamint nagy jelentőséggel bír a hatékony és tartós európai uniós gazdasági fellendülés megszilárdítása tekintetében.
Ma Rehn úr, aki itt van körünkben, közzétette a Bizottság 2010-2011-re vonatkozó előrejelzéseit, amelyek az Európai Unió gazdaságának fokozatos fellendüléséről adnak hírt. A bizottsági előrejelzések megerősítik, hogy megindult a gazdaság fellendülése az Európai Unióban, és a története eddigi legsúlyosabb válságát maga mögött hagyva az Európai Unió mint közösség 2010-ben - tehát idén - 1%-os, 2011-ben pedig 1,75%-os növekedésre számíthat.
Az elmúlt év harmadik negyedévében tehát véget ért az Európai Unióban a gazdasági válság, és megkezdődött a fellendülés. Mindehhez egyértelműen hozzájárult az európai gazdaságélénkítési terv és a tagállamok által hozott döntések, amelyek a tagállamok és - az európai gazdaságélénkítési terv révén - az Unió költségvetéséből jelentős pénzösszegeket injektáltak a különböző országok gazdaságaiba. Ez az egyik oka annak, hogy - ismétlem - eddigi történetének legmélyebb válságát követően az Unió máris a gazdasági fellendülés jeleit mutatja.
Ezek az Európai Bizottság előrejelzései, és kétségtelen, hogy a Görögországnak nyújtott hitelről szóló döntés meghatározó szerepet játszik majd annak biztosításában, hogy az euróövezetben és az Európai Unió egész területén egyaránt hatékony és tartós gazdasági fellendülés valósuljon meg.
Úgy gondoljuk, az Európai Unió jól reagált a jelenlegi gazdasági helyzetre, a gazdasági válságra, amikor minden tőle telhetőt megtett a helyzet kezelésére. Különösen úgy véljük, hogy megfelelően lépett fel a rendkívül súlyos görögországi pénzügyi helyzet tekintetében, az elmúlt hónapok során ugyanis az Európai Unió kétségtelenül határozott lépéseket tett afelé, amit az utóbbi időben az Unió gazdasági kormányzásaként, illetve gazdasági kormányaként jellemeztünk. Egyértelmű lépéseket tettünk előre. Ezek esetenként lassúnak, túlságosan lassúnak tűnhettek, mindazonáltal biztonságos, elszánt módon megtettük ezeket a lépéseket, amelyeknek csúcspontját az európai állam- és kormányfők pénteki találkozója jelenti majd.
Úgy hisszük, hogy az Unió gazdasági kormányzásának, gazdasági kormányának biztos alapokon kell nyugodnia. Ezek közül az első az, hogy felelősséget vállalunk az általunk például egy Európai Unióról szóló szerződés aláírásakor és ratifikálásakor tett vállalásokért. A második a szolidaritás, amelynek elve az Európai Unió és valamennyi politikája központi elemét alkotja. A harmadik a költségvetési konszolidáció koordinációja, az Európai Unió külképviseletének koordinációja - például a G20 találkozókra készülve -, valamint a növekedést és a válságból való kilábalást célzó koordináció. Meggyőződésem, hogy a Rehn biztos úr által jelenleg szövegezett és május 12-én a Bizottság előtt bemutatandó vonatkozó dokumentum is hasonlóan fogalmaz majd.
Végül, el szeretném mondani, hogy az Unió jelenleg készülő és fejlődő gazdasági kormányzásának, amelynek alapjait most fektetjük le az Európai Unióban, hatékony eszközökkel és egy felügyeleti elemmel kell rendelkeznie. Biztos vagyok benne, hogy az Európai Bizottság által készített dokumentum kitér majd erre. Minőségi államháztartásokra van szükség. Szükség van a pénzügyi rendszer felügyeletére, a pénzügyi rendszer európai felügyeletére, és e tekintetben felkérném az Európai Parlamentet, hogy mihamarabb fogadjon el egy pénzügyi felügyeleti csomagot. A csomagnak magában kell foglalnia azokat a rendeleteket és irányelveket, amelyekről itt és most, a Parlamentben tárgyalunk, és amelyeket az elkövetkező néhány napban az illetékes bizottságon belül, majd a kapcsolódó plenáris ülésen is megvitatnak.
Szükség van továbbá az esetleges válságokat megelőző mechanizmusokra, valamint - ahogyan már mondtam - képesnek kell lennünk arra, hogy egységesen lépjünk fel az Unió külképviseletében, és ebben az esetben egyértelműen a G20 találkozókra gondolok. Úgy vélem, ezekkel a lépésekkel haladunk az Unió gazdasági kormánya, illetve kormányzása felé; a Görögországnak nyújtott támogatás és kölcsönök ennek részét képezik, és ezért az a véleményem, hogy az Európai Unió jó irányban halad, és ezt az irányt megszilárdította.
Biztos vagyok benne, hogy az állam- és kormányfők elfogadják majd a görögországi pénzügyi mentőcsomagot, amely röviden, ahogyan február 11-i nyilatkozatukban fogalmaztak, a pénzügyi stabilitás, az euróövezet és az Európai Unió egészének gazdasági stabilitása iránti elkötelezettség.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, felkértek, hogy még az euróövezet állam- és kormányfőinek pénteki találkozóját megelőzően tegyek nyilatkozatot a Parlamentben.
Elsőként részvétemet szeretném kifejezni a mai athéni erőszak áldozatainak családjai felé. A véleménykülönbség és a tiltakozás demokratikus társadalmainkban a polgárok joga, az erőszakos fellépést azonban semmi sem indokolhatja.
Beszélnék a múlt vasárnap jóváhagyott görögországi pénzügyi mentőcsomagról. Ezt követően ismertetni fogom, meglátásom szerint mit kell tennünk annak érdekében, hogy elkerüljük egy ilyen jellegű válság megismétlődését.
Görögországot illetően, a görög hatóságok több éves költségvetési konszolidációs és strukturális reformprogramot fogadtak el. Ezt a Bizottsággal, az Európai Központi Bankkal és a Nemzetközi Valutaalappal közösen dolgozták ki.
A görög kormány alapos és hiteles csomagot terjesztett elő, amely fenntartható irányban kormányozza majd a gazdaságot, és helyreállítja a bizalmat. Fontos, hogy elismerjük a Papandreou miniszterelnök úr és kormánya által tanúsított bátorságot.
Görögország fájdalmas erőfeszítésekre készül, de mindannyian tudjuk, hogy ezeknek nincs alternatívája.
A Bizottság és az Európai Központi Bank ajánlásait követően mindezért cserébe életbe léptettük a Görögországnak szóló összehangolt európai segítségnyújtási mechanizmust. A szolidaritás egyedülálló megnyilvánulása ez, amely az egész világon példa nélküli.
Ez a támogatás döntő jelentőséggel bír majd a tekintetben, hogy segítségével Görögország visszatérítheti gazdaságát a helyes útra, és megőrizhető az euróövezet egészének pénzügyi stabilitása is.
Hadd hangsúlyozzam, hogy a Bizottság gondoskodott arról, hogy a mechanizmus, jóllehet kétoldalú kölcsönökön alapul, európai mechanizmus legyen. A Bizottság meghatározó szerepet játszott annak létrehozásában, és kezelésében és végrehajtásában is komolyan közreműködik majd.
Jelenleg és a jövőben is elsősorban a Bizottság feladata, hogy értékelje, teljesíti-e Görögország a csomaghoz kapcsolódó feltételeket. Ezenfelül a Bizottság kezeli majd a tagállamoktól érkező kétoldalú kölcsönöket is.
A hét végére jelentős számú tagállam lezárja majd azt a folyamatot, amely lehetővé teszi a Görögországnak nyújtandó kétoldalú kölcsönök biztosítását. Szilárd meggyőződésem, hogy a Görögországnak adott, soha nem látott pénzügyi támogatás - 110 milliárd euró - és a kiigazítási program megfelelő intézkedés a görög válsággal szemben. Nincs okunk kételkedni abban, hogy mind Görögország, mind pedig az euróövezeti tagállamok határozottan végre fogják azt hajtani.
Ezt a nézetemet sok más fontos szereplő is osztja. Felfigyeltem például a G20 pénzügyminiszterek volt, jelenlegi és jövőbeli elnökeinek támogató nyilatkozatára, amely a minap látott napvilágot. Sajnálatos módon egyelőre nem minden piaci szereplőt győztek meg. Hangosan és egyértelműen ki kell jelentenünk, hogy a kételkedők tévednek. Erre nemsokára visszatérek.
Az euróövezet állam- és kormányfőinek pénteki találkozóján e megállapodáson túllépve megvizsgáljuk majd, mit kell tennünk ahhoz, hogy levonjuk a megfelelő tanulságot a jelenlegi helyzetből. A vita természetesen kiindulópontként fog szolgálni, mivel a döntésekről tovább kell tárgyalni, és azokat a 27 tagállammal - az euróövezeti tagállamokkal, ugyanakkor az Európai Unió összes többi tagállamával is - együtt kell elfogadni. Hadd fogalmazzak nyíltan: egyik erősségünk, ha a döntéseket a 27-ekkel tárgyaljuk és hozzuk meg.
Miközben a folyamatokat fel kell gyorsítani, a helyzet az, hogy a 27-ek közös - a világban egyedülálló - fellépése a lehető legjobb alapként szolgál közös jövőnk számára egy egyre összefonódóbb világban.
Meglátásom szerint a gondolkodásnak és a fellépésnek két fő iránya van: először is a gazdasági kormányzásra vonatkozó szabályok felülvizsgálata, ideértve a Stabilitási és Növekedési Paktumot is, másodszor pedig a pénzpiacok reformja.
A Bizottság intenzív munkát végzett a gazdasági kormányzással kapcsolatban, és jövő szerdán kész előterjeszteni annak javítására vonatkozó javaslatait. Három fő összetevőt kell mérlegelni. Először is a felelősséget: meg kell erősítenünk a Stabilitási és Növekedési Paktumot, és mindenekelőtt a tagállami megfelelőséget. Nyilvánvaló, hogy a paktum prevenciós és korrekciós ágát egyaránt meg kell erősíteni. Örömömre szolgál, hogy a paktumot korábban megkérdőjelezők - illetve akár annak gyengítését javaslók - többsége immár elfogadja a szigorúbb szabályok és - ez a legfontosabb - azok szigorú végrehajtásának szükségességét.
Másodszor, a kölcsönös egymásra utaltság: ez mindannyiunk ügye. Úgy gondolom, a válság egyértelműen rámutatott, hogy át kell hidalnunk a tagállamok közötti egyenlőtlenségeket, elsősorban az euróövezeten belül. Ide tartoznak a versenyképességbeli eltérések is, mivel ez olyan alapvető tényező, amely más jellegű egyenlőtlenségekhez vezet.
Mindez természetesen nem jelentheti azt, hogy bizonyos országok veszítenek a versenyképességükből, csak hogy mások viszonylag versenyképesebbnek tűnjenek. A világpiacokon valamennyien versenyben vagyunk. Kiegyensúlyozott, kölcsönösen megerősítő módon kell javítanunk átfogó versenyképességünket. Úgy vélem továbbá, hogy meg kell vizsgálnunk az egyenlőtlenségek egyéb okait is. A haladás érdekében fokozott felügyeletet és szorosabb gazdaságpolitikai koordinációt fogunk javasolni. Örömömre szolgál az is, hogy a tagállamok részéről nagyobb nyitottságot tapasztalok e kérdés irányában.
Harmadszor, egységesség: fel kell tennünk magunknak a kérdést, vajon teljes-e költségvetési szabályaink rendszere. Úgy látom, érdemes lenne állandó mechanizmusokat létrehozni a rendellenes helyzetek kezelésére. Végül is jobb félni, mint megijedni.
Bízom benne, hogy megragadhatjuk a pillanatot - és számítok rá, hogy segíteni fognak nekünk az említett reformok végrehajtásában. Politikai szempontból úgy vélem, az európai integráció tekintetében olyan ponthoz érkeztünk, ahol, ha nem építjük fel Európát, le fogunk maradni. Nem juthatunk holtpontra. Igen különleges pillanat ez, amelyben ma Európában élünk, ahol nap mint nap próbára teszik szolidaritásunkat és felelősségünket. Bízom benne, hogy tagállamaink vezetői képesek lesznek felnőni a feladathoz, nem csupán mások megsegítése érdekében, hanem azért is, hogy tanúságot tegyenek a közös európai projekt iránti felelősségükről.
Ezeket a reformokat már jelenleg is folyó, példa nélküli erőfeszítések mellett vezetjük majd be. Kétségtelen, hogy egyes tagállamok hiány- és adósságszintjét határozott módon, a válság előtt tervezettnél gyorsabban kell kiigazítani.
El kell azonban mondani, hogy nem hagyhatjuk figyelmen kívül azt a tényt, hogy a 2009. évi költségvetési romlás nagymértékben az automatikus stabilizátorok működéséből fakadt, amelyek a gazdasági tevékenység Európán kívülről indult pénzügyi válság által okozott, soha nem látott csökkenésének kezelésére szolgáltak. Más szóval az euróövezet átfogó helyzete nagy részben a világszerte ösztönzött válságellenes politikák eredménye volt.
Mindig is egyértelmű volt, hogy a helyzetet a későbbiekben rendezni kell, és a legtöbb euróövezeti tagállam már most is merész reformokat valósított meg, például a nyugdíjrendszerek esetében. A kormányok által tanúsított felelősségvállalást a pénzpiaci szereplők részéről is hasonlónak kell követnie. Ez az oka annak, hogy legalább ilyen sürgető a továbbiakban is egy fenntartható és felelős, a gazdaság és a polgárok szolgálatában álló pénzügyi szektor biztosítása.
Nem szabad elfelejteni, hogy a pénzpiaci szereplők kulcsszerepet játszanak a piaci hangulat kialakításában. A lélektan a piacokon is meghatározó. A pénzügyi válság oka a rövid távú megközelítés, a prociklikusság és a felelőtlenség volt. Ezt kell mihamarabb kijavítanunk.
Erős és stabil európai pénzügyi szolgáltatási piacokra van szükségünk ahhoz, hogy megvalósíthassuk az Európa 2020 jövőképével összhangban álló tervezett növekedéshez szükséges beruházásokat. Valamennyi piaci szereplőnek felelősségteljes magatartást kell tanúsítania. A pénzpiacok reformja tekintetében már eddig is sokat tettünk. Számítok rá, hogy a Tisztelt Ház ezt mindenki számára egyértelművé teszi.
Az európai intézmények közösen cselekednek, és e fellépésnek a Parlament, a Tanács és a Bizottság részéről kívülről is egységesnek kell tűnnie. Kiemelten kezeljük a felelős kockázatkezeléssel, a biztonságosabb származékos piacokkal, a hatékonyabb pénzügyi felügyelettel és annak biztosításával kapcsolatos munkát, hogy a bankok megfelelő tőkével rendelkezzenek tényleges kockázataik fedezetéhez. Ezt a munkát fel kell gyorsítani.
Az elkövetkező hetekben be kell fejeznünk a folyamatban lévő reformokat. Ahogyan csupán két héttel ezelőtt mondtam itt, a Parlamentben, bízom benne, hogy a fedezeti alapokra és a magántőkealapokra irányuló javaslatunk tekintetében hamarosan áttörést érünk el.
Szeretném továbbá, ha korai megállapodás születne az új európai felügyeleti szabályokról. Az Európai Rendszerkockázati Testületnek és a három felügyeleti hatóságnak 2011 elején meg kezdenie tevékenységét.
Ezek azonban nem lehetnek pusztán látszatintézmények: közös felelősségünk annak biztosítása, hogy rendelkezésükre álljanak a munkavégzéshez szükséges eszközök. Ide tartoznak a tényleges vészhelyzetek kezeléséhez, az európai - és, ehhez ragaszkodom, nem csupán nemzeti - szabályok végrehajtásához, valamint a nemzeti felügyeleti testületek közötti viták rendezéséhez szükséges kötelező erejű döntéshozatali jogkörök is. Itt az ideje, hogy meghozzuk ezeket a döntéseket és gondoskodjunk róla, hogy azok ambiciózusak legyenek.
Ebben az évben a betétesek és a befektetők védelmének fokozását, a piaci visszaélésekkel szembeni intézkedések megerősítését, a banktőke minőségének és mennyiségének további javítását, valamint a túlzott emelőhatások visszaszorítását célzó további javaslatok várhatók.
Az államadósságok piacán tapasztalható helyzet nyomán az elmúlt három hónapban és paradox módon még ezen a héten is újabb aggodalmak merültek fel. A Bizottság már jelenleg is dolgozik a származékos piacok alapvető felülvizsgálatán, amelynek célja e piacok átláthatóságának és biztonságának növelése. Az első szakaszban bemutatjuk a támogatható származtatott ügyletek szabványosításáról szóló jogszabályt, amely előírja, hogy ezekre vonatkozóan központi szerződő fél általi, megfelelően szabályozott és ellenőrzött elszámolást kell végezni. Jelenleg azt is mérlegeljük, szükség van-e további konkrét intézkedésekre az állami származékos piacokra vonatkozóan.
A válság ismét előtérbe helyezte a hitelminősítő intézetek szerepét. Ezek az intézetek központi szerepet játszanak a pénzpiacok működésében, a minősítések azonban a jelek szerint túlságosan ciklikusak, túlságosan is az általános piaci hangulattól függnek, nem pedig az alapvető tényezőktől - tekintet nélkül a túlontúl optimista vagy pesszimista piaci hangulatra. Mivel a hitelminősítő intézetek ilyen meghatározó szereppel és befolyással bírnak a piacokon, különleges felelősségük annak biztosítása is, hogy értékeléseik megbízhatók és átfogók legyenek. A Bizottság ezért 2008-ban rövid időn belül új jogszabályt terjesztett elő ezekre az intézetekre vonatkozóan, amely az elkövetkező néhány hónapban lép hatályba.
Ezek a szabályok biztosítani fogják, hogy a hitelminősítő intézetek átláthatóbb módon tevékenykedjenek, nyilvánossá tegyék módszereiket és kerüljék az érdekellentéteket, ennél azonban tovább kell mennünk. Ezen európai szintű dimenzió szereplői felügyeletének megerősítése érdekében a Bizottság véleménye szerint a leendő Európai Értékpapír-piaci Felügyeleti Hatóság közvetlen ellenőrzése alá kell helyezni őket, és pontosan erre fogunk javaslatot tenni.
Átgondolási folyamatot indítottunk továbbá arról, szükségesek lehetnek-e további intézkedések különösen az államadósság megfelelő minősítésének biztosításához. Rendet kell tennünk saját házunk táján, és eközben másokat is erre kell ösztönöznünk.
A Bizottság minden szükséges intézkedést megtesz annak biztosítása érdekében, hogy a pénzpiacok ne szolgálhassanak a spekuláció játékteréül. A sikeres gazdaságok működésének alapját a szabad piacok jelentik, a szabad piacokon azonban szabályokra és azok betartására van szükség, ha pedig a felelőtlen viselkedés veszélybe sodorja azt, ami nem lehet, és ami nem szabad, hogy veszélyben legyen, akkor a szabályokat és azok betartatását szigorítani kell.
A piaci magatartásnak alapos és objektív elemzésen kell alapulnia, és fel kell ismerni, hogy a pénzügyi szolgáltatások pontosan azok: szolgáltatások, nem pedig öncélú tevékenységek. Nem függetlenedhetnek gazdasági és társadalmi funkciójuktól. A pénzpiaci szereplők tulajdonképpen azért tudtak talpon maradni, mert a szabályozó hatóságok és a demokratikus intézmények - végeredményben az adófizetők - stabilizálták a piacokat a válság során.
Akkor gyorsan cselekedtünk, és éppen ezért a jövőben is így teszünk majd. Az euróövezet állam- és kormányfői pénteki találkozójának üzenete egyértelmű kell, hogy legyen, és egyértelmű is lesz: minden szükséges lépést meg fogunk tenni - minden fronton.
Elnök
Csatlakozni szeretnénk a Barroso úr beszéde elején elhangzott részvétnyilvánításhoz. Az események, amelyekre utalt, ma történtek Görögországban. Erősen bízunk benne, hogy a görögországi patthelyzet megoldódik. Az ottani közelmúltbeli problémákat az Európai Parlament valamennyi képviselője aggódva és figyelemmel követi.
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, mi, itt Európában különösen nehéz időszakon megyünk keresztül, amelyet a súlyos görögországi válság, annak a polgárokra gyakorolt hatásai és, ahogyan arra felhívták a figyelmet, tragikus és drámai következményei, a legtöbb tagállamban felhalmozódó adósságok és olyan európai fellépés jellemez, amely nem minden esetben felel meg az elvárásainknak, de legalább létezik.
Eljött az idő, hogy az európaiak tanuljanak ezekből az eseményekből, és az európai kormányzás radikális reformjára szólítsanak fel. Olyan reformokra, amelyek biztosítani fogják, hogy tagállamaink felhagynak az önkényes döntéshozatallal anélkül, hogy partnereikkel - akikkel végeredményben közös a valutájuk, az értékeik, és ezért közös a sorsuk is - költségvetési, pénzügyi és társadalmi prioritásairól egyeztetnének. Az emberek gondolkodásmódjának reformjára, amelynek nyomán pártjaink, minisztereink és nemzeti kollégáink felhagynának az európai döntések szisztematikus elmarasztalásával, miközben ők maguk is közreműködtek azok meghozatalában.
Kérhetünk-e továbbra is szolidaritást partnereinktől nehézségek esetén úgy, hogy amikor a dolgok visszatérnek a rendes kerékvágásba, teljes mértékben figyelmen kívül hagyjuk őket? Kérhetünk-e továbbra is jelentős támogatásokat partnereinktől anélkül, hogy garantálni tudnánk az államháztartási elszámolások maradéktalan átláthatóságát? Végül pedig, meglepődhetünk-e a jövőben azon, hogy folyamatos kérdésekre kell számítanunk, amikor szolidaritásra szólítunk fel olyan népek között, amelyek közül egyesek heti 35 órát dolgoznak, és 60 éves kor előtt nyugdíjba vonulnak, míg mások heti 48 órát dolgoznak, és 67 éves korukban vonulnak nyugdíjba? Nem hiszem. Éppen ellenkezőleg, úgy gondolom, itt az ideje, hogy valódi kérdéseket tegyünk fel, és azokra valódi válaszokat adjunk.
Ezek a válaszok, abban a világban, ahol most élünk, túlnyomórészt nem nemzeti, hanem európai jellegűek. E válaszok célja nem a közvélemény kiszolgálása, hanem a felelős és az ésszerű magatartás. Ezek a válaszok a mi felelősségünk; késlekedés nélkül meg kell adnunk őket, máskülönben gyorsabban rákényszerülünk erre, mint gondolnánk. Polgárainknak nem csupán arra lesz okuk, hogy - jogosan - kötelességünk elmulasztásával vádoljanak bennünket, azzal, hogy nem mondtuk el nekik az igazságot, hanem még a ma szükségeseknél is jóval fájdalmasabb döntéseket kell majd elviselniük. Teljesen nyíltan fel kell szólítanunk egy gazdasági Európa, egy szociális Európa és egy költségvetési Európa érdekében, amely bal- és jobboldali kormányaink részéről egyaránt rendkívül gyakorlatias intézkedéseket kíván.
Meghallja-e ezt az érvet a Tanács? Gondoskodhatunk-e arról, hogy az jól hallható és egyértelmű legyen? A kérdést Verhofstadt úrhoz intézem, aki e Tanácsnak már tapasztalt tagja. Véleménye szerint lehetséges-e a Tanácson belül közös megbeszéléseket folytatni? Folytatja-e majd ezt az érvelést a Bizottság? Bízom benne, és arra biztatom önt, Barroso úr, hogy tegyen így: önt, mint a Szerződések őrét arra kérem, gondoskodjon róla, hogy a tagállamok megfelelően és ténylegesen alkalmazzák az általunk hozott döntéseket. Megjegyezném, hogy a szolgáltatásokról szóló irányelv esetében ez még közel sem valósult meg. A növekedés tekintetében ez olyan elvesztegetett lehetőség, amelyet a jövőben nem engedhetünk meg magunknak.
Hölgyeim és uraim, nem vagyok idealista. Nem tartom magam naivnak, de úgy vélem, Európa számára eljött az igazság pillanata, és azt javaslom, bátran és felelősségteljesen nőjünk fel a feladatokhoz, ahogyan Európa alapító atyái is tették, azok az európai alapító atyák, akik 60 évvel ezelőtt habozás nélkül bátor és előremutató döntéseket hoztak - Schuman, De Gasperi, Adenauer és mások. Követnünk kell a példájukat: nem várhatunk; ők nem tartottak népszavazást. Fenntartások nélküli politikai elszántsággal cselekedtek annak érdekében, hogy megoldják a felmerülő fontos kérdéseket.
Hölgyeim és uraim, a jelenleg folyó válság akár kedvező is lehet, ha van bátorságunk meghozni a megfelelő intézkedéseket, ugyanakkor rendkívül súlyossá is válhat, ha elkerüljük a szükséges reformokat. Sürgető szükség van a gazdasági és szociális kormányzásra; sürgető szükség van az adózási szabályok módosítására. Végül, ügyelnünk kell arra, hogy ne hozzunk létre mesterséges szakadékot Európa tagállamai és a többi ország között. Az európai szolidaritás a 27 tagállam mindegyikére vonatkozik. Felszólítom önöket, a Tanács tagjait, hogy saját igazi valójában tekintsenek Európára. Felkérem önöket, hogy végezzenek tanulmányokat arra vonatkozóan, mi történne velünk, ha holnap Franciaország vagy más országok a görögországiakhoz hasonló nehézségekkel találnák szemben magukat. Mi lenne akkor az euróval? Mit tehetnénk akkor európai polgárainkért?
Köszönöm a figyelmüket. A felelősség közös, és az idő nem áll meg a kedvünkért.
Elnök
Megjegyzem, hogy Madlener képviselő úr a kék kártya eljárásnak megfelelően szót kért. Ön azonban már szerepel a felszólalók listáján. Itt áll a neve, Barry Madlener, felszólaló. Néhány percen belül megadom önnek a szót. Biztos lehet benne, hogy szót fog kapni.
Maria Badia i Cutchet
az S&D képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, először is hadd fejezzem ki a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja nevében a görög polgárokkal való őszinte együttérzésünket a ma történt haláleseteket követően. Mindemellett nyugalomra szólítanék fel, és biztosítani szeretném a görög polgárokat, hogy az ő oldalukon állunk, és számíthatnak támogatásunkra az őket sújtó hosszadalmas és nehéz próbatétel során tett erőfeszítéseikben.
Ezenfelül elsősorban Georgios Papandreou miniszter úrhoz szólnék, akit arra biztatok, ne engedjen határozottságából és politikai bátorságából, és folytassa az országa jövőjének megmentését célzó jelenlegi kemény munkát.
Bízunk benne, hogy az elkövetkező hónapok és évek során az Európai Unió mindent meg fog tenni a szükséges reformfolyamatok támogatása érdekében. A jövőben nem játszhatunk pusztán ellenőrző szerepet. Az Európai Uniónak részt kell vennie a reformban, és támogatnia kell azt. Az átalakulási folyamat sikere az egyesült Európán belül mindenki számára közös siker kell, hogy legyen, amely megidézi közös sorsunkat. Ennek elérése érdekében gondoskodnunk kell arról, hogy az európai és a költségvetési eszközöket megfelelően mozgósítsuk, és e nehéz időszak során minden lehetséges segítséget és támogatást megadjunk.
Ezenfelül, a görög válságon túl, úgy gondolom, elmondhatjuk, hogy az elmúlt két hét rendkívül tanulságos volt. Minden újonnan szerzett tapasztalatot fel kell használni arra, hogy megerősítsük a gazdasági kormányzást, és olyan Európai Uniót hozzunk létre, amely nem csupán monetáris, hanem tényleges gazdasági unió is. Az, ami Jacques Delors idején még elképzelhetetlen volt, most elkerülhetetlenné vált, és meg kell felelnünk a jelenkor követelményeinek.
Ezen ambiciózus célkitűzések elérése érdekében először is meg kell tanulnunk együttműködni. A Stabilitási és Növekedési Paktum az egyik olyan tényező, amely leginkább rávilágított gazdaságpolitikáink összehangolásának szükségességére. A gazdaságpolitikákat tevékeny és hatékony módon kell összehangolni, és ennek olyan valamennyiünk számára közös, fenntartható és erős növekedési folyamatokra kell irányulnia, amelyek munkahelyeket teremtenek. Bízunk benne, hogy az Európai Bizottság hamarosan rövid javaslatokat terjeszt majd elő ebben a kérdésben, amelyek túlmutatnak a puszta elnyomó logikán. Meg kell tanulnunk, hogyan építkezhetünk és erősödhetünk meg közösen.
Barroso elnök úr, bízom benne, hogy tisztában van vele, milyen sürgető szükség van arra, hogy a Bizottság a legtöbbet hozza ki az ebben a szakaszban őt megillető szerepből.
Másodszor, fel kell vérteznünk magunkat a válságkezelést lehetővé tevő mechanizmusokkal. Itt az ideje, hogy a Tanács jóváhagyja egy európai pénzügyi stabilitási mechanizmus létrehozását, amelyre vonatkozóan az Európa Szocialisták Pártjának miniszterelnökei és vezetői márciusban javaslatot fogadtak el. El kell ítélnünk egyes pénzügynökök agresszív és spekulatív hozzáállását, ugyanakkor azt is meg kell értenünk, hogy olyan monetáris rendszert hoztunk létre, amely válság idején elégtelen.
Harmadszor, ki kell dolgoznunk az európai szolidaritás új értelmezését. Vagy közös sorsunk irányában haladunk, vagy el kell fogadnunk, hogy megadjuk magunkat a nemzeti önzőség és a köztünk folyó pusztító verseny negatív dinamikájának. Nem mondhatjuk, hogy közösségi életet szeretnénk, miközben ezzel egy időben azt állítjuk, hogy a gyakorlatban valamennyien önállóan kívánunk cselekedni. A jelenlegi válság döntő próba, és rá kell eszmélnünk tényleges jelentőségére.
Negyedszer, kellő jelentőséget kell tulajdonítanunk a pénzügyi szférának. Az elkövetkező hetek és hónapok lehetőséget nyújtanak a Parlament számára, hogy számos igen fontos jogalkotási javaslatot, például a fedezeti alapok és a pénzügyi felügyelet kérdését illetően állást foglaljon.
Felszólítom az intézményeket, hogy támogassák ezt a felelős megközelítést annak biztosítása érdekében, hogy Európa mihamarabb kidolgozhasson egy megbízható szabályozási és ellenőrzési rendszert. Bízunk benne, hogy a közös munka eredményeképpen létrehozhatjuk a pénzügyi műveletekre kivetett adót, és ezáltal a pénzügyi intézmények is tisztességes mértékben hozzájárulhatnak azokhoz a gazdasági erőfeszítésekhez, amelyeket valamennyiünknek meg kellett tennünk.
Görögország jövője nagymértékben szomszédai növekedésétől - tehát tőlünk - függ majd, hiszen mi vagyunk legfőbb gazdasági partnerei. Ha nem vagyunk képesek megbirkózni a 2020-ig szóló stratégiában már ismertetett kihívásokkal, ha nem tudunk közös politikai menetrendet kidolgozni, és ha gazdaságaink kevés munkalehetőséget kínáló, lassú növekedésre vannak ítélve, akkor nem fogjuk tudni megelőzni az esetlegesen még súlyosabb és nehezebben kezelhető további támadásokat.
A kontintens jövője forog kockán. Európa jövője bölcsességünktől, szolidaritásunktól és határozottságunktól függ.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, bevezetésként hadd mondjam el, bízom benne, ahogyan véleményem szerint képviselőtársaim és a Bizottság elnöke is, hogy az életbe léptetett rendszer működőképes lesz. A kezdetektől fogva kétségeim voltak és bíráltam a kétoldalú kölcsönök rendszerét, ez azonban nem jelenti azt, hogy ne remélném, hogy működni fog és véget vet az euró elleni spekulációnak.
Ugyanis, hölgyeim és uraim, fokozatosan kialakult az euró elleni spekuláció, majd az euró elleni támadás, amely nem csupán egy Görögország elleni, illetve a görög államháztartás állapotával összefüggő támadás volt. A probléma tehát súlyosabb és átfogóbb. Részemről bízom benne, hogy a május 7-én hivatalossá váló rendszer képes lesz elérni célkitűzését, azon egyszerű okból kifolyólag, hogy nincs más eszközünk. Nincs más eszközünk. Éppen ezért ennek a rendszernek működnie kell, és támogatnunk kell azt.
Fontos ugyanakkor az is - és ez a második észrevételem -, hogy világosan megértsük: a közeljövőben nem vehetjük igénybe minden adandó alkalommal. Minél hamarabb létre kell hozni egy strukturális mechanizmust; talán nem a következő néhány hónapra, de az elkövetkező néhány évre mindenképpen, mivel újra számítanunk kell ilyen helyzetekre. Ezenfelül, ha azt szeretnénk, hogy a jövőben elérhető legyen egy strukturális mechanizmus, egy dolgot észben kell tartanunk: le kell vonni a tanulságot az elmúlt öt hónap történéseiből. Öt hónapra volt szükségünk ahhoz, hogy életbe léptessünk egy mechanizmust: három hónap kellett az alapelv, majd további kettő a feltételek elfogadásához. Miért? Azért, mert kormányközi rendszerről van szó!
Ismétlem, az első jövőre vonatkozó tanulság véleményem szerint az, hogy követnünk kell a Bizottság közösségi megközelítését. A Bizottság ugyanis európai kölcsönre tett javaslatot: ezt decemberben vagy januárban azonnal el lehetett volna fogadni, így már ma érezhetők lehetnének a hatásai, és már ma fékezhetné az euróval szembeni spekulációt.
Reményeim szerint ezért május 7-én az első döntés, az elmúlt öt hónap történéseiből fakadó első tanulság az lesz, hogy kijelentjük - bízva abban, hogy ez működni fog -, hogy felkérjük a Bizottságot egy olyan európai kölcsönre irányuló javaslat előterjesztésére, amely haladéktalanul megállíthatja az euróval szembeni spekulációt. Az Európai Unió egész hitele és fizetőképessége múlik ugyanis ezen a javaslaton, ami egy kormányközi rendszerben, ahol 16 országnak, esetleg 16 parlamentnek stb. kell igent mondania, nem így van.
Bízom továbbá abban - jóllehet Rehn úr már megkezdte a javaslatok előterjesztését -, hogy mindebből a második tanulság az lesz, hogy számos strukturális reformot kell bevezetnünk, nevezetesen egy prevenciós fejezetet a Stabilitási és Növekedési Paktumban - amelyre Rehn úr már javaslatot tett -, egy európai monetáris alapot, egy azonnal működésbe lépő strukturális mechanizmust és harmadszor, egy olyan 2020-ig szóló stratégiát, amely a ma papíron szereplőnél jóval erőteljesebb.
Ezenkívül a minősítő intézetek tekintetében is reformra van szükség, még akkor is, ha ezek olyanok, mint az időjárás-jelentés: vagy túlságosan rugalmasak, és azt szeretnénk, ha kissé szigorúbbak lennének, vagy túlságosan rugalmatlanok, és azt szeretnénk, ha kissé rugalmasabbak lennének. Egy európai szintű kezdeményezés azonban mindenképpen jó ötlet, amelyet meg kell vizsgálni.
Végül - ez az utolsó észrevételem, elnök úr -, felszólítom a spanyol elnökséget, hogy sürgősen állapodjon meg a pénzügyi felügyeletről. Sajnálom, López Garrido úr, de nem mi vagyunk a hibásak, hanem a Tanács! Nem jól gondolom-e, hogy a Tanács változtatta meg a Bizottság javaslatait? Volt néhány bizottsági javaslat, amelyet még bíráltam is, mégis jóval többet értek el, mint a Tanács javaslatai. Jelenleg mi végezzük el ismét a Bizottság munkáját, és értékes javaslattal tudok szolgálni az önök számára.
Ha azt szeretnék, hogy a pénzügyi felügyeletet és a javaslatokat egy hónapon belül alkalmazzák, késlekedés nélkül hagyják jóvá a Tanáccsal és az Ecofin Tanáccsal a Parlament által az elkövetkező néhány nap során benyújtandó módosításokat. Egy pillanat műve elfogadni ezeket, és máris alkalmazható a pénzügyi felügyelet. Bízom benne, hogy továbbadja ezeket az információkat az Ecofin tanácsbeli kollégáinak, akik javaslatukban olyan rendszert vázoltak fel, amely csupán megkerülné a Bizottság által kidolgozott pénzügyi felügyeletet.
Daniel Cohn-Bendit
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, bizonyos szempontból Verhofstadt úr beszédének szellemében fogom folytatni. Nyilvánvaló, hogy négy hónapja csak sodródunk. Nyilvánvaló, hogy hibákat követtünk el. Nyilvánvaló, hogy e sodródás közben lendületet adtunk a piacoknak és a spekulációnak. A Tanács felelős tagjainak legalább el kellene ismerniük ezt! Azt kellene mondaniuk: "Mi vagyunk a hibásak! Mi! A mi hibánk!” Merkel asszony, Sarkozy úr, nem tudom, mi a nevük és mivel foglalkoznak, de minden polgár olvashatta az újságban: azonnal cselekedni kellett volna. Ez az első észrevételem.
Másodszor, szeretném, ha legalább egy dolgot megértenénk, ez pedig az, hogy a Papandreou-kormány előtt álló feladat a lehetetlennel határos. Arra kérem az Ecofint, az állam- és kormányfőket, hogy ismerjék fel: országaik képtelenek végrehajtani a reformokat. Mennyi időre van szüksége Franciaországnak a nyugdíjreformhoz? Mennyi időre van szüksége Németországnak a nyugdíjak kidolgozásához? Papandreou úrtól pedig azt kérik, hogy három hónap alatt minden változtasson meg. Önök teljesen megőrültek.
A jelenlegi görögországi események is ezt bizonyítják. Görögország - vagy inkább Papandreou úr - nem kap elég időt arra, hogy konszenzust érjen el hazájában. Görögországban senki sem érez együtt az állammal. A mindenki önmagáért politika érvényesül, ami sajnálatos, és a jelenlegi helyzetért a több évtizedes görögországi politikai korrupció is felelős. Ugyanakkor egységet kell teremteni. Ezt azonban meg kell teremteni, nem lehet elrendelni!
Önök, Spanyolországban látják, mi történik nehézségek esetén, és a portugálok is láthatják, mi történik, ha ők küzdenek problémákkal. Barroso úr tud erről egyet s mást, hiszen így veszítette el a választásokat. Éppen ezért - nem, ő soha nem veszített választást -, arra gondolok, hogy felelősségteljesen kell viselkednünk és nem szabad lehetetlent kérnünk. Az a benyomásom, hogy egy ponton az emberek azt mondják és azt hallják majd: "Adják vissza a pénzemet”. Most úgy érzem, kormányzati szinten ez úgy hangzik: "Görögországon akarok meggazdagodni”. Ez is probléma ugyanis: azáltal, hogy az 1,5 vagy 3%-os kölcsönt 3, 5 vagy 6%-os kamattal bocsátjuk Görögország rendelkezésére, rajta nyerészkedünk. Ez elfogadhatatlan!
Ezenkívül Európa is indíthat kezdeményezéseket. Verhofstadt úrnak igaza volt, amikor egy európai monetáris alapról beszélt, egy befektetési és szolidaritási alapról, amelynek révén európai kölcsön adható. A Szerződéseket módosítani kell. Nos, hölgyeim és uraim, nekünk, itt a Parlamentben lehetőségünk van arra, hogy kezdeményezzük a Szerződések módosítását. Ne várjunk a Tanácsra; a Tanács képtelen döntést hozni. Kezdeményezzük hát, a Parlament közösen kezdeményezze a Szerződések módosítását annak érdekében, hogy végre létrejöjjön egy olyan európai monetáris alap, amely ténylegesen megszüntetheti a spekulációt. Képesek vagyunk rá; igen, képesek vagyunk. Vágjunk hát bele.
Néhány szót szólnék a görögországi események kezelésének módjáról is. Felkérem a Bizottságot, hogy a kezelést célzó intézkedésekbe vonja be a Foglalkoztatási Főigazgatóságot is, hogy ezáltal mérni is tudjuk, mi történik Görögországban. Felszólítom a Tanácsot, közölje az IMF-fel, hogy a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetet is vonja be a görögországi események kezelésébe, mivel emberéletekről van szó. Foglalkoztatási problémákról és munkavállalókról van szó. Úgy vélem, nem csupán a pénzügyeknek kellene diktálniuk, hanem a biztonságnak és az ILO-nak, illetve a Foglalkoztatási Főigazgatóságnak is. Utóbbi ellensúlyozná azt az őrületet, amely esetenként a kizárólag pénzügyi megfontolások alapján döntést hozókat jellemzi.
Egy utolsó észrevétellel élnék. Van mód, méghozzá egyszerű mód, a görög költségvetés megerősítésére: az Európai Uniónak a régió lefegyverzésére irányuló kezdeményezést kellene indítania. Más szóval egy lefegyverkezési célú politikai kezdeményezést Görögország és Törökország között. Más szóval egy politikai kezdeményezést, amelynek célja az orosz csapatok ... a görög csapatok ... a török csapatok - elnézést - Észak-Ciprusról történő kivonása. Fegyverezzük le őket. Egy dolgot mondanék: az emberek mégiscsak képmutatók. Az elmúlt néhány hónapban Franciaország hat fregattot adott el Görögországnak 2,5 milliárd euróért, helikoptereket 400 millió euró értékben és néhány Rafale típusú vadászrepülőgépet (egy Rafale gép ára 100 millió euro). Sajnálatos módon azonban kémkedésem során nem tudtam kideríteni, hogy 10, 20 vagy 30 Rafale vadászgépről van-e szó. Ez közel 3 milliárd euró. Ott van még Németország is, amely az elmúlt hónapokban, az elkövetkező néhány évre tervezett szállítással, hat tengeralattjárót értékesített Görögország számára. Ezek összege 1 milliárd euró.
Mindez azonban teljesen képmutató. Pénzt adunk nekik, hogy fegyvert vásároljanak tőlünk. Felszólítom a Bizottságot, hogy itt, az Európai Parlamentben és a Tanácsnál is számoljon el minden fegyverrel, amelyet az elmúlt néhány évben az európaiak Görögország és Törökország részére értékesítettek. Legyen legalább mindez átlátható. Hadd tudjuk meg! Azt mondhatom, hogy ha felelősen szeretnénk eljárni, garantálnunk kell Görögország területi egységét. Görögországnak 100 000 katonája van, több mint 100 000! Németországnak 200 000. Ez teljesen abszurd: egy 11 milliós ország 100 000 katonával! Tegyünk erre javaslatot Görögországnak. Valószínűleg jóval hatékonyabb lenne, mint csökkenteni az 1000 eurót keresők fizetését. Ezt kérem a Bizottságtól: legyenek egy kicsit tisztességesebbek.
(Taps)
Derk Jan Eppink
az ECR képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, született forradalomellenesként kissé kevesebb szenvedéllyel szólnék, mint Cohn-Bendit úr, de így már megértem, miért volt számára siker 1968; jómagam gyermekként csupán a televízióban követhettem az eseményeket.
Hölgyeim és uraim! Osztozom az európaiak által a jelenlegi fejlemények miatt érzett aggodalomban. A megtakarítással rendelkezők és a nyugdíjasok például azt kérdezik maguktól, hová vezet mindez. A kérdés és az aggodalom egyaránt jogos. A 110 milliárd eurós csomag hatalmas összeg.
Kezdetben 35 milliárdról volt szó, majd 60 milliárdról, és most 110 milliárdnál tartunk. Hatalmas összeg ez, és a görögországi megszorító csomag is jelentős; mégsem szabad elfelejtenünk, hogy Görögország túl sokáig élt hitelből, miközben 53 év volt náluk a nyugdíjkorhatár. Ki utasítaná ezt vissza? A kérdés az, vajon Görögország végig tudja-e vinni a tervét. Immár sztrájkokat, lázadást, zavargásokat látunk, és így tovább. A görögországi probléma ezáltal európai problémává válik, a mi problémánkká.
Az athéni probléma, Cohn-Bendit úr, a hollandokat, a flamandokat, a németeket - valamennyiünket - érinti, és továbbra is fennáll a továbbterjedés veszélye. Azon az állásponton vagyok, hogy Görögországot a költségvetési pénzek hűtlen kezelésének felderítésekor ki kellett volna zárni az euróövezetből. Meg kellett volna állapítanunk egy felső határt, de ezt elmulasztottuk, és most mindennek ellenére tovább kell reménykednünk a sikerben.
Át kell továbbá írni a Stabilitási és Növekedési Paktum szabályait. A paktum sem stabilitást, és jelenleg gazdasági növekedést sem biztosít. Véleményem szerint meg kell erősíteni a felügyeletet, az Európai Bizottságnak bátrabban kell fellépnie, és fokozottabban kell ellenőrizni a szabályoknak való megfelelést. Az elmúlt években ez hiányzott.
Meglátásom szerint azonban szükség van egy kilépési eljárásra is azon országok számára, amelyek az euróövezeten belül már nem boldogulnak. Az Európai Unióra vonatkozóan létezik kilépési eljárás, az euróövezetre vonatkozóan azonban nem, és úgy vélem, szükség lenne erre a lehetőségre annak érdekében, hogy egy adott ország bevezethesse és leértékelhesse saját valutáját, és így talpra állhasson. Mi az oka, hogy a Lisszaboni Szerződés magára az Európai Unióra vonatkozóan biztosít kilépési eljárást, az euróövezet esetében azonban nem?
Legutóbb Rehn biztos úr elmondta nekem, hogy egy ország kilépése az euróövezetből ellentmondana az egyre szorosabb uniónak, Görögország példája azonban jelenleg jól szemlélteti, hol találhatók ennek az egyre szorosabb uniónak a korlátai. Hirtelen gyenge lett az euró, a növekedés mértéke pedig alacsony. Hölgyeim és uraim, az egyre szorosabb unió elméletének foglyai vagyunk. Túszként tartjuk fogva az európai adófizetőket, azokat az adófizetőket, akik napról-napra egyre nyugtalanabbá válnak; ezt ne felejtsük el.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, természetesen segítséget kell nyújtanunk Görögországnak. Az úgynevezett mentőhadművelet azonban néhány abszurd elemet is tartalmaz. Franciaország és Németország nagyhatalmi magatartása miatt a támogatási csomaggal kapcsolatos döntés meghozatala költséges és hosszadalmas volt.
A pénzpiacok évek óta egyre szabályozatlanabbak, most pedig mindenki meglepődik azon, hogy ez drága. Ki fogja most megfizetni a politikai tévedések árát? A munkavállalók, az átlagpolgárok? A bankokra semmiféle kötelezettséget nem rovunk. Nem, ismét az adófizetőknek kell állniuk a számlát, és mélyen a zsebükbe kell nyúlniuk, hogy megfizessék a bankok nyerészkedését. Ismét a kiszolgáltatott munkavállalók azok, akiknek el kell tűrniük a fizetéscsökkentést. A Nemzetközi Valutaalap diktátumaival a demokratikus döntéshozatali folyamat minden látszata megszűnt.
A Mexikói-öbölben található olajfolt esetében felszólítottak a szennyező fizet elv alkalmazására. Úgy vélem, ez helyes. Kétely esetén mindenkinek, aki pénzt vagy aranyat kutat, a károkért is vállalnia kell a felelősséget. Jelenleg - Németországban legalábbis - a bankoknak még csak vissza sem kell fizetniük a felhalmozott adósságokat, amelyekkel most boldogan spekulálnak az euró ellen - igen, az euró ellen. Ráadásul még mindig folyik a spekuláció, holott már hosszú ideje hangoztatjuk, hogy tenni kell valamit ez ügyben.
Előttünk fekszenek a lehetséges fellépésre irányuló javaslatok. A hitelderivatívák kereskedelmére és a short ügyletekre vonatkozó tilalom, a pénzpiaci ügyletek adójának bevezetése, a pénzügyi szektor jutalmaira kivetett különleges adók, jogilag kötelező erejű bank- és biztosítási adó - ezek a javaslatok mind készen állnak. Természetesen Görögországnak is el kell készítenie a házi feladatát. Az Európai Unió többi országához hasonlóan Görögországnak is meg kell adóztatnia a vagyont, küzdenie kell a korrupció ellen és csökkentenie kell fegyverkezési kiadásait. Cohn-Bendit úr erről már igen meggyőzően szólt. E tekintetben ezért mellőzném a tényeket, és támogatom az általa elmondottakat.
Megértem, hogy az athéniak kivonulnak az utcára és tiltakoznak. Amit nem értek, az az erőszak. Egyetértek mindazokkal, akik együttérzésükről biztosították az áldozatokat, akiknek szenvedése rendkívül sajnálatos. Az erőszak a tiltakozók és a becsületes tüntetők által elérni kívánt céloknak éppen az ellenkezőjéhez vezet majd. Követelnünk kell az erőszak felszámolását.
Nikolaos Salavrakos
az EFD képviselőcsoport nevében. - (EL) Elnök úr, nagyon köszönöm. Igyekszünk javítani a számokon, és jól ismert tény, hogy ha a számok jól mutatnak, az emberek elégedetlenek. Meg kell találnunk az egyensúlyt; egyensúlyba kell hoznunk az adatokat, és fenn kell tartanunk az emberek elégedettségét.
E rendellenes magatartás eredményeképpen Görögország ma három áldozatot gyászol, három munkavállaló halálát, amelyet más munkavállalók erőszakos tiltakozásai okoztak. A gazdasági válság, amely az Atlanti-óceán túlpartjáról indult, és amely ideát sokkal súlyosabb, ma Európa-szerte egyre több megvetést szül a politikával és a politikusokkal szemben.
Görögországban a társadalom alsóbb rétegei rendkívül ellenségesen viszonyulnak a politikusokhoz: a görög parlamentben 300 képviselő ül, és már hallom, ahogyan a görög társadalom ütemesen azt kántálja: "akasszák fel mind a 300-at”. Veszélyes idők ezek. Az Európai Unió más tagállamaiban is ugyanezekről a dolgokról, a politikusok iránti ugyanilyen megvetésről olvasok; mindannyian tisztában vagyunk ezzel, ahogyan azzal is, hogy meg kell őriznünk a demokráciát.
Mivel ez a helyzet, és, mivel nincs több időm, hogy ezt kifejtsem, ezekkel a gondolatokkal azt hangsúlyoznám, hogy a holnap vezetőinek gyorsabban kell haladniuk, méghozzá egy állandóbb megoldás irányában több állam számára. Görögország ezen államok egyike; a jéghegy csúcsa. Vannak azonban más tagállamok is - az euróövezeten belül és kívül egyaránt -, amelyek jelenleg az elkövetkező hónapokban várhatóan tovább súlyosbodó gazdasági problémákkal küzdenek.
Elnök
Salavrakos úr, nem szakítottam félbe, mivel görög polgárként a szavai valamennyiünk számára rendkívül fontosak.
Barry Madlener
(NL) Elnök úr, elsősorban Verhofstadt, Daul és Schulz úrhoz szólnék - ő éppen nincs jelen, de képviselőcsoportjához, a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportjához fordulok -, mivel részben ők is felelősek voltak a problémákért. Azt mondják, szolidaritásra van szükség. Hadd emlékeztessem önöket, hogy Görögország évekig az európai alapok legfőbb kedvezményezettje volt. Ez azt eredményezte, hogy az ország kijátszotta a szabályokat, önöket pedig könnyedén lehetett az orruknál fogva vezetni, mivel valamennyien annyira Európa-pártiak és annyira szeretnék az európai bővítést, hogy minden kritikai érzéküket sutba dobták, most pedig itt állunk megfürödve.
Nem tudom, emlékeznek-e rá, hogy Spanyolország - a következő állam a sorban - az elmúlt 15 év során két millió bevándorlót törvényesített. Valamennyien úgy gondolták, ez nagyszerű, most azonban Spanyolország 20%-os munkanélküliséggel küzd, és maga is nagy bajban van, csakúgy, mint Portugália. Az említett országok mindegyikét szocialista kormány vezeti, amelyeket önök évekig támogattak az európai forrásokból, és amelyek igen nagy felfordulást okoztak azáltal, hogy tovább nyújtózkodtak, mint ameddig a takarójuk ért. Önök évről évre szemet hunytak efölött, évről évre elfogadták, és most nekünk, polgároknak kell megfizetnünk az árát. Szégyellhetik magukat.
Az egyetlen megoldás - amelyet ma még senkitől sem hallottam - az, ha most keményen bánunk Görögországgal. Az országnak ismét be kell vezetnie a drachmát, mivel euróövezeti tagsága tarthatatlan. Ha Spanyolország a következő, akkor egyszerűen ismét bevezeti majd a pezetát, ahogyan Portugália is az escudót, és ismét versenyképesek lesznek. A jelenlegi Európa hibás, és az észak-európai polgárok hamarosan nem lesznek hajlandók többet fizetni az önök tévedéseiért, illetve az ezen országok engedékeny szocialista kormányaiért. Végeredményben, hogy megismételjem, Görögország, Spanyolország és Portugália - valamennyien szocialista országok - mind részesültek európai uniós támogatásokban. A bevándorlás teljesen elharapózott, miközben önök tétlenül szemlélődtek.
Stavros Lambrinidis
(EL) Elnök úr, köszönöm. Ahhoz szeretnék megjegyzést fűzni, amit Salavrakos úr korábban a három személyről, a három munkavállalóról mondott, akiket ma három másik munkavállaló ölt meg Athénban. Erre semmiképpen nincs mentség. Ezeket az embereket gyilkosok, bűnözők ölték meg. A munkások ma tömeges békegyűlést tartottak Athénban. Ők senkit sem öltek meg. A valódi bűnözőket Georgios Papandreou miniszterelnök és az összes parlamenti párt nem sokkal ezelőtt elítélte. Nagy hiba és veszélyes, ha a békés tüntetéseket összekeverjük a ma Athénban elkövetetthez hasonló bűncselekményekkel. A bűnözőket mindenki elítéli, ők nem a görög munkavállalók nevében beszélnek, és nem képviselik az emberek azon meggyőződését, hogy ha nemzetként összefogunk, kisegíthetjük az országot a válságból.
Elnök
Ebbe nem szeretnék belemenni. Hadd mondjam el ugyanakkor, hogy itt az ülésteremben valamennyien - az összes európai parlamenti képviselő, és biztos vagyok benne, hogy köztük a Bizottság elnöke és a Tanács részéről López Garrido úr is - még egyszer mérhetetlen együttérzésünkről kívánjuk biztosítani a görög nemzetet. Ők a barátaink, és tisztában vagyunk vele, mekkora felelősség terheli a jelenlegi görögországi konfliktusban részt vevő mindkét oldalt. Ez hatalmas felelősség.
El szeretném mondani, hogy jómagam is megtapasztaltam ezt a felelősséget, méghozzá mindkét oldalról. Hosszú évekig tevékenykedtem szakszervezeti tagként és aktivistaként. Emellett kormányfőként is dolgoztam, ezért megértem, milyen nehéz a jelenlegi görögországi helyzet. Valamennyien szolidartásunkról és mély együttérzésünkről kívánjuk biztosítani elsősorban az áldozatok családjait és barátait. Természetes, hogy így érzünk, és ezt az Európai Parlamentben kötelességünknek tekintjük. Köszönöm a felelős vitát, amely ma az ülésteremben lezajlott.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Ilda Figueiredo
írásban. - (PT) Súlyos helyzetnek lehetünk tanúi. A görögországi helyzettel kapcsolatos megállapodás tekintetében az Európai Unió - különösen Németország - vezetőinek részéről nyilvánvaló a szolidaritás hiánya. Mindenekelőtt politikai ellenőrzés alá vonják az országot, miközben arra kényszerítik a görögöket, hogy társadalmi szempontból évtizedeket haladjanak vissza az időben. Ez megkérdőjelezi a társadalmi és gazdasági egység, a konvergencia és a szolidaritás kezdetektől fogva hangoztatott valamennyi elvét, valamint az úgynevezett európai szociális modellt is.
Amint azt a görögországi munkavállalók és munkásosztályok küzdelme jól szemlélteti, elfogadhatatlan arra kötelezni a görög kormányt, hogy veszélybe sodorja alapvető jogaikat. Mindezt egy, még a Nemzetközi Valutaalapénál is magasabb kamatú kölcsönért cserébe kényszerítjük rájuk. Úgy tűnik, az euróövezet vezetői bármit megtehetnek. Kihasználták Görögország sebezhetőségét, most pedig az ország belpolitikájának teljes uralmát jelentő imperialista álláspontjukat egy olyan kölcsönért cserébe érvényesítik, amelynek kamatain szintén nyernek majd.
A következő csúcstalálkozón meg kell változtatni ezt a döntést. A vezetőknek az Unió költségvetéséből származó, akár rendkívüli alapon nyújtandó, akár a következő uniós költségvetésekből finanszírozott, vissza nem térítendő támogatást kell választaniuk. Az euróövezet gazdagabb országainak végérvényesen el kell fogadniuk a gazdasági és társadalmi egység elvét.
