Avtal om ekonomiskt partnerskap (debatt) 
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Robert Sturdy, för utskottet för internationell handel, om avtal om ekonomiskt partnerskap.
Robert Sturdy
föredragande. - (EN) Herr talman! Detta är ett mycket betydelsefullt betänkande. Kommissionen, inklusive kommissionsledamoten själv, och jag har haft ett mycket nära samarbete. I betänkandet betonas komplexiteten i att inrätta ett preliminärt program för handelsförbindelser mellan EU och AVS-länderna, två mycket olika och i hög grad ojämna grupper som har som gemensamt mål att stärka handeln som ett medel för verklig utveckling. Även om detta kan låta idealistiskt så har jag fått stort stöd från såväl kommissionen som AVS-regionernas företrädare, och trots den stora oro som icke-statliga organisationer och politiska grupper har gett uttryck för förblir de och jag, och kommissionen också är jag övertygad om, optimistiska.
Förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap har gått mycket långsamt på grund av de motstridiga åsikterna i en rad frågor, däribland regional integration, identifiering av känsliga produkter och förberedande av konkreta och detaljerade förslag till stöd relaterat till avtal om ekonomiskt partnerskap. AVS har ombetts att göra en hel del saker, och alltför ofta har den interinstitutionella infrastrukturen och bristen på kapacitet väckt frågor om huruvida dessa förslag kommer att bidra till utvecklingen på det sätt de önskar.
Tidsfristen januari 2008 är naturligtvis det som gör detta år så betydelsefullt för förhandlingarna. Tiden håller på att rinna ut. De förhandlande parterna måste trycka på för att uppnå en uppgörelse rörande avtal om ekonomiskt partnerskap som är fördelaktig för båda parter och som kommer att hjälpa AVS-länderna att utvecklas och fungera som stöd åt internationella handelsförbindelser. Om några regioner skulle behöva mer tid anser jag att det ankommer på båda parter att försöka se till att exporten från AVS till EU inte drabbas. Detta borde vara målet, inte att diskutera möjligheten till ytterligare ett WTO-undantag, även om jag uppskattar att kommissionen fortsätter att fokusera på att klara tidsfristen. Jag vill dock mycket gärna veta vilka bestämmelser som har fastställts för de regioner som vi inte når någon överenskommelse med.
I mitt betänkande görs ett antal rekommendationer: förenklade, liberaliserade och flexiblare ursprungsregler, fullständigt tullfritt och kvotfritt marknadstillträde för AVS, funktionella garantier, tvistlösning och övervakningsmekanismer med tydliga bestämmelser och en verklig behörighet att agera vid fall av förändringar till följd av att förhandlingarna haft en skadlig inverkan på sektorer inom AVS-ekonomier. Dessa är de positiva aspekterna, och de måste utformas korrekt i förhandlingarna. Vi måste veta hur dessa mekanismer kommer att fungera, och bygga upp tillit och se till att Europa kommer att vara lika villigt att genomföra dessa mekanismer som AVS-länderna.
Vi har kommit fram till att det behövs ett större engagemang från AVS-ländernas sida än vad som har visats under förhandlingarna om avtalen om ekonomiskt partnerskap ska kunna slutföras på ett framgångsrikt sätt. Endast ett sant partnerskap kan säkerställa att dessa avtal blir gynnsamma för alla parter. I den officiella granskningen av avtalen om ekonomiskt partnerskap, som skulle ha slutförts i december förra året, lyckas man inte tillhandahålla någon fullständig och heltäckande rapport om läget i förhandlingarna. Detta är långt ifrån uppmuntrande, och jag undrar hur stor betydelse det kommer få vid det faktiska undertecknandet.
Det står klart att det kommer att behövas ytterligare resurser för att följderna av den förändring som inleds i och med avtalen om ekonomiskt partnerskap ska kunna hanteras. Upptrappningen av underlättandet av handeln, den tekniska assistansen och stödet för att hjälpa AVS-producenter att uppfylla EU:s normer måste vara tillräckligt omfattande för att väga upp förluster av tullintäkter och för att hjälpa AVS-länderna att dra fördel av marknadstillträdet. Detta kräver först och främst större ansträngningar för att garantera att medel som redan utlovats spenderas på ett lämpligt och effektivt sätt. EU måste hållas ansvarigt för allt sitt utvecklingsstöd och måste, tillsammans med AVS, sätta upp tydliga mål som stimulerar AVS-ländernas konkurrenskraft och tillväxt.
Avtalen om ekonomiskt partnerskap spelar en mycket viktig roll som instrument för utvecklingen, och de representerar, om de utformas på rätt sätt, ett tillfälle att ge nytt liv åt handelsförbindelserna mellan AVS och EU, främja ekonomisk diversifiering och regional integration samt minska fattigdomen i AVS-länderna.
Jag sa i mitt tal att EU måste hållas ansvarigt. Detta är skattebetalarnas pengar, och en demokratisk ansvarsskyldighet är av betydelse för oss alla, och den är nödvändig. Vi har i många avseenden misslyckats med att hjälpa AVS-länderna. Nu tror jag att vi har en riktig chans att göra något som verkligen kommer att göra skillnad, förutsatt att de vill ha det så.
Nu måste jag tyvärr lämna er och åka tillbaka, av personliga skäl. Jag har arbetat mycket nära kommissionen och kommissionsledamoten. Jag anser att vi har varit ense, och jag skulle vilja ta tillfället i akt att tacka dem. Jag hoppas att vi kan fortsätta att arbeta på det sättet.
Peter Mandelson
Herr talman! Jag anser att detta betänkande är mycket konstruktivt, mycket realistiskt och mycket välkommet.
Som jag sa tidigare i år i utskottet för internationell handel är Robert Sturdys betänkande ett bidrag som hjälper oss att på nytt ta itu med de utmaningar som vi står inför i dessa svåra, tidspressade samtal. Ja, förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap har gått långsamt - oförsvarbart långsamt, uppriktigt sagt. Men vi måste samtidigt inse att dessa avtal är nya, nyskapande och ambitiösa. Människor blir alltid osäkra när det handlar om förändring, och därför vill vi gå försiktigt tillväga. Vi måste balansera nödvändigheten för oss att slutföra dessa förhandlingar i tid med nödvändigheten att respektera andras osäkerhet.
Jag instämmer helt i betänkandets utgångspunkt, att förhandlingarna, om de utformas på rätt sätt, är ett tillfälle att ge nytt liv åt handelsförbindelserna mellan AVS och EU. Jag skulle faktiskt vilja säga att de är vår enda verkliga möjlighet att sätta stopp för att AVS-ländernas handel faller ännu längre ned i det behov av uppsving och den minskade mångfald som har betecknat AVS-ländernas handel under de senaste 25 åren. Vi har sökt efter alternativ, och det råder ingen brist på förslag och idéer. Det är emellertid inget av dem som ger det rättsligt säkra handelssystem eller som anknyter till utveckling som avtalen om ekonomiskt partnerskap gör. Det är inget av dem som hanterar splittringar mellan AVS-länder i handelssystem som förhindrar nya regionala marknader och låser länder i ett nord/syd-beroende.
Det gläder mig följaktligen att den goda tron och de ambitiösa åtgärder som vi vidtagit framkommer i betänkandet. Samtidigt framkommer det att handel inte är ett universalmedel för utveckling. Det är bara inhemska politiska reformer som bygger på stabila grundvalar för god förvaltning och en miljö som möjliggör affärer och investeringar som kan säkra den ekonomiska tillväxt och utveckling som AVS-länderna behöver. Men jag håller också med om att handeln är avgörande för att stödja och bygga på denna reform, och därigenom skapa integrerad tillväxt och sysselsättning. Det är anledningen till att jag är fast besluten att ta vara på det tillfälle som avtalen om ekonomiskt partnerskap utgör.
Utvecklingsdimensionen för avtalen om ekonomiskt partnerskap ligger i användandet av marknadstillträde, inte bara i beviljandet. Den ligger i investeringsfinansiering, inte bara i utvecklingsbistånd. Detta kräver nya regler som är anpassade till en globaliserad värld, och det är anledningen till att jag är så angelägen om att man i avtalen tar upp frågor som konkurrenspolitik, offentlig upphandling och underlättande av handel. Men vi känner till våra partners begränsningar, och vi kommer att arbeta med dem för att fasa in förändring och fastställa regionalt specifika behov och lösningar. Det är ingen som talar om en omedelbar förändring över en natt, eller om ett påtvingande av regler. Men vi kommer att fortsätta samtalen. Att ge upp inför en utmaning skulle vara att försumma vårt ansvar att ge AVS-länderna den framtid som de förtjänar. Vi vill säkra en hållbar utveckling, inte en ohållbar fattigdom.
I Sturdybetänkandet krävs ett fullständigt, tull- och kvotfritt marknadstillträde till Europa, och det är vad vi föreslår. Kommissionens erbjudande om marknadstillträde lades fram i april, och i detta föreslås fullständigt tillträde för alla produkter med en övergångsperiod för socker och ris för att skydda de förvaltade marknader som AVS-länderna är beroende av. I och med detta fullföljer vi våra åtaganden att ta på oss de största förpliktelserna i fråga om marknadstillträde, och överlämna den fullständiga flexibiliteten hos WTO-bestämmelserna om undantag och genomförande till AVS-länderna själva.
Jag tror att alla är medvetna om den betydelse som AVS-länderna med rätta fäster vid ytterligare utvecklingsstöd i dessa förhandlingar. Detta är en punkt där Robert Sturdy presenterar några mycket användbara förslag. Finansieringen är viktig. Vi måste hjälpa AVS-länderna att förstå de nya handelsmöjligheter som avtalen om ekonomiskt partnerskap kommer att innebära. Dessa avtal kommer inte att misslyckas på grund av brist på ekonomiskt stöd - det kan jag garantera. Som en del av detta har vi föreslagit att det regionala stödet för avtal om ekonomiska partnerskap fastställs av varje förhandlingsregion för att ett användarvänligt, skräddarsytt instrument ska skapas, i linje med internationella normer men ägt och styrt av AVS-länderna. Dessa medel, som också skulle vara tillgängliga för kanalisering av stöd från andra givare, skulle kunna omfatta institutionellt stöd för att säkerställa att det finns kapacitet att genomföra avtalen om ekonomiskt partnerskap: konkurrenskraft inom den privata sektorn - från tillgång till finansiering till ny utrustning inom industrin, till en förbättring av sanitära och fytosanitära normer. De skulle också kunna bidra till finansiellt stöd i länder som står inför en skattemässig utmaning beroende på en sänkning av tariffära hinder när intäkterna går från regeringar till konsumenter.
Våra ambitioner är alltså tydliga: att med hjälp av avtal om ekonomiskt partnerskap bygga ett handels- och utvecklingsinstrument som sporrar investeringsflöden, inhemsk efterfrågan, verksamhet inom den privata sektorn och skapande av arbetstillfällen, och att därigenom bygga en hållbar skattebas som skall hanteras av AVS-ländernas regeringar, så att de kan tillhandahålla grundläggande tjänster och besluta om sin egen ekonomiska framtid utan WTO-undantag, koncessioner och begränsningar.
Jag vill avsluta med en bredare politisk ståndpunkt. Det har förekommit kritik mot dessa förhandlingar, bland annat från ledamöter av parlamentet, och bekymmer över förhandlingarnas innehåll i vissa avseenden, i synnerhet från våra AVS-partners sida. Men nu gör vi framsteg i förhandlingarna. Det finns en positiv dynamik i dem. Vi har verkligen en möjlighet att befästa ett djupt partnerskap för utveckling mellan EU och AVS. Följderna av ett misslyckande skulle bli mycket skadliga för EU och för målet, som är en balanserad, dynamisk tillväxt i AVS. Det är anledningen till att jag välkomnar detta betänkande och parlamentets stöd för att fullfölja dessa avtal. Jag vill återigen uttrycka min uppskattning av den argumentering och de förslag och rekommendationer som det innehåller.
Jean-Pierre Audy
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Inledningsvis vill jag be om ursäkt på min kollegas, Margie Sudres, vägnar, men hon är försenad på grund av ett möte med Frankrikes nya premiärminister, François Fillon. Hon hade velat tala om den fråga som rör de särskilda omständigheterna för unionens yttersta randområden, som ligger henne särskilt varmt om hjärtat. Jag vill också gratulera min vän Robert Sturdy till omfattningen av och kvaliteten på hans arbete i detta utmärkta initiativbetänkande.
Unionen måste slutföra avtal om ekonomiska partnerskap med länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, AVS-länderna. Dessa avtal är utformade för att stärka den ekonomiska tillväxten, den regionala integrationen och kampen mot fattigdom i sex av världens stora, missgynnade områden. Vi måste, i linje med Cotonouavtalets anda, ständigt framhålla att avtalen om ekonomiskt partnerskap inte bara får betraktas som frihandelsavtal inom ramen för Världshandelsorganisationen, utan måste representera ett äkta partnerskap som möjliggör utvecklingen av en ny insatsram som bidrar till utvecklingen av AVS-ländernas ekonomier och därmed till att befästa freden, inte minst på den afrikanska kontinenten, med en regional integrationsdynamik.
De utomeuropeiska samhällena måste, vare sig de hör till EU eller inte, på grund av sitt geografiska läge nära många AVS-länder, finnas i centrum av dessa preferensavtal och ömsesidiga avtal. Det är nödvändigt att de särskilda omständigheter som gäller för de yttersta randområdena och de utomeuropeiska länderna och territorierna beaktas som en del av dessa förhandlingar, utifrån artikel 299.2 och 299.3 i fördraget. Yttersta randområden och utomeuropeiska länder och territorier måste vara delaktiga så tidigt som möjligt i förhandlingarna, så att differentieringen vad gäller marknadstillträde kan beaktas och deras respektive stödarrangemang kan samordnas, i syfte att i högre grad integrera dem i de regionala miljöerna.
Det är i detta sammanhang som jag uppmanar er att stödja de ändringsförslag som har undertecknats av Sudre och Sturdy för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och som har utformats i syfte att finna en förnuftig balans mellan den regionala integrationen av dessa yttersta randområden och de historiska och geopolitiska band som förbinder dem med Europa.
Margrietus van den Berg
för PSE-gruppen. - (NL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag är tacksam mot Robert Sturdy. Alla är överens om att handeln kan bidra till att bekämpa fattigdomen. Olyckligtvis har AVS-ländernas handelsfördelar, som Cotonouavtalet tillgodoser, en begränsad verkan i praktiken. Detsamma gäller för initiativet ”Allt utom vapen”.
Detta kan tillskrivas den bristfälliga handelssituationen i de aktuella utvecklingsländerna, de höga, standardiserade europeiska importkraven och de ursprungsregler som ännu inte har granskats eller skräddarsytts för praktiska situationer. Det är på grund av dessa problem som AVS-länderna inte är verksamma inom världsekonomin. De är, om något, på väg bort från den.
Av den anledningen borde inte debatten om avtal om ekonomiskt partnerskap i första hand handla om att få till stånd frihandelsavtal, utan snarare om att sluta utvecklingskontrakt. Vad som borde vara centralt i dessa utvecklingskontrakt är en handelsutveckling inom den egna regionen, inklusive den institutionella ramen och de personliga medel som är svåra att fastställa, samt millenniemålen. Först långt därefter kan vi överväga att öppna marknaderna för EU. Enligt vår uppfattning är det här problemet ligger.
Allt verkar vara inriktat på den 1 januari 2008, vilket naturligtvis är logiskt eftersom tidsfristen löper ut den 1 januari, men under tiden är den flexibilitet som nu är möjlig i förhandlingarna faktiskt otillräckligt knuten till utvecklingsindikatorer och i mycket högre grad till vaga tidsindikationer. Idén om 25 år har börjat dyka upp, fastän den inte har nämnts uttryckligen någonstans.
Är kommissionen beredd att knyta EU:s tillträde till de aktuella marknaderna till ett riktmärke för utveckling, så att vi är säkra på att de lokala marknaderna där borta är redo för detta? Är kommissionen också beredd, i fråga om de regioner som i slutändan beslutar att inte ingå ett avtal om ekonomiskt partnerskap med Europeiska unionen - och vi upprepar att förhandlingarna på detta område har vårt oreserverade stöd - men om man nu beslutar att inte slutföra en förhandling om ekonomiskt partnerskap, att acceptera alternativet Allmänna preferenssystemet (GSP+)?
Vi känner till den tekniska diskussionen, men som vi ser det är detta, om man bortser från bananer och socker - eftersom dessa har tagits bort ur ekvationen i praktiken, inte minst av oss - i mycket hög grad ett verkligt alternativ till de nuvarande handelsförhållandena. Om EU är berett att göra en snabb reform av ursprungsreglerna - och det är något som kommissionsledamoten alldeles nyss bekräftade i en annan debatt - skulle detta mycket väl kunna betyda att vi kan göra vissa framsteg i detta avseende.
Om vi övergår till Singaporefrågorna tycker jag naturligtvis att det skulle vara fantastiskt om det fanns regioner som kunde tänka sig att göra något åt dessa. Det är inget fel med det, men vi bör inte tvinga på någon något.
Det är mycket viktigt att hålla tidsfristen för förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap, liksom jag påpekade tidigare. Det är anledningen till att vi vill att man ska fokusera på utvecklingskontrakt, varför socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har gett rådet att vi ska ge oss själva utrymme, tid, innehåll och pengar under förhandlingarna, och sluta ett förhandlingskontrakt i ordets verkliga betydelse. Det skulle vara fantastiskt om förhandlingarna som gäller avtal om ekonomiskt partnerskap skulle leda till detta. Om inte, så är det helt enkelt inte något bra erbjudande. Jag uppmanar er också att ta med GSP+ till förhandlingsbordet som ett riktigt alternativ, och att tala öppet om det i debatterna.
Sajjad Karim
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för den strategi han har valt. Robert Sturdys strategi att använda den resolution som antogs i Barbados av den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen som utgångspunkt har säkerställt ett framåtskridande i detta betänkande från en kompromisspunkt.
Min grupp var som helhet nöjd med tonen och balansen i punkten, vilket är anledningen till att vi inte lagt fram några ändringsförslag. Vi är dock fortfarande oroade över en central motsägelse i rapporten och i själva förhandlingarna: å ena sidan uppmanar vi förhandlarna att öka ansträngningarna att slutföra förhandlingarna före årsslutet, men å andra sidan uppmanar vi kommissionen att inte sätta en orimlig press på AVS-länderna. Båda dessa uttalanden är korrekta, men det finns säkerligen inget mer pressande än en tickande klocka när det inte har lagts fram något godtagbart avtal och inga uppenbart lämpliga alternativ har presenterats.
Kommissionsledamoten känner till vilka svårigheter som en tidsfrist innebär. Vi har inte bara dessa förhandlingar om avtal om ekonomiskt partnerskap, utan i bakgrunden finns också tidtabeller för regional integration och, naturligtvis, den problematiska Doharundan. Det faktum att vi inte har något WTO-avtal har försvårat dessa förhandlingar ytterligare, eftersom AVS-länderna ännu inte kan förutsäga vad - om något - de kommer att få ut av Doharundan.
Men genom allt detta går utvecklingstråden. För att göra en ökad avreglering till en drivkraft för minskad fattigdom och ekonomisk tillväxt måste Europeiska unionen genomföra sin handels- och utvecklingspolitik, och detta är viktigare när det gäller AVS-länderna och avtalen om ekonomiskt partnerskap än någon annanstans.
EU anklagas för att prioritera tidsfristen över utvecklingen. För att bemöta sådana anklagelser uppmanar jag kommissionsledamoten att visa på kommissionens flexibilitet och engagemang för AVS-ländernas bekymmer genom att noggrant utforska utvecklingsorienterade alternativ till avtalen om ekonomiskt partnerskap, och om vi inte kan nå en genomförbar överenskommelse senast vid den fastställda tidsgränsen måste vi enligt Cotonouavtalet tillhandahålla minst ett motsvarande marknadstillträde till AVS den 1 januari 2008.
Europeiska unionen har resurserna att göra detta. Under tiden kämpar AVS med sin ekonomi och teknik. Vi har redan lagt mycket tid på att diskutera EU:s handelsrelaterade bistånd under morgonen, och de två föredragandena har samarbetat noggrant för att säkerställa att dessa två betänkanden går i linje med varandra.
EU:s program för handelsrelaterat bistånd är av avgörande betydelse för att de minst utvecklade AVS-länderna ska kunna göra mesta möjliga med fördelarna av en ökad avreglering, och rådet har redan bekräftat att en betydande andel av det ökade handelsrelaterade biståndet är avsedd för AVS-länderna.
AVS kommer fortsätta att kräva ett betydande utvecklingsstöd för att kunna ta itu med deras handelshinder på utbudssidan bortom nästa europeiska utvecklingsfond. Jag skulle vilja se kommissionen och medlemsstaterna arbeta för att uppnå en betydande ökning av det tillgängliga beloppet för handelsrelaterat bistånd, eftersom kravet från AVS-länderna ökar vid ett genomförande av avtalen om ekonomiskt partnerskap. Vi måste dock erkänna de moraliska svårigheterna med att en betydande givare sitter vid samma förhandlingsbord som en central mottagare av handelsrelaterat bistånd.
Kommissionen får inte manipulera möjligheten till bistånd genom att koppla samman framtida utvecklingsstöd med eftergifter från AVS-ländernas sida i avtalen om ekonomiskt partnerskap. Bistånd kan, per definition, användas som en morot, men det får under inga omständigheter användas som piska om avtalen om ekonomiskt partnerskap inte har slutits när tidsfristen är slut.
Handelsrelaterat bistånd fungerar bäst när det medför en gemensam uppsättning mål för givare och mottagare.
Tack vare utskottet för internationell handel och parlamentets delegation till den gemensamma parlamentariska församlingen har kommissionsledamoten en bredd och ett djup när det gäller parlamentariker med kunskap och villighet att samarbeta med honom i fråga om avtal om ekonomiskt partnerskap. Eftersom tiden fortsätter att gå uppmanar jag kommissionsledamoten att samarbeta med dem för att finna en utvecklingsorienterad lösning på dessa avtal som i slutändan stämmer överens med AVS-ländernas behov.
Leopold Józef Rutowicz
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman, mina damer och herrar! Robert Sturdys betänkande om avtal om ekonomiskt partnerskap tillhandahåller en noggrann redogörelse för de nuvarande förhållandena.
Trots ett starkt engagemang från Europeiska unionens sida ser den nuvarande situationen inte bra ut. Ett samarbete som grundas på avtal där den globala marknaden och de principer som fastställts av WTO inte beaktas bådar inte gott för partnerskapsavtal inom ramen för AVS.
Europeiska unionens stöd till dessa länder bör först och främst syfta till att stimulera produktion som inte kommer att innebära någon konkurrens för EU:s producenter. Det får följaktligen inte skapa någon intressekonflikt. De aktuella produkterna kan säljas på Europeiska unionens marknad utifrån fleråriga avtal. Exempel på sådana är gruvdriftsprodukter och biobränslen. Utöver humanitärt stöd är den största prioriteringen för dessa länder stöd för skapande av arbetstillfällen.
Partnerskapsavtal med AVS-länder bör ligga i linje med Europeiska unionens strategi. Nya avtal bör grundas på principer som fastställts av Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och AVS-länderna.
Frithjof Schmidt
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Förhandlingarna går nu in i ett avgörande skede, och de får inte misslyckas. Men det står också klart, utifrån vad vi ständigt får höra, att den stora tidspressen visar sig vara för mycket för de svagare bland våra partnerländer.
Därför behöver vi ett medvetet flexiblare sätt att planera handeln efter den 1 januari 2008 på. Vi borde lära av misstagen vid Doharundan, där det fanns ett orubbligt datum som det sedan inte gick att hålla fast vid. Med tanke på de resultat som har uppnåtts kommer det inte att bli svårt att förklara detta för Världshandelsorganisationen. Det har talats om alternativ, som t.ex. en utvidgning och vidare utveckling av GSP+, och det skulle kunna vara en möjlig väg framåt, en väg som vi måste förbereda oss för, för den får inte komma som en överraskning. Vi måste sluta att överbelasta förhandlingarna med investeringsbestämmelser inom tjänstesektorn, vilket gör dem ännu svårare och som hindrar oss från att koncentrera oss på de väsentliga frågorna i stället för att hjälpa oss att slutföra dem snabbt.
Vittorio Agnoletto
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap som leds av kommissionen med stöd av rådet utgör ett hot mot AVS-ländernas ekonomiska suveränitet och livsmedelssuveränitet och äventyrar alla möjligheter som återstår för dessa länder att befästa sina egna produktiva sektorer genom att öka mervärdet hos sin egen produktion. Förhandlingarna innebär därmed att de riskerar ytterligare avindustrialisering.
De sociala och miljömässiga följderna av ett urskillningslöst öppnande av lokala marknader för internationell investering, som huvudsakligen är inriktad på naturresurser och landets egen avkastning, skulle förvärra bristen på all effektiv ekonomisk vinst för befolkningen i dessa länder. De enda som skulle gynnas skulle vara de stora europeiska multinationella företagen. I fråga om planer som t.ex. de så kallade Singaporefrågorna, handeln med tjänster och immaterialrätter kommer vi dessutom att ha ännu strängare regler än dem som WTO själv fastställt. En WTO-plus-överenskommelse skulle trycka ned den afrikanska befolkningen ännu längre i fattigdomens avgrund.
Stabiliteten i hela landsbygdssamhällen är i farozonen i Afrika, liksom tusentals arbetstillfällen inom tillverkningsindustrin. Utan arbete har folket inget annat val än att utvandra och pröva lyckan på de fallfärdiga båtar som den senaste tiden återigen har invaderat Europas medelhavsstränder.
Vi i gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster kräver att förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap, som de har utformats, upphävs och att det görs en nystart på andra grunder, där det fokuseras på social rättvisa, solidaritet och folkens självutveckling. Enligt vår uppfattning är det obegripligt och ologiskt av kommissionen, när Doharundan befinner sig i en återvändsgränd, att inte vilja tillåta någon avvikelse från tidsfristen i förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap.
Hela Europeiska unionen borde i stället göra allt man kan inom WTO för ett erkännande av ett övergångssystem, inom ramen för vilket ett preferenssystem för handel som gynnar AVS-länderna upprätthålls tills ett nytt avtal har slutits. På grund av alla dessa orsaker, och andra som jag inte har tid att nämna nu, har min grupp beslutat att rösta mot Sturdybetänkandet.
Jerzy Buzek
(PL) Tack, herr talman! Jag talar också i egenskap av medlem av Europeiska unionens ständiga delegation till AVS-länderna. Jag vill tacka kommissionsledamoten för hans uttalande, och jag stöder de centrala punkterna. Jag vill rikta ett särskilt tack till föredraganden, Robert Sturdy. Detta är ett mycket bra och omfattande betänkande, men det omfattar 53 detaljerade punkter. Det utgör nästan en förhandlingsinstruktion.
Jag vill betona yrkeskunnigheten i det arbete som utförts, men jag är bekymrad över en viss politisk aspekt som borde framgå av Europaparlamentets betänkande. Jag skulle vilja hänvisa till vad jag uppfattar som de fem viktigaste punkterna vad gäller hur vi i Europaparlamentet skulle kunna påverka förhandlingarna.
För det första är det oerhört viktigt att klargöra aspekten om hållbar utveckling i avtalen om ekonomiskt partnerskap. Den är för närvarande inte helt tydlig för de länder som vi förhandlar med.
För det andra måste det klargöras att ett öppnande av marknaden inom ramen för avtalen om ekonomiskt partnerskap, att bara öppna marknaden, inte automatiskt förbättrar konkurrenskraften. Det är väldigt viktigt att också våra partner i AVS-länderna förstår detta.
För det tredje bör vi finna sätt att uppmuntra reformer i dessa länder genom preferenser, incitament och genom vetenskapligt stöd och utvecklingsstöd och personliga utbyten. Allt detta handlar om en allmän utveckling som utmärker ett civiliserat samhälle, vilket ibland är ännu viktigare än att öppna marknaden för produkter.
För det fjärde bör vi skydda vissa specifika och känsliga sektorer, som t.ex. jordbruket, i dessa länder. Vi måste tillhandahålla skydd för vissa sociala grupper. Några av dessa, som t.ex. kvinnor, kan också hotas inom ramen för enskilda bestämmelser. Det måste skapas särskilda preferenser för frågor som rör läkemedel och hälso- och sjukvård.
Min femte och sista punkt är att integrationen och det regionala samarbetet är grundläggande där borta, på ort och ställe. Europeiska unionen utvecklades också huvudsakligen utifrån ett ömsesidigt samarbete, och detta måste vi betona.
Kader Arif
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Förhandlingarna om avtalen om ekonomiskt partnerskap mellan kommissionen och AVS-länderna har gett upphov till djup oro bland dessa länder, och sker i ett klimat som är oförenligt med de historiska partnerskapsförbindelser som förenar oss.
Europa uppfattas till varje pris vilja försöka tvinga på frihandelsområden på länder som hör till de fattigaste i världen, och på sina villkor. Nu står det tillitsfulla förhållandet mellan Europa och AVS-länderna på spel.
Vi måste ge förhandlingarna en nystart, på nya grunder, för att hantera den oro som uppstått i AVS-länderna i fråga om hur dessa avtal kommer att påverka deras framtida ekonomier, där många sektorer inte skulle klara ett minskat tullskydd eller en okontrollerad konkurrens med den europeiska ekonomin.
Kommissionen måste återgå till de principer som fastställts i Cotonouavtalet. Syftet är utveckling, inte reciprocitet, när det gäller öppnandet av marknader. En sådan princip skulle motverka syftet, med tanke på de ojämlikheter i utvecklingen som inte kommer att ha försvunnit om 20 år. Dessa länder måste följaktligen få möjlighet att välja mellan ett avtal om ekonomiskt partnerskap och en annan form av preferensavtal.
Vi måste erbjuda dem som inte har undertecknat ett avtal om ekonomiskt partnerskap i slutet av 2007 ett marknadstillträde som åtminstone motsvarar de preferenser som de gynnas av i dag, så att inget av länderna behöver återgå till en mer ogynnsam situation när avtalen löper ut.
Vidare bör inte tjänster eller Singaporefrågorna ingå i förhandlingarna. Den enda skyldigheten i fråga om efterlevnad av WTO-bestämmelserna gäller de förmåner som beviljats för handel med varor. Dessa frågor togs bort från förhandlingarna inom WTO på begäran av utvecklingsländerna. De bör inte plötsligt återinföras för AVS-länderna. Ansvaret för dessa frågor ligger först och främst hos AVS-ländernas regionala grupper, vars suveränitet bör respekteras i detta avseende. Därför måste kommissionen ta bort dem från förhandlingarna.
Vidare måste AVS-ländernas parlament och Europaparlamentet samt det civila samhället ha tillgång till alla element i förhandlingarna och rådfrågas och involveras medan de pågår.
Slutligen måste kommissionen, om tidsfristen behöver skjutas upp för att förhandlingar ska kunna genomföras om bra avtal om ekonomiskt partnerskap, visa flexibilitet och försvara denna princip inför WTO:s medlemmar.
Johan Van Hecke
(NL) Herr talman! Robert Sturdy har skrivit ett balanserat betänkande i vilket också den berättigade kritiken från AVS-partnernas sida tillgodoses, som handlar om att EU under förhandlingarna inte lyssnar tillräckligt på deras klagomål utan i stället är alldeles för ivrigt att ensidigt påtvinga dem saker.
Jag vill ta upp en aspekt som ofta förbises, nämligen den regionala aspekten hos avtal om ekonomiskt partnerskap: en förstärkning av handeln mellan länderna i söder. Utvecklingsmålen kan bara uppnås om syftet med dessa avtal är att uppmuntra en god ekonomisk förvaltning, främja en regional integration av AVS-ekonomierna och dra till sig och behålla fler investeringar. Ett lägligt och effektivt handelsrelaterat bistånd är en nödvändig förutsättning för att AVS-regionernas handelspotential ska öka.
I detta sammanhang vill jag påminna kommissionen om löftet från dess ordförande, José Manuel Barroso, att anslå 1 miljard euro i handelsstöd till utvecklingsländerna. Det faktum att rådets överenskommelse om kommande budgetramar inte har lämnat tillräckligt utrymme för de föreslagna 190 miljoner euro som behövs årligen för de länder som omfattas av sockerprotokollet är inte något bra tecken.
Att hålla sina löften är när allt kommer omkring en fråga om grundläggande trovärdighet, och det skulle mycket väl kunna vara avgörande för om förhandlingarna blir framgångsrika eller inte.
Carl Schlyter
Det finns tre ledord som kommissionen behöver följa i förhandlingarna: att lyssna, inte tvinga och inte stressa. Vi ska lyssna på deras krav.
Dessa förhandlingar är inte jämlika. Du, Peter Mandelson, har hundratals experter till ditt förfogande. De har ett fåtal. Vi har en enorm ekonomisk makt. De har bara ett gryende näringsliv. Vi kan köpa upp hela deras näringsliv. De har knappt möjlighet att köpa mat för dagen. Med så olika villkor är det viktigt att vi lyssnar på deras krav och försöker tillgodose dem.
EPA ska vara till för deras utveckling, inte vår profit. Vi ska därför inte tvinga dem. Vill de inte öppna upp en marknad, så ska vi, precis som sägs i punkt 17 i resolutionen, inte tvinga dem. Alla handelsexperter skolade i nyliberalt tänkande tror att minskade tariffer alltid är bra och att fri handel alltid är bättre än rättvis, men verkligheten visar att det inte är så. Och det är i verkligheten våra förhandlingspartner lever. En felaktig liberalisering leder till att människor kan dö. Ni kan förklara vad ni anser, men låt dem fatta besluten. Om de har fel är det deras fel. Det är lättare att leva med brister man själv är ansvarig för och kan ändra på än att leva i misär som är påtvingad av andra. Reciprocitet är inte nödvändigt. Låt dem bestämma om det. Vi kan leva med den och vi kan leva utan den, men de kan dö av den.
Slutligen skall vi inte stressa. Jag hoppas därför att kammaren stryker skäl F och ger bifall till ändringsförslag 4. Låt förhandlingarna ta den tid som krävs och låt under tiden det allmänna preferenssystemet vara kvar. Då kan de tryggt fortsätta att sälja till oss utan att ha ett damoklessvärd hängande över sig. Vi 27 EU-länder utgör tillsammans med AVS-länderna en dominerande grupp i WTO. Om vi vill kan vi tillsammans säga att vi behöver förlänga tiden för förhandlingarna eller utarbeta alternativ till ekonomiska partnerskapsavtal.
Gabriele Zimmer
(DE) Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! När WTO fastställde att de tullförmåner som tilldelats av EU:s medlemsstater till deras tidigare kolonier var att behandla andra utvecklingsländer ofördelaktigt krävde man inte en ny världsordning.
Jag tror att kommissionsledamoten överskattar behörigheten för sin instans i fråga om planering. De förslag till avtal om ekonomiskt partnerskap som ni har slängt fram inför förhandlingsparterna utgör ett tydligt överskridande av ert förhandlingsmandat. Genom att helt ignorera vår egen erfarenhet i Europa verkar ni vilja tvinga genom ett globalt lapptäcke av förbund mellan stater som uteslutande grundas på ekonomiska överväganden, och på så sätt ger ni, genom att inte ge era partner minsta chans att finna en gemensam social och politisk grund, det europeiska näringslivet en enorm konkurrensmässig fördel.
Jag för min del förkastar idén om att tvinga våra partnerländer att acceptera villkor av sådant slag som de radikala elementen inom den fria marknaden inte har lyckats få godkända ens inom EU. Det ges inget sken av att era förordningar för offentlig upphandling är något annat än ett medel för en upptakt till öppnande av marknaden. Ni kanske har placerat två boxare i ringen, men en av dem väger 100 kg mer än den andra.
Jag uppmanar er därför att upphäva all förhandling om frågor utöver tullsatser och använda er makt till att få WTO att ta större hänsyn till utvecklingskraven.
David Martin
- (EN) Herr talman! Jag vill sälla mig till dem som har gratulerat Robert Sturdy till vad jag anser vara ett bra betänkande. I betänkandet betonas med rätta att dessa förhandlingar sker mellan ojämlika parter, och det har varit ett återkommande ämne i debatten denna förmiddag. Jag anser att det faktum att kommissionen och AVS-länderna betraktar förhandlingarna utifrån olika ståndpunkter utgör det centrala av många av problemen. Om vi ser på tidsfristen vid årsslutet är kommissionens uppfattning att den är ett nödvändigt verktyg för att man ska kunna uppfylla kraven inom ramen för WTO. Ur många av AVS-ländernas synvinkel används däremot tidsfristen för att skynda på dem att ingå olämpliga avtal, och jag tror att kommissionen måste göra mycket mer för att försäkra AVS-länderna om att tidsfristen inte används eller kommer att användas för att domdera med AVS-länderna och få dem att ingå avtal som de annars inte skulle ha accepterat.
Vad gäller biståndssituationen har kommissionen sagt, och kommissionsledamot Peter Mandelson upprepade detta i morse, att förhandlingarna inte kommer att misslyckas på grund av brist på pengar. Men det är inte rättvist att förvänta sig att AVS-länderna ska fatta långsiktiga beslut om avreglering och regional integration utan att ha någon långsiktig uppfattning om den mängd bistånd som kommer att finnas tillgänglig för att hjälpa dem att utarbeta de regionala rättsliga ramarna för att få till stånd nya metoder för att samla statliga intäkter som skall ersätta förlusten av tullintäkterna, eller bygga den sortens infrastruktur som vi av egen erfarenhet inom EU vet är så viktig för utvecklingen av den regionala ekonomin.
Om vi går vidare till frågan om marknadstillträde har jag hört kommissionsledamoten säga i denna kammare att Europeiska unionen inte har några stötande målsättningar för handeln med AVS-länderna. Men från förhandlarna får vi återigen höra att deras uppfattning är att kommissionen pressar dem mycket hårt att öppna våra tjänstemarknader och att komma med andra erbjudanden om öppnande av marknader.
Jag säger allt detta med verklig tro på att kommissionen vill skapa ett utvecklingsfrämjande paket med de sex regionerna. Kommissionen anser att man handlar i AVS-ländernas intresse, men man måste förstå att förhandlingar mellan ojämlika parter skapar misstankar hos den svagare parten. När vi talar om tidsfrister ser de hot, när vi är vaga i fråga om stödpaketet ser de ett samband mellan den grad av marknadsöppning som de är beredda att offra och storleken på stödpaketet. Om vi ska kunna övervinna dessa bekymmer måste vi tillföra mer öppenhet och insyn till själva förhandlingarna, och vi måste lova att det, när vi väl har slutfört samtalen, kommer att genomföras en parlamentarisk tillsyn av de avtal som slutits, så att de kan vara säkra på att parlamentariker kommer att vara involverade i detta förfarande när genomförandet inleds.
Fiona Hall
(EN) Herr talman! Att följa utvecklingen av förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap har varit som att leva i två parallella universum. Å ena sidan har det gjorts många uttalanden från AVS-ländernas sida om att förfarandet saknar den fokus på utveckling som det ska ha. AVS-länderna hävdar att de utsätts för påtryckningar att förhandla på kommissionens villkor, och de är särskilt bekymrade över att kommissionen inte avsatt någon tid för ordentliga konsekvensbedömningar och att man har avvisat alla bedömningar som inte legat i linje med dess egen ståndpunkt. Å andra sidan har kommissionen, underligt nog, genomgående hållit fast vid att det inte är någon som klagar på eller efterfrågar alternativ till avtalen om ekonomiskt partnerskap.
Resultatet av den granskning av dessa avtal som FN:s ekonomiska kommission för Afrika genomförde i januari 2007 är dock tydligt. I denna externa granskning fastställs att det innebär ett misslyckande att förhandlingarna bara är fokuserade på utveckling och har ett överdrivet fokus på en avreglering av handeln. Med tanke på denna externa bedömning av FN förstår jag inte hur kommissionen kan fortsätta att vidhålla att förhandlingarna har en positiv dynamisk kraft och att allt är frid och fröjd.
Glenys Kinnock
(EN) Herr talman! Jag förutsätter att kommissionen noterar de problem som många - det stora flertalet faktiskt - av parlamentsledamöterna har tagit upp under morgonen.
Förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap befinner sig uppenbarligen i ett mycket kritiskt skede, och den här veckan möts Europeiska unionen och AVS-ländernas ministrar i Bryssel för att bedöma utvecklingen, vid en tidpunkt då, vilket redan har nämnts, de är under stor press att slutföra förhandlingarna till årsslutet 2007. Sanningen är naturligtvis den att AVS-länderna också på de områden där de tekniskt sett är väl förberedda står inför allvarliga politiska frågor som kvarstår mellan medlemsstaterna i AVS, inom regeringar i AVS, mellan regeringar och den privata sektorn, det civila samhället och regionala integrationsorganisationer.
David Martin tog upp några mycket viktiga punkter rörande den grad av misstänksamhet och oro som råder i AVS-länderna. Under de senaste veckorna har jag varit i både östra och västra Afrika, och budskapet har varit detsamma från Senegals premiärminister till Ghanas president till Tanzanias handelsminister: det finns alltför många olösta frågor. Om det handelsrelaterade biståndet: finns det nya pengar? Är det förutsebart? När kommer det att läggas fram? I fråga om nivåer av regional integration fick jag i Tanzania höra om de enorma problem som finns där och om den nya konstellationen för östra Afrika som de planerar och som jag tror att de har skrivit till kommissionsledamoten om. Sedan finns också frågorna som rör Singapore, som andra redan har nämnt och som för närvarande orsakar enorma svårigheter i förhandlingarna inom Södra Afrikas utvecklingsgemenskap (SADC).
De flesta av medlemsstaterna i AVS har välkomnat ett tull- och kvotfritt tillträde. Faktum kvarstår dock - och jag är inte säker på att detta har nämnts - att ett dussin eller fler av EU:s medlemsstater uttrycker oro för och invändningar mot förslaget, och vissa AVS-länder känner oro för hur det ska påverka socker, bananer och ris. Så sent som i går sa Barbados att regionen bara gynnas om EU kan säkerställa att det byggs en kapacitet för teknik, produktion och infrastruktur, så att de kan maximera möjligheterna, i synnerhet för socker, mellan 2009 och 2015.
Det finns ett domedagsscenario som människor talar om. Det är anledningen till att AVS, om de inte kan ingå avtal till slutet av året, bör tillhandahållas en hög grad av marknadstillträde genom GSP+.
Den försäkran jag hörde om att det inte finns några alternativ är helt enkelt felaktig, och detsamma gäller påståendet att det inte är någon AVS-region eller något AVS-land som har efterfrågat ett sådant. Undersökningar som gjorts nyligen av Overseas Development Institute (ODI), FN och andra visar på att en utökad GSP är ett hållbart alternativ till avtal om ekonomiskt partnerskap och att det skulle ge det andrum som krävs för fortsatta förhandlingar. GSP+ skulle ge ett mer generöst tillträde än GSP, som naturligtvis inte är något alternativ. De flesta AVS-länderna skulle kunna uppfylla kriterierna för stödberättigande och skulle ges marknadstillträde på en nivå som nästan motsvarar Cotonouavtalet för befintlig export, med mycket få undantag.
Alain Hutchinson
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först och främst vill jag uttrycka min tillfredsställelse över det sätt som denna debatt har genomförts på här i dag. Det vill jag göra bland annat för att jag anser att den uppenbart talar mot de anklagelser som vi har fått höra regelbundet under de senaste månaderna om att det bara är några dårar från socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och ett civilt samhälle som trotsar Europeiska kommissionen av princip eller av gammal vana som är oroliga över organisationen och resultatet av förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap. Så är verkligen inte fallet, vilket vi har hört under förmiddagen.
Det finns helt enkelt bara en enda fråga som vi kan ställa oss i dag inom ramen för dessa förhandlingar, och den lyder som följer: kan kommissionen garantera AVS-länderna avtal som, när de väl har undertecknats, kommer att förse dem med utvecklingsvillkor som är mer gynnsamma än dem som gäller för dem för närvarande? Om man kan det har jag personligen inte så mycket mer att invända mot dessa avtal om ekonomiskt partnerskap. Om man inte kan det, vilket jag är rädd för är fallet, måste vi förkasta dem som de lagts fram för oss i nuläget, och så länge som de på ett olämpligt sätt uppmanar till en syn på mänskliga relationer där det fokuseras alltför mycket på handel och allt annat utesluts på bekostnad av det som är av allmänt intresse för befolkningen i AVS-länderna.
Att förbättra levnadsvillkoren för så många av våra samtida och framtida generationer som möjligt, i nord och syd, är en prioriterad målsättning som vi har rätt att kräva från kommissionens sida. Kommissionen är följaktligen skyldig att fortsätta förhandlingarna om dessa avtal, villigt och med lämplig öppenhet. I detta avseende vill jag hänvisa till de mycket praktiska och korrekta kommentarer som gjorts av min kollega, Kader Arif. Men kommissionen är också skyldig att ge sig själv och våra partner den tid som behövs, liksom ett flertal talare före mig redan har sagt. Det är hög tid att detta krav, som ställs av miljontals europeiska medborgare som vi företräder i parlamentet, tas i beaktande på ett mycket mer seriöst och respektfullt sätt än det gjorts hittills.
Vi har hört ledamöter tala i stor omfattning och med ihärdighet under morgonen - och sådana tal hör vi regelbundet här i kammaren - om ekonomi, öppnandet av marknader och konkurrenskraft. Vi får inte glömma att dessa ord är ord som vi måste ta för vad de är, det vill säga koncept och i bästa fall instrument vars enda värde utgörs av ett eventuellt bidrag till att tillfredsställa allmänhetens intresse, intresset för så många personer som möjligt, och inte ett antal - ens ett ökande sådant - privilegierade personer som i såväl nord som syd kan dra fördel av vilket avtal som helst som slutits med vilken part som helst, utan ett ökande antal män, kvinnor och barn som tillsammans representerar den stora majoriteten av utstötta i vår värld och som förväntar sig mycket av en förbindelse med sina europeiska partner som är, om inte generös, så i alla fall balanserad.
Marie-Arlette Carlotti
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! I sina senaste förslag överväger Europeiska unionen att utvidga konceptet ”Allt utom vapen” till alla AVS-länder.
Det stämmer att detta är ett framsteg som kommer att möjliggöra ett säkerställande av att inget av dessa länder kommer att dra det kortare strået efter 2007, men det är ingen mirakellösning som kommer att göra avtalen om ekonomiskt partnerskap till utvecklingsavtal. För att dessa avtal ska bli utvecklingsavtal måste vi gå mycket längre än så: vi måste tillåta en övergångsperiod som är mycket längre än de 10 eller 12 år som föreslås i nuläget. Vi måste sätta stopp för dumpningen av jordbruksprodukter och respektera principen om livsmedelssuveränitet. Vi måste erbjuda en genuint specifik och individuell behandling och göra det möjligt för AVS-länderna att skydda vissa av sina sektorer. Vi måste sätta stopp för påtryckningarna i fråga om Singaporefrågorna för att upprätthålla alla staters rättighet att fritt förvalta offentliga tjänster. Slutligen måste de civila samhällena och parlamenten involveras i högre grad.
Jag tror att detta är det pris vi måste betala för att avtalen om ekonomiskt partnerskap som en prioriteringsfråga ska tjäna Afrikas utveckling och inte bara Europas.
Peter Mandelson
Herr talman! Det gläder mig att få besvara frågor i den här debatten på kommissionens vägnar, eftersom det är ett så viktigt ämne: det är inget mindre som står på spel för AVS, några av de länder i världen som är hårdast drabbade av fattigdom, och som vi har en absolut skyldighet mot, än framtida utveckling, minskning av fattigdom och tillfällen att utnyttja fördelarna med det internationella handelssystemet.
Avtalen om ekonomiskt partnerskap handlar om att använda handel som en hävstång för utvecklingen. Vi har ingen avsikt att tvinga AVS-länderna att göra åtaganden som de inte vill göra. Men vi arbetar med en begränsning: avtalen om ekonomiskt partnerskap måste följa WTO:s bestämmelser, och följaktligen omfatta öppnad handel på båda sidor för handel med varor och med tjänster. Detta innebär naturligtvis inte, och jag betonar detta, en symmetriskt öppnad handel mellan EU och AVS. EU kommer naturligtvis att öppna sina marknader för sina partner i mycket högre grad än vad AVS-partnerna kommer att göra för EU.
Dessutom är vi beredda att på många områden allvarligt överväga övergångsperioder, och i vissa fall mycket långa sådana - upp till 25 år - i kombination med betydande ekonomiskt stöd för att hjälpa dessa länder att uppfylla sina åtaganden, så att avtalen om ekonomiskt partnerskap verkligen fungerar som en katalysator för politiska reformer i AVS-länderna.
Vad gäller marknadstillträde har rådet (allmänna frågor) återigen bekräftat principen om ett tull- och kvotfritt tillträde till AVS, men med övergångsperioder för några känsliga produkter, i synnerhet ris och socker. Samma princip är tillämpbar på bananer, men vi har enats om en ytterligare utvärdering, framför allt för att ta hänsyn till EU:s yttre randområden, och den kommer att genomföras.
Som svar på det som Margrietus van den Berg sa utarbetar vi tillsammans med AVS-regioner asymmetriska listor över marknadstillträde som gör det möjligt att även i fortsättningen skydda känsliga sektorer i AVS. Vårt tull- och kvotfria erbjudande ger stort utrymme till skydd av AVS-länderna och till att öppna deras marknader på ett mycket asymmetriskt sätt. Dessutom kommer det att finnas flexibla garantier, så att vi kan agera snabbt om det uppstår problem. Men en villkorlig lista över marknadstillträde skulle återigen försätta våra handelsordningar i en känslig position inom WTO, vilket skulle skapa ytterligare osäkerhet för affärsmän och investerare i AVS. Det skulle därför inte vara så klokt att införa ett sådant villkorligt tillvägagångssätt, utifrån AVS-ländernas egna intressen.
Några ledamöter har talat om alternativ till avtalen om ekonomiskt partnerskap. Jag kan utan någon som helst tvekan eller något förbehåll säga att det inte finns några mer utvecklingsfrämjande instrument eller bättre utvecklingsinstrument som skulle kunna överträffa den ambition och den potential som avtalen om ekonomiskt partnerskap erbjuder. Att erbjuda GSP, som vissa har föreslagit, när vi i stället kan förhandla fram bra avtal om ekonomiskt partnerskap skulle verkligen vara dumt. De AVS-länder som inte hör till de minst utvecklade länderna skulle i slutändan få ett sämre tillträde till Europeiska unionens marknader än så gott som alla andra utvecklingsländer i världen.
Ja, sedan fortsätter vissa med att föreslå GSP+ som ett alternativ, genom att mildra inträdeskriterierna till GSP+ och utvidga dess täckning. Också detta är helt oacceptabelt. GSP+ innebär att de uppdelningar i handelspolitiken mellan de minst utvecklade länderna och de som inte tillhör denna grupp som vi försöker att avlägsna i avtalen om ekonomiskt partnerskap fortsätter, och det främjar inte en användning av marknadstillträde på det sätt som vi gör i dessa avtal. GSP är tillgängligt för alla länder, och många skulle helt enkelt dra fördel av mildrade kriterier för GSP+ och utsätta AVS för direkt konkurrens samtidigt som de i grund och botten undergräver syftet med GSP+, vilket är att använda handelsförmåner för att främja undertecknande av avtal om mänskliga rättigheter och goda arbetssätt. Jag hoppas därför att man inte kommer att hålla fast vid tanken på GSP eller GSP+ som ett godtagbart och/eller bättre alternativ till avtalen om ekonomiskt partnerskap.
Det överlägset bästa utvecklingsalternativet är att underteckna avtalen om ekonomiskt partnerskap innan tidsfristen går ut. Alla andra alternativ är sämre. Vi kan inte bara nonchalera WTO-bestämmelserna som gäller avsnittet för handel med varor i avtalen om ekonomiskt partnerskap. Om det står klart att vi verkligen inte kommer att nå ett avtal med en region får de minst utvecklade länderna tillgång till initiativet Allt utom vapen. För länder som inte tillhör denna grupp och som framför allt exporterar bananer är valet att införa undantag förmodligen inte politiskt genomförbart över huvud taget. För andra beror saker och ting på förhandlingarnas utveckling.
Jag vill avsluta med att säga att jag, till skillnad från några av dem som har talat här i kammaren under förmiddagen, anser att AVS-ländernas strategi visar på en hög grad av realism och förståelse för vad som ligger i AVS-ländernas intresse att göra. AVS-länderna har frivilligt accepterat den plan som vi följer i förhandlingarna om dessa avtal. Det ligger verkligen inte i AVS-ländernas intresse att de som framställer sig som vänner till AVS sprider domedagsscenarier och skapar rädsla och osäkerhet som inte leder till någonting annat än att AVS-länderna hindras från att engagera sig i de förhandlingar som det verkligen ligger i deras intresse att slutföra senast vid årsslutet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142 i arbetsordningen)
Richard Seeber 
skriftlig. - (DE) Jag vill varmt tacka föredraganden för att han har belyst det stora behovet av agerande från Europeiska unionens sida i förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap.
Vi borde börja med att erinra oss att vi måste arbeta på att effektivt inkludera AVS-länderna i världshandeln och på att få till stånd en jämn framgång i alla regionala grupper, vilket bland annat kan ske med hjälp av handelsförmåner och tekniskt stöd till producenterna, så att de kan få kompensation för de tullintäkter som de förlorar. Men enbart detta ger dem inte vad de behöver. Vad de också behöver för att faktiskt gynnas av en förenklad tillgång till marknaden är instruktioner och vägledning av experter.
Jag tror också att en förenkling av de underliggande administrativa förfarandena kommer att vara oumbärlig om de ska kunna använda de resurser som de har på ett effektivare sätt.
Jag anser att vi, i egenskap av parlamentsledamöter, bör vara medvetna om att handel med stater som dessa också ligger i Europas intresse, och att vi dessutom, i egenskap av medborgare i utvecklade länder, är skyldiga AVS-ländernas medborgare att göra allt vi kan för att de ska kunna få en förankring i världshandeln.
