

Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Innan jag ger ordet till Förenade kungarikets premiärminister har jag glädjen att välkomna en delegation ledamöter av Sydkoreas nationalförsamling under ledning av Lee Sang Deuk, som har kommit till Bryssel för att delta i det åttonde interparlamentariska mötet mellan Europaparlamentet och Sydkorea.
Mötet blir det första mellan Europeiska unionen och parlamentet i Sydkorea under deras nya mandatperioder. Jag vill framhålla att vår dialog nu är helt igenom politisk och under årens lopp har gällt många frågor, från regional och internationell säkerhet till medborgarnas dagliga angelägenheter, samtidigt som både Europaparlamentet och Sydkorea har spelat en allt mer aktiv roll på den internationella arenan.
Herr Lee Sang Deuk! Låt mig uttrycka vår glädje över ert besök och vårt ökade samarbete med Sydkorea. Vi önskar er en trevlig vistelse i Bryssel. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är rådets uttalande om det brittiska ordförandeskapets verksamhetsprogram, och jag ger därför ordet till Förenade kungarikets premiärminister Tony Blair, som jag vill hälsa välkommen. Låt mig erinra om att parlamentets gruppordförandekonferens tidigare har getts tillfälle att sammanträda med det brittiska ordförandeskapet i London och då hade möjlighet att diskutera Förenade kungarikets sätt att sköta det roterande ordförandeskapet för EU med premiärministern. Men nu är det dags att informera kammaren. 
Tony Blair,
   . – Herr talman, kolleger, distingerade gäster! Det är en ära att vara här i Europaparlamentet i dag. Om ni så tillåter skall jag komma tillbaka efter varje möte i Europeiska rådet under Förenade kungarikets ordförandeskap och rapportera för er. Jag kommer dessutom gärna att rådfråga parlamentet före varje rådsmöte för att få veta parlamentets synpunkter innan några överläggningar görs i rådet. 
Detta är ett tal i rättan tid. Vad än människor är oeniga om i EU i dag är de åtminstone eniga om en sak: EU befinner sig mitt i en djup diskussion om dess framtid. Jag vill använda klarspråk till er i dag om denna diskussion, orsakerna till den och hur vi kan lösa det. I varje kris finns en möjlighet. Det finns en för EU nu, om vi vågar ta tag i den. 
Diskussionen om EU bör inte föras genom att utbyta förolämpningar eller genom personangrepp. Den bör vara ett öppet och ärligt utbyte av idéer. Jag vill från början tydligt beskriva hur jag definierar diskussionen och dess underliggande oenighet. Det står inte mellan ett EU med en ”fri marknad” och ett socialt ansvarstagande EU, mellan dem som vill gå tillbaka till en gemensam marknad och dem som tror på EU som ett politiskt projekt. Detta är inte bara en feltolkning. Det är utformat för att trakassera dem som vill förändra EU genom att framställa viljan till förändring som ett svek mot det europeiska idealet och försöka stoppa en seriös diskussion om EU:s framtid genom att påstå att själva insisterandet på en diskussion är att omfamna EU-motståndet. Det är ett tänkesätt jag har kämpat emot under hela min politiska verksamhetstid. Ideal överlever genom förändringar. De dör av passivitet inför utmaningar. 
Jag är en passionerad EU-anhängare. Det har jag alltid varit. 
Jag undrade om detta skulle bli ett livligt forum och jag är glad över att det är det.
Det kallas demokrati och det kommer att vara långvarigt. 
Första gången jag röstade var 1975 i den brittiska folkomröstningen om ett medlemskap och jag röstade ”ja”. Strax före det brittiska valet 1983, när jag var den sista kandidat som valdes i Förenade kungariket och när mitt parti förde en politik som drog sig undan EU, talade jag om för valkommittén att jag inte instämde med den politiken. Vissa trodde att jag hade förlorat valet, andra önskade kanske att jag hade gjort det. 
Men sedan hjälpte jag till med att ändra den politiken under 80-talet och jag är stolt över den förändringen. Efter att jag blev premiärminister har jag undertecknat det europeiska sociala kapitlet, tillsammans med Frankrike hjälpt till med att skapa EU:s moderna försvarspolitik, bidragit med min del i Amsterdam-, Nice- och Romfördragen. 
Detta är en union med värderingar, med solidaritet mellan nationer och människor … 
… med inte enbart en gemensam marknad för handel utan ett gemensamt politiskt område där vi lever som medborgare. Det kommer det alltid att vara. Jag tror på EU som ett politiskt projekt. Jag tror på ett EU med en stark och omtänksam social dimension. Jag skulle aldrig acceptera ett EU som endast var en ekonomisk marknad. 
Att säga att detta är problemet är att fly den verkliga diskussionen och gömma sig i tryggheten bakom de saker vi alltid har sagt till varandra i bistra tider. Det finns ingen uppdelning mellan ett EU som måste lyckas ekonomiskt och ett socialt ansvarstagande EU. Det politiska EU och det ekonomiska EU lever inte i skilda världar. Syftet med ett socialt ansvarstagande EU och ett ekonomiskt EU bör vara att stödja varandra. Syftet med ett politiskt EU bör vara att främja att de demokratiska och effektiva institutionerna utvecklar politiken inom dessa två områden och över gränserna där vi vill och behöver samarbeta ur ett ömsesidigt perspektiv. Men syftet med politiskt ledarskap är att bedriva rätt politik för dagens värld. 
I 50 år har ledare i Europa gjort det. Vi talar om kris; låt oss först tala om det vi uppnått. När kriget var över låg Europa i ruiner. I dag framstår Europeiska unionen som ett monument över politiska bedrifter: nästan 50 års fred, 50 års välstånd, 50 års framsteg. Tänk på det. Låt oss alla vara tacksamma över det och stolta över det som har hänt i Europa under de 50 senaste åren. 
Historiens vindar blåser i EU:s riktning. Länder runt om i världen går samman i dag eftersom de i det kollektiva samarbetet ökar sin individuella styrka. Fram till andra hälften av 1900-talet hade enskilda nationer i Europa under århundraden dominerat världen, koloniserat stora delar av den och krigat mot varandra för en världsledande ställning. Efter andra världskrigets blodbad var de politiska ledarna klarsynta nog att inse att de dagarna var förbi. Dagens värld är inte mindre klarsynt: den är förutseende. 
Förenta staterna är världens enda supermakt. Men inom ett par årtionden kommer Kina och Indien att vara världens största ekonomier, var och en av dem med en befolkning tre gånger större än hela EU:s. Idén om ett enat Europa som samarbetar är nödvändig i dag för att våra nationer skall vara starka nog att hålla kvar vår ställning i världen. 
Men nu, nästan 50 år senare, måste vi förnya oss. Det är inget att skämmas över. Alla institutioner måste göra det och det kan vi också men bara om vi återförenar de europeiska ideal vi tror på med dagens moderna värld vi lever i. Om vi inte gör det, om Europa blir EU-skeptiskt, eller om Europas länder, som står inför den enorma utmaning vi har framför oss, beslutar sig för att skocka ihop sig och hoppas att vi kan undvika globaliseringen, slinka undan från att konfrontera förändringarna omkring oss, ta vår tillflykt till EU:s nuvarande politik som om vi genom att konstant återupprepa den skulle få själva återupprepningen att göra den mer relevant, då riskerar vi att misslyckas. Att misslyckas i stor strategisk skala. Det är inte läge att anklaga dem som vill förändra EU för att svika EU. Det är läge att erkänna att det endast är genom förändring som EU kommer att återfå sin styrka, betydelse, idealism och således stöd bland folket. 
Som vanligt ligger folket steget före politikerna. Vi politiker tror alltid att folket, som inte dagligen är helt uppslukade av politik, kanske inte förstår politiken, kanske inte ser det subtila och komplexa i den. I slutändan är det alltid folket som förstår politiken tydligare än vi, just därför att de inte uppslukas av den varje dag. 
Problemet är därför inte EU-idén. Det handlar om modernisering och politik. Det är inte en diskussion om hur man skall överge EU, utan hur man skall få unionen att göra det den var ämnad att göra: förbättra människors liv. Och just nu är folk inte övertygade. 
Fundera på detta. I fyra års tid, varav två år i konventet, fördes det inom EU en diskussion om vår nya konstitution. Det var ett detaljerat och noggrant arbete att sätta upp de nya reglerna för att styra över ett EU med 25, och sedermera 27, 28 och fler medlemsstater. Konstitutionen godkändes av alla regeringar. Den stöddes av alla ledare. Den förkastades sedan fullständigt i folkomröstningarna i två medlemsstater som var med och grundade EU, i Nederländernas fall med över 60 procent. Verkligheten är den, åtminstone som det ser ut i dag, att det skulle vara svårt att uppnå att en majoritet av medlemsstaterna röstade ”ja” i en folkomröstning. 
Det finns två möjliga förklaringar. En är att folk granskade konstitutionen och inte instämde med de exakta artiklarna. Jag tvivlar på att det var skälet till majoritetens ”nej”. Det var inte en fråga om utformningen eller oenighet om själva texten. Den andra förklaringen är att konstitutionen helt enkelt blev ett medel för folket att visa ett bredare och djupare missnöje med situationen i Europa. Jag anser att detta är den rätta analysen. Om så är fallet handlar inte krisen om de politiska institutionerna. Den handlar om det politiska ledarskapet. 
Folket i Europa ställer svåra frågor till oss. De är oroade över globaliseringen, anställningstryggheten, pensionerna, levnadsstandarden. De ser inte bara sin ekonomi förändras utan även samhället omkring dem. Traditionella samhällen löses upp. Etniska mönster förändras. Familjelivet utsätts för påfrestningar när familjer kämpar för att balansera arbete och hem. Vi lever verkligen i en period av omvälvningar och förändringar. Se på våra barn och den teknik de använder och den arbetsmarknad de står inför. Världen är oigenkännlig jämfört med den vi upplevde som studenter för tjugo–trettio år sedan. När sådana förändringar sker måste sansade människor ta ledningen. Om de inte gör det får de en extrem draghjälp i den politiska processen. Detta händer inom en nation. Just nu händer det i Europa. 
Bara fundera. Laekenförklaringen, som gav start åt konstitutionen, skapades, och jag citerar: “för att närma medborgarna EU”. Gjorde den det? Lissabonstrategin lanserades 2000 med ambitionen att göra EU till, och jag citerar: ”den mest konkurrenskraftiga platsen i världen att göra affärer på år 2010”. Vi har kommit halvvägs igenom denna period. Har det lyckats? Jag har suttit med vid rådets slutsatser gång på gång där man beskriver hur vi återknyter medborgarna till EU. Men gör vi det? 
Det är dags att vi stämmer av med verkligheten och får oss en tankeställare. Folket signalerar till handling runt om i städerna. Lyssnar vi? Har vi den politiska viljan att gå ut och möta dem så att de betraktar vårt ledarskap som gemensamt, som en del av lösningen och inte en del av problemet? 
Det är i detta sammanhang som budgetdiskussionen bör föras. Man säger att vi behöver budgeten för att återställa EU:s trovärdighet. Så klart vi behöver, men det bör vara den rätta budgeten. Den bör inte tas ur diskussionen om EU-krisen. Den bör vara en del av lösningen till den. 
Jag vill säga ett par ord om förra fredagens toppmöte. Det har antytts att jag inte var villig att kompromissa om Förenade kungarikets rabatt, att jag tog upp reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken först i sista minuten, att jag förväntade mig att omförhandla den gemensamma jordbrukspolitiken i fredags kväll. Jag är faktiskt den enda brittiska ledare som någonsin har sagt att jag skall lägga rabatten på bordet. Jag har aldrig sagt att vi skall avsluta den gemensamma jordbrukspolitiken nu eller omförhandla den över en natt. En sådan inställning vore absurd. All förändring måste ta hänsyn till jordbrukarnas rättmätiga behov och ske över en tidsperiod. Jag har helt enkelt sagt två saker: vi kan inte godta en ny budget som inte åtminstone sätter igång en process som leder till en mer förnuftig budget …
… och att denna måste tillåta en sådan budget att forma den andra halvan av budgetperioden fram till 2013. Annars kommer vi att hamna på år 2014 innan vi kommer överens om någon grundläggande förändring, för att inte tala om när den genomförs. Under tiden kommer Förenade kungariket naturligtvis att betala sin fulla del av utvidgningen. Jag kan påpeka att vi hur som helst skulle förbli den näst största nettobetalaren till EU och vi har under denna budgetperiod betalat miljarder mer än storleksmässigt likadana länder. Detta är i själva verket kontexten för denna budgetdebatt. 
Så hur skulle en annorlunda politisk dagordning för EU se ut? Först skulle den modernisera vår sociala modell. Åter igen har vissa antytt att jag vill överge EU:s sociala modell. Men säg mig, vad är det för en social modell som har 20 miljoner arbetslösa över Europa … 
… som har produktionsnivåer som hamnar efter dem i Förenta staterna, som tillåter att Indien har fler med naturvetenskaplig examen än Europa har och att kunskap, forskning och utveckling, patent och informationsteknik går ner och inte upp på alla relevanta index för en modern ekonomi? Indien kommer att expandera sin biotekniksektor femfaldigt under de kommande fem åren. Kina har tredubblat sina resurser för forskning och utveckling under de senaste fem åren. Av de 20 främsta universiteten i världen i dag ligger nu bara två i Europa. 
Syftet med vår sociala modell måste vara att öka vår konkurrensförmåga, att hjälpa vårt folk att hantera globaliseringen, att låta dem omfattas av dess möjligheter och undvika farorna. Vi behöver självklart ett socialt ansvarstagande EU men det måste vara ett socialt ansvarstagande EU som fungerar. Och vi har blivit tillsagda hur man gör det. Wim Kok-rapporten från 2004 visar vägen: satsning på kunskap, en aktiv arbetsmarknadspolitik, forskningscentrer och innovation, högre utbildning, stadsförnyelse och hjälp till småföretag. Detta är modern socialpolitik, inte reglering och anställningsskydd som kanske räddar några arbetstillfällen under en tid framöver på bekostnad av många arbetstillfällen i framtiden. 
Och eftersom detta är en dag då vi kullkastar karikatyrer, låt mig kullkasta ännu en: idén att Förenade kungariket i klorna på en extrem anglosaxisk marknadsfilosofi som trampar på de fattiga och de missgynnade. Förenade kungarikets nuvarande regering har introducerat ”New Deal” för de arbetslösa, det största arbetsmarknadsprogrammet i Europa som har sett till att långtidsarbetslösheten bland ungdomar praktiskt taget har försvunnit i mitt land. Det har ökat investeringarna i vår offentliga sektor mer än i något annat land i Europa under de senaste fem åren. Vi var tvungna att göra detta, det är sant, men vi gjorde det. Vi har introducerat Förenade kungarikets första minimilön. Vi har förnyat våra städer, vi har lyft nästan en miljon barn ur fattigdom, två miljoner pensionärer ur akuta svårigheter och nu har vi satt igång den mest radikala utvidgningen av barnomsorg och föräldrarättigheter i vårt lands historia. Vi har gjort allt detta på grundval av, och inte på bekostnad av, en stark ekonomi. Så det måste göras först, att modernisera vår sociala modell.
Låt för det andra budgeten återspegla denna verklighet. Sapir-rapporten visar vägen. Den publicerades av kommissionen 2003 och framställer i tydliga detaljer hur en modern EU-budget skulle kunna se ut. Låt oss omsätta det i praktiken. Men en modern budget är inte av det slaget att den om tio år fortfarande lägger 40 procent av pengarna på den gemensamma jordbrukspolitiken. 
För det tredje, genomför Lissabon-strategin. Vi satte upp mål i Lissabon för arbetstillfällen, deltagande i arbetsmarknaden, elever som hoppar av skolan och livslångt lärande men uppriktigt sagt är vi för närvarande inte ens i närheten av att möta dessa mål till 2010. Lissabon-strategin talade om för oss vad vi skulle göra. Låt oss göra det. 
För det fjärde, och här går jag försiktigt fram, sätt upp ett makroekonomiskt ramverk för EU som är disciplinerat men också flexibelt. Det är inte min sak att kommentera euroområdet men jag säger bara detta: om vi enades om verkliga framsteg med de ekonomiska reformerna och om vi visade att vi verkligen menar allvar med strukturförändringarna, då skulle folket uppfatta de makropolitiska reformerna som något förståndigt och rationellt, som sunt förnuft, och inte som en produkt av budgetslarv. Vi har ett trängande behov av en sådan reform inom EU om EU skall kunna växa. 
Låt oss efter de ekonomiska och sociala utmaningarna ta itu med en annan uppsättning sammanlänkade frågor: brottslighet, säkerhet och invandring. Det är nu lättare än någonsin för brottsligheten att korsa gränserna. Vi uppskattar att enbart i Förenade kungariket kostar den organiserade brottsligheten oss 20 miljarder pund sterling om året. Invandringen har fördubblats under de senaste 20 åren. En stor del av den är nyttig och välkommen men den måste hanteras. Olaglig invandring är ett problem i alla våra länder och en mänsklig tragedi för tusentals människor. Man uppskattar att 70 procent av de olagliga invandrarna har fått hjälp av organiserade kriminella grupper. Sedan har vi den avskyvärda människohandeln med vars hjälp organiserade ligor förflyttar människor från ett område till ett annat i syfte att exploatera dem när de kommer fram. Totalt utsätts mellan 600 000 och 800 000 människor för människohandel varje år och över 100 000 kvinnor faller varje år offer för människohandlare inom EU. 
Än en gång, en relevant dagordning för rättsliga och inrikes frågor skulle ha fokus på dessa frågor: att genomföra EU:s handlingsplan mot terrorism som har en enorm potential att förbättra upprätthållandet av lag och ordning samt att ta itu med radikaliseringen och rekryteringen av terrorister, gränsöverskridande polis- och underrättelseverksamhet mot organiserad brottslighet, utveckla förslag för att slå till hårt mot narkotikasmugglarna när de öppnar sina bankkonton, trakassera deras verksamhet, gripa deras ledare och dra dem inför rätta, få till stånd avtal för tillbakaskickande av nekade asylsökare och olagliga invandrare från grannländer och andra, utveckla biometritekniken för att göra EU:s gränser säkra. Allt detta är frågor som vi kan koncentrera oss på. 
Sedan har vi hela den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Vi bör komma överens om praktiska åtgärder för att stärka EU:s försvarsförmåga, vara beredda på att åta oss fler fredsbevarande uppdrag och uppdrag för upprätthållande av lag och ordning. Vi bör utveckla förmågan tillsammans med Nato, och när Nato inte vill bli inblandat gör vi det själva, för att kunna ingripa snabbt och effektivt vid konfliktlösning. Titta på dagens antal i våra arméer i Europa och på de utgifter vi har för försvaret. Svarar de verkligen mot dagens strategiska behov? 
En sådan försvarspolitik är en nödvändig del av en effektiv utrikespolitik. Men även utan den bör vi se efter hur vi kan göra så att EU:s inflytande räknas. När EU nyligen gick med på att fördubbla sitt bistånd, och i synnerhet en fördubbling av biståndet till Afrika, ledde det omedelbart till en skjuts framåt, inte bara för denna problemtyngda kontinent utan även för EU-samarbetet. Vi är världsledande i dag när det gäller utveckling och vi bör vara stolta över det. 
Vi bör gå i spetsen för främjandet av ett nytt multilateralt handelsavtal som ökar handeln för alla, i synnerhet de fattigaste länderna. 
Vi leder diskussionen om klimatförändringar och utvecklar en paneuropeisk politik för att tackla den. Tack vare Javier Solana har EU blivit märkbart synlig i fredsprocessen i Mellanöstern. Min poäng är mycket enkel: ett starkt EU skulle bli en aktiv deltagare i utrikespolitiken, en bra partner för Förenta staterna så klart men även kapabel att visa vår egen förmåga att forma och föra världen framåt. 
Ett sådant EU – med en ekonomi som är under modernisering och en ökad säkerhet med hjälp av ett tydligt agerande inom våra gränser och utanför – skulle vara ett självsäkert EU. Det skulle vara ett EU som är självsäkert nog att inte se utvidgningen som ett hot, som om medlemskapet var ett nollsummespel där gamla medlemmar förlorar när nya medlemmar vinner, utan en utomordentlig historisk möjlighet att bygga en större och mäktigare union. Ha inga illusioner! Om vi stoppar utvidgningen eller stänger ute dess naturliga konsekvenser skulle det i slutändan inte rädda ett enda arbetstillfälle, uppehålla verksamheten i ett enda företag, förebygga en enda delokalisering. Kanske under en tid men inte länge. Under tiden skulle EU bli mer inskränkt och mer inåtvänt och det skulle inte vara anhängarna till europeisk idealism som samlade stöd utan anhängarna till förlegad nationalism och främlingsfientlighet. 
Jag säger helt uppriktigt att det är en motsägelse att vara för en liberalisering av EU-medlemskapet men emot öppnandet av ekonomin. Om vi tar denna tydliga kurs och om vi sedan kombinerar den med en kommission – som den under José Manuel Barroso är fullt kapabel till – som är beredd att avlägsna en del av de onödiga regleringarna, skala bort en del av byråkratin och bli en förkämpe för ett globalt, utåtriktat och konkurrenskraftigt EU, då blir det inte svårt att fånga EU-medborgarnas fantasi och stöd. 
Under vårt ordförandeskap kommer vi att försöka föra budgetuppgörelsen framåt, lösa en del av de svåra ärendena som tjänstedirektivet och arbetstidsdirektivet, verkställa unionens förpliktelser gentemot länder som Turkiet och Kroatien som hoppas på en framtid som EU-medlemmar och föra denna diskussion om EU:s framtid på ett öppet och integrerande sätt där vi uttrycker våra åsikter starkt men har full respekt för andras åsikter.
Jag ber bara om en sak: vi får inte lura oss själva med att denna diskussion är onödig, att om vi bara kan fortsätta som vanligt så kommer folk förr eller senare låta sig bevekas och gå med på att EU är som det är och inte som de vill att det skall vara. 
Under min tid som premiärminister har jag insett att det svåra inte är att fatta beslutet, det är att upptäcka när man skall fatta det. Det är att förstå skillnaden mellan de utmaningar man måste hantera och de utmaningar man måste anta och övervinna. Detta är ett sådant beslutsläge för EU. 
Folket i Europa talar till oss. De ställer frågorna. De vill ha vårt ledarskap och det är dags att ge dem det. 
José Manuel Barroso,
   . –Herr talman, herr rådsordförande, ärade parlamentsledamöter! Vi har gått in i en turbulent period inom EU-politiken och förra veckans svåra möte i Europeiska rådet återspeglar helt enkelt detta. Om inget annat så påvisades under EU-ledarnas möte förra veckan behovet av det nya politiska samförstånd som jag efterlyste här i kammaren för ett tag sedan, ett samförstånd som är nödvändigt om vi skall undvika all ideologisk konfrontation och handlingsförlamning, ett samförstånd som krävs om vårt program för välstånd, solidaritet och säkerhet skall bli framgångsrikt. Bästa sättet att föra medborgarna närmre EU är att erbjuda lösningar på de konkreta utmaningar de står inför. 
Premiärminister Tony Blair, ert ordförandeskap infaller vid ett avgörande läge för EU. Att säga detta har blivit en kliché men denna gång råkar det vara sant. Detta har en stor inverkan på det ansvar som ni nu skall axla. Det väcker också stora förväntningar. Förenade kungarikets meritlista av pragmatik och resultatorienterad handling kommer att sättas på prov under de kommande sex månaderna. Premiärminister Blair, som statsman har ni mycket stor erfarenhet och övertygelse, och ni har i dag bekräftat ert engagemang för EU som ett politiskt projekt. Därför är jag helt övertygad om att ni kommer att leda en integrerande och konstruktiv diskussion om vad EU kan göra för sina medborgare och skapa den enighet som krävs för de brådskande beslut som EU behöver. 
Jag är mycket glad över att Förenade kungarikets ordförandeskap som nu tillträder har som prioritet att uppnå detta nya samförstånd och att spela en aktiv roll under den betänketid som Europeiska rådet har bett om. Som jag skisserade här i går kommer kommissionen också att helt leva upp till den speciella roll den blivit tilldelad i denna diskussion om EU:s framtid. Ni minns säkert att jag föreslog möten med alla medlemsstater – inklusive nationella parlament, arbetsmarknadens parter, det civila samhället och ungdomar – för att lyssna och utbyta idéer. Ett strategidokument kommer att stödja sig på resultaten från denna diskussion och ta itu med grundläggande frågor om EU:s framtid. Detta kommer att pågå fram till Europeiska rådets möte nästa juni, under det österrikiska ordförandeskapet, då vi kommer att ompröva situationen. Jag är säker på att Europaparlamentet kommer att spela en avgörande roll i allt detta. 
EU:s dagliga arbete fortsätter, vilket 50 års historia har lärt oss, även under en av dess periodiskt återkommande kriser – precis som det skall. Det är ytterst viktigt att vi tar itu med de kärnfrågor som hjälper till att definiera det EU som medborgarna vill ha. Men vi får inte tappa bort oss i en period av trångsynt självrannsakan. Det är genom handling, inte ord, som vi kommer att vinna tillbaka allmänhetens tillit och förtroende. 
Det finns sannerligen mycket arbete att sätta i gång med, vilket premiärminister Tony Blair klargjorde nyss. De målsättningar och prioriteringar för Förenade kungarikets ordförandeskap för de nästkommande sex månaderna som han tog upp i stora drag motsvarar i stort sett helt kommissionens och Tony Blair kan räkna med vårt stöd och våra råd under arbetet att uppnå dem. 
Jag vill ta detta tillfälle i akt att särskilt lyfta fram en eller två av dem. Ekonomisk förnyelse och ekonomiska reformer är fortfarande en hörnsten för denna kommission. Under de kommande sex månaderna kommer vi att få se att konkreta steg tas för att den nya livskraftiga Lissabonagendan skall bli en realitet. Halvtidsöversynen av Lissabonagendan har vi lämnat bakom oss. Nu är det tid för handling på både EU-nivå och nationell nivå. Medlemsstaterna kommer att presentera sina nationella reformprogram i oktober. Dessa kommer att i detalj visa de huvudsakliga åtgärder som de vidtar för att stödja vårt program för tillväxt och arbete. Kommissionen kommer å sin sida att presentera ett reformprogram för gemenskapen i sommar. I detta kommer man att ange de olika insatser som prioriteras, både rättsliga och finansiella, som måste antas eller beslutas om på EU-nivå till stöd för Lissabonagendan. Våra ambitioner med Lissabonagendan kommer naturligtvis att mer eller mindre modifieras av det slutliga resultatet från budgetförhandlingarna. Det är synd att de största nedskärningarna i de nuvarande förhandlingarna hamnar på just den rubrik som mest stöder politik gällande Lissabonagendan. Detta skulle inte ha hänt om länderna i ”enprocentsklubben” inte kämpade för att sänka EU:s ambitioner. 
Men nu brådskar det verkligen att nå en överenskommelse för att undvika handlingsförlamning i unionen efter 2006, en handlingsförlamning som kommer att få en negativ inverkan på vår politik och våra medlemsstater, speciellt de nya. De nya EU-medlemmarna förväntar sig konkreta tecken på vår solidaritet och inte bara ord. Därför måste vi anstränga oss ytterligare med de befintliga förslagen och det luxemburgska ordförandeskapets arbete. Det betyder inte att vi bör överge sökandet efter en bättre balanserad budget som återspeglar en bra kompromiss mellan de befintliga utgifterna i vår beprövade och ansatta politik, i synnerhet sammanhållning och vår nya politiska dagordning för tillväxt och arbete. Därför begärde jag en översynsklausul redan före Europeiska rådets möte. Vi behöver en översynsklausul eftersom vi inte exakt kan veta hur världen kommer att se ut 2013. Men vi kan inte vänta till 2013. Eftersom det brådskar är det inte rimligt att ifrågasätta allting nu. Det rimliga är att godkänna budgeten nu, arbeta på grundval av det luxemburgska ordförandeskapet och godta en översynsklausul under den budgetplansperioden … 
… så att vi kan anpassa prioriteringarna, utgifts- och resursstrukturen till de ändrade omständigheterna.
Ansvaret ligger nu hos Förenade kungarikets ordförandeskap att se till att detta slutförs snabbt, och kommissionen är redo att samarbeta med företrädare för ordförandeskapet och andra medlemsstater för att genomföra detta.
Ett av huvudämnena i Lissabonagendan är frågan om bättre och enklare lagstiftning. Det var ingen slump att kommissionens första stora initiativ att genomföra den reviderade Lissabonstrategin var dess meddelande i mars om bättre och enklare lagstiftning för tillväxt och sysselsättning. I detta sammanhang har vi bett om ett närmare samarbete mellan EU och medlemsstaterna. Förenade kungarikets bidrag kommer att vara nödvändigt för att denna process skall lyckas. 
Parlamentet och ministerrådet måste också ta nya tag för att se till att de regler ni antar är användbara och har en god kvalitet. Ett första mål måste vara att nästa månad komma överens om en gemensam strategi för konsekvensbedömning inom alla tre institutioner. I vårt försök att minska på byråkratin och de onödiga administrativa bördorna granskar vi nu de förslag som tidigare kommissioner har lagt fram men som ännu inte har antagits av lagstiftarna. Vårt mål är att se till att förslag under behandling är i linje med våra Lissabonprioriteringar. Ungefär 200 förslag under behandling granskas nu. Tidigt i höst kommer vi att dra slutsatsen om dessa bör vara kvar, ändras eller helt enkelt tas bort. I oktober kommer kommissionen slutligen att presentera nästa fas i förenklingsprogrammet och upprätta ett arbetsprogram för 2006–2007. 
Afrika är en annan prioriterad fråga som jag vill lyfta fram bland de många som pockar på uppmärksamhet. Jag har alltid sagt att Afrika borde vara den mest framträdande frågan för kommissionen. Vi började bra med våra förslag i aprilpaketet som syftade till att påskynda EU:s framsteg för att möta millenniemålen och prioritera Afrika söder om Sahara. Jag beklagar att det på grund av förra veckans dramatik inte uppmärksammades att Europeiska rådet godtog våra förslag. Detta ger Förenade kungarikets ordförandeskap en god grund för att försvara EU:s ställning i de viktiga begivenheter som gör 2005 till utvecklingens år, särskilt FN:s toppmöte i september. 
Jag vill gratulera Förenade kungariket för att de har gjort Afrika till en prioriterad fråga för sitt ordförandeskap och för G8-mötet eftersom detta kommer att ge de pågående insatserna på EU-nivå en välkommen extra skjuts. I höst kommer kommissionen exempelvis att presentera en EU-strategi för Afrika som kommer att ge kött på benen åt dess fokus på Afrika. Detta fokus syftar till att öka EU:s insatser inom tre nyckelområden: styre, inbördes förhållanden och soliditet. För att kunna ge ett bestämt incitament till reformen av Afrikas styre föreslår kommissionen att man stödjer genomförandet av de reformer som den afrikanska kvalitetskontrollmekanismen har satt i gång. Kommissionen föreslår också att man fyller på resurserna för fredsorganet för att ge Afrikanska unionen den nödvändiga ekonomiska styrka som behövs för att hantera konflikterna i Afrika. Vi stöder exempelvis redan Afrikanska unionens uppdrag i Darfur. 
Jag är nöjd med att Förenade kungarikets ordförandeskap kommer att fortsätta driva frågorna om klimatförändringar. Detta är en spetsfråga för kommissionen. Vi måste inte bara leva upp till våra åtaganden i Kyotoprotokollet utan även förstärka diskussionerna om den internationella klimatpolitiken efter 2012 och vi måste få med våra huvudpartner i denna riktning. Ett ramverk för åren efter 2012 måste bygga på fem delar: att alla de nationer som svarar för de största utsläppen deltar, att man använder marknadsbaserade instrument, att man inkluderar fler sektorer, såsom internationellt flyg och sjöfart, att man utvecklar och använder ny teknik och stöd för att de fattigaste och värst drabbade länderna på ett effektivt sätt skall kunna anpassa sig till klimatförändringar. FN-konferensen om klimatförändringar i Montreal i december blir en viktig anhalt för denna diskussion. 
I december håller också – och detta är den sista prioriterade fråga jag vill nämna – WTO sitt ministermöte i Hongkong. Det är ytterst viktigt att vi gör allt vi kan för att detta skall lyckas. Endast då kan vi på ett snabbt och framgångsrikt sätt slutföra Doha-utvecklingsagendan som är nyckeln till ett ökat välstånd, inte bara för våra medborgare utan även för utvecklingsländernas. 
Under Förenade kungarikets ordförandeskap kommer man att påbörja den betänketid som Europeiska rådet har bett om. Vi måste genom självrannsakan finna ett nytt samförstånd och sträva efter att återfå våra medborgares förtroende, men vi måste också blicka utåt mot våra globala ansvarsområden och möjligheter. Vi måste vara ett generöst EU, ett solidariskt EU, ett EU med både värderingar och marknader. Mitt EU – det EU som jag vill vara delaktig i – är stort nog att göra båda dessa saker. Det EU vi vill ha är ett EU där vi har både ekonomisk och politisk integrering. Vi tror på EU som ett politiskt projekt. Jag hoppas att Förenade kungarikets ordförandeskap kommer att ge ett viktigt bidrag till ett politiskt EU och ett dynamiskt EU. 
Hans-Gert Poettering,
   . – Herr talman, herr premiärminister och tillträdande rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! I går fick vi höra ett betydelsefullt anförande av den avgående rådsordföranden, Jean-Claude Juncker. I dag var det dags för ännu ett betydelsefullt anförande av Förenade kungarikets premiärminister och tillträdande rådsordförande. Jag vill också tacka kommissionens ordförande för hans anföranden i går och i dag.
Jag som varit ledamot av kammaren sedan 1979 måste säga att det aldrig under alla dessa år har förekommit en så intensiv debatt om EU:s framtida utformning som gårdagens och dagens. Det är en seger för demokratin, en seger för parlamentarismen och för EU-medborgarna, eftersom denna debatt är öppen för allmänheten kan EU-medborgarna ta del av den. Därför måste dagens och gårdagens diskussioner vara vår utgångspunkt när det gäller att informera allmänheten i hela EU, och det är här debatterna måste föras. Och därför är gårdagens och dagens debatter oerhört betydelsefulla.
Varje efterföljande rådsordförande måste dessutom motivera sitt agerande i kammaren och inför Europaparlamentet när han har lidit ett nederlag, såsom skedde förra helgen. Nederlaget i budgetfrågan var inte i sig särskilt tragiskt, men eftersom det kunde läggas till nederlagen i folkomröstningarna gjorde det krisen än mer akut. Vi hävdar bestämt att de viktiga diskussionerna om vår framtid inte får äga rum bakom Europeiska rådets stängda dörrar utan måste hållas här, bland företrädarna för EU-medborgarna, här i Europaparlamentet. Så måste det gå till i framtiden!
Ni har, som tillträdande rådsordförande, en oerhört stor och svår uppgift framför er. Ni talade om respekt. Och visst behövs det respekt inom EU, inte bara för de stora, utan för stora och små i lika mån. Vi vill inte ha några nya allianser mellan EU:s största stater, utan vi vill att varje land och varje medborgare skall tas på allvar, för i vårt Europa tar vi ett gemensamt ansvar, och vi vill att det skall vara ett starkt Europa, ett starkt EU och ett Europa som är en gemenskap. Det är vårt mål, och ett mål som vi aldrig överger.
Därför är vi glada över att ni inledde ert anförande med att säga att er modell inte går ut på att återgå till ett frihandelsområde. Om era handlingar speglar era ord, om ert konkreta agerande visar att ni vill ha en gemenskap i Europa, då är vi på er sida. När det gäller att reformera EU:s politik får ni större trovärdighet om ni inte lämnar något utrymme för tvivel om ert EU-engagemang, och jag vill be er att klargöra detta under ert ordförandeskap.
Vi måste nu lösa den förtroendekris vi befinner oss i, återupprätta tilliten mellan aktörerna i Europeiska rådet och få tillbaka allmänhetens förtroende. Följaktligen måste innehållet i konstitutionen, våra gemensamma värderingar och de beslutsprocesser vi behöver för att kunna lösa frågorna om vår framtid, bli verklighet i juridisk och politisk mening. Jag vill inte att vi använder betänketiden som en paus i egentlig mening, utan som en paus då vi tänker över hur vi skulle kunna skapa en juridisk, och därmed politisk, grund för vårt EU, så att det kan bli effektivt i framtiden.
Ni har nu en gigantisk uppgift framför er, som Jean-Claude Juncker talade om i går: budgetplanen, som det var en hel del kohandel om vid Europeiska rådets möte. Reimer Böge har lagt fram ett förslag från parlamentet gällande budgetplanen, och om ni vill kunna kompromissa uppmanar jag er att låta detta förslag vara vägledande. Herr Blair, ni är premiärminister från Labourpartiet. Det var vår vän John Major som 1992, när han var Förenade kungarikets premiärminister, lyckades utarbeta en budgetplan för hela Europeiska unionen, vid den tiden Europeiska gemenskapen. Jag önskar er, en premiärminister från Labour, samma framgång som den konservative John Major hade 1992.
Jag kommer nu till min sista punkt, om talmannen vill ge mig några sekunder till. Ni sade att vi måste ha folket med oss. Och visst måste vi ha folket med oss, men allmänheten vill känna att de företräder sitt eget land samtidigt som de tillsammans är européer. Låt oss sedan tänka på EU:s gränser. Alla länder som vill ansluta sig bör inte välkomnas, för då skulle EU riskera att förlora sin identitet. Låt oss arbeta med EU tillsammans. Herr premiärminister, klockan är nu tio, men i Förenade kungariket, där klockorna visar en annan tid, är den nio. Ni steg upp tidigt i morse. Låt oss alltid stiga upp tidigt för att arbeta med EU! Ändå måste vi agera med lugn, så vi måste ha fått god nattsömn. Vår vision är fortfarande en vision om Europa. Förverkliga den, och vi är på er sida.
Martin Schulz,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Tack, herr premiärminister, för att ni talade så öppet. Ert uppriktiga anförande gjorde gott, och eftersom jag vet att ni är en man som klarar den sortens tal tänkte jag själv inleda med lite sådant: John Major var säkert en stor britt, men det gladde oss oerhört att ni besegrade honom.
I dag, herr Blair, inleds inte bara ert EU-ordförandeskap utan också, det får vi inte glömma, ett annat stort evenemang i Europa, nämligen Tour de France. När jag applicerar mina tankar om Tour de France på Förenade kungariket måste jag säga att Förenade kungariket under de senaste åren alltid trampat på sist i klungan. Om ni tänker tillbaka på Schengen, eller på euron, har Förenade kungariket alltid så att säga legat precis framför följebilen. Nu, herr Blair, måste ni ta plats först i klungan, och det på en bergsetapp! Vi kommer just upp till Alpe d’Huez, och jag tycker ni skall komma ihåg att vinnaren får bära den gula ledartröjan bara om han klarar hela sträckan och leder efter varje etapp. I dag börjar prologen, en kort tempoetapp som har lovat gott inför framtiden, och när vi diskuterar hur ni lyckades där bör vi noga tänka över vad ni egentligen sade.
Ni har rätt i, herr Blair, att tiden är mogen för reformer och förändringar. Så är det verkligen. Jag hörde tydligt att ni sade att detta inte är rätt tid att anklaga dem som vill förändra EU för att svika det. Det har ni rätt i, men detta är inte heller rätt tid att placera dem som försvarar EU:s sociala modell på museum – det har ni också rätt i. För att vi skall kunna förbättra vårt folks levnadsförhållanden krävs förändring, och även om ni har rätt i att EU behöver bli mer flexibelt och öka konkurrenskraften både hemma och utomlands, är skälet till detta att något som ingen kan undvara är beroende av det. Jag talar om den tillväxt flexibiliteten och konkurrenskraften kan leda till, som i sig själv är nödvändig för att skapa sysselsättning, men inte bara för sysselsättningens egen skull. Det måste vara frågan om meningsfulla, säkra och rättvist avlönade arbeten, så att människor ges möjlighet till ett värdigt liv – det är vad vi strävar efter inom EU!
Och om den förändring ni eftersträvar är just denna förändring av EU, då kommer socialisten Tony Blair att ha EU:s socialister vid sin sida – det kan ni vara alldeles säker på.
Vi måste vara tydliga i den reformdebatt vi för. Ni, herr rådsordförande och premiärminister, har rätt, och Hans-Gert Poettering – som ni verkligen lyckades reta upp i dag – lyckades formulera det på rätt sätt: det finns debatter som måste föras, och de måste föras här. Vi måste emellertid föra dem på ett sådant sätt att allmänheten förstår vad de handlar om, och i det sammanhanget får vi inte blanda ihop begreppen. Ja, herr Blair, det är klart att vi måste reformera jordbrukspolitiken, och givetvis måste vi satsa mer på forskning och utveckling. Men vi kan inte agera som om jordbruket vore den enda EU-verksamheten och som om ingen forskning eller utveckling ägde rum.
Vår budgetexpert, Ralf Walter, gav vår grupp lite mer siffror i går, och jag vill ta upp dem en gång till helt kort. Om alla jordbruksutgifter läggs ihop spenderar vi, inom hela EU, 0,48 procent av EU:s sammanlagda bruttonationalprodukt på jordbruk. Lägg samman vad EU och alla dess medlemsstater spenderar på forskning och utveckling, och det visar sig att den siffran redan i dag är 0,86 procent.
Den siffran måste bli högre, det har ni rätt i, och det finns utrymme för reformer på jordbruksområdet, men det rör sig om långa, utdragna processer, och vår trovärdighet kräver att vi inte agerar som om EU bara handlade om jordbruk och saknade forskning och utveckling.
Om ni, herr Blair, vill fördjupa EU, är vi på er sida. Jag är tacksam för att ni, här i kammaren i dag, har visat ert engagemang för konstitutionen. Jag var där som vittne när ni undertecknade den i Rom, och jag tycker det är fantastiskt att se hur Förenade kungariket under ert ordförandeskap engagerar sig för konstitutionen. Det finns tillräckligt många som engagerar sig för den offentligt men agerar annorlunda bakom kulisserna. Vi har fått nog av politiker som med sina ord sätter käppar i hjulet för integrationen av Europa och sedan klagar över att EU-motorn hackar. Jag ser det som ytterst lovvärt att ni skiljer er från dem denna förmiddag, och jag är tacksam för det, för det allra viktigaste är att vi är uppriktiga, öppna och ärliga när vi debatterar Europas framtid.
Låt mig avsluta med att säga att vi kommer att ge er vårt stöd om ni vill kompromissa om budgeten, tjänstedirektivet och arbetstidsdirektivet. Trovärdigheten i er egen kompromissbegäran, herr rådsordförande och premiärminister, står dock alltid i proportion till er egen beredvillighet att ingå en. Någon gång måste ni alltså säga att ni är villig att bidra. Att låta andra göra sitt drag innan ni överväger ert eget kanske är det rätta för en brittisk premiärminister, men det duger inte för en ordförande för Europeiska rådet.
Lägg märke till vem som ger er applåder; det var kammarens högerflygel som just applåderade er. De valde att inte höra er säga att vi vill välkomna Turkiet in i EU. De som sitter på denna sida i kammaren kommer att vara de första att hylla er för att ni säger detta. Tack för er uppmärksamhet.
Graham Watson,
   . – Tack herr talman! Herr premiärminister, ni tar befälet över en farkost som saknar riktning och som befinner sig i hård sjögång. Ni har alla chanser att visa ledarskap. Ert land har alltför länge varit utsatt för den karikatyr som skapades för 50 år sedan av den musikaliska komikerduon Flanders och Swann i deras visa ”Engelsmännen är bäst”, som klandrar andra européers karaktär och insisterar på att ”engelsmännen är moraliska, engelsmännen är snälla, och smarta och ärliga … men missförstådda”! 
Förenade kungariket har gått framåt sedan dess – för Guds skull, till och med England har gått framåt! Det moderna och meritokratiska Förenade kungariket har en nivå av mångkulturell mottaglighet som inte var vanlig hos dess förfäder och ert tal i dag återspeglar detta. Men ett tal kommer inte att räcka för att lägga år av misstänksamhet åt sidan. Ni måste visa att Förenade kungariket är en del av EU och inte bara deltar i det. 
Att ni kommer att utgå från unionens institutioner och inte underminera dem, att er strävan efter reformer är rotad i att skapa enighet och inte i att njuta av uppdelning, att er protestantiska arbetsmoral sörjer för en katolsk gemensamhetskänsla. 
Den företeelse vi kallar globalisering ändrar, som ni säger, vår syn på världen. Den skapar nya möjligheter för mänskligheten, men utsätter samtidigt våra samhällen för nya påfrestningar. De tre största utmaningar vi står inför – eländet i tredje världen och den migration det skapar, klimatförändringar, internationellt organiserad brottslighet – allt detta kräver överstatliga lösningar. Ni gör rätt i att rikta EU:s prioriteringar mot att möta de nya globala kraven och komplettera G8-gruppens arbete. Men vi ser fram emot att se hur ni kommer att göra allt detta med 1 procent av BNI. 
Ni har också rätt i att det råder en kognitiv motsättning mellan verkligheten och den politiska diskussionen, att vi måste få in politiken på rätt väg och ge EU en övertygande framställning. Så låt mig ge er tre förslag. 
Först och främst, öppenhet och insyn i rådet. EU kan inte längre byggas på hemlighetsmakeri och mediefrisering. Om folket inte förstår vad som händer kan ni inte förebrå dem för att de förkastar det.
Ändra reglerna i ministerrådet. Allmänheten har rätt att få veta vad som bestäms i deras namn och av vem, även om de inte håller med. Detta är demokratins natur. 
För det andra, parlamentarisk kontroll. De nationella parlamenten behöver inte en EU-konstitution för att granska deras ministrars EU-arbete närmare, men de behöver involveras i att övervaka och ställa ministrar till svars. Man måste också lyssna på parlamentet om vi avvisar lagförslag för att de kränker medborgarnas rättigheter eller överskrider EU:s befogenheter. 
För det tredje, samhällsdebatt. Denna debatt kan inte vänta på behovet av att underteckna ett fördrag som regeringarna redan har skrivit på. Gick ni ut och mötte ert folk som signalerar till handling under era senaste allmänna val? Som parlamentets talman Josep Borrell Fontelles påpekade förra veckan handlade avvisandet av konstitutionen mindre om texten än sammanhanget. Förra veckan kallade er ”le nouvel homme fort de l’Europe” (EU:s nye starke man). Visa det! EU kommer att sakna ledarskap så länge deras nationella ledare spelar för sin allmänhet. Ni kommer inte att kunna trygga stödet för överstatliga lösningar om ni tar åt er äran för gemensamma framgångar och skyller på Bryssel för allt dåligt som händer. Sluta hänvisa till ”EU” som om det vore ett vitt skilt väsen. 
Liberaler och demokrater kommer att stödja ert ordförandeskap och er strävan efter bättre och enklare lagstiftning. Vi kommer att hjälpa er med att utforma en handlingsplan för finansiella tjänster för att förenkla rörligheten för kapital. Vi kommer att stödja en inre marknad för tjänster om ni skyddar ordentliga allmänna bestämmelser, och om ni tar hänsyn till våra intressen för personlig frihet kommer vi att ta itu med terrorismen tillsammans med rådet. 
Vi välkomnar också en diskussion om strukturen på en budget som strider mot den konkurrenskraft och innovation som förutsågs i Lissabon. Snabba och radikala reformer av jordbrukskostnaderna kan dock inte betraktas med trovärdighet utan en samfinansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken för att återställa de franska och brittiska budgetobalanserna. 
Herr premiärminister! Jag välkomnar ert tal i dag. Det ger våra kontinentala kolleger hopp om ett mindre trolöst Albion. Notera den helige Franciskus av Assisis ord, som en av era föregångare citerat vid ett liknande tillfälle: förlåt oförrätter och skapa samförstånd där det råder oenighet. Detta leder till ny respekt för Förenade kungariket och EU. 
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   . – Herr Blair! Det verkar som om ni i dag har tillkännagett en utmaning. ”Jag vill förändra Europa”, sade ni. Välkommen i gänget, Tony. Vi vill gärna att du gör jobbet. Men låt oss i så fall klargöra vissa saker.
Ni är inte hertig John av Bedford, Jan Peter Balkenende är inte biskop Cauchon och Jacques Chirac är inte Jeanne d’Arc. Det är det gamla Europa. Hundraåriga kriget är slut, och det måste vi tala om för Jacques Chirac, Gerhard Schröder, Tony Blair eller de andra. Europa är raka motsatsen, och ni har därför rätt i att ”Europa behöver ledarskap”, men vem vill vara ledaren? I dag måste en modern ledare tala sanning.
Herr Blair! Ni applåderade när José Manuel Barroso talade om 1 procent, den gnidiga skrivelse som ni, herr Blair, kamrat Blair, undertecknade. Ni tar tillbaka er underskrift. Välkommen i gänget, herr Blair, välkommen i gänget. Och om jag förstår saken rätt var det er regering som 2002 avvisade förslaget om ett tak för de stora jordbruksföretagen, det var er regering som bidrog med 300 000 euro så att hertigen av Bedford, drottningen och prins Charles kunde få sina subventioner från EU. Välkommen i gänget, herr Blair, välkommen i gänget. Och eftersom ni avvisade det fick Tate and Lyle, det största sockerbolaget, 180 miljoner euro förra året. Välkommen i gänget, herr Blair. Ni kommer att åtgärda situationen med Tate and Lyle, med sitt EU-stöd och sina subventioner, för de har inte gjort sig förtjänta. Vi håller med er, herr Blair. Det är svårt att tala sanning ibland, som ni förstår.
Ni sade en annan sak som var mycket intressant, nämligen att ”politiker bekämpar populism”. Ni har rätt. Vi, jag, förlorade EU-folkomröstningen, och vi måste erkänna oss besegrade. Ni måste erkänna er besegrad: EU-medborgarna sade nej till invasionen av Irak. Konfrontera dem i denna fråga också. Välkommen i gänget, herr Blair.
Det är alltid lätt att läxa upp folk, och jag är specialist på det: jag vet hur lätt det är. Men om det är något jag vet så är det att om ni vill modernisera EU måste moderniseringen vara miljömässigt och socialt hållbar. Det är det vi efterlyser.
Om ni säger att den franska modellen inte fungerar, att den franska högerregeringen inte fungerar, så har ni rätt. Om ni säger att den tyska regeringen helt uppenbart inte fungerar, så har ni definitivt rätt. Men i så fall är problemet att övriga Europa inte kan tillämpa samma modell som Förenade kungariket, eller samma modell som Frankrike eller Luxemburg eller Nederländerna. Inom EU finns en förståndig strävan att finna en mix mellan dessa modeller, och för att klara det, herr Blair, måste ni sluta vara Förenade kungarikets premiärminister och i stället bli EU:s ordförande, med en vision för Europa.
Vi har ekonomiska och sociala problem och vi har miljöproblem. Ta därför ert ansvar och säg att Europa, hela Europa, måste fullgöra Kyotoåtagandena. Ni måste ta ert ansvar, och Förenade kungariket måste ta ansvar för att ge mer än 0,35 procent i utvecklingsstöd, eftersom världens fattiga behöver det. Det var rätt av Jean-Claude Junckers att föreslå att fattigdomen i världen måste utrotas under första hälften av detta århundrade. Låt oss ta ansvar för detta tillsammans. Välkommen i gänget, Tony, vi är på din sida.
Avslutningsvis har det gått exakt tio år sedan Srebrenica. Det är tio år sedan Europa, Europas och världens skam, ställdes inför våra ögon. Jag vill uppmana er att ta ett initiativ. Daytonavtalen kan inte och kommer inte att få Bosnien och Balkan att fungera. Ta detta stora initiativ, åk och hälsa på er vän George Bush, åk och hälsa på er vän Jacques Chirac, åk och hälsa på alla era vänner och säg: ”Vi måste få ett slut på Dayton, Europa har (…)”
Francis Wurtz,
   . – Herr talman, herr Barroso! Ni, herr Blair, har visat på dagens EU:s tragiska oförmåga att uppfylla våra medborgares förväntningar. Ni talade om förändring, modernisering och solidaritet. Utmärkt. Låt oss nu titta lite närmare på saker och ting. Vi har vid tre tillfällen under en månads tid, och varje gång i helt olika sammanhang, getts möjlighet att stifta bekantskap med det brittiska ordförandeskapets främsta prioriteringar.
Första gången var den 26 maj i form av ett kortfattat och mycket specifikt uttalande av finansminister Gordon Brown inför underhuset. Låt mig påminna er om fyra punkter.
För det första, jag citerar: ”Alla lagstiftningsförslag måste granskas med avseende på deras inverkan på konkurrenskraften.” För det andra, en oberoende, näringslivsledd rådgivande grupp bör inrättas ”för att ge näringslivet en central roll i EU:s lagstiftnings- och förenklingsprocess”. För det tredje, ”kommer vi att hålla en konferens i London i juli om minskning av det statliga stödet”. För det fjärde, ”kommer vi att uppmana till upprättande av en gränslös transatlantisk finansmarknad”. Man kan inte direkt påstå, herr premiärminister, att dessa åtaganden är modiga socialt sett.
Ändå sade ni några dagar senare i en intervju med att ni ville vara mottaglig för vad som just framkommit i de franska och nederländska folkomröstningarna. Därför stämde ni då, till eftertanke om EU:s sociala modell. Jag tror verkligen att det är nödvändigt med eftertanke, men den behövs för att vi skall kunna dra lärdom av den systematiska nedmontering som denna ökända modell har utsatts för nästan överallt under de senaste åren, under devisen ”marknaden framför allt”. Som kommissionsledamot Charlie McCreevy så träffande framhöll i samband med European Policy Forum den 24 januari, jag citerar: ”Vi måste komma ihåg att programmet för den inre marknaden är den ojämförligt största avregleringsinsatsen i modern tid.” Nu gäller det att gå vidare med den EU:s sociala modell, visst, men i vilken riktning?
Ni tycks vara övertygad om att er egen modell är överlägsen i det avseendet, eftersom den begränsar den synliga arbetslösheten till omkring 5 procent av den aktiva befolkningen. Kan den symboliska siffran sammanfatta denna modell? Det verkar inte vara fallet för alla människor i Förenade kungariket. EFS:s generalsekreterare John Monks, en vän till er, menar till exempel att den anglosaxiska modellen inte är mer populär hos de brittiska väljarna än någon annanstans i Europa. Jag tror att många Labourföreträdare i Förenade kungariket vill ha långtgående förändringar. Varför bryr ni er inte om dem? Vi har mer att vinna på att lyssna till tvivel än på att upprepa självklarheter.
Tredje gången vi fick en inblick i era ambitioner för ert halvår som ordförande och därefter var förstås under er föreställning vid Europeiska rådets senaste möte. Som det står i en välkänd visa vill ni dra ett streck över det förflutna, eller åtminstone börja om från början med den gemensamma jordbrukspolitiken och budgeten. Utmärkt, men i så fall finns det även i det sammanhanget en enda relevant fråga: för att förändra i vilken riktning?
Vad den gemensamma jordbrukspolitiken beträffar håller jag med om att vi bör anpassa stödet för att ta hänsyn till miljön och stads- och landsbygdsplaneringen och för att undvika produktivism. Jag håller också med om att vi bör ifrågasätta exportsubventioner som direkt konkurrerar med produktion i utvecklingsländer, särskilt i Afrika. Jag ställer mig dessutom helhjärtat bakom ett tak för stödet, så att det inte får till resultat att de rika, eller pseudobönderna i överhuset, blir ännu rikare, men jag går inte med på att kasta ut barnet med badvattnet: en genuin jordbrukssektor som skyddar oss från gissel som galnakosjukan och garanterar vår rätt i förhållande till jordbruksindustrin, särskilt i Förenta staterna, att bestämma över våra egna livsmedel. Det är en civilisationsfråga.
När det gäller den ökända rabatten måste ni förr eller senare ge upp den, för den strider mot allt sunt förnuft. EU-medborgarna bör få veta att beloppet på denna check är större än hela EU:s forskningsbudget för 2005. Det motsvarar mer än allt föranslutningsstöd till Rumänien och Bulgarien under tre år. I år är det lika stort som hälften av allt jordbruks- och strukturstöd till alla tio nya medlemsstater. Det ger er möjlighet att slippa ifrån ert ansvar för utvidgningen, och det hjälper er utan tvekan att finansiera kriget i Irak. Slutligen är ert bidrag till finansieringen av EU:s budget 4,5 procentenheter lägre än er andel av gemenskapens inkomster. Vad är det för slags solidaritet? Vill ni tala om framtidens Europa, herr Blair? Utmärkt, sätt i gång, låt oss diskutera detta!
Nigel Farage,
   . – Herr talman, herr premiärminister! Vilken skillnad i retorik jämfört med 1997! Plötsligt har vi en brittisk premiärminister från labourpartiet som talar om låg tillväxt inom EU, som talar om arbetslöshet inom EU, som talar om misslyckandet av EU:s ekonomiska politik och den gemensamma politiken. Allt låter ungefär som samma sak som UK Independence Party (UKIP) har sagt under de senaste tio åren och det gläder mig att höra detta. 
Där var ni på plats under toppmötet i förra veckan, den tuffe brittiske premiärministern, och jag är säker på att miljontals människor satt i sina hem och tittade på de tidiga kvällsnyheterna och sade ”där är han”! Detta är vår kille, han är mannen som kommer att försvara de brittiska intressena. Jag tycker att ni i själva verket verkar vara en EU-vän som har blivit nedslagen av verkligheten. Nu kommer ni att leda kampen för EU:s framtid. Flera gånger under förra veckan har ni talat om tjugohundratalet och ni har talat om behovet av att modernisera. Det verkar som om den förkrossande briljanta tredje vägen som ni introducerade i brittisk politik är det ni kommer att föra in här under detta ordförandeskap. Frågan är, kommer det att fungera i EU? 
Jag är den gemensamma ledaren för den enda gruppen här i parlamentet som aktivt har fört en kampanj för nej-röster i folkomröstningarna om konstitutionsfördraget. Så vi anser att vi nog är mer i kontakt med den allmänna meningen än övriga grupper i parlamentet. 
Men jag måste säga att ni i princip är den ende EU-ledare som verkligen förstår varför folket i Frankrike och Nederländerna röstade nej. Jag håller med om det ni sade tidigare, nämligen att de sade nej till den riktning som EU har tagit. Jag ber er att ni under ert ordförandeskap ser till att dessa människor i Frankrike och Nederländerna inte behandlas med förakt. Jag ber er att se till att de delar av konstitutionsfördraget – såsom den separata militärkommandostrukturen, det europeiska rymdprogrammet och upprättandet av EU:s utlandsambassader världen över – stoppas, eftersom de endast har legitimitet i en konstitution som nu till stora delar är död. 
Ni har under den senaste tiden talat mycket om Afrika och jag vet att ni är mycket stolt över att biståndet som kommer att gå till Afrika ökar. Den sak som jag dock har talat mer om än någonting annat här i kammaren sedan 1999 är EU:s förfärliga fiskeriavtal med länderna mellan Nordafrika och Sydafrika. Det finns nu över tjugo sådana avtal. De förstör allt hopp och alla utsikter för de lokala fiskarna. Vi tar rentav död på flera hundratals lokala fiskare varje år och det vi gör mot haven utanför Afrikas kust är miljömässigt likställt med att sätta eld på Serengeti. Ingen här har lyssnat på det jag har haft att säga om detta, men jag anser att det nu finns ett samlat stöd i parlamentet för att stoppa dessa avtal. Om ni verkligen vill hjälpa Afrika, snälla, stoppa dessa avtal!
Men den stora utmaningen, och den ni kommer att dömas efter, är förstås om ni kan vända detta skepp, om ni kan göra EU mer konkurrenskraftigt, om ni kan göra så att Lissabonagendan blir mer än bara ett barns önskelista till jultomten. 
Min åsikt – vår åsikt i UKIP och de flestas åsikt på denna sida av kammaren – är såklart att vi mycket hellre skulle se en gemensam marknad. Vi skulle mycket hellre se ett frihandelsavtal över hela EU än Romfördraget och allt som har tillkommit sedan dess. Jag vet att ni inte kommer att lyckas genomföra detta under loppet av de kommande sex månaderna men jag anser att ni står inför ett verkligt problem. Ni sade tidigare att ni ville att EU skulle göra vad det var ämnat att göra. Jean Monnet var inspirationskällan bakom detta och han ville ha ett system genom vilket gemenskapen, under gemenskapens regelverk, plockade upp makt längs vägen. Jag vill påstå att om ni nu talar till små och medelstora företag – inte bara i Förenade kungariket utan över hela EU – är problemet att lagstiftningen, gemenskapens regelverk, lagsamlingen, redan har gått för långt. Utmaningen för ert ordförandeskap – och ni kanske kan förklara det för mig i ert svar – är hur ni skall vända skeppet. Om ni kan reformera EU, herr Blair, så kanske även jag ändrar mig. Jag kanske till och med anser att det är mödan värt att vi kvarstår som medlemmar. 
Brian Crowley,
   . – Herr talman! Jag vill i likhet med mina kolleger välkomna premiärminister Tony Blair till kammaren och tacka honom för hans bidrag och tal i morse. 
Även om jag uppskattar detta tal är jag aningen förbryllad över Gordon Browns årliga tal från ämbetsbostaden Mansion House i går kväll. Trots goda formuleringar och avsikter har jag tre skilda slutsatser om det vi såg förra helgen, det vi läste i brittiska tidningar, det vi har sett på nyheterna under de senaste dagarna och det Gordon Brown sade i sitt tal i går kväll. 
Först och främst, planen är: dumpa den gemensamma jordbrukspolitiken. Se till att alla förändringar som görs i budgeten kommer att grundas på att man vill bli av med den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta trots att det 2002 fanns en enhällig överenskommelse bland alla medlemsstater att budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken skulle fastställas för en period fram till 2013 och baseras på de reformer och uppoffringar som landsbygdsbefolkningen och de som är engagerade i jordbruk hade gjort och inkludera minskningen av den årliga budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken eftersom det inte var någon ökning av levnadskostnaderna eller en inflationsnivå som tillät en ökad finansiering. Det folket således verkligen behöver uppleva är visshet. 
För det andra riktas mycket uppmärksamhet på den bristande förmågan från EU:s sida att uppfylla saker som Lissabonagendan och att öka sysselsättningen. Låt oss komma ner på jorden. EU är lika oförmöget att öka sysselsättningen som den brittiska regeringen är. Det är upp till oss som lagstiftare och instiftare av regler att se till att den lagstiftning och de regler vi fastställer inte hindrar ett fungerande arbetsklimat för den privata sektorn och de privata företagen och att ge dem goda förutsättningar för att lyckas och att utvecklas. Och det är löjeväckande att tala om att vi måste göra mer på EU-nivå när ni samtidigt inte ökar den budget som finns tillgänglig för EU att genomföra detta arbete, trots att EU nu består av fler människor och länder. 
Jag menar att om vi vill tala om verkliga diskussioner och verkligt engagemang så måste dessa diskussioner och detta engagemang grundas på fakta, visshet, och inte på den fortlöpande missuppfattning, myt och anspelning som har varit rådande under de senaste 20 åren. I går kväll hörde jag Jeremy Paxman på säga att reformen av EU:s sockerbestämmelser var det mest illa ansedda och ineffektiva stöd som ges till EU:s jordbrukare och att reformen är skadlig för jordbrukare i utvecklingsländerna. I samma reportage om dessa reformer fick vi höra Guyanas president, ordföranden för Jamaicas sockerindustri och ordföranden i Moçambiques sockerindustri, säga vilken katastrof reformerna skulle innebära för dessa länder. Guyanas president sade faktiskt att de skulle få 8 miljoner euro i skuldnedsättning tack vare det fantastiska initiativ som ni själv och er regering i egenskap av ledare för G8 tog när det gäller skuldlättnader i Afrika, och det skulle kosta dem 44 miljoner pund sterling att försöka uppfylla de reformer som skulle läggas fram. 
 Vissa kommer, avslutningsvis, att säga att vi står vid avgrundens rand och tittar ned. Som jag sade till er i London i förra veckan anser jag att vi befinner oss i en gryende ny framtid. Ni kan vara ledare men detta ledarskap kräver eftergifter och samförstånd. Det kräver av er att ni kan ena övriga aktörer för att se till att vi kan lyckas. 
Roger Helmer (NI ).
   – Herr talman! I egenskap av brittisk konservativ vill jag gratulera premiärminister Tony Blair för hans senaste fasta försvar av den brittiska rabatten i det brittiska underhuset och i det brittiska parlamentet. Jag uppmanar honom att stå fast vid rabatten och att hedra de tydliga åtaganden han har gjort. Jag berömmer också hans övergång till en mångårig konservativ politik, det vill säga omfattande reformer av EU, reformer som är nödvändiga nu när EU inte längre kan få allmänhetens respekt eller engagera den. 
Men, som John Redwood sade i morse i programmet , om Tony Blair menar allvar med reformerna och avregleringarna hade han haft ett team som under flera månader hade arbetat fram detaljerade planer. Vilka är dessa människor? Vad består dessa planer av? 
Jag är bekymrad över att han har gått med på en betänketid i fråga om konstitutionen. Det finns inget att fundera över. De franska och nederländska väljarnas beslut är ytterst tydligt: Frankrike och Nederländerna röstade inte för en aningen annorlunda konstitution, de röstade emot konstitutionen i sin helhet. Konstitutionen kan inte på sina egna villkor träda i kraft innan alla medlemsstater har ratificerat den, vilket nu inte kommer att inträffa. 
Om väljarna i Förenade kungariket hade fått möjligheten, skulle de ha förkastat konstitutionen med en ännu större marginal än Frankrike och Nederländerna. De vill mycket gärna ha handel och samarbete i Europa men de avfärdar er politiska union. 
Herr Blair! Håller ni med mig om att meningsfulla reformer av EU kommer att kräva radikala omförhandlingar av fördragen, inklusive Romfördraget? Kommer ni att göra detta till ett huvudmål för det brittiska ordförandeskapet? Slutligen, herr Blair, vill jag tacka er för att ni har lyssnat på debatten här i dag, något ni så sällan gör i det brittiska parlamentet. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   –Herr talman! Som talesman för den konservativa delegationen och mina kolleger inom Europademokraterna vill jag välkomna premiärministern och säga att vi hoppas att det brittiska ordförandeskapet skall genomföra verkliga reformer.
Det är viktigt för vårt land och för våra nationella intressen att Förenade kungariket ger EU ett ledarskap vid en tidpunkt när grundläggande frågor om framtiden väcks. Emellertid måste det vara rätt slags ledarskap och det måste vara rätt slags framtid. Händelserna under de senaste veckorna har sannerligen varit en väckarklocka för politiker i hela unionen. Det faktum att invånarna i Frankrike och Nederländerna, två grundarstater, med eftertryck röstade mot konstitutionen måste ha en djupgående betydelse.
Jag beklagar att Europeiska rådet inte svarade med bestämdhet angående dessa omröstningar genom att dödförklara konstitutionen. Tony Blair har sagt att det måste föras en verklig debatt om vilket slags EU vi vill ha i framtiden och jag håller med honom. Jag litar på att han kommer att leda den debatten under de kommande månaderna.
Vi hoppas att han kommer att visa sitt ledarskap genom att förklara exakt vad han menade med sina kommentarer häromdagen om att det finns mer än ett sätt att se på EU:s framtid. Tidigare i veckan sade Tony Blair att krisen handlar om att ledarna har misslyckats med att nå en överenskommelse med de medborgare som ser att världen förändras och som vill se svar på de utmaningar de står inför. Ja, det har de brittiska konservativa sagt i åratal om EU medan vi har visat vägen här på områden som liberalisering av våra ekonomier, avreglering, Lissabonagendan och öppen ansvarsskyldighet och kontroll över våra budgetar.
Om han nu sent omsider accepterar våra ståndpunkter välkomnar jag förvisso hans förändring. Emellertid är detta mer än en ledarskapskris som han säger, det är också en legitimitetskris inom EU-institutionerna. Vackra ord från vår regering är det inget fel på men vad vi nu behöver är handling. Den sociala modellen har inte lyckats inom EU och miljoner arbetslösa jämte låg tillväxt och stelbenta arbetsmarknader avspeglar en ekonomisk nedgång. Vi måste nu konkurrera med Indien, Kina och Förenta staterna och ju längre tid vi skjuter verkligheten ifrån oss ju mer förblir Lissabonagendan enbart en ambition.
Jag vill nu ta upp den framtida finansieringen av unionen. Premiärministern gjorde rätt i att försvara den brittiska rabatten. Det finns en orsak till varför denna rabatt existerar och denna orsak väger lika tungt i dag som 1984. Det som förefaller vara en gradvis tillbakagång i regeringens ståndpunkt, vilket bekräftades i morse av premiärministern, oroar oss och vi håller naturligtvis noga uppsikt för att se till att de brittiska skattebetalarna inte blir till brickor i ett spel i diskussionerna om vår budgets framtid.
Avslutningsvis vill jag uppmana premiärministern att inte vika undan från de mål han fastställt för unionens reformering. Vi vill att de senaste dagarnas retorik skall motsvaras av ett verkligt ledarskap och av verklig handling.
Vi hoppas att han kan hålla sitt ord. Det ligger i allas vårt intresse att han kan förverkliga det han lovar. När vi bedömer hans insats i december hoppas vi att han inte har svikit oss. 
Gary Titley (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill välkomna den framtida rådsordföranden genom att citera Charles Dickens: ”Det var den bästa av tider, det var den sämsta av tider, … allting låg framför oss, inget låg framför oss.” Så ligger det till med EU. Vid tidpunkten för vår största framgång, utvidgningen till 25 länder, tyngs vi av tvivel och ömsesidiga beskyllningar. Globaliseringen har skapat osäkerhet bland medborgarna och har fått en del att tvivla på det europeiska projektet och att förorda protektionism och isoleringspolitik. Ändå är det bara genom ett konsekvent agerande från EU:s sida som vi kan bemöta hoten och ta tag i globaliseringens möjligheter.
Tyvärr tas mycket av det EU har åstadkommit nu för givet av väljarna och ses ärligt talat som förlegat. Vi måste definiera en modern vision av EU, dess syfte och betydelse, en vision som grundar sig på påtagliga resultat, inte processer, en vision som grundar sig på vissa centrala principer.
För det första vikten av internationella partnerskap och särskilt det mest framgångsrika partnerskapet av dem alla, EU. Vi måste erkänna att styrkan i EU ligger i dess överstatliga institutioner som kompletterar och ger tillskott till den nationella suveräniteten men inte ersätter den. För det andra är vår förmåga att skapa arbetstillfällen för våra medborgare och ekonomisk säkerhet för deras familjer grundläggande för vår fortsatta framgång. En framgångsrik ekonomi är inte en anglosaxisk sammansvärjning utan nyckeln till vår överlevnad.
EU har redan utfört en hel del. På senare tid har vi hört att medlemskapet i EU kostar ett land 20 euro per person eller ett annat land 50 euro per person. Dessa siffror är obetydliga om man jämför med de 6 000 euro per person som den inre marknaden har gett medborgarna genom ökad tillväxt. Men vi måste göra mer för att bygga ut kunskapsekonomin genom att investera i projekt för framtiden, inte det förflutna.
Ekonomisk effektivitet beror på social rättvisa. Välstånd skapas av en trygg arbetskraft och ett samhälle som investerar i alla sina medborgare utan att utesluta någon. Vi behöver en aktiv arbetsmarknadspolitik för att hjälpa människor att hitta och behålla arbeten. En tredjedel av vår befolkning i arbetsför ålder är inte ekonomiskt aktiv. Den siffran är en skam och utgör en dom över EU och dess medlemsstater.
Slutligen behöver vi ett öppet samhälle där människor är fria att resa för att söka arbete. Ett sådant öppet samhälle måste vara rättvist och inte lämna fältet fritt för brottslingar och terrorister. Därför välkomnar jag särskilt ordförandeskapets program för rättsliga och inrikes frågor. Verkliga framsteg på det området kommer att visa medborgarna EU-åtgärdernas fördelar. Ordförandeskapet måste samla medlemsstaterna för att tillsammans bygga ett konkurrenskraftigt EU och ett EU som kan inta en ledande roll i världen i frågor som säkerhet, klimatförändringar och fattigdom, just de frågor som medborgarna intresserar sig för. Jag önskar er lycka till. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ).
   – Herr talman, herr Blair! Tack för ett fantastiskt engagerat anförande. Ni är en utomordentlig talare, och ni är mycket övertygande. Ni hade dock varit mer trovärdig om ni hade presenterat samma vision för Europa för era väljare vid ert senaste parlamentsval. Jag ser ert ordförandeskap som en historisk utmaning. På sex månaders tid kan ni antingen låta ordförandeskapet övergå till Österrike efter att ha enat Europa, eller också kan ni slå igen dörren och lämna Europa ännu mer splittrat än i dag. Det är upp till er. Först och främst är det en fråga om att sätta europeiska intressen framför nationella intressen. Det är svårt och kräver ledarskap, men det kräver också vilja, och jag hoppas att ni har den viljan. Framför allt bör ni nu dessutom, som en av ledarna för utvidgningsprocessen, visa solidaritet gentemot våra nya medlemsstater.
Det gläder mig att ni fäster stor vikt vid tjänstedirektivet och att ni kommer att lägga ned mycket arbete på att avlägsna de administrativa svårigheterna. Det är just genom att skapa en fri marknad för tjänster som vi kan ge våra medborgare arbete och konsumenterna valfrihet till rättvisa och rimliga priser. Jag ser fram emot att om sex månader kunna konstatera att ni bestått provet och visat er vara EU:s bästa ledare. Jag skall då med glädje ge er ert examensbevis. 

Caroline Lucas (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Tidigare har Tony Blair sagt att klimatförändringarna är det största hot som vi står inför. Han sade att det skulle prioriteras av det brittiska ordförandeskapet. Men ändå har vi bara hört en halv mening om klimatförändringar från er, herr Blair, i ert tal här i dag. Dessutom har utsläppen av växthusgaser faktiskt ökat under er regering. Det är er regering som har försökt att öka den tillåtna utsläppsvolymen för brittisk industri inom ramen för EU:s plan för handel med utsläpp. Det är knappast en särskilt bra början för någon som lovar att visa internationellt ledarskap i frågan om klimatförändringar.
Jag vill uppmana er att bekräfta att tre centrala saker skall uträttas under ert ordförandeskap. För det första att arbeta för obligatoriska mål för energieffektivitet i hela EU. För det andra att anta mål för förnybara energikällor som är förenliga med en minskning av utsläppen av växthusgaser på mellan 30 och 40 procent till år 2020. För det tredje att avfärda kärnkraft som något slags så kallad lösning för att minska koldioxidutsläppen.
När ni läxar upp övriga EU om fördelarna med modernisering, konkurrens och flexibilitet utelämnar ni helt och hållet alla hänvisningar till hållbarhet, vilket fullständigt undergräver alla era anspråk på att arbeta för en hållbar utveckling. Ja, EU måste förändras som ni säger, men om inte den förändringen sätter hållbarheten i centrum, då kommer ert ordförandeskap att förlora en viktig möjlighet att hjälpa EU att återvinna allmänhetens förtroende och att på allvar ta itu med klimatförändringarna. 
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Ni, herr Blair, är inte lösningen på EU:s problem. I själva verket är ni ett av problemen. Ni är inte ett nytt problem, utan ett gammalt.
EU:s problem består i dess oförmåga att arbeta mot fred, och låt oss inte glömma att ni drog ut i krig mot Irak, tillsammans med George Bush. De består också i demokratiska, politiska, ekonomiska och sociala kriser som beror just på den liberalistiska, monetaristiska och teknokratiska politik som ni förespråkar när ni avfärdar gamla idéer som nya.
Ni talar om ett politiskt EU, men i själva verket sätter ni all tilltro till marknaden, för politik, ekonomi och marknad är ett och detsamma för er. Ni inser att det liberalistiska konstitutionsfördraget är dött, men den kur ni föreslår är fullständigt felaktig, med liberala reformer av till att börja med tjänster och arbetsmarknad. Denna kur är inte sund ens i ert eget land, som vi såg i samband med valet.
Nej! Lösningen på EU:s problem är något helt annat, något som finns just i denna vänsterinriktade masseuropeism som medvetet vuxit fram hos medborgare som läst och förstått och sagt sin mening vid omröstningarna i Frankrike och Nederländerna. De protesterade inte mot vare sig Turkiet eller utvidgningen, utan just mot liberalismen. De kräver en handgriplig och formell konstitution för ett nytt fredligt, demokratiskt och socialt EU, och de är i detta avseende i hög grad eniga med de många medborgare som avgav en kritisk ja-röst.
Detta är vårt EU, och detta parlament har ett stort ansvar som det varken kan eller får avsäga sig. Det handlar inte om att jaga efter nya potentiella ledare, utan om att utgöra ett i grunden nytt parlament. Denna kris gäller inte beräkning och egoism, eller datorer mot landsortsbor, men vi får inte glömma hur galnakosjukan började. Det är detta också, men det är framför allt den odiskutabla krisen för en liberalistisk idé. Att inte formulera en annan idé för Europa vore i sanning oförlåtligt. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
    –  Herr talman, premiärminister Blair, mina damer och herrar! Den kritik som från alla håll riktades mot Förenade kungariket efter misslyckandet vid Europeiska rådets toppmöte tycks sakna berättigande. Det finns faktiskt starka skäl att tro att det brittiska ordförandeskapet inte har för avsikt att påverkas av de själviska nationella intressen det tillskrivs. Dess uppgivna prioriteringar avslöjar att EU:s mål i stället kommer att vara solidaritet mellan medlemsstaterna, vilket utgör en återgång till de idéer som EU:s grundare hade. Att ordförandeskapet vill reformera EU:s föråldrade struktur väcker optimism. Denna pragmatiska och framåtblickande hållning, som är oerhört värdefull, kan ge ny kraft åt utvecklingen av EU-nationerna och åt samarbetet dem emellan, genom att tränga undan den bedrägliga idén om en superstat med en egen konstitution, den senare lyckligtvis död och begraven. När det gäller den brittiska rabatten sade premiärminister Blair nyligen i en intervju att Förenade kungariket skulle vara berett att betala mer, men bara om pengarna gick till fattiga länder i stället för rika. Detta tänkande utgör en stor möjlighet för Europas fattigaste regioner, varav fem finns i Polen. Det gäller bland annat regionerna Lubelski och Podkarpacki, som har enorma infrastrukturproblem, men även en oerhörd potential i form av stora universitet. Förnuftig politik av detta slag är precis vad dessa och många andra EU-regioner behöver. Man kan bara hoppas att alla EU:s medlemsstater stöder de åtgärder som vidtas av ett starkt brittiskt ordförandeskap, och jag är övertygad om att Frankrike och Tyskland också kommer att ställa sig bakom solidariteten inom EU. Solidaritet var ju faktiskt den princip som låg till grund för Europeiska gemenskapen, även om dagens ledare för de två länder jag nyss nämnde tycks ha glömt detta. 
Mogens N.J. Camre (UEN ).
   – Herr talman, herr premiärminister! En stor majoritet av danskarna vill i likhet med britterna inte ha EU:s konstitution, eftersom vi inte vill ge upp vår suveränitet till politiker som hanterar saker och ting så undermåligt som EU gör i dag. Herr Blair, ni är en mycket populär politiker i Danmark, men vi skulle hysa ännu större respekt för er om ni såg till att begrava konstitutionen, för, som ni är så väl medveten om, den löser inte ett enda av de problem som engagerar EU-medborgarna och som ni så väl beskrivit.
Jag vill tacka er för att ni planerar ändringar av EU:s budget, som nu har kört fast fullständigt. Det är inte de rikaste som betalar mest och de fattigaste som får mest. EU:s stödpolitik har förlorat all mening när det gäller både jordbruks- och strukturpolitiken. Vad som händer är att länder där man arbetar flitigt och är villiga att beskatta sina medborgare hårt får betala till länder där man inte genomför reformer och beskattar sina medborgare. Vi talar i oändlighet om forskning och utveckling, men det är inte det vi lägger pengarna på. Vi ser fram emot de reformer ni kommer att lägga fram, och jag önskar er all lycka. 
Ashley Mote (NI ).
   – Herr talman! Väljarna i Frankrike och Nederländerna har nekat makt åt dem de inte längre litar på, liksom även vi i Förenade kungariket skulle ha gjort om vi hade fått en möjlighet till detta. Nu står vi där med den sämsta möjliga lösningen, nämligen att konstitutionen är död men vi har fortfarande strukturerna och metoderna för att styra en enhetsstat på plats.
Man har påbörjat projekt som beror på konstitutionen för sin legitimitet. En EU-ordförande och en EU-utrikesminister, en europeisk allmän åklagare, en diplomatisk tjänst, rymdpolitik, en europeisk försvarsbyrå och en snabbinsatsstyrka, en byrå för grundläggande rättigheter för att genomföra en stadga som nu saknar status, en poliskår och en europeisk asyl- och invandringspolitik. Dessa delar av konstitutionen kan inte tvingas igenom mot folkets vilja.
Under årens lopp har vi haft alltför mycket av oansvarigt styre och inblandning härifrån. Det brittiska ordförandeskapet borde vidta tre omedelbara och avgörande steg: att genomföra rättssäkerhet här; att överge projekt som föregrep konstitutionen och som nu inte har någon rättslig grund och att garantera att inga försök kommer att göras för att genomföra delar av den. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   Herr premiärminister! Ni säger att ni vill råda bot på missförhållandena inom EU. Nå, er närvaro i Bryssel i dag är ett missförhållande. Ni bör veta att Europeiska rådets verksamhetsprogram för ett ordförandeskap läggs fram i Strasbourg, som är Europaparlamentets officiella säte. Ja, Europa befinner sig i kris. Toppmötet var ett misslyckande och ert förestående ordförandeskap står inför ett avgörande val. Antingen kommer EU att bli en enorm ekonomisk, förvirrande gruppbildning, där häxor dansar runt konstitutionsutkastets grav, en form av ”Blair witch project”, eller också släpper ni handbromsen för att hjälpa oss att komma runt det historiska hörn som tillkomsten av ett verkligt politiskt EU utgör.
Herr premiärminister! Ni är begåvad, och en skicklig talare, men skall vi tro på er eller på Jean-Claude Juncker? Ni föredrog att åstadkomma en kris för att utnyttja den till förmån för era egna intressen. Om ni vill leda EU måste ni först av allt upphöra att stå med ena foten i EU och med den andra utanför.
Därför säger vi ja till social modernisering, men er osäkerhet vill vi inte ha. Ja till utvecklandet av bioteknik, ja till en rationell EU-budget, ja till ett verkligt EU-försvar, men glöm inte att den gemensamma jordbrukspolitiken är en grund för Europeiska unionen som inte kan förpassas till historien. Dess överlevnad beror på hur den utvecklas. Ni säger att ni vill göra framsteg i kampen mot brottsligheten och den illegala invandringen, men hur kan vi tro på er när Förenade kungariket under de senaste tio åren systematiskt har motsatt sig polisiärt och rättsligt samarbete?
Hur kan vi slutligen förklara att stats- eller regeringscheferna i sina egna länder tillkännager tanken på ett moratorium över EU-utvidgningen och att de å andra sidan lämnar alla dörrar öppna i rådet?
Herr Blair! EU:s medborgare håller inte längre med. Det är nu dags att upphöra med alla tvetydigheter, eftersom det har lett till det värsta. Ni, herr Blair, har mycket att leva upp till om ni vill vinna vårt förtroende. 
Swoboda (PSE ).
   Herr talman! Ni har ett tungt arv att förvalta, herr Blair. I går när Jean-Claude Juncker var i denna plenisal uppskattade och hyllade vi i hög grad hans engagemang – ett känslomässigt engagemang – för EU. Ni har i dag sagt oss den andra hälften av sanningen, som jag till stor del kan förstå, och om många ledamöter av parlamentet skulle göra sig kvitt de fördomar som de har samlat på sig under de senaste åren skulle de hålla med om en del av det som har sagts i dag.
Vad EU behöver är emellertid ett helhjärtat engagemang, både från er och från ert land. På grund av den brittiska pressens och allmänhetens inställning blir det inte lätt, men det som behövs är snarare ett positivt ställningstagande än ett negativt, och jag hoppas att ni som rådets tjänstgörande ordförande kommer att vara positiv.
Låt mig nämna några frågor och börja med arbetslösheten, där ni i Förenade kungariket har noterat stora framgångar. Varje objektiv observatör måste medge detta. Medan arbetslöshetssiffrorna under Thatchertiden var mycket höga är de nu mycket låga, bland de lägsta i Europa. Det är vad vi behöver, trots att vi, som Martin Schulz sade, också behöver sysselsättning som skänker värdighet, i synnerhet med tanke på utvidgningen. Jag är mycket tacksam för era vänliga ord om utvidgningen, men vi måste se till att det inte uppkommer några nya motsättningar och att arbetstagarna från Östeuropa, som tyvärr ständigt är underbetalda, inte exploateras.
För det andra har vi frågan om tjänstedirektivet, och här har ni helt rätt. Trots att vi behöver en gemensam marknad för tjänster måste vi skapa en sådan marknad stegvis, och vi behöver också något som ni endast indirekt berörde, nämligen offentliga tjänster. Som ni själv sade betyder de påtagliga bristerna att Förenade kungariket måste göra massiva investeringar i sådana offentliga tjänster som transporter, hälsa och bostäder, och den sortens investeringar kan säkert råda bot på bristerna i servicesektorn, som vi håller på att liberalisera.
Denna liberaliseringsprocess är något som människor kommer att acceptera, om de ser att vårt EU inte bara är för en gemensam marknad utan också för de offentliga tjänster som de i hög grad värnar om.
Ni har helt rätt i det ni säger om utvidgningen. Vi kan inte hejda den, men vi måste förbereda den bättre, både i EU:s nya och gamla medlemsstater, eftersom den åsikten ofta och felaktigt framfördes att utvidgningen skulle bli till skada för de existerande medlemsstaterna. Ni hade rätt i att detta är felaktigt, men det är något som vi måste upplysa våra egna medborgare om.
Utrikespolitiken kommer också att bli en avgörande faktor. Förenade kungariket, den stat vars premiärminister ni är, har av tradition haft goda förbindelser med Förenta staterna. Ni har i synnerhet goda förbindelser med president Bush, vilket kan bli till nytta för EU, förutsatt att det tydligt framgår att ni också talar för EU, och förutsatt att det tydligt framgår att den ståndpunkt ni intar i Washington överensstämmer med EU:s. Om ni gör det kommer vi att stå bakom er.
Ett av de viktigaste projekt som ni hänvisade till är Mellanöstern. Vi behöver fred i Mellanöstern, eftersom Mellanöstern – långt ifrån att vara vilken gammal region av världen som helst – är vår egen bakgård, vårt eget grannskap. Vi är i behov av att det blir fred mellan palestinier och israeler. Ni har åtagit er att spela en mycket aktiv roll för att åstadkomma detta och har redan spelat denna roll under de senaste månaderna, men som vi måste vara medvetna om, kommer det kritiska skedet med det nära förestående tillbakadragandet från Gaza. EU:s ståndpunkt kan inte innebära ”Gaza först och främst”. I detta fall måste vi inta en mer progressiv ståndpunkt.
Slutligen uppmanar jag er att odla era goda förbindelser med amerikanerna, men London ligger närmare Bryssel än Washington. Även om president Bush behöver er i Washington behöver vi er här i Bryssel. 
Chris Davies (ALDE ).
   – Herr talman! EU kommer aldrig att närma sig medborgarna och de nationella parlamenten kan aldrig hoppas på att ställa ministrar till ansvar, så länge som EU:s mäktigaste lagstiftande organ fortsätter att mötas i hemlighet. Är det att undra på att folk klagar över ett demokratiskt underskott i EU när debatterna om nya lagar i ministerrådet äger rum inom stängda dörrar?
Premiärministern erkänner nog denna brist. När han undertecknade konstitutionsfördraget godkände han att rådet skulle sammanträda offentligt när det avhandlar lagstiftning. Men det krävs varken folkomröstning eller fördrag, det räcker med en enkel omröstning i allmänna rådet. Det är en lätt sak att få stöd från bara 13 medlemsstater. Det blir en snabb seger.
Premiärministern säger att det är dags för EU att välja. Så här är ett enkelt val för honom att göra: bevara kulturen med hemlighetsmakeri eller tillämpa principerna om öppenhet och insyn.
Jillian Evans (Verts/ALE ).
   – Herr Blair! Jag lyssnade mycket noga till ert framförande, särskilt till betoningen på solidaritet för att bekämpa fattigdom. Emellertid innebär förseningen i överenskommelsen om EU-budgeten att min valkrets West Wales and the Valleys – ett mål 1-område – har förlorat sin möjlighet till fullständig konvergensfinansiering efter 2007. Medan Förenade kungarikets regering koncentrerade sig på att ha kvar rabatten förlorade Wales upp till tre miljarder pund sterling och nästa år kommer det att vara för sent, så Förenade kungarikets intresse låg inte i Wales intresse.
Jag vill att EU förändras. Vi vill ha ett EU där nationer som Wales kan spela sin roll fullt ut på egen hand. Det är nödvändigt att vi gör EU mer betydelsefullt för medborgarna. I linje med den målsättningen uppmanar jag det brittiska ordförandeskapet att följa det irländska ordförandeskapets, och mer nyligen den spanska regeringens, exempel och begära att walesiska blir ett officiellt språk i EU. Eftersom jag själv måste översätta det till walesiska här i kammaren för närvarande säger jag:
Eoin Ryan (UEN ).
   – Herr talman! Jag vill hälsa er herr Blair, och önska er lycka till med ordförandeskapet i EU. Vi är alla medvetna om de utmaningar som EU står inför både på ett ekonomiskt och ett socialt plan. Jag vill stödja det ni sade tidigare och jag håller med er: om vi vill att EU:s sociala modell skall utvecklas och förstärkas, då behöver vi dynamiska ekonomier, det är uppenbart för alla.
Under förra veckans sammankomster uppstod emellertid en olycklig och hetsig debatt om det finansiella läget i EU. En del av den debatten kretsade olyckligtvis kring den gemensamma jordbrukspolitiken. Åsikterna går långt i sär om den gemensamma jordbrukspolitikens effektivitet och långsiktiga hållbarhet men en av dess mest ambitiösa målsättningar är att stödja och uppehålla EU:s allvarligt hotade landsbygdssamhällen.
Vi lever i en värld där en halv miljon människor flyttar från landet till staden varje vecka. År 1970 levde 63 procent av världens befolkning på landsbygden, år 2020 kommer det att vara 45 procent. De framtida utmaningarna är stora, inte bara när det gäller livskvaliteten för dem som är bosatta i ett allt mer urbaniserat Europa. Med detta i åtanke vill jag be er, herr Blair, om att koncentrera er på de urbana problemen i stället för att avveckla GJP som förhoppningsvis skall stärka landsbygdens samhällen under kommande år. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! Efter det att konstitutionen förkastats sade premiärministern med rätta att djupgående frågor nu uppstår om EU:s framtid. Att döma av vad vi såg förra helgen är det tydligt att det övercentraliserade EU inte fungerar för närvarande. Även om Jean-Claude Juncker i går försökte göra Förenade kungariket till syndabock är verkligheten den att det är strukturerna och politiken i EU som har ofrånkomliga brister. Jag misstänker efter att ha hört ert tal, herr Blair, att ni inte är beredd att ta er an de verkliga frågor som uppstår i och med detta. Häftplåsterpolitik fungerar inte. Det borde ni vara medveten om med tanke på erfarenheterna från Nordirland. En allt tätare union har misslyckats. Det är dags att förorda nationalstatens företräde framför Bryssels kvävande kontroll. Det är dags att föra ansvaret för viktiga befogenheter tillbaka till nationerna. Det är dags att gå tillbaka till att göra frihandeln, inte en politisk union, till EU:s hörnsten.
Slutligen uppmanar jag er, i er roll som premiärminister, att fortsätta med en beslutsam hållning till försvar för den berättigade rabatten som ni kan försvara på ett bra sätt på grundval av dess inneboende förtjänster …
József Szájer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som en av de första ledamöterna i detta parlament från de nya medlemsstaterna som begär ordet måste jag börja med att säga att det inte var på grund av de nya medlemmarna som vare sig konstitutionsfördraget eller bugetdebatten åstadkom en kris i EU. Krisen frambringades av de gamla EU-länderna. Jag är övertygad om att exemplet från de dynamiska nya medlemsstaterna, som har genomfört kolossala förändringar under de senaste årtiondena, kan blåsa nytt liv i den ofta förstelnade EU-ekonomin och skapa sysselsättning, tillväxt och ett säkert, familjeorienterat och medborgarvänligt EU.
Låt oss, under sökandet efter en väg ut ur detta, börja med den orättvisa och obefogade diskriminering som lever kvar inom unionen. Herr premiärminister! Er nation är ett av de få som inte har skrämts av arbetstagare från de nya medlemsstaterna. Vi står inför följande uppgift: I hela EU måste vi genast avlägsna de hinder som står i vägen för att de nya medlemsstaternas medborgare skall ha frihet till arbete. Herr premiärminister! Ni sade att den gemensamma jordbrukspolitiken är ohållbar i sin nuvarande form. Men glöm inte att jordbrukarna i de nya medlemsstaterna nu bara erhåller en bråkdel av vad de gamla medlemsstaterna får. Vår uppgift är att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken, men låt oss också börja utrota de inre orättvisorna. Låt de polska, ungerska och estniska jordbrukarna få samma stöd som deras österrikiska, franska eller brittiska motparter är berättigade till.
Premiärminister Tony Blair och ordförande José Manuel Barroso! Ni har båda talat om nödvändigheten av att EU blir konkurrenskraftigt. I dag ser det emellertid ut som om EU stegrar sig inför konkurrens. Den uppgift vi står inför i detta hänseende är att riva barriärerna för den fria rörligheten för tjänster. Trots att tjänstesektorn utgör den största delen av EU-ekonomin är nämligen den fria rörligheten en frihet som hittills bara existerar i teorin. Låt oss anta tjänstedirektivet! Herr premiärminister! Ni talade med rätta om ett förnyat Europa. Låt oss börja förnyelseprocessen tillsammans, alla tjugofem, utan orättvis, konstlad och inre diskriminering. 
Talmannen.
   – Med det avslutas debatten. 
Talmannen.
   – Kolleger! Det är ett stort nöje att få välkomna deltagare i en delegation från Kuwaits parlament under Dr Nasser Jasem al-Sanes ledning som har intagit sina platser på läktaren för framstående gäster som en del av deras första besök i Europaparlamentet. Delegationens besök infaller vid en särskilt lämplig tidpunkt, en månad efter det att Kuwaits parlament gav sitt stöd till en framställning från emiren, Jaber al-Ahmad al-Jaber al-Sabah, om att ändra vallagen så att den bättre skulle återspegla författningen genom att ge kvinnor möjlighet att rösta och kandidera i nationella och lokala val.
Vi i detta parlament välkomnar denna historiska omröstning och uppmanar Kuwaits kvinnor att utöva sina nyförvärvade rättigheter i de allmänna val som är planerade att hållas 2007. 
Talmannen.
   – Nu fortsätter vi med debatten om det brittiska ordförandeskapets program. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   – Herr talman! Man kan anklaga premiärminister Tony Blair för mycket men inte för tomma ord. Herr Blair, ni är en modig och stark ledare. Ni har lagt fram era övertygelser och den riktning som ni önskar slå in på. Jag tackar er för det.
Låt mig få säga att dagens debatt inte borde handla om att viska i ett hörn eller lägga skulden på någon annan för vad som hände i går utan den borde rikta in sig på vad ni sade. En sak oroar EU-medborgarna och det är framtiden: brist på arbetstillfällen och svar på globaliseringen. Parlamentets ansvar är att stödja ett brittiskt ordförandeskap som uttalade följande: ”Vi måste förändra så att människor kan klara av att leva med ständiga förändringar.” Frågan är inte om förändringar kommer att genomföras, utan om vilket slags förändringar det blir. Frågan är inte om reformer kommer att genomföras, utan om vilka reformer.
Herr Blair, under den korta tid jag har på mig i dag skall jag koncentrera mig på den frågan. Er främsta uppgift inom EU under de kommande sex månaderna är att skapa fler arbetstillfällen genom högre tillväxt och rätt reformer. Det handlar om att göra detta samtidigt. Jag vet att även om ni lyckas, vilket jag hoppas att ni gör, med att genomföra den nya EU-budgeten så vet både vi och ni att de flesta insatserna för att skapa fler arbetstillfällen görs på nationell nivå. Det är också nationernas ansvar att verkligen rikta in sig på en moderniseringsprocess och att förena nya sociala framsteg med ny konkurrenskraft och tillväxt.
I dag uppmanar jag er att som er första interna uppgift formulera en ny giv så att regeringarna kan satsa på Lissabonprocessen under de kommande fyra åren, inte för att fördraget kräver det utan för att det är en skyldighet gentemot medborgarna. Om ni kan lyckas få till stånd en ny överenskommelse om målinriktade investeringar för att öka tillväxten internt, i kombination med ett visst mått av samförstånd om den sociala modellen, då är ni den som tar ansvaret och jag hoppas verkligen att ni fortsätter att ta det.
Lena Ek (ALDE ).
   – Herr talman! Lissabonstrategin är ett mycket viktigt verktyg för att stärka EU:s ekonomiska tillväxt och när vi förhandlade om detta i parlamentet var vi väldigt tydliga med att vi ville ha en hållbar ekonomisk tillväxt. Trots detta tog ni knappt upp miljöfrågorna alls i ert tal, herr Blair. Miljöinriktad industri har två och en halv gånger högre tillväxttakt än genomsnittet inom EU:s industri. Miljöfrågor är också en nyckelfaktor för ekonomisk tillväxt, så jag vill att ni uttalar er om detta, herr Blair.
För det andra förhandlar jag som föredragande om kemikaliedirektivet. Just nu är det en av de väldigt få saker som kan ge EU-medborgaren ett resultat under ert ordförandeskap. Därför skulle det också vara väldigt trevligt att få ett klart resultat i den frågan för att se till att framtiden inte blir suddig utan ”blairig”. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr premiärminister! Det förefaller som om de franska och nederländska väljarna har skrämt er till en del attitydförändringar. Nu säger ni helt plötsligt att EU behöver moderniseras men för inte så länge sedan talade ni om för oss att det var det konstitutionen var till för. Nu tycker ni att det jordbruksfinansieringspaket som ni för inte så länge sedan skrev på är oacceptabelt. Nu kan ni inte skriva under en budgetkompromiss därför att det inte är rätt överenskommelse för Förenade kungariket. Ändå har er egen regering upprepade gånger skrivit under katastrofala överenskommelser, särskilt för Skottland, såsom reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.
På tal om katastrofer för Skottland, så skulle er egen linje när det gäller begränsningen av EU-budgeten leda till att Skottland inte längre skulle kunna dra nytta av strukturfonderna, detta till en kostnad av en miljard pund sterling. Alltmedan det är riktigt att säga att EU-institutionerna behöver reformeras är det också sant att EU-skepsisen har tilltagit i Skottland eftersom ni har fortsatt med den brittiska regeringens traditionella praxis att sälja ut Skottlands intressen billigt i hoplappade kompromisser. För Skottlands del vore den bästa reformen av konstitutionen att vi fick företräda oss själva i EU som en självständig medlemsstat. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Det här är en stor dag för vårt parlament. Ett viktigt tal har hållits av en politiker som inte använder tomma fraser eller den EU-jargong som är så älskad av byråkraterna i Bryssel. Vare sig man håller med honom eller inte är hans tal värda att lyssna på. Herr Blair! Jag kommer väl ihåg det tal ni höll i Warszawa för fyra år sedan vid ett möte med Polens, Tjeckiens, Ungerns och Slovakiens premiärministrar. I detta tal hänvisade ni med rätta till visionen av ett nationernas EU i motsats till ett överstatligt EU. Det senare är en tanke som bara ser bra ut på papperet eller i huvudet på sina upphovsmän. I dag behandlade ni vårt parlament med största allvar genom att ange de aspekter på vår nuvarande situation som är illusioner, de som är utmaningar och de som utan tvivel kan betecknas som propaganda. Det är emellertid en punkt som jag inte kan hålla med er om … 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, herr Blair! Jag anser att vi verkligen behöver reformer, vilket också är det budskap vi får från EU-medborgarna. Vi måste göra dem mer konkurrenskraftiga, vilket innebär att sätta gränser och undvika byråkrati och överdriven reglering. Jag vill emellertid också säga att detta ekonomiska projekt inte står i motsättning till ett konstitutionsfördrag. Tvärtom, tack vare ett fördrag uppstår villkor utan vilka ett ekonomiskt projekt inte kan lyckas genom att man härigenom skapar bättre strukturer för beslutsfattande, större öppenhet och mer deltagande för allmänheten. I synnerhet får EU bättre möjligheter att spela en roll på den globala arenan, vilket vi också kunde iaktta vid gårdagens Irakkonferens.
Jag anser att en anledning till att vi måste klargöra att det inte finns någon motsättning mellan att förbättra EU:s ekonomi och ett politiskt projekt, då det förra är snarare beroende av det senare, är att det politiska projektet framkallar den solidaritet som krävs om det skall bli något samarbete i ekonomiska frågor. Därför behöver vi både ett politiskt projekt och en gemensam marknad, snarare än bara ett politiskt projekt eller bara ett frihandelsområde. Marknaden kräver moderna villkor under vilka den kan arbeta, samt social trygghet och skydd för miljön och för konsumenten. Detta förefaller mig vara viktiga frågor som vi behöver besvara på ett positivt sätt. Vi behöver en social marknadsekonomi snarare än Manchesterliberalism, och vi måste hela tiden hålla detta i minnet.
Jag måste säga er, herr Blair, att om EU skall bli effektivt på detta sätt måste det begränsa sig. Utvidgningen måste begränsas, mot bakgrund av den nuvarande situationen, så att EU inte blir alltför uttänjt och därför mindre effektivt och mindre konkurrenskraftigt. Därför uppmanar jag er att lösa ständiga motsägelse. Jag välkomnar er uttalade vilja att främja det politiska projektet och därför vill jag i denna plenisal passa på att uppmana er att bli fullvärdig EU-medlem, eftersom det är i hög grad tack vare euron som Europeiska unionen har förmåga att konkurrera. Det skulle glädja mig om Förenade kungariket anslöt sig till euron och även till Schengenavtalet för att därigenom dra fördel fullt ut av medlemskapet i Europeiska unionen. 
Pasqualina Napoletano (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Den ofruktbara överenskommelsen om budgetplanen är så mycket allvarligare med tanke på att det var den första rättsakt som genomfördes av rådet efter problemen med ratificeringen av fördraget. 
Att formulera en ny EU-politik med färre anslag är ingen lösning och inte heller att föreslå reformer, även om de är befogade, som inkräktar på andra människors privilegier, utan att allvarligt ifrågasätta sina egna. Det senaste Europeiska rådet-mötet antog många utländska politiska beslut att ta itu med externa åtaganden som inte kan skjutas upp. Jag hoppas att det tyder på en vilja att inte överge en effektiv politik och möjligheten att verkligen få en utrikesminister för EU.
I fråga om Irak var det viktigt att hålla Brysselkonferensen, men situationen där är fortfarande allvarlig och svårkontrollerad. Förenade kungariket stödde ett militärt ingripande och förespråkade det som ett sätt att lösa hela krisen i Mellanöstern. Det ger er ytterligare ansvar under ert ordförandeskap att hitta en slutgiltig lösning på konflikten mellan Israel och Palestina. Irakaffären är också en bekräftelse på att EU:s internationella roll är otänkbar utanför en multilateral kontext. Därför var det ett allvarligt misstag i det förgångna att splittra Europa, och i dag, att ett antal stater övergav målet med en gemensam plats för Europa i FN:s framtida säkerhetsråd. 
Ni framhöll att ni var emot ett frihandelsområde. Det är en viktig punkt. Emellertid riskerar vi att råka ut för den möjligheten av följande skäl: Om vi upphör med politisk integration, om vi inte kan formulera nya mål och om vi inte tillhandahåller institutioner som kan genomföra dem. Det är än mer nödvändigt, vilket jag tror att ni instämmer i, herr premiärminister, mot bakgrund av ett utvidgat EU som inte är avstängt mot Balkan och Turkiet. 
Jean-Louis Bourlanges (ALDE ).
   – Vilken röra, herr Blair! Det var inte länge sedan ni betraktades med aktning och allmän respekt, men ni lyckades genom ett konststycke göra oss besvikna innan ni ens hade börjat. Moraliskt sett är det djupt chockerande att Förenade kungariket vill dra sig undan de solidaritetsansträngningar som vi alla har gått med på för att hjälpa utvidgningsländerna. Det är ekonomiskt ohederligt att påstå att jordbrukarna suger ut EU, när de totala jordbruksutgifterna inte uppgår till mer än 1,3 procent av Europeiska unionens totala offentliga utgifter. Det är rättsligt och politiskt motbjudande att ni kommer fram till ett system där ni vill företa en reform av en gemenskapspolitik som vilar på valet av en budgetär medling. Det var på Förenade kungarikets begäran som EG-domstolen fastställde att det var den rättsliga grunden som skulle bestämma utgifterna och inte tvärtom. Låt mig slutligen som besegrad fransman, olycklig över att ha förlorat folkomröstningen, säga att jag inte anser att det är särskilt storsint eller något gott exempel på fair play att gå in för att angripa mitt land i ett ögonblick då det är nere för räkning. Ett halvår räcker inte för att reparera den skada ni har åstadkommit på tre dagar. 
Jana Bobošíková (NI ).
    –  Det gläder mig att det defaitistiska talet om en kris har ersatts av så modiga begrepp som möjligheter, modernisering och förändring, och att Tony Blair är beredd att ta itu med de uppenbara skillnaderna mellan EU-politikernas arrogans, våra medborgares verkliga liv och den allmänna utvecklingen av världsekonomin. Våra medborgare är inte intresserade av drömmar. De är intresserade av levnadsstandard och om de kommer att ha några arbetstillfällen i framtiden.
Den verkliga effekten av EU-politiken framgår av följande siffror, som gäller två aktuella exempel baserade på föregående år. För det första har arbetskraftskostnaderna för företagare ökat med 3,5 procent. För det andra har allmänhetens elkostnader stigit med 5 procent. Ingen av dessa siffror ger någon som helst anledning att fira. Jag tror att det brittiska ordförandeskapet kommer att övergå från mycket övertygande tal till bestämda åtgärder, och därigenom hindra EU från att stagnera, och att ge unionen en ny inriktning och förstärka dess ställning i världen.
Jag vill avsluta med en sista kommentar. Mycket har sagts i detta parlament om behovet av att föra EU närmare medborgarna, och därför föreslår jag att vi börjar med det här och nu i denna plenisal. Vi bör förkasta förslaget om en gemensam stadga, eftersom ledamöterna från alla 25 medlemsstaterna därigenom skulle garanteras samma höga lön och pensionsförmåner, trots att det absolut inte finns någon anledning till detta. Jag anser att det är en drift med våra väljare, och att det på intet sätt motsvarar deras önskemål. 
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE ).
   – Herr premiärminister! Först vill jag uttrycka min glädje över det som verkade förarga socialisternas talesman, nämligen att många ledamöter från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna applåderade ert tal i morse. 
Många av oss anser att vi inte bara måste införa en betänketid i Europeiska unionen, utan att vi måste inleda vad ni har kallat en förnyelseperiod och vad vissa av oss kallar en korrigeringsperiod. Vi kan inte överlåta förnyelsen eller korrigeringen till dem som inte tror på Europeiska unionen. Skillnaden är att korrigeringen måste vara djupgående och välorganiserad, styrd av vår övertygelse att unionen är nödvändig, och att vi inte får handla överilat. Ert problem är att ni bara har ordförandeskapets halvår för att utföra en djupgående och välorganiserad korrigering.
När vi handlar överilat beskyller vi slutligen alltid andra för unionens problem. Vi beskyller de andra institutionerna, och det leder alltid till att vi bekräftar våra egna ståndpunkter, vilket står i motsättning till den europeiska andan. Det krävs en välgrundad korrigering. Varje institution måste kunna fastställa varför EU-medborgarna tar avstånd från unionen och planera sitt arbete i enlighet därmed. Både rådet, kommissionen och parlamentet måste göra detta. Varje institution måste särskilt inrikta sig på det som i dag fjärmar medborgarna från EU.
Det kommer inte att vara ett enda lands strategi som leder till att EU-medborgarna i framtiden återfår förtroendet. Det kommer enbart att finnas ett fåtal politiska EU-projekt, men de kommer att vara betydelsefulla. Europeiska unionen kan inte fortsätta att tala om allt utan att säga något. Vi måste kunna fastställa de politiska problem som har anknytning till EU-medborgarnas verkliga trygghet, ekonomiska tillväxt och sammanhållningsproblem.
Till sist vill jag säga att gradvisa framsteg var en viktig strategi för de föredömliga EU-medborgare som etablerade unionen. Vi får inte ta ett steg bakåt i dag. Vi måste höja blicken och frångå rutinerna, som är det värsta felet med Europeiska unionens byråkratier. 
Bernard Poignant (PSE ).
   – Herr talman! Jag är fransman, men kommer från Bretagne, till skillnad från Britannien, och jag kommer till och med från Cornouaille, motsvarigheten till hertiginnan Camillas Cornwall, så jag kan kanske förlåtas. Hundraårskriget har redan nämnts. Ni har till och med uppmanats att genomföra en Tour de France, även om en amerikan kommer att vinna loppet. Själv råder jag er att göra ert ordförandeskap till ett Austerlitz, inte till ett Waterloo. När EU genomgår en kris talar man alltid om dess värden. Den stora krisen är kriget. Det stora värdet är förmågan att förlåta. Det var förmågan att förlåta som möjliggjorde fördragen på 1950-talet.
Den andra krisen, av årgång 2000, var det större EU. Det var det kalla krigets efterdyning. Det stora värdet var viljan att dela. Och om vi vill tala till folket om den brittiska rabatten, om denna check, bra. Låt oss tala om värden först och sedan fastställa politiken.
Detta är rätt i fråga om sysselsättning, särskilt för dem som inte har någon, så länge vi inte skadar arbetsrätten. Viljan att dela är sann för dem som just har anslutit sig till EU och för dem som kommer att ansluta sig. De behöver vårt stöd. Den är sann för utvecklingsländerna. Bra initiativ att skriva av fattiga länders skulder! Den är sann när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken, och jag för min del är inte särskilt glad över att ungefär en fjärdedel av de franska jordbrukarna lägger beslag på tre fjärdedelar av EU:s pengar. Om ni kan få ordning på allt detta, lyfter jag på hatten för er. Det finns andra än hertigen av Bedford. Vi har också våra små hertigar i det här fallet.
Ni kommer dock inte att lyckas göra allt detta med 1 procent. Det räcker inte. Det finns inte tillräckligt på bankkontot. Jag föreslår därför att ni reser till Paris. Träffa Jacques Chirac. Bjud honom på middag. Ni skall se att ni kommer att förlikas. Ni båda, och fyra andra parter, måste dock anstränga er mer. Annars kommer ni att upptäcka att inställningen ”var och en för sig själv” kommer att växa sig starkare igen. Och detta får inte hända. 

Jorgo Chatzimarkakis (ALDE ).
   – Herr talman, herr premiärminister! För fjorton dagar sedan, herr Blair, hade vi tillfälle att besöka er i London och att skaffa oss en bild av hur ni ser på ordförandeskapet. Ni klargjorde då att det är objektiva fakta som intresserar er och att det viktigaste är den föreliggande frågan snarare än sättet att utnyttja en situation. Det är möjligt att EU en gång i tiden bars upp av kol-, stål- och jordbrukspelarna, men det är inte den visionen som driver folk framåt. Detta är inte det Europa som vi föreställer oss i dag. Ni gör rätt i att betona forskning, innovation och EU:s konkurrenskraft. Tiden för den gamla berättelsen, den tidigare visionen, är förbi, och det behövs nu en ny.
Jacques Chirac och förbundskansler Gerhard Schröder har beskrivit det som att de skämdes för hur ni uppförde er. Bäste herr Blair! Jag måste säga er att jag skäms för hur min förbundskansler uppförde sig på toppmötet, för att nu inte nämna att jag skäms för Jacques Chiracs uppförande, för ingen av dem inser att det behövs en ny vision, och vad detta i själva verket betyder är att vi är tvungna att följa er väg. Ni väljer rätt tidpunkt, så jag skulle vilja gratulera er och uppmana er att fortsätta så som ni har börjat. 
Jacek Emil Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr premiärminister! Vi hade en dröm, en dröm om ett fritt, generöst och solidariskt Europa. Det var en dröm i 50 års tid. De pågående bråken gör att vi känner oss desillusionerade. Vi i parlamentet har lyckats utarbeta en budget i vilken vi har jämkat samman nationella känsliga intressen med det allmänna EU-intresset. Vår budget kanske inte är idealisk men den utgör en bra kompromiss.
Problemet är inte specifikt kopplat till någon enskild regering – fransk, brittisk, tysk eller någon annan. Det är kopplat till den felaktiga filosofi som ”enprocentsklubben” tillämpar i budgetförhandlingarna. Det är helt enkelt omöjligt att få mer EU för mindre pengar. Unionen borde motstå frestelsen att göra utvidgningen till syndabock för, eller offer för, alla de problem som unionen står inför vare sig de är av konstitutionell eller budgetär art. Det är tvärtom, det är de nya medlemsstaterna som tillhandahåller dynamik och stimulans för reformer som i vilket fall som helst är nödvändiga. Dessa länder är idealistiska på gränsen till självuppoffrande när det gäller EU. Unionen behöver mer medel om vi skall kunna förverkliga våra ambitioner. Om vi skall kunna bygga en politisk och ekonomisk union måste vi röra oss bortom revisorsinställningen, förminskad till att tänka i nettobidragsgivartermer. Vi från länderna i Central- och Östeuropa vet mycket väl vilket priset för vår europeiska dröm var.
Vi har genomlevt årtionden av hårda tider, kränkningar av mänskliga rättigheter, betalat med vårt liv, fängelse, gulag och brist. Vi kommer från Jaltas kyla men klimatet i EU håller på att bli kallt och egoistiskt. Hur mycket är EU värt? Finns det två sätt att sätta en prislapp på EU? Är det en procent av BNI, är det rabatten, eller är det direktstöden å ena sidan? Är det å andra sidan inte det pris vi betalade, priset för att skriva under på EU:s värderingar och en ödesgemenskap? Men vi sätter högre värde på EU. Låt oss inte riskera det. Priset vi betalade för det är inte möjligt att uttrycka i euro. Hur förklarar vi ett år efter det att vi gått med i EU klyftan mellan löfte och verkställande för våra medborgare? Hur kan vi ge EU-projektet mer själ? 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
   – Herr talman, herr premiärminister, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag välkomnar er lidelse för debatten, herr premiärminister. Men vi börjar inte debatten i dag. För att använda idrottsspråk är det halvtid, och vi måste vinna andra halvlek.
När det gäller konstitutionen måste jag påpeka att mer än hälften av EU-medborgarna och 60 procent av euroområdet har godkänt den, och jag kan inte förstå hur det positiva beslutet av 75 procent av de spanska medborgarna kan vara mindre värt än det negativa beslutet av 66 procent av nederländarna. Detta är obegripligt matematiskt sett.
Ni är en principfast man. Ni har godkänt ett lagförslag om rättigheter i Förenade kungariket och upphävt vetot mot den sociala stadgan. Vi tänker ni göra åt konstitutionen? Tänker ni handla eller vänta och se? Jag vill be er att besvara den frågan.
Ni hade vänligheten att inte tala om euron. Ni håller säkert med mig om att vi även måste tala om den ekonomiska modellen när vi talar om den sociala modellen. Vad tänker ni göra gällande euron?
När det gäller budgetplanen, och eftersom vi är i ett parlament, vill jag upplysa er om att konstitutionen ger parlamentet befogenhet att medbesluta om jordbruksutgifter, en befogenhet som vi saknar för närvarande. Vidare måste vi tillämpa principen om ”inga skatter utan representation” om parlamentet skall respekteras, och vi får inte gå ännu längre än Sovjetplanering. Att utarbeta budgetplaner för sjuårsperioder skulle innebära att gå längre än den sovjetiska plankommittén Gosplan, vilket vore orimligt. Kommissionens ordförande har rätt i att vi måste välja en övergångslösning fram till 2009. Vidare måste vi försvara våra alternativ när vi går till val.
Så handlar man demokratiskt, och jag hoppas att ni aktivt kommer att hjälpa oss att befästa ett mer demokratiskt och öppet EU. 
Andrew Duff (ALDE ).
   – Herr talman, herr premiärminister! Tyvärr blir det för var dag tydligare att konstitutionsfördraget inte kommer att träda i kraft. Den nuvarande texten måste betraktas som ett bra första utkast och den berömda betänketiden bör användas för att förbereda en omförhandling i ett nytt konvent med ett nytt mandat. Omförhandlingen bör rikta in sig på del tre och bör genomföra den modernisering och reform av EU:s gemensamma ekonomiska och sociala politik som ni så riktigt talar om. 
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr premiärminister, mina damer och herrar! Fransmännen och nederländarna sade inte nej till konstitutionen. De gjorde inte tummen ned för EU:s värderingar. Men de avgav dock ett negativ omdöme om dagens EU, som är alltför fjärran från folket och som ofta är fånge i en byråkrati som inte hör medborgarnas röst.
Därför kan det EU av politik och värderingar som ni nämnde inte sluta att sträva framåt, sluta att utveckla sin roll som framträdande internationell aktör och som fredens företrädare när det drabbas av ett antal motgångar.
För att nå de mål vi strävar efter krävs ett antal viktiga förändringar, betydande reformer som är utformade för att ge konkreta svar till EU:s medborgare. Kort sagt krävs det en union som inte lägger sig i precis allting och utfärdar massvis med obegripliga direktiv. Vad som behövs är tvärtom en union som griper sig an de frågor som i globaliseringens tidevarv inte kan lösas av nationalstater: från utrikespolitik till försvarspolitik, från invandringskriser till kampen mot terrorism och de handelspolitiska utmaningarna av Kina. Dessutom måste framsteg göras inom den ekonomiska sektorn genom reformer som leder vidare från Lissabonprocessen. Målet är att minska arbetslösheten drastiskt genom att stödja små och medelstora företag.
Vi instämmer i er analys och välkomnar era ord till stöd för att EU skall vara en framträdande aktör som kan hålla jämna steg med utvecklingen och som står fast vid avgivna löften. Vi har ett år på oss att godkänna budgeten. Vi kan nå det mål som vi inte lyckades nå i förra veckan. Samtidigt får vi inte svika våra löften till de länder som följer unionen noga. Bulgarien och Rumänien kan ingå i vår familj år 2007, och förhandlingar kan inledas med Turkiet, så att vi får en union som blickar österut, men också söderut, även mot Afrika – en kontinent som hyser stora förhoppningar om att få viktiga svar från EU. Vi kan inte vända tillbaka.
Herr premiärminister! Vi instämmer i ert ordförandeskaps synsätt, och med detta i minnet kan ni lita på att den italienska delegationen från partiet Forza Italia kommer att samarbeta och samarbeta aktivt under kommande månader, i visshet om att det brittiska ordförandeskapet kommer att se till att ett medborgarnas EU gör framsteg. 
Martine Roure (PSE ).
   – Herr premiärminister! Framför allt vill jag uttrycka vår grupps beslutsamma stöd för handlingsplanen mot människohandel. Jean-Claude Juncker påminde oss i går om att vi kunde utrota slaveriet och att vi bör kunna utrota fattigdomen. Vi betonar även att det också bör vara en central prioritering för Europeiska unionen att göra slut på det sexuella utnyttjande och det våld som kvinnor utsätts för. Vi måste absolut utrota detta gissel, som är ovärdigt vårt samhälle, och denna aspekt måste utgöra en integrerande del av kampen mot olaglig invandring. Kampen mot organiserad brottslighet och terrorism är en annan prioritering. Vi stöder därför ett så snabbt genomförande som möjligt av det europeiska bevisupptagningsbeslutet och av de gemensamma utredningsgrupperna, men är fortfarande försiktiga när det gäller utbytet av känsliga uppgifter, däribland biometriska uppgifter. Den delikata balansen mellan trygghet och frihet måste upprätthållas. Medborgarna vill ha ett beskyddande och generöst EU som visar solidaritet. Om vi alltid håller detta i minnet kommer vi att kunna infria deras förväntningar. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   – Herr talman, herr premiärminister! De bestämmelser för övervakning av ordningen som det kommande ordförandeskapet infört i Förenade kungariket hånar principen om att man är oskyldig fram till dess att det motsatta bevisats och kan rimligtvis inte beskrivas som förenlig med synen på rättvisa och grundläggande mänsklig värdighet inom EU. Dessa drakoniska åtgärder innebär att EU-medborgare som aldrig åtalats för ett tydligt brott blir förvirrade och berövade sina rättigheter utan att veta varför de är misstänkta. Individer drabbas av en konstant rädsla för att bli fängslad för att ha brutit mot den mest allmänna och diffusa av lagar. Allt detta har en politiker beslutat i strid mot maktfördelning och rättsstaten.
Företrädarna för ordförandeskapet borde utgöra ett föredöme när det gäller mänskliga rättigheter inför resten av världen. Ändå var det så sent som denna månad som Europarådets egen kommissionär för mänskliga rättigheter bekräftade att vi här har en regering som är beredd att upphäva de mänskliga rättigheterna enligt artikel 5 i den europeiska stadgan för sina egna medborgare.
Det internationella samfundet står inför ett avgörande ögonblick när det gäller hur man skall bemöta terrorismen, och vi som européer kommer i slutändan att dömas efter hur vi behandlar våra medborgare. Kommer detta ordförandeskap inte att erkänna att dess åtgärder har lett till att en stor del av dess egen befolkning blivit offer och i praktiken isolerats? 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   – Herr talman, premiärminister Blair! Europa i dag är bättre än någonsin. Jag säger detta för att en stor del av de aktuella debatterna handlar om synen på utvidgningen. Jag tillhör dem som anser att utvidgningen med de tio nya medlemsstaterna har gjort Europa säkrare, stabilare och skapat bättre förutsättningar för fred och välstånd än någonsin tidigare. För mig är detta ett argument för att bejaka en fortsatt utvidgning och inte ett argument för att nu försöka stänga Europas gränser. En av de viktigaste uppgifterna för det nya ledarskapet i Europa blir att förankra och utveckla synen på hur Europa kan skapa ökad säkerhet och ökat välstånd genom att knyta de länder till sig som nu står inför utvidgningen.
Premiärminister Blair, jag tror att de problem som vi i dag står inför i EU hänger samman med att Europa är bättre än någonsin. Det innebär samtidigt att Europeiska unionen är en större utmaning än tidigare. Det handlar inte, som ibland sägs, om en konflikt mellan det gamla och det nya Europa eller en konflikt mellan ett Frihandelseuropa och den politiska unionen. Europeiska unionen är en politisk union och måste möta sin uppgift utifrån det. Det handlar i stället om uppbrottet från det gamla EU, den gamla Europeiska unionen med sex, nio, tolv eller femton medlemmar till dagens europeiska union med 25 medlemsstater. Detta kräver respekt för variation och mångfald och också en förmåga att ta tillvara den dynamik som finns i hela Europa. Det kräver en öppenhet gentemot de nya medlemsländerna. Det kräver en förmåga att finna de gemensamma nämnarna, att satsa på kunskapssamhället i stället för bidragssamhället, att satsa på de nya företagen i stället för att göra jordbruksstödet till ett hinder för den forskning och utveckling vi behöver. Jag hoppas, på de svenska moderaternas vägnar, att ni kommer att lägga grunden för det nya ledarskap som det nya Europa och den nya Europeiska unionen behöver. 
Jan Andersson (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka premiärminister Blair för ett inspirerande anförande. Jag delar uppfattningen att EU behöver förändras. Jag delar uppfattningen att EU behöver bli mer aktivt i världen. Jag delar uppfattningen att EU inte bara är ett frihandelsområde utan även en politisk union. Jag delar också synpunkterna om budgeten. Den brittiska rabatten är ålderdomlig, men precis lika ålderdomlig är jordbrukspolitiken och det vi satsar på inom jordbrukspolitiken i dag. Detta behöver också förändras. Vi behöver satsa på forskning och utveckling, kompetensutveckling med mera. Det som vi talar om under och efter viktiga möten måste omsättas i handling.
Jag delar vidare uppfattningen om det sociala Europa. Det stämmer att ni var med och införde det sociala protokollet, ni var med och införde sysselsättningsstrategin och den aktiva arbetsmarknadspolitiken i EU-samarbetet. Allt detta var bra, men vi måste gå vidare och finna en balans. Därför måste vi få ett förslag om tjänstedirektivet som balanserar tjänstehandeln, eftersom det är något vi behöver. Samtidigt behöver vi goda villkor på arbetsmarknaden, höga miljönormer och konsumenträttigheter.
Vi behöver dessutom ett arbetstidsdirektiv som tar hänsyn till just det ni sade om att kunna kombinera familjeliv och arbetsliv, så att inte den ena parten arbetar ihjäl sig och så att vi inte konkurrerar med långa arbetstider. Vi behöver ett bemanningsdirektiv, men inte för att slå undan benen för bemanningsföretagen utan för att skapa ett ramverk. Om ni klarar av att öppna för handel och öppna gränserna men samtidigt utveckla det sociala Europa, då kommer vi från den socialdemokratiska gruppens sida att stödja er. 
Emma Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar premiärministerns historiska tal. Det förebådar ett mycket framgångsrikt brittiskt ordförandeskap.
Kommer Tony Blair under sin ämbetstid att gå vidare utifrån det redan avtalade programmet för utvidgningen? Kommer han att lägga särskild vikt vid att se till att förhandlingarna med Turkiet inleds vid rätt tidpunkt, eftersom så mycket beror av avstämningen tidigt i oktober av reformerna i Turkiet? Kommer han att stödja Rumänien i slutspurten av vad som har varit ett stort uthållighetsprov för att de skall kunna ansluta sig tidigt, i januari 2007, och så även för Bulgariens del? Kommer han att bygga vidare på den framgång som gårdagens unika konferens om Irak ledde till och som visade på den gedigna uthålligheten i brittisk politik? Kommer han att fortsätta framgången med den valda regeringen och parlamentariska församlingen i Irak för att fortsätta att främja demokratins framväxt på Arabiska halvön, i länderna vid Persiska viken och i Europa–Medelhavsområdet? 
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr Blair, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Samma kammare som i går gav den avgående rådsordföranden, Jean-Claude Juncker, stående ovationer har i dag gett er, herr Blair, övertygande applåder för att välkomna er till ämbetet. Detta är liktydigt med en kraftfull förtroendeförklaring för er av kammaren, vars ledamöter är företrädare för Europeiska unionens medborgare – de sanna företrädarna, eftersom de är de enda som är direktvalda. I en tid då Europeiska unionen genomgår en identitetskris – ni talade själv, herr Blair, om en ledarskapskris – är det avgörande att vi kommer ihåg att det i EU, som har funnits i 50 framgångsrika år, behövs ett underifrån- snarare än ett ovanifrånperspektiv. Vad detta betyder är att vi måste få allmänheten med oss snarare än stöta bort den, och vem åligger det att göra detta om inte dess direktvalda företrädare? Det handlar inte bara om EU:s behov av bättre lagstiftning. Framför allt behövs det mindre lagstiftning, och jag säger detta inte bara till kommissionen, utan även till ledamöterna på den politiska vänsterkanten här i kammaren.
I många hänseenden, herr Blair, var ert tal övertygande. Särskilt övertygande var ni när ni talade om principen att det krävs vissa förändringar om det skall gå att behålla det som är bra. Er framtida efterträdare som rådsordförande, Österrikes förbundskansler Wolfgang Schüssel, har valt denna princip som motto. Jag välkomnar även er önskan att lösa den tvist om Europeiska unionens mål som följer av den konstitutionella krisen. Men jag måste säga att ert ordförandeskap kommer att bedömas inte bara utifrån vad det avser att uträtta, utan även – och särskilt – utifrån vad det faktiskt uträttar.
Jag hoppas därför att ni inte tar illa upp om jag frågar vilka praktiska åtgärder ni avser att vidta för att fullborda budgetplanen under ert ordförandeskap, för det andra vad ni tänker göra för att hålla liv i den konstitutionella processen och för det tredje vilka svar ni vill ge de delar av allmänheten som fruktar att Europeiska unionen gapar efter för mycket. Anser ni inte att det är aningen paradoxalt att nämna Turkiet och Kroatien i samma andetag? Stora delar av allmänheten hyser betänkligheter mot ett stort land som Turkiet, men inte mot ett litet land som Kroatien.
Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Premiärminister Tony Blairs anförande rymde snarare en rad intressanta funderingar än exakta åtaganden för det sex månader långa ordförandeskapet. För att bedöma avsikterna inom det område som intresserar mig som den socialdemokratiska gruppens talesman för utveckling och humanitära insatser måste jag kommentera det synsätt som hans regering har redogjort för inom området.
Jag uttrycker min belåtenhet över att det brittiska ordförandeskapets främsta prioriteringar omfattar att öka Europeiska unionens insatser och resurser för solidaritet med utvecklingsländerna, det vill säga för att nå millenniemålen, vilka kommer att klassificeras som ett prioriterat mål, med fattigdomsbekämpning som huvudfråga och Afrika som huvudsakligt centrum för uppmärksamheten, eftersom Afrika är en av problemets viktigaste pusselbitar.
Jag vill kommentera två saker till. För det första medger jag att det luxemburgska ordförandeskapet lade ribban mycket högt genom besluten på utvecklingsrådets möte i maj. Låt oss hoppas att det brittiska ordförandeskapet förstår att dessa beslut utgör en bra utgångspunkt för de egna insatserna under dessa sex månader.
För det andra vill jag framhålla och välkomna att det brittiska ordförandeskapets prioriteringar inom det område som jag har talat om sammanfaller med den socialdemokratiska gruppens prioriteringar. Detta är naturligt, inte bara eftersom våra värderingar sammanfaller, utan även eftersom vi i månader har samarbetat intensivt med våra kolleger i det brittiska kabinettet, Hillary Ben och Garret Thomas. Låt oss hoppas att det brittiska ordförandeskapet under dessa sex månader tänker upprätthålla nära förbindelser med parlamentet inom området. Jag är säker på att vi därigenom kan göra fler och större framsteg. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   – Herr talman, herr premiärminister! Utmärkta mål, mycket bra tal, ni har mitt stöd. Jag har en minut på mig så jag vill säga en sak. I den franska folkomröstningen fick president Chirac 45,3 procent av rösterna till sin fördel. I de allmänna valen i Förenade kungariket fick ni 35,3 procent vilket är 10 procentenheter mindre än vad Jacques Chirac fick. Ni är bara där på grund av en snedvridning i det brittiska valsystemet. Ni hade en bestämd programförklaring 1997 men den tycks ha glömts bort.
Poängen är den att ingen av er har stöd av majoriteten i era egna länder. Efter att ni har lett mitt land i åtta år är fientligheten och okunskapen om EU i Förenade kungariket chockerande och fruktansvärd och behöver rättas till. Var snäll och börja tala positivt om och förklara … jag ser tyvärr att ni inte ens lyssnar! Kommer ni att börja framföra tal där ni förklarar EU i det land som ni och jag känner bäst? 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag hälsar Tony Blair välkommen och tackar honom för att han stannar kvar under hela debatten denna förmiddag.
Förra helgens politiska käbbel och brist på slutsatser från toppmötet var varken värdigt er, herr Blair, eller Jacques Chirac. Var befann sig långfredagsöverenskommelsens Tony Blair, en förstående man med god vilja som kunde få båda parter i en ohanterlig konflikt att sätta sig vid förhandlingsbordet, en man som uppvisade ett unikt mod i Irakfrågan oavsett våra åsikter om vad som var rätt eller fel. Det kan mycket väl vara bra för er och för bilden av er på hemmaplan, herr Blair, att utmana fransmännen och spela på de strängar som vidrör de kvarliggande, historiska känslor som har sin resonansbotten i den brittiska kemin. Men kom ihåg hundraårskriget på medeltiden där britterna gick ur kriget med mycket mindre än vad de hade med sig in. Fontainebleau var Margaret Thatchers Agincourt när hon gick därifrån med den brittiska rabatten och nu, 20 år senare, är rabatten en droppe i havet i den brittiska BNP:n. Ändå är ni, herr Blair, beredd att offra EU:s budgetöverenskommelse och EU-projektet för att fortsätta vara Rupert Murdochs och hans tidningars populistiske tjänare.
Om Kohl eller Mitterrand hade suttit vid förhandlingsbordet förra helgen hade vi fått ett resultat. Det politiska rodret är obemannat i EU och den verkliga krisen i EU är avsaknaden av politiskt ledarskap.
Herr Blair, ni har rätt i att vi måste modernisera EU:s sociala modell på grundval av en stark ekonomi och inte på bekostnad av den. Det är sant att avregleringen brådskar och att Kina investerar tre gånger så mycket i forskning och innovation. Emellertid har förra helgens hårklyverier om decimaler i budgeten lagt EU:s ambitiösa sjunde ramprogram för att fördubbla forskningsmedlen på is. Så mycket är Lissabonstrategin värd.
Vad kommer att ske med den gemensamma jordbrukspolitiken, herr Blair? Exakt vad är er avsikt på det området? Förstår ni inkomstkrisen som råder bland den stora majoriteten av våra bönder i EU med dess 25 länder? Har ni glömt bort den enhälliga överenskommelse om en radikal reform av GJP som ni personligen gav ert stöd och som er regering skrev under för bara 18 månader sedan? 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! EU befinner sig i kris när det gäller riktning och legitimitet och Tony Blair står nu inför utmaningen att fylla tomrummet vid rodret i en situation där Jacques Chirac och Gerhard Schröder står försvagade på hemmaplan och förmodligen är på väg bort.
Förenade kungariket gör rätt i att ifrågasätta hela strukturen i EU-budgeten som grundar sig på en snedvriden, slösaktig gemensam jordbrukspolitik som skadar bönder i utvecklingsländerna. Vi kommer aldrig att ge upp vår rabatt om inte GJP reformeras radikalt och medlen som frigörs därigenom används för att ta sig an moderna prioriteringar som forskning och utveckling, bekämpande av klimatförändringar och finansiering av externa åtgärder för att skapa stabilitet på västra Balkan, hjälpa östeuropeiska länder som Ukraina och nya demokratier som Irak i Mellanöstern. Detta sker vid en tidpunkt då företrädare för Förenta staterna är angelägna om att mäkla fred med EU och behöver vår hjälp.
Jag hoppas att Förenade kungariket kommer att prioritera färdplanen för fred mellan araber och israeler, återuppföra den på dagordningen och även prioritera kampen mot kärnvapenspridning i Iran och Nordkorea. Jag stöder EU-utvidgningen och ett vidare, lösare sammansatt och mer flexibelt EU. Jag välkomnar ordspråkets polske rörmokare och ger ett erkännande åt de nya länderna som är de som driver de ekonomiska reformerna.
Vi har nu ett ansvar inför Rumänien och Bulgarien. Hur mycket jag än stödjer Ukrainas strävan att ansluta sig till EU har vi inte fått med oss allmänheten i EU på utvidgningen. Jag hoppas att Förenade kungariket kommer att lyfta fram kränkningarna av de mänskliga rättigheterna under brutala regimer som i Burma och Zimbabwe. I vår roll som ett land inom samväldet har vi ett mycket speciellt inflytande över dessa länder i Afrika.
Vid toppmötet med Ryssland behöver dess företrädare påminnas om vilka skyldigheter de har i Tjetjenien och de måste fås att förstå att de måste respektera suveräniteten hos sina före detta satellitländer såsom Ukraina. När det gäller Moldavien och Georgien bör de uppmanas att dra tillbaka sina trupper.
Herr Blair, kanske vill ni också använda en del av ert inflytande i Turkiet för att upplösa handelsbojkotten mot Armenien och få en lösning på gränsfrågan. Till sist måste vi ha kvar vapenembargot mot Kina, med sin beklagansvärda meritlista när det gäller mänskliga rättigheter och hotet mot Taiwan. Att bygga en flerpolig världsordning med Kina och EU som motvikt mot Förenta staterna bör sannerligen inte spela någon roll i denna fråga. 
Karl von Wogau (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande, herr Blair! Europeiska unionens stats- och regeringschefer har ordinerat en tid av eftertanke, och ni deltar i denna genom att skjuta upp folkomröstningen i Förenade kungariket. Eftersom jag vet av egen erfarenhet att utvidgningsfrågan spelade en särskild roll i debatten i anslutning till folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna anser jag att frågan måste ges utrymme under den aktuella betänketiden. Vi har här en ny situation. Efter att ha antagit Nicefördraget upptäckte vi att detta inte skulle fungera tillfredsställande om vi hade 25 eller 28 medlemsstater, så vi sammankallade ett konvent och utarbetade ett utkast till konstitution, som ni, herr Blair, stöder. Men vi vet också att det inte är särskilt sannolikt att utkastet till konstitution kommer att se dagens ljus i sin nuvarande form. Detta gör situationen ny. Det finns även ett fjärde kriterium för anslutning, som är mycket betydelsefullt och som antogs i Köpenhamn, nämligen att även unionens förmåga att klara ytterligare anslutningar måste beaktas.
I avsaknad av inte bara en konstitution utan även en ekonomisk uppgörelse måste vi ställa oss den mycket allvarliga frågan om det verkligen är välbetänkt att inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet den 4 oktober. Vi måste fråga oss – det vill säga Europeiska unionen – huruvida vi verkligen är redo att hantera en ny utvidgning. Liksom många av mina vänner anser jag att frågan måste besvaras med ett bestämt nej. 
Nikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   – Herr premiärminister! Ert tal var inspirerat, och jag är säker på att era EU-åtgärder kommer att vara lika inspirerade. Jag måste dock påpeka att unionen har gått in i en kristid, en trovärdighetskris, och jag skall förklara varför:
– I mars 2000 enades Europeiska rådet om Lissabonstrategin. Under översynen i mars beslutade man att lägga större tonvikt på forskning och utveckling.
– I Bryssel i oktober 2002 enades Europeiska rådet om finansieringsramen för jordbruket 2007–2013.
– I Aten i april 2003 gav alla statschefer sitt samtycke och stöd till utvidgningen. Detta för oss fram till i dag.
Lissabonstrategin: Med rådets finansieringsförslag upphävs strategin i praktiken.
Jordbruket: Herr premiärminister! Ni har själv ifrågasatt jordbrukskompromissen.
Utvidgningen: Ni har välkomnat tio nya medlemsstater, men med mindre pengar. Genom att anta Bögebetänkandet har Europaparlamentet däremot visat sig agera konsekvent.
Herr premiärminister! Jag delar er åsikt om behovet av reformer som gör oss mer konkurrenskraftiga på den internationella arenan, men vi måste förena ståndpunktens giltighet med respekt för vad som har överenskommits. Jag frågar er följande:
– För det första, med hänsyn till att kompromissen om jordbruksutgifter nåddes efter ömsesidiga och smärtsamma eftergifter, med hänsyn till att grundprincipen i internationell rätt är , det vill säga att avtal skall hållas, och slutligen med hänsyn till att det i dag kommer att vara omöjligt att nå en ny kompromiss med 25 medlemsstater och den nuvarande institutionella ramen, anser ni att det är tillrådligt att vi uttömmer frågan?
– För det andra, med vilken budget avser ni …
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag tycker att premiärministerns ord i hans tal i förmiddags om ett EU av värderingar var mycket intressanta. Och likaväl som denna berättigade vision finns det en annan kompletterande vision om EU (jag vore tacksam om Tony Blair kunde sätta på sig hörlurarna), finns det ett annat berättigat EU som kompletterar det förra, som är det materiellas EU, kontanternas EU, nettobidragens och nettomottagarnas EU och den brittiska rabattens EU.
Det gläder mig att ni anser att vi i EU inte längre betraktar oss själva bara som konsumenter på en stor marknad, utan som medborgare av unionen. Det sker ett kvalitativt socialt språng från uppfattningen att vara konsument till uppfattningen att vara medborgare och från uppfattningen att delta på en gemensam marknad till uppfattningen att delta i ett politiskt unionsprojekt.
Självklart behövs det ledarskap för att driva projektet i rätt riktning, för att föra EU närmare medborgarna, för att hitta tillbaka till vägen mot hållbar tillväxt och sysselsättningsskapande och för att ge EU en roll på den internationella arenan som motsvarar dess ekonomiska, kommersiella, finansiella och industriella tyngd.
EU, herr premiärminister, är inte problemet utan lösningen. Och vi behöver snarare mer EU än mindre EU. Och det viktiga är att vi går från ord till handling. Herr rådsordförande! Det är viktigt att vi går från ord till handling och lämnar rent retoriska uttalanden bakom oss, eftersom ni har undertecknat ett dokument som minskar Europeiska unionens ambitioner och budgetmedel. Eller menar ni, herr rådsordförande, att vi kommer att klara av prioriteringen att dubbla anslagen till Afrika om vi har mindre medel? Menar ni att vi kommer att kunna klara av prioriteringen att vidta nödvändiga ekonomiska reformer om vi har mindre medel? Menar ni att vi kommer att kunna klara av de utmaningar som Europeiska unionen står inför med mindre medel?
Herr talman! Jag önskar det brittiska ordförandeskapet lycka till med uppgiften att förena viljor och skapa samförstånd, så att Europeiska unionen kan gå framåt, men unionen kan göra detta endast på grundval av två synsätt eller två förutsättningar: för det första genom att tillhandahålla de pengar som krävs för att förverkliga våra ideal och för det andra, herr talman, genom att alla strävar efter fördelar på grundval av en gemensam fördel.
Margie Sudre (PPE-DE ).
   – Tappa inte modet, herr premiärminister! Jag är den sista, men inte den ringaste, hoppas jag. Efter ett luxemburgskt ordförandeskap som leddes förtjänstfullt av Jean-Claude Juncker övertar ni ordförandeskapet vid en mycket känslig tidpunkt för EU. Samtidigt som utkastet till en europeisk konstitution, grundat på en omsorgsfull ny avvägning mellan politik och ekonomi, förefaller vara dödfött, hoppas jag trots allt att vi inte kommer att avfärda dess innehåll alltför lättvindigt.
EU:s finansiering kan inte bestämmas genom en konfrontation. Utvidgningen måste finansieras rättvist och rimligt. Är det rättvist att Förenade kungariket är det enda av de 15 som har sänkt sitt finansiella nettobidrag efter utvidgningen och därigenom ställer sig vid sidan om alla insatser för att återförena Europa? Ni har förklarat att den brittiska rabatten inte är icke-förhandlingsbar, vilket vi antecknar. Men glöm inte bort att den gemensamma jordbrukspolitiken redan har reformerats tre gånger. Tillåt mig uttrycka min förvåning över den brittiska reaktionen när det gäller EU:s jordbrukare. Förenade kungariket känner säkerligen till omfattningen av solidariteten inom EU under de två stora hälsokriser som vi genomgick med bovin spongiform encefalopati (BSE) och mul- och klövsjukan och kan nog uppskatta de kostnader som Europeiska unionen tog för att hantera de två katastroferna. EU:s framtid beror på vår förmåga att garantera 450 miljoner EU-medborgare att de kommer att kunna äta och dricka till rimligt pris och i fullständig trygghet. Vi kommer inte att glömma bort att ni har sagt att ni inte vill reducera EU till en väldig, avhumaniserad marknad. Er föregångare förklarade att han ville se ett integrerat, politiskt och solidariskt EU. Jag hoppas att det brittiska ordförandeskapet delar samma vision om vår gemensamma framtid. 
Talmannen.
   – Hör på nu! Jag tänker inte ge premiärminister Blair ordet förrän ni har satt er ned och är tysta. Den fullständiga brist på respekt som ni har visat era ledamotskolleger som talade tidigare ...
Herr Schulz! Jag är fullt på det klara med vem som ändrar ordningen.
Jag ber er alla att sätta er ned och vara tysta. Vi kommer inte att fortsätta sammanträdet förrän ni sitter ned och är tysta. Om ni inte gör det kommer jag att be vaktmästarna att visa er ut ur kammaren. Kan de ledamöter som står i gångarna vänligen sätta sig ned?
Jag ber er att lyssna på vad ordförandeskapets företrädare säger och att inte störa sammanträdet ytterligare? Jag ber er att skynda er.
Bra. Är ni redo att lyssna på Tony Blair? Då ber jag er att vara tysta. 
Tony Blair,
   . – Herr talman! Jag tackar er för den utmärkta disciplin som ni har infört.
Det vore intressant att se hur ni skulle klara er vid frågestunden i det brittiska underhuset!
Jag vill tacka alla som har bidragit till denna debatt. En sak är säker, och det är att det inte har varit någon brist på goda råd, vilket jag tackar för. Som ni nog vet kommer några av våra kolleger på läktarna i dag från Kuwait och har nyss, som det sades tidigare, antagit en lag som ger kvinnor rösträtt för första gången. Det är ett utmärkt exempel på hur framsteg och förändring kan göras möjliga. Det är trevligt att ha er här.
Många talare har därtill bett mig att försöka åstadkomma samförstånd inom EU. Det måste sägas att med tanke på åsiktsbredden innebär detta verkligen en utmaning. Ett av de mest intressanta förslagen var kanske att vi skall göra walesiska till ett av de officiella språken i Europeiska unionen. Det kan verkligen vara ett sätt att uppnå samförstånd, men vi får se.
En sak är säker: vår debatt i dag har väckt ett enormt intresse inte endast här i parlamentet utan också utanför.
Jag skall försöka att besvara några av de särskilda synpunkterna från ledarna för de olika politiska grupperna och sedan göra en kort sammanfattning. Jag vill tacka ordförande José Manuel Barroso så mycket för hans vänliga ord. Jag håller med om den agenda han har satt upp. Det finns många gemensamma frågor vi kan samarbeta kring. Min enda synpunkt på klausulen om översyn när det gäller nästa budgetplan är att den måste vara mycket tydlig, den får inte vara mångtydig. Låt oss samarbeta kring detta.
Jag vill tacka Hans-Gert Poettering för hans vänliga ord, och vi kommer att göra vårt bästa för att uppnå enighet om några av de svåra frågorna, särskilt budgetplanen. Han påminde mig om John Majors förhandlingar 1992, så jag är ganska tacksam för att Martin Schulz påminde oss om att vi besegrade honom i valet 1997 och därefter tre av hans efterföljare, men det påpekandet kanske passar bättre i ett annat forum.
När det gäller konstitutionen hade jag inte riktigt förstått att det var ni själv som sade det, herr talman, men om ni, som det framkom under debatten, har sagt att det inte var texten utan kontexten, så håller jag fullständigt med om det. Det kommer att komma en tid då vi på nytt måste ta upp diskussionen om förnuftiga regler för hur vi skall styra arbetet i ett EU med 25 medlemsstater – och till och med ännu fler i framtiden – i stället för 15. Sanningen är att vi behöver ett nytt regelverk för EU och därför var idén om en konstitution fullständigt korrekt. Det är emellertid nödvändigt att få ordentlig ordning på de politiska målsättningarna för att vi skall kunna få det stöd för konstitutionen som den borde få.
Graham Watson efterlyste större öppenhet i rådet och det finns, särskilt när det gäller lagstiftningen, starka skäl till detta. Vi kommer att ha detta i åtanke under vårt ordförandeskap.
Det är trevligt att få träffa Daniel Marc Cohn-Bendit efter alla dessa år. För länge sedan brukade jag lyssna till era tal, och nu är det ni som lyssnar till mitt.
Endast historien kan utvisa om detta är ett framsteg eller inte!
Jag ber om ursäkt för att jag inte ägnar mer av mitt tal åt miljöfrågorna och klimatförändringen. Jag hoppas att det åtminstone skall finnas en möjlighet för dessa frågor att dominera diskussionen vid G8-toppmötet. De kommer att vara en av de viktigaste aspekterna under den tid vi har ordförandeskapet för Europeiska unionen.
När det gäller det som Ashley Mote sade om rabatten, upprepar jag att vi måste se över alla dessa frågor vid rundan. Alla dessa frågor måste lösas tillsammans. Jag vill bara påpeka att utan rabatt skulle vi ha bidragit med omkring 15 gånger mer än andra länder av motsvarande storlek under de senaste tio åren, och att vi trots rabatten bidrar mer. Om den skulle avskaffas helt skulle vi bli den största nettobidragsgivaren nästa budgetperiod. Jag förstår er oro och upprepar att Förenade kungariket kommer att betala sin rättmätiga andel av utvidgningen. Vi stöder utvidgningen och kommer att bidra till den. Frågan måste emellertid lösas på ett sätt som är tillfredsställande för alla och framför allt i samband med den översyn som vi diskuterade tidigare.
Jag ber om ursäkt för att jag inte besvarar alla enskilda synpunkter. Av en del inlägg har det framgått att talaren anser att det endast rör sig om en kontrovers mellan ledarna baserad på personlighet eller oenighet mellan länderna. Jag vill klargöra att jag anser att de senaste åtta åren generellt sett har visat att jag alltid försöker nå samförstånd i EU-frågor och att det är viktigt att vi gör det.
Uppenbarligen råder det inte samförstånd om det uttalandet!
En svårighet som vi står inför och som jag vill ta upp med er är reformagendan, och jag vill berätta varför jag känner så starkt för den. Det beror på att den är så viktig. Vi inser inte riktigt inom EU vilken konkurrens och vilken ekonomisk utmaning vi står inför i dag. Det är allvarligt och det är bråttom!
Det är märkligt hur saker och ting faller sig, men alldeles nyss nämnde alla Kina, Indien etc. i sina tal. Nu börjar vi inse hur allvarlig situationen är. Det gäller inte enbart Kina och Indien: ta länder som Vietnam eller Thailand. Den förändring som sker i deras ekonomier är enastående och omvälvande. Problemet är att man i dagens värld ständigt måste anpassa sig till denna förändringsprocess. Om vi inte gör det är jag orolig för att två saker kommer att hända. För det första kommer den sociala modell och den uppfattning om social solidaritet som vi, och jag, tror på att riskeras. För det andra: om vi inte kan klara av den utmaning som en förändring innebär och om vi inte kan anpassa oss för att göra det, kommer resultatet att bli ett ökat stöd för den politik som Nigel Farage målade upp för UK Independence Party. Jag måste säga att jag är fullständigt emot den politiken. Jag vill inte att Förenade kungariket skall vara i den situationen att vi leder ett angrepp mot Europeiska unionen. Detta är verkligen inte min avsikt. Skillnaden mellan er och mig är mycket enkel: ni ser EU:s problem som en möjlighet att undergräva unionen, jag ser dem som en nödvändighet för att ge nytt liv åt unionen. Det är en stor skillnad mellan dessa två synsätt.
Jag är väl medveten om att denna debatt om förändring och reform, vilket jag har sagt i mitt eget parlament och land, inte kan föras på något annat sätt än ur ett proeuropeiskt perspektiv. Det är något som jag inser. Det räcker inte att vi alla gör anspråk på EU för egen del, och säger att om ni inte håller med mig betyder det att ni är emot EU. Frågan är inte, som så riktigt sades av flera talare under debatten, om EU bör förändras eller om vi tror på EU, utan hur EU bör förändras och vilket slags EU vi tror på. Det är den fråga vi måste lösa och vi måste ta itu med den med verkligt allvar och beslutsamhet.
Till sist vill jag påpeka ytterligare en sak. Jag har sagt varför jag stöder konstitutionen. Men jag skall vara uppriktig mot er. Den enda sak som oroade mig under alla diskussioner om konstitutionen var detta: det finns en tendens inom EU som jag har noterat under mina åtta år som premiärminister att ibland fastna i en diskussion om institutionella frågor när det egentligen handlar om de politiska målsättningarna. En del av dessa institutionella frågor kan vi hålla på och diskutera väldigt länge. Ibland ser man det också hos ledarna – och jag är inte själv helt oskyldig i detta avseende – som gärna när det finns ett problem skyller på en EU-institution i stället för att ändra EU-politiken. Det är sant att vi alla har en tendens att göra detta. Det som jag vill säga är att när vi beslutar vilken väg EU skall ta – och det måste vi göra under de kommande månaderna, när vi diskuterar hur EU skall hantera dessa stora utmaningar, bör vi alltid komma ihåg de dagliga problemen för de människor som vi företräder. Ni är den direktvalda delen av EU-institutionerna. Ni vet hur viktigt det är att kunna diskutera med folk när ni besöker era valkretsar. De talar om jobb, trygghet, kriminalitet och invandring. De oroar sig för förändringarna i det dagliga livet. Vi måste ha en klar, stark och ordentlig politik för att kunna hantera dessa utmaningar. Om vi har det, kommer folk att inse det förnuftiga med en EU-konstitution, eftersom de då kommer att förstå det politiska sammanhanget bakom diskussionen om konstitutionen. Detta är ett stort beslut.
Sammanfattningsvis vill jag endast säga att dagens debatt i Europaparlamentet har varit utmärkt. Det var en ära för mig att få närvara under hela debatten, jag vet att det har framförts många olika synpunkter, och en del kritiska saker har sagts om mig och mitt ordförandeskap. Det är så det skall vara i en hälsosam, demokratisk debatt. Jag vill endast föreslå att ni fortsätter denna debatt i era egna länder och går ut och träffar folk och talar med dem om det som vi tror på, varför vi anser att EU behövs i dagens värld, varför vi vill göra nödvändiga förändringar för att EU skall beakta det som är viktigt för folk – då kommer vi genom själva debatten att hjälpa EU. Genom att nå ut till folk kommer vi att visa EU:s betydelse. Genom själva tillfredsställelsen över att kunna bemöta deras problem kommer vi att ge nytt liv åt EU-projektet. Dagens debatt var oerhört imponerande. Det har varit ett verkligt privilegium att få delta och jag vill tacka er för att ni har lyssnat på mig.
José Manuel Barroso,
   . – Herr talman, parlamentsledamöter, premiärminister Blair! Jag håller med om att det var en mycket intressant och nyttig debatt. Vi förstår alla att det är en mycket speciell situation. Vi skall inte låtsas som om att allt är som det brukar. Jag förstår att det finns ett verkligt behov av en uppriktig debatt. Det finns förstås olika ståndpunkter, men denna debatt har visat att det finns en vilja att försöka nå ett samförstånd. I denna strävan efter samförstånd är det viktigt att undvika förenklingar: att ställa dem som är för en fri marknad mot dem som är för socialt ansvarstagande, att ställa politisk integrering mot ekonomisk integrering. Sanningen är att vi behöver både ekonomisk integrering och politisk integrering.
Vi behöver nå ett samförstånd, men inte ett samförstånd där vi ignorerar de svåra val som EU står inför. Det finns just nu en risk för populism inom EU. Dels populism från vänstern mot globalisering och utländsk konkurrens, dels populism från högern mot utlänningar och mot själva idén om en union. Det är därför det är så viktigt att alla de som har något ansvar inom EU – oavsett om det är på nationell eller EU-nivå – bekämpar populismen och kollektivt visar sitt åtagande för de värderingar som gör EU till ett fantastiskt projekt.
Det är därför som det är viktigt att ansvariga politiker bekämpar populismen och inte tar till en sensationspolitik. Det är därför som det är viktigt att vi nu inte blockeras av de institutionella problem vi har. Vi måste gå vidare med vårt program. Europeiska unionen måste undvika att förlamas. Det är därför som det är så angeläget att vi finner en lösning i fråga om budgetplanen. Det är därför som vi måste bemöta förväntningarna från de nya medlemsstaterna, som vänder sig till oss för att få solidaritet. Det är vad de förväntar sig och vi bör försöka uppfylla deras förväntningar. Det är därför EU behöver sträva efter reform och solidaritet. Vägen framåt för EU är inte att undvika själva begreppet solidaritet. Utan solidaritet och sammanhållning finns det ingen union. En union kräver en fungerande solidaritet.
Jag ser fram emot att samarbeta med er, premiärminister Blair, under vad jag hoppas skall bli ett framgångsrikt ordförandeskap. Ni kan räkna med oss. Vi går till arbetet varje dag. Vi har gjort allt för att undvika uppfattningen att EU är förlamat. Efter det mycket svåra mötet i Europeiska rådet deltog premiärminister Jean-Claude Juncker och jag i de framgångsrika toppmötena i Kanada och Förenta staterna. I går hade vi en mycket framgångsrik konferens här om Irak. I går fattade kommissionen mycket viktiga och modiga beslut: grönboken om energieffektivitet, en ny reform av marknaden för socker – vilket förresten visar att också den gemensamma jordbrukspolitiken kan reformeras.
I kväll reser jag till Afrika, för liksom ni fäster jag stor vikt vid Afrika-agendan och vår solidaritet med denna kontinent. Jag hoppas att jag skall kunna hjälpa ert G8-ordförandeskap att uppnå målen för Afrika och för vår solidaritet.
Sammanfattningsvis krävs det reformer och förändringar. När vi talar om reformer och förändringar talar vi emellertid om en reformering av vår ekonomi för att göra den mer konkurrenskraftig. Vi talar inte om att ändra eller reformera Europeiska unionens eller Europas historiska värderingar, de värderingar som ledde till grundandet av en europeisk union som tror på solidaritet och lika möjligheter för alla medborgare.
Talmannen.
   – Tack så mycket allihop för er medverkan i denna viktiga debatt.
Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är omröstningen.

Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill bara påpeka ett fel i den svenska versionen. Det som i andra språkversioner är artikel 23.2 är i den svenska versionen artikel 12.7. 

Edith Mastenbroek (PSE ).
   – Herr talman! Jag skall fatta mig mycket kort. Omröstningslistan är mycket tydlig på denna punkt, men jag har lärt mig av tidigare erfarenheter att det är mycket bra att noggrant påpeka saker. Detta är inte ett förslag om att ändra stadgan, utan ett förslag om att ändra lagstiftningsresolutionen. Oberoende av de rykten som har cirkulerat i parlamentet gäller förslaget det system för kostnader som man har enats om i ledamotsstadgan, nämligen de faktiska kostnaderna för resor, inte alla kostnader. 

Giuseppe Gargani (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill bara säga att detta beslut är resultatet av en lång debatt som ägde rum i parlamentet och att ni har äran att ha fört ärendet till ett slut. Jag tackar er därför på hela parlamentets vägnar, och jag tackar även kommissionen och rådets ordförandeskap. På en enda punkt kunde vi inte enas, men jag anser att en övergripande balans har uppnåtts.
Jag tackar även mina utskottskolleger, särskilt Klaus-Heiner Lehne, som har bidragit enormt mycket till detta viktiga resultat, vilket – som vi sade i förmiddags – sätter parlamentet i centrum för uppmärksamheten i det förenade Europa. 
Talmannen.
   –Herr Gargani! Tack så mycket för era konstruktiva ord. Jag tackar allihop, särskilt det luxemburgska ordförandeskapet. 

Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Eftersom vi tycks vara den enda grupp som står fast vid den kompromiss som vi utarbetade tillsammans har jag rådgjort med åtminstone några av de andra grupperna och kan nu även på deras vägnar föreslå att omröstningen skall skjutas upp i enlighet med artikel 170 i arbetsordningen, oavsett om vi kommer att rösta vid en senare tidpunkt. I enlighet med artikel 170 föreslår jag följaktligen att omröstningen skall skjutas upp.


Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag föreslår att vi, om det överhuvudtaget är möjligt, förrättar en gemensam omröstning om de enskilda ändringsförslagen, men naturligtvis inte om den slutgiltiga resolutionen.
Tobias Pflüger (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Även om jag mycket väl kan förstå den allmänna önskan att få omröstningen överstökad kan detta inte göras riktigt så snabbt, eftersom det finns en lång rad punkter att rösta om. Jag har ett förslag till förfarande, nämligen att vi röstar om ändringsförslagen 1–21 gemensamt, men att vi verkligen måste rösta om var och en av de andra punkterna. 
Talmannen.
   – Omröstningen är avslutad. 

Michl Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har röstat mot stadgan, och det av fem anledningar. Den första är att jag anser att tidpunkten inte är den rätta. Samtidigt som EU som helhet brottas med sin framtid bekymrar vi oss om framtiden för våra ekonomiska uppgörelser. Den andra är att jag är emot skatteförmåner. Den tredje anledningen är att jag tycker att det sänder fel budskap att låta skattebetalarna betala våra pensioner. Den fjärde är att jag inte anser att vi bör få en procentsats av vad domarna betalas. Snarare borde det vara tvärtom, så att domarna betalas en procentsats av vad de fritt valda företrädarna för ett suveränt folk tjänar. När allt kommer omkring skulle det också låta mycket bättre om domarna betalades 250 procent av en parlamentsledamots lön. Slutligen innebär allt detta att vi blickar in i framtiden. Vi fattar beslut på framtida ledamöters vägnar, och jag anser inte heller att detta är helt rätt.
Eftersom jag inte betraktar resultatet som särskilt bra har jag röstat nej. Jag är säker på att många av de kolleger som i dag har röstat ja inte har gjort det av övertygelse utan som ett svar på påtryckningar från medierna, vilket också är synd. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Även jag har röstat mot ledamotsstadgan, som jag anser sänder fel budskap – det är vad vi gör om vi antar den så skyndsamt samtidigt som EU:s nuvarande kris rasar runtomkring oss. Jag anser också att det snarast rör sig om en bluff och om nytt vin i gamla läglar, eftersom jag inte kan se någon större skillnad vid en jämförelse med det förslag som förelades oss i Rothleybetänkandet.
De senaste dagarna har det talats mycket om att inrätta medborgarforum för att ta itu med krissituationen i EU. Varför inrättar vi inte medborgarforum för att diskutera ledamotsstadgan? Varför sker inget samråd på Internet? Om vi kan ha en betänketid under processen för konstitutionens ratificering, varför kan vi då inte ha en betänketid när det gäller ledamotsstadgan? Jag anser fortfarande inte att det är rätt att kombinera den med resekostnader. Dessa saker kan behandlas för sig. Detta utgör ingen anledning att anta ledamotsstadgan så överilat och i blindo.
Jag vill dock begära en rättelse av en avgiven röst. Jag är naturligtvis för att inte sänka pensionsåldern. Även detta är något vi inte på något sätt kan få allmänhetens förståelse för i en tid av åtstramningsåtgärder och nedskärningar i den sociala budgeten. Jag anser att vi i dag har gjort EU en otjänst och tror inte att vi härigenom kommer att kunna befria människorna från deras misstänksamhet mot EU-institutionerna och från deras leda vid vår politik. 
Frank Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! Jag anser att vi i dag har sänt helt fel budskap genom att rösta om Garganibetänkandet om ledamotsstadgan, inte minst eftersom vi återigen skapar ett intryck av att det som egentligen intresserar parlamentet mest är ledamöternas förmåner. Dessutom anser jag att det man beskriver som att rensa bort ett antal missförhållanden är en ren förevändning, i bästa fall ett överskylande. I själva verket ges ledamöterna nya privilegier som inget och ingen kan försvara. Det planerade pensionsfondsprogrammet är ett exempel man tänker på.
Ett annat skäl till varför detta budskap är fel är att ingen i hela EU väntar på en gemensam stadga för alla Europaparlamentets ledamöter utom Europaparlamentets ledamöter själva. Vi företräder här våra folk och medlemsstater. Varför envisas vi med att vilja ha en stadga som skiljer sig från dem som gäller för våra kolleger i de nationella parlamenten, om inte EU givetvis skall betraktas som en superstat, vilket jag inte vill att EU skall bli? Om betänkandet är ett nytt grepp för att få ännu fler människor att motsätta sig vad vi allt oftare talar om som eurokrati, då har den fyllt sitt syfte. 
Christoph Konrad (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! I en tid då EU sitter fast i en djup kris, då vi inte lyckas få den europeiska konstitutionen godkänd, då vi inte kan enas om EU:s framtida finansiella grund, i en tid som präglas av stora ekonomiska problem och höga arbetslöshetssiffror i EU riktar vi i parlamentet likväl vår uppmärksamhet på oss själva. EU-politiken kunde knappast te sig mer fjärmad från verkligheten!
Jag röstade mot ledamotsstadgan eftersom jag är emot att parlamentets ledamöter åtnjuter skatteprivilegier. Jag vill beskattas på samma sätt som de människor som röstar på mig och som övriga tyska medborgare och även som tysk Europaparlamentariker. Jag vill få betalt på samma sätt som mina kolleger i det tyska nationella parlamentet, förbundsdagen. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman! Efter att ha noterat resultatet av förhandlingarna mellan parlamentet och rådet röstade vi i det österrikiska folkpartiets delegation för ett antagande av ledamotsstadgan. Vi anser att det är beklagligt att rådet har dikterat villkor för parlamentet när det gäller Rothleybetänkandet, varav ett var att lönesänkningen skall kompenseras genom att pensionssystemet blir icke avgiftsfinansierat. Alla de ändringsförslag som vi i dag har lagt fram här skulle, ur rådets synvinkel, ha fått ledamotsstadgan att falla. Efter tio års förhandlingar var det hög tid att parlamentet utrustade sig med en ledamotsstadga och hög tid för lika lön för lika arbete. Vi har gått med på kompromissen, även om det utan tvekan finns utrymme för förbättringar inom många områden.
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   – Junirörelsen är av principskäl starkt emot en gemensam ledamotsstadga som gör ledamöter av Europaparlamentet till EU:s företrädare i medlemsstaterna i stället för Danmarks företrädare i EU.
Junirörelsens företrädare har ungefär 50 gånger föreslagit att resor skall ersättas enligt räkning, och föreliggande kompromiss erbjuder nu en möjlighet att genomföra detta i praktiken. Junirörelsen röstar därför för kompromissen, samtidigt som vi står fast vid vårt principiella motstånd mot stadgan, som dessvärre godkändes genom Nicefördraget. 
Udo Bullmann (PSE ),
   .– Jag är för att anta en gemensam stadga för alla Europaparlamentets ledamöter. Ett fungerande Europaparlament är i hög grad beroende av att det finns en bra och enhetlig stadga.
I en sådan stadga måste dock moderna, EU-omfattande regler om Europaparlamentarikers åtalsfrihet vara centrala. I resolutionsförslaget uppmanas medlemsstaterna att se över bestämmelserna i ett protokoll från 1965. Ingen sådan regel återfinns i själva förslaget till stadga.
Eftersom jag betraktar detta som en grundläggande brist har jag – liksom jag gjorde i december 2003 – röstat mot förslaget till stadga. I händelse av att stadgan träder i kraft 2009 hoppas jag verkligen att denna brist kommer att ha avhjälpts till dess genom en regel om Europaparlamentarikers immunitet som är bindande, rättvis och enhetlig i hela EU.
Willi Rothleys ursprungliga förslag var påfallande överlägset den föreliggande texten, inte bara i detta hänseende, eftersom den förkroppsligade en parlamentsstadga som inom en lång rad andra områden var modernare och mer begriplig för allmänheten än de nationella reglerna, även dem som gäller i Tyskland, inte minst när det gäller sådana saker som kravet på att ledamöterna skall betala en avgift för sina egna pensioner, vilket det saknas föreskrifter om i många nationella lagstiftande församlingars reglementen. 
Lena Ek, Cecilia Malmström och Anders Wijkman (PPE-DE ),
   .– I dag har parlamentet röstat om den länge diskuterade ledamotsstadgan. Det finns tveksamma inslag men till den övervägande delen innebär det en förbättring jämfört med gällande regler bland annat gällande reseersättningar, skatter och pensioner. Ersättning kommer att utgå för faktiska resekostnader i stället för en hög schablonersättning. Stadgan innebär också att samtliga ledamöter får en gemensam lönenivå från 2009. Detta är framför allt viktigt för att våra kollegor från de nya medlemsländerna skall få en skälig lönenivå och för att minska lönegapet mellan dem som tjänar minst och dem som tjänar mest. Inför omröstningen fanns flera bra ändringsförslag, såsom krav på en gemensam stadga för ledamöternas assistenter och möjligheten för de ledamöter som så önskar att redan från 2007 få ersättning enbart för sina faktiska kostnader. Vi har länge stött en utveckling mot en assistentstadga och ersättningar av faktiska kostnader. Det kommer vi fortsätta att göra även i framtiden. För att säkra att den med rådet kompromissade stadgan går igenom har vi i dag dock valt att rösta emot samtliga de ändringsförslag som lagts fram i plenum och röstat för utskottets betänkande. En förändring av kompromissen äventyrar enigheten i rådet och därmed möjligheten att kunna enas om ledamotsstadgan överhuvudtaget. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Efter åtagandet den 3 juni 2005 av företrädare för medlemsstaterna och rådet om Europaparlamentets ledamotsstadga ändrade plenum sitt beslut av den 4 juni 2003. Man krävde att månadslön skulle införas för parlamentarikerna och fastställde ett schablonbelopp för alla ledamöter utan hänsyn till vilket land de företräder. Lönen skulle i dagsläget uppgå till omkring 7 000 euro i månaden, vilket är omkring dubbelt så mycket som ledamöterna av det portugisiska parlamentet tjänar. Härigenom skulle klyftan mellan Europaparlamentets ledamöter och politikerna i medlemsstaterna vidgas, när de i själva verket utför liknande arbete och dagliga uppgifter, och detta är något vi motsätter oss.
Beslutet har genomgått en eller ett par ändringar som vi välkomnar, inte minst kravet på större öppenhet i ersättningen av resekostnader, vilket antyder att betalningen kommer att grunda sig på faktiska kostnader.
Europaparlamentets ledamöter väljs nationellt och är – och måste fortsätta att vara – ansvariga inför sina nationella väljarkårer. Vi är emot den federalistiska uppfattningen om parlamentsledamöternas arbete, eftersom den innebär att de sociala skillnaderna i EU:s medlemsstater förbises – när det gäller arbetstagarnas löner, till exempel – och följaktligen att klyftan mellan politikerna och de människor som de företräder vidgas. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   .– Vi vill än en gång markera vår principiella inställning i denna fråga.
Vi anser att ledamöterna i Europaparlamentet skall erhålla lön från respektive nationellt parlament.
Subsidiaritetsprincipen skall vara vägledande. Det är upp till respektive medlemsstat att avgöra vilken ersättning som skall utgå till landets ledamöter. De nationella ersättningarna till ledamöterna i Europaparlamentet är anpassade efter det faktiska löne- och kostnadsläge som råder i respektive medlemsstat. Ledamöterna bör få ersättning från hemlandet och betala skatt i sina respektive hemländer.
Det är viktigt att ledamöterna i Europaparlamentet inte betraktas som en privilegierad elit av väljarna i hemlandet, utan att villkoren någorlunda står i överenskommelse med det nationella löneläget för motsvarande positioner.
Det nuvarande systemet med reseersättningar, utan hänsyn till faktiska kostnader, och baserade på schablonmässiga ersättningar, är enligt vår uppfattning helt orimligt. Ledamöterna skall endast få ersättning för de faktiska kostnader som uppstår i samband med resor. Systemet med reseersättningar kan reformeras, utan att en gemensam ledamotsstadga antas. Vi har röstat nej till förslaget om en gemensam ledamotsstadga. 
Lissy Gröner (PSE ),
   .– Parlamentet har i många år krävt en gemensam stadga för ledamöterna. Vi har vid otaliga tillfällen kritiserat de väldiga skillnaderna i ersättningen till dem som företräder EU-medborgarna.
Processen att göra EU mer demokratiskt måste vara av lika värde för alla medlemsstaterna. För andra gången har rådet nu förelagt oss ett kompromissförslag, som vi – parlamentets valda ledamöter – förväntas samtycka till. Man vill grunda Europaparlamentarikernas inkomst på en dryg tredjedel av en EG-domares inkomst. Jag anser att en brist i förslaget är att det saknas en tydlig utsaga om vilket värde EU-medborgarna själva fäster vid Europaparlamentarikernas ekonomiska oberoende, och samma Europaparlamentariker utsätts i stället för en ovärdig mediekampanj. I en tid då alla EU-vänliga krafter koncentrerar sig på att övervinna de problem som är förknippade med att modernisera det nya, utvidgade EU tänker jag inte lägga ned någon energi på ”stadgeprojektet”, om det betyder att vi förebrås för att tillgodose våra egna intressen.
Jag kommer att lägga ned min röst i den slutliga omröstningen. 
Mathieu Grosch (PPE-DE ),
   .– När vi antar Europaparlamentets ledamotsstadga debatterar vi fel sak vid fel tidpunkt.
För närvarande är vi alla väl medvetna om det trängande behovet av att diskutera EU:s grundläggande mål. Folkets beslut i Frankrike och Nederländerna påvisade bland annat tydligt behovet av att föra EU närmare medborgarna för att återställa trovärdigheten för EU-projektet, och jag anser därför inte att det är lämpligt att ha en debatt om ledamotsstadgan på dagordningen. Tidpunkten är inte rätt, minst sagt.
Jag välkomnar förslaget om att ersätta resekostnader på grundval av faktiska utgifter och att upphöra med det nuvarande systemet med utbetalning av schablonbelopp, och betraktar detta som en förbättring.
Jag anser likväl att det är svårt att ha en stadga för Europaparlamentariker som skiljer sig från dem som gäller för deras nationella kolleger. Hur skall skillnaden mellan en Europaparlamentarikers inkomst och inkomsten för en ledamot av ett nationellt parlament förklaras och rättfärdigas?
Den rådande situationen leder till att jag avstår från att rösta om Europaparlamentets ledamotsstadga. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Vi har alltid varit emot att inrätta en ”månadslön” för Europaparlamentets ledamöter, som är densamma för alla ledamöter oavsett vilka länder och befolkningsgrupper de företräder.
Europaparlamentets ledamöter utses genom nationella val och är, och måste fortsätta att vara, ansvariga inför väljarna i hemlandet. Att inrätta en enhetlig ledamotsersättning som finansieras inom ramen för EU:s budget och som är EU-skattepliktig är ett led i ett federalistiskt koncept för Europaparlamentarikernas mandat, i syfte att omvandla dagens nationella Europaparlamentariker till en EU-ledamot.
Den sociala situationen i de olika medlemsstaterna skiljer sig också markant åt. En månadsersättning på cirka 7 000 euro (cirka 1 400 000 escudos) skulle utan tvivel skapa stora ojämlikheter och skillnader mellan arbetstagares, nationella politikers (t.ex. portugisiska parlamentsledamöter) och lokala politikers löner, särskilt i Portugal, vilket vi finner fullständigt obegripligt.
Vi vill också upprepa vårt åtagande att fortsätta att kämpa för ett strikt ansvar för ledamöternas användning av medel inom ramen för utövandet av sitt uppdrag. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   .– Jag och mina brittiska konservativa kolleger har hela tiden argumenterat för större insyn och ansvarsskyldighet när det gäller ledamöternas löner och kostnader. Det paket som utskottet för rättsliga frågor föreslår är ett viktigt steg på vägen mot ett rättvist och tydligt system.
De konservativa har alltid ansett att samma skattesats bör gälla för oss som för våra väljare i Förenade kungariket (artikel 12.3), att vi bör ha samma lön som våra kolleger i Westminster (artikel 29.1 och 29.2) och att kostnaderna för resor skall ersättas endast med det faktiska kostnadsbeloppet (artikel 20.2). Det var faktiskt tack vare de konservativa som utskottet antog de ändringsförslag som kommer att ge medlemsstaterna möjlighet att anta ytterligare bestämmelser för att införa lika villkor för parlamentsledamöterna som för ledamöterna i de nationella parlamenten. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   .– Den 17 december 2003 röstade vårt parti, det nederländska socialistpartiet, emot det dåvarande förslaget till ledamotsstadga. Vi hade ingenting emot en enhetlig lön, men den nivå som då föreslogs var alltför hög. Vi ansåg dessutom att det var viktigt att denna lön skulle kunna beskattas nationellt och att reseersättningen endast skulle avse de faktiska kostnaderna. Vår erfarenhet visar att under ett år kan över hälften av kostnaderna sparas in på detta sätt. I det nederländska parlamentet har vi uppmanat regeringen att avvisa detta dokument i rådet.
Det förslag som ändrades till följd av detta och som vi röstar om i dag är fortfarande inte helt i linje med våra önskemål. Lönerna måste understiga 7 000 euro och vi avslår helt enkelt artikel 9.3. Vi inser att det inte går att uppnå några ytterligare förbättringar genom att rösta nej i detta skede. Nu när bästa möjliga resultat har nåtts anser vi detta vara en seger i vår långvariga kamp mot dåliga förslag. Ett godkännande av detta förslag innebär ett nederlag för dem som i åratal motsatt sig denna stadga och som ansåg den vara under sin värdighet, att löner och ersättningar av resekostnader var alltför låga och att den finansiella kontrollen var alltför närgången. Genom att rösta emot förslaget visar dessa personer med all önskvärd tydlighet att de på ett skamlöst sätt vill sko sig själva. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Denna fråga är viktig och nödvändig att ta ställning till, eftersom det faktum att ledamotsstadgan inte gjordes enhetlig efter den senaste utvidgningen gav upphov till oacceptabla ojämlikheter. Jag baserade därför min röst på vad jag anser vara de viktigaste aspekterna hos detta förslag till Europaparlamentets ledamotsstadga.
Det finns dock två saker som jag vill utveckla närmare.
Att detta förslag inte omfattar den nuvarande lagstiftningen och att det har en mycket lång övergångsperiod har gjort att jag kan handla fritt, i vetskap om att jag röstar i en fråga som inte påverkar mig direkt.
Slutligen har vi frågan om valet av tidpunkt. När betänkandet gick till omröstning stödde jag det, men om det hade varit debattens tidpunkt som var föremål för omröstning så hade jag röstat emot. Politik handlar också om symbolik och att parlamentet beslutade att rösta om denna fråga när EU:s institutioner befinner sig i en djup kris är ingenting jag välkomnar eller applåderar. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   .– Jag röstar nej till Garganis betänkande eftersom den föreslagna stadgan innebär oacceptabla löneförhöjningar, alltför generösa pensioner samt en alltför lång övergångsperiod på två mandatperioder. Den frivilliga pensionsfonden borde dessutom ha avskaffats med omedelbar verkan.
I stället borde talmanskonferensen genomföra plenums beslut om reseersättning för faktiska kostnader i stället för att som hittills blockera denna reform för att kunna använda frågan om reseersättningar i förhandlingarna med rådet.
Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
   .– Principiellt anser Vänsterpartiet att det är fel att man röstar om sina egna löner och ersättningar.
Vänsterpartiet stöder att man äntligen har förslag om att ta bort schablonersättningen gällande parlamentsledamöternas resor. Det är positivt att ersättning i fortsättningen skall utgå efter den faktiska kostnaden.
Däremot stöder Vänsterpartiet inte förslaget till lön, eftersom lönenivån är för hög. Politiskt förtroendevalda får inte genom höga ersättningar bli en ekonomisk elit.
Skatten skall naturligtvis betalas nationellt, ingen EU-skatt skall utgå.
Kritiken gäller också ett alltför förmånligt pensionssystem.
På grund av redovisade skäl lägger jag ned min röst i slutomröstningen. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ),
   .– Herr talman! Trots att detta är den sämsta tänkbara tidpunkten för att hantera detta ständiga, fleråriga problem med en enhetlig ledamotsstadga deltog jag i omröstningen och tryckte på ja-knappen. Jag röstade för, inte för att jag anser att stadgan är så fantastisk, för det är den inte. Till att börja med är den inte tillräckligt enhetlig. Av alla de gånger vi har röstat i parlamentet och senare tvingats konstatera att rådet inte lyckats nå enighet har jag dock lärt mig att den samstämmighet vi strävar efter inte är möjlig och att det inte kan bli någon perfekt stadga. Det förslag till stadga som har lagts fram av utskottet för rättsliga frågor och som tydligen godkänts av rådet är bättre än vad vi har just nu, eftersom det leder till nödvändig insyn och det enda acceptabla reseersättningssystemet, nämligen ett system där enbart de faktiska kostnaderna ersätts. Jag är övertygad om att enbart detta är tillräcklig anledning att rösta för, även om tidpunkten är fel. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   .– Betänkandet om Europaparlamentets ledamotsstadga, med vilket vi avser inrätta ett nytt system med privilegier, är en förolämpning mot EU:s medborgare, medan Frankrikes och Nederländernas avvisande nyligen av den så kallade konstitutionen för Europa är ett uttryck för folkets generella motvilja mot all EU-politik som missgynnar vanligt folk. EU och Europaparlamentet har därför inte befogenhet att fatta den typen av beslut.
Det grekiska kommunistpartiets parlamentsledamöter röstade emot betänkandet eftersom de anser att Europaparlamentets ledamöter bör avlönas av de länder där de har valts och som de företräder och är ansvariga inför, inte av EU. Att fastställa en månadslön på 7 000 euro för parlamentets ledamöter är också en förolämpning mot de arbetstagare som drabbats av EU:s senaste attack mot vanligt folk, när månadslönen i t.ex. Grekland är 572,30 euro.
Arbetarklassen och vanligt folk måste dra sina egna slutsatser av de konservativa och socialdemokratiska partiernas gemensamma strävan att intensifiera angreppen mot vanliga människors inkomster och levnadsstandard som ett led i att öka storföretagens vinster och samtidigt säkra privilegierna för penningväldets politiska företrädare. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ),
   .– Jag vill förklara varför jag lade ned min röst i omröstningen om Garganibetänkandet. Jag välkomnar insyn angående ledamöternas löner och ersättningar – full insyn, som en dialog som belyser de faktiska förhållanden som alla beslut måste grundas på leder till.
I detta fall har dialogen varit otillräcklig. Alla objektiva fakta har inte beaktats. I den föreslagna reseersättningen tas t.ex. ingen hänsyn till vare sig restid eller olägenhet. I jämförelsen mellan en parlamentsledamots och en domares lön beaktas inte ledamöternas inkomstbortfall. 
Ralf Walter (PSE ),
   .– Jag är för att ledamotsstadgan antas snarast möjligt. Samtliga Europaparlamentets ledamöter bör så snart som möjligt omfattas av enhetliga regler och villkor.
Jag kommer dock inte att delta i omröstningen, eftersom jag inte kommer att utnyttja de nya reglerna. Jag tillträdde min post under de tidigare bestämmelserna och kommer att fortsätta att betrakta mig som bunden av dessa. 

Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . Jag välkomnar både medbeslutandeförfarandets genomförande i anslutning till dessa förslag och att EG-domstolen har avkunnat domar i frågor som rör gränskodexen, framför allt om införandet av gränskontroller vid de inre gränserna.
En av de största framgångarna för integrationen i Europa har varit fri rörlighet, utan gränskontroller av personer vid de inre gränserna. Att återinföra sådana kontroller skulle därför behöva vara en exceptionell och tillfällig åtgärd, som inte påverkar de ordinarie polisiära kontroller som kan genomföras var som helst på territoriet.
De yttre gränserna måste fungera som ett effektivt filter för att hindra inresa av personer som utgör ett hot mot vårt samhälle, utan att det normala passagerarflödet störs. För att gränskontrollerna skall bli effektiva och verkningsfulla måste medlemsstaterna få nödvändiga mänskliga och ekonomiska resurser, samtidigt som man måste se till att de mänskliga rättigheterna respekteras till fullo när kontrollerna genomförs.
Jag stöder därför Cashmanbetänkandet, som ligger i linje med kommissionens förslag att integrera förvaltningen av de yttre gränserna och se till att samma normer och villkor för inresa tillämpas överallt för medborgare i tredjeländer när kontroller genomförs. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   .– Junilistan stöder i stort den överenskomna kompromissen mellan rådet, kommissionen och parlamentet. Kodexen förtydligar på många punkter tidigare oklara regler utspridda bland flera rättskällor. Särskilt anser vi det välkommet att skyddet mot diskriminering vid genomförande av gränskontroller förstärks liksom möjligheterna för tredjelandsmedborgare som nekats inresa att överklaga beslut.
Vi delar dock inte föredragandens åsikt att EG-domstolen skall ges befogenhet att döma i frågor som rör återinförande av kontroller vid de inre gränserna och välkomnar därför att rådet inte accepterat dessa förslag. Junilistan anser att varje medlemsstat skall få förbehålla sig rätten att återinföra sina gränskontroller om den anser så nödvändigt för att bekämpa drogsmuggling, illegal människohandel liksom trafficking, och om det krävs utträda ur Schengensamarbetet. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   .– Genom gemenskapskodexen om passage av yttre och inre EU-gränser omsätts de rasistiska och invandringsfientliga besluten från Sevilla och Thessaloniki i praktiken, i syfte att göra EU till en fästning med en fientlig och omänsklig inställning gentemot dem som fallit offer för imperialismens och de internationella monopolens politik och som försöker passera EU:s gränser.
Att utländska medborgare som vill resa in i och stanna i EU i mer än tre månader har nödvändiga handlingar och att de lämnar detaljerade uppgifter om var och hur deras vistelse skall ske räcker inte för att övertyga myndigheterna om att de har legitima skäl och tillräckligt med pengar för sitt uppehälle under denna tid. Dessa personer får heller inte vara registrerade på en spärrlista i Schengens informationssystem och får inte anses utgöra en risk för någon av medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet, folkhälsa eller internationella förbindelser. Med tanke på att 89 procent av registreringarna i Schengens informationssystem avser personer som inte är tidigare straffade (uppgifterna bygger på obekräftade anklagelser från ”informatörer”) är detta en oerhört godtycklig och förtryckande hållning gentemot utländska medborgare.
EU:s invandringsfientliga politik avspeglas också i de allt färre godkända asylansökningarna, i förberedelserna för att uppföra uppsamlingsläger för invandrare osv. ΕU öppnar sina gränser bara så pass mycket att storföretagens efterfrågan på billig arbetskraft kan tillgodoses.
Det grekiska kommunistpartiet röstade emot Cashmanbetänkandet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Fri rörlighet är en av de friheter som EU:s medborgare värdesätter mest. Samtidigt är invandringen en av de politiska frågor som vi måste hantera på ett allvarligt och klarsynt sätt.
Mot denna bakgrund anser jag dock att stötestenen i betänkandet, som gränsar till det tekniska, är lika viktig. De praktiska bestämmelser som styr både de ”inre” och ”yttre gränskontrollerna” har stor betydelse. Först och främst, jämte säkerhet och myndighetsutövning, kommer respekten för medborgarna, oavsett om dessa är medborgare i EU:s medlemsstater eller i andra länder. Jag håller dock med om att det finns undantag där en medlemsstat måste kunna åsidosätta bestämmelserna, av helt och hållet giltiga skäl. Jag ställer mig också bakom betänkandets stöd för rätten att överklaga ett beslut om nekad inresa, vilket dock inte hindrar att ett sådant beslut får omedelbar verkan, liksom ett antal bestämmelser om förfaranden som nämns där. 
Britta Thomsen (PSE ),
   – De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Cashmanbetänkandet om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (A6-0188/2005). Vi är dock medvetna om att förslaget rör ett område som omfattas av avdelning IV i EG-fördraget och därför inte är tillämpligt för Danmark (se protokollet om Danmarks ställning). 

Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   .– Betänkandet syftar till att skapa en rättslig grund för samarbete och handelsförbindelser med följande industriländer: Förenta staterna, Kanada, Japan, Sydkorea, Australien och Nya Zeeland. Samarbetet handlar bland annat om stödjande av centrum för EU-frågor. Handelssamarbetet handlar bland annat om utbyte, konferenser och ledarskapsutbildningar.
Vi stöder EU:s gemensamma handelspolitik, men har svårt att motivera den budgeterade kostnaden för insatserna på 17 miljoner euro fram till 2007. Folkomröstningsresultaten i Frankrike och Nederländerna visar att EU:s byråkrati måste bantas. Därför måste också onödiga utgifter strykas. Mot denna bakgrund röstar vi nej till betänkandet. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Handelsförbindelser och samarbete med länder som ingår i de program som omfattas av denna förordning är mycket viktigt för EU.
Utvärderingarna av dessa program har varit mycket positiva. För att främja smidiga och lönsamma handelsförbindelser måste vi fortsätta att stödja detta slags initiativ, som bidrar till att samordna stödet till forskningsverksamhet, utbytesprogram för ungdomar och företagsuppdrag. Dessa program gynnar det moderna EU och kommande generationer. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Detta betänkande är en viktig del av reformpaketet för stabilitets- och tillväxtpakten. Statistiska frågor, däribland harmoniseringen av redovisningsreglerna och makroekonomiska sammanställningar vid beräkningen av det offentliga underskottet, var ett av de områden som behandlades mest detaljerat i den rapport om att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten som lades fram vid Europeiska rådets vårmöte i mars 2005.
Planen för att förbättra det europeiska statistiksystemet går hand i hand med strävan att återupprätta stabilitets- och tillväxtpaktens trovärdighet, efter fallen med manipulering av statistik och de många exemplen med kreativ bokföring. För oss handlar det inte i första hand om stabilitets- och tillväxtpaktens trovärdighet, utan vi anser att pakten bör överges på grund av sina sociala och ekonomiska konsekvenser.
Den förordning vi skall ta ställning till, som har förbättrats genom de ändringsförslag som parlamentet har lagt fram, ger kommissionen och Eurostat ökade befogenheter, både när det gäller att fastställa och bedöma de statistiska uppgifternas kvalitet och när det gäller att verifiera och standardisera beräkningsförfarandena. Den mest oroande aspekten av detta är att kommissionen kan utöva direkta påtryckningar på regeringarna att genomföra monetära politiska åtgärder i medlemsstaterna.
Vår röst emot är därför i linje med vårt generella motstånd mot den så kallade reformen av stabilitets- och tillväxtpakten. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Alla åtgärder som bidrar till att förbättra ledningen av EU bör stödjas och godkännas på ett lämpligt sätt.
Gauzèsbetänkandet är ett led i de åtgärder som måste ingå i reformen av gemenskapens statistiksystem, mot bakgrund av den viktiga stabilitets- och tillväxtpakten.
Det är ytterst viktigt att informationsutbytet präglas av öppenhet och förtroende mellan alla som deltar i processen. Insamlingen, utbytet och analysen av uppgifter måste därför ske i enlighet med principerna om tillförlitlighet, konsekvens och kvalitet, inom ramen för det förtroende och den öppenhet som förbindelserna mellan medlemsstaterna och institutionerna alltid måste bygga på. 

Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . Jag stöder detta välbehövliga initiativ att bemöta överträdelserna av det avtal om eldupphör som undertecknades i N’Djamena den 8 april 2004. Syftet med förslaget, som följer på FN:s säkerhetsråds resolution nr 1591 (2005), är att införa vissa restriktiva åtgärder mot Sudan, i syfte att
– frysa tillgångar och ekonomiska resurser för personer som hindrar fredsprocessen, och
– förhindra att personer som utgör ett hot mot stabiliteten i denna region reser in eller genom medlemsstaternas territorium.
Vi kan inte tillåta att kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och av internationell humanitär rätt fortgår. Vi kan heller inte stillatigande se på när alla möjliga grymheter begås. Vi måste göra allt som står i vår makt för att försöka återupprätta freden i Darfur.
Man får dock inte glömma att särskild uppmärksamhet måste ägnas enstaka humanitära kriser. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– Den hållning som länder och internationella institutioner intar är alltid mer talande än vad de faktiskt säger. Vid konflikter vet offren detta bättre än någon annan. Förutom att rösta för vill jag därför också säga att jag hoppas att dessa åtgärder skall visa sig vara effektiva och att vi för att uppnå detta behöver alla de 25 medlemsstaternas engagemang. Det finns inga nationella intressen som väger tyngre än fred och mänskliga rättigheter, och det får det heller inte göra. 

Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   .– Junilistan stöder FN:s båda resolutioner om Darfur och Kongo, som innebär att personer som hindrar fredsprocessen, kränker humanitär rätt och mänskliga rättigheter eller bryter mot vapenembargo skall hindras från att resa inom medlemsstaternas territorium samt att de medel, finansiella tillgångar och ekonomiska resurser som kan kopplas till dem spärras.
Vi vill dock inte medverka till att utveckla en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik för EU. Samtliga medlemsstater är förpliktade att genomföra de åtgärder som beslutats av FN:s säkerhetsråd med stöd av kapitel VII i FN-stadgan, varför ett gemensamt beslut på EU-nivå inte är nödvändigt.
Junilistan har därför röstat nej till betänkandena. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Denna frågas betydelse står i omvänd proportion till den hastighet med vilken det internationella samfundet har reagerat på den tragiska situationen i Darfur i Sudan. Även om jag konsekvent har krävt att parlamentet skall agera i denna fråga anser jag ändå att detta betänkande förtjänar min ja-röst och jag hoppas att betänkandet skall visa sig vara effektivt. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Som jag sade vid första behandlingen var reformen av stabilitets- och tillväxtpakten alltför otillräcklig i förhållande till behoven. Samma mål och kriterier bekräftades på nytt och mer tid anslogs också. Vad som egentligen behövdes var att slopa stabilitets- och tillväxtpakten och att fullständigt överge den tidigare ekonomiska och monetära politiken, för att skapa makroekonomiska ramar som kan främja varaktig ekonomisk tillväxt och sysselsättning. Så blev inte fallet. Förfarandet vid alltför stora underskott fortsätter att tillämpas, inte minst i Portugal, och det värsta är att förfarandet används för att försvara åtstramningsåtgärderna i de föreslagna stabilitetsprogrammen. Så är fallet med Portugal, där skatterna har stigit och där ett samlat angrepp på de offentliga myndigheterna skett, framför allt på de offentliga tjänstemännen.
Det finns fortfarande ingen vilja att dra nödvändiga lärdomar. Trots den kosmetiska reformen av stabilitets- och tillväxtpakten välkomnar jag dock avvisandet av föredragandens maximalistiska förslag, som syftar till att stärka stabilitets- och tillväxtpakten och lägga större vikt vid skuldkriteriet, samt jämföra de uppgifter som de nationella regeringarna lämnar med de uppgifter som centralbankerna lämnar. 
Astrid Lulling (PPE-DE ),
   .– Att rådet inte ville beakta något av Europaparlamentets ändringsförslag är inte bara nonchalant, det strider också mot andan i reformen av stabilitets- och tillväxtpakten. Det väl avvägda resultat som det luxemburgska ordförandeskapet har nått har gjort förfarandet vid alltför stora underskott mer flexibelt, men innebär samtidigt att övervakningen av de offentliga finanserna ökar, utifrån den enkla men ändå förnuftiga och ärliga principen att vi måste spara i goda tider för att klara av de svåra. Bejakandet av denna princip måste dock omsättas i praktiken i dessa texter. Det är däri svårigheten ligger!
Efter rådets enhälliga godkännande tycks vissa medlemsstater bryta sitt ord och försöker undandra sig den särskilda uppmärksamhet som nu måste ägnas åt statsskulden.
Detta är ett bedrövligt budskap att ge i dessa orostider, ett budskap som kommer att inverka negativt på eurons stabilitet. Under dessa omständigheter föreslår föredraganden inte mindre än att det åtagande som gjorts om statsskulden skall specificeras på nytt. Jag kan inte annat än hålla med honom om detta, även om jag inte klandrar ordförandeskapet, som inte har något att förebrå sig i denna fråga. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Jag har stött Karasbetänkandet, eftersom jag anser att vi måste lösa de problem med revideringen av stabilitets- och tillväxtpakten, som har dykt upp de senaste åren.
Reformen av stabilitets- och tillväxtpakten kräver att vi lägger större vikt vid skulderna och jämförelser med den statistik som de nationella centralbankerna lämnar till ECB, samt de uppgifter som medlemsstaterna lämnar till Eurostat.
Reformen av stabilitets- och tillväxtpakten måste omfatta alla som är inblandade i processen, och all information som rör utvecklingen av medlemsstaternas ekonomier måste vara klar och tydlig. Då kommer vi att kunna agera snabbt med ekonomiska åtgärder och reformer så att våra ekonomier kan växa och utvecklas på ett sunt sätt. 

Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Duchoňbetänkandet innehåller frågor som har stor betydelse för EU:s framtida ekonomiska verksamhet. Det är mycket viktigt att vi skyddar gemenskapens ekonomiska intressen när vi bekämpar bedrägerier och annan olaglig verksamhet som skulle kunna skada dessa intressen.
Därför anser jag att detta betänkande stärker de befintliga åtgärder som rör samarbete och informationsutbyte, vilka utgör kärnan i bekämpningen av detta slags olaglig verksamhet. Jag vill också belysa den nyckelroll som OLAF spelar, ett organ som står till EU:s förfogande, genom att underlätta informationsutbytet. Jag röstade därför för detta betänkande. 

Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Närmare hälften av det ekonomiska stöd som avsatts för att hjälpa fattiga länder kommer från EU och dess medlemsstater, vilket gör EU till världens största givarsammanslutning. EU utnyttjar också sin handel för att främja utvecklingen, genom att öppna sina marknader för varor från fattiga länder och genom att uppmuntra dem att öka sin handel sinsemellan.
Förslaget till förordning är utformat för att frigöra ytterligare gemenskapsstöd på områden med pågående anbudsförfaranden för varor och tjänster i syfte att lämna externt stöd.
Avsikten är att se till att leverantörerna har tillgång till alla program för utvecklingsstöd som finansieras genom EU:s budget och fastslå bestämmelser om personers och varors lämplighet enligt instrument där kriterier och inskränkningar fastslås.
Jag stöder därför Gahlerbetänkandet där det påpekas att om man helt frigör detta stöd skulle det bli 2–3 miljarder US-dollar effektivare. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Den avgörande aspekten i denna fråga, och det som fick mig att rösta för betänkandet, är enligt min åsikt tron på att gemenskapsstödet kommer att bli effektivare om det frigörs. Förutom alla politiska överväganden förväntar man sig – vilket stöds av undersökningar som gjorts – att man enbart genom förbättrad ekonomisk rationalisering kan nå större framgång utan att öka budgeten, och detta ser jag som positivt. 

Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   – Vi anser i det här fallet att Organisationen för fisket i nordvästra Atlanten (NAFO) har rätt när man säger att det finns ett behov av en återuppbyggnadsplan för liten hälleflundra. Därför röstar vi inte mot en gemenskapslagstiftning. Men vi kan inte heller rösta för den, för det är ytterst otänkbart att denna återuppbyggnadsplan kommer att fungera bättre än andra återuppbyggnadsplaner i EU:s fiskeripolitik har gjort. Vi anser att EU:s fiskeripolitik har misslyckats eftersom bestånden trots omfattande åtgärder och byråkrati fortfarande är hotade. Det kan bero på att vi har en situation där en isolerad åtgärd i form av kvoter har lett till att allt större mängder fisk kasseras. Dessutom finns det en dold överföring och försäljning av kvoter och rättigheter, och dessutom en stor osäkerhet om hur stor del som fångas samtidigt med annan fisk. Därför kan vi inte heller rösta för ett betänkande där EU:s fiskeripolitik får fortsätta i oförändrat skick. Vi anser att parlamentet måste begära att det genomförs en granskning av EU:s fiskeripolitik, inklusive återuppbyggnadsplanerna. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . NAFO:s forskningsråd har antagit en 15-årig återuppbyggnadsplan för liten hälleflundra, vilket innebär en minskning av den tillåtna totalfångsten för denna art. Vi avvaktar nu en bindande permanent status för planen som redan provisoriskt har införlivats i gemenskapsrätten.
Även om jag anser att lagförslaget överensstämmer med gemenskapens nya fiskeripolitik är jag negativ till vissa punkter i den version som kommissionen lagt fram, vilken jag anser skulle ge negativa effekter för gemenskapens yrkesfiskare. Jag syftar särskilt på minskningen med 20 procent ned till en tillåten toleransmarginal om 5 procent mellan uppskattningen av kvantiteterna ombord och sifferuppgiften i loggboken. Eftersom denna nivå inte har antagits av NAFO har jag alltid ansett att ett godkännande av åtgärden skulle få en skadlig effekt för gemenskapens yrkesfiskare.
Jag är därför positiv till att artikel 8 tas bort, och anser att parlamentet har gjort dokumentet mer välbalanserat och mer rättvist. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   .– Vi är motståndare till EU:s gemensamma fiskeripolitik. Vi har dock valt att stödja detta betänkande, eftersom parlamentets position ligger närmare den återhämtningsplan som har antagits av Organisationen för fisket i nordvästra Atlanten (NAFO), än vad kommissionens förslag gör. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Detta fiskeområde, som förvaltas av respektive regionala fiskeorganisation, är av stor vikt för den portugisiska flottan.
Enligt planen skall en minskning av den tillåtna totalfångsten och fler kontrollåtgärder införas, vilket uppenbarligen kommer att få sociala och ekonomiska återverkningar. Liksom för andra återuppbyggnadsplaner för fiskbestånd anser vi att det är viktigt att vi, förutom att se till att fiskeresurserna är hållbara och att forskningsuppgifter är tillförlitliga, genomför välbehövliga sociala och ekonomiska stödåtgärder för de fiskeflottor som berörs av inskränkningen av fisket eller det temporära stoppet för verksamheten.
Vi välkomnar parlamentets förslag som förbättrar punkter där vi var negativa till kommissionens förslag:
– Det faktum att fiskeflottor från EU-länder, som är större än andra flottor som är verksamma inom samma vatten, inte själva ålägger sig några begränsningar (det är omöjligt att förstå varför kommissionen försöker vara ”självrättfärdigt from” genom att lägga till ytterligare NAFO-åtgärder, och vi protesterar mot en ensidig begränsning av toleransmarginalerna).
– Garantin att den tillåtna totalfångsten kan justeras uppåt om det aktuella fiskbeståndet bedöms ha återställts. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– I Kristensenbetänkandet tas en fråga upp som utan tvekan är mycket viktig för Portugal. Jag har röstat för detta betänkande om fiskerifrågor inom ett område där gemenskapens verksamma fartyg är nästan uteslutande portugisiska eller spanska. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Det är skrämmande att de flesta ledamöterna här i kammaren envisas med att blunda för förtroendekrisen mellan medborgarna och EU-institutionerna, vilket visades vid de senaste folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna om utkastet till EU:s så kallade konstitution.
På samma sätt fortsätter de med att pressa på om förslag som till exempel revideringen av Lissabonstrategin, inklusive Bolkesteins förslag till direktiv, organisationen av arbetstiden och tillträdet till marknaden för hamntjänster, snarare än att begära att kommissionen och rådet tar bort dem.
De stöder också rådets beslut om riktlinjer för sysselsättning, vilka helt skandalöst ignorerar lika rättigheter för män och kvinnor, särskilt när det gäller tillgång till arbetstillfällen, löner och karriärutveckling.
De fortsätter också att främja sådana projekt som stabilitets- och tillväxtpakten och arbetskraftens flexibilitet, vilket vi motsätter oss. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ),
   – Den verkliga kris som tär på EU hänger samman med arbetslöshet, osäkerhet och destabilisering av allmänna tjänster.
Folken påminner ledarna om sin existens. De som röstade nej i Frankrike vill ha en verklig förändring av åt vilket håll integrationen i Europa skall gå, samt nya förhandlingar om fördraget. Betänketiden måste användas för detta ändamål. Det första kravet är socialt: att skapa tillväxt och sysselsättning utan att göra arbetsvillkoren alltför flexibla, och utan att förstöra vår sociala modell. De riktlinjer för tillväxt och sysselsättning som antogs under detta toppmöte går emellertid i en helt annan riktning än detta mål.
Vid en tidpunkt när de anställda begär garantier och ett slut på ultraliberalismen ”fortsätter vi som vanligt”.
Vi borde ha dragit tillbaka Bolkesteindirektivet och direktivet om arbetstid och föreslagit ett socialt fördrag i stället. Rådet lyssnar inte på folkets förväntningar.
I syfte att komma över dödläget i budgetförhandlingarna måste vi öka EU:s budget och åstadkomma återhämtning och sammanhållning.
Så länge som budgeten är beroende av intäkter från medlemsstaterna kommer blockeringarna att vara starkare än det allmänna intresset. Alternativet till EU-skatter är att EU lånar pengar. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ),
   .– Jag kunde inte stödja resolutionen om resultatet från Europeiska rådet i Bryssel (den 16–17 juni 2005) på grund av att den var överdrivet formell och använde sig av allmänt kanslispråk. Den är inbäddad i ett komplext byråkratiskt språk som praktiskt taget är innehållslöst. De enskilda punkterna har inte formulerats klart och förnuftigt, vilket skulle ge begripliga svar eller erbjuda sätt att komma ur den komplicerade situation som EU befinner sig i efter de två misslyckade folkomröstningarna om konstitutionsfördraget, samt misslyckandet med att godkänna budgeten för 2007–2013. Ingenting har nämnts om grundläggande principer för den inre marknaden, till exempel förhållningssättet till tjänstedirektivet. Inte heller har man nämnt vikten av en regionalpolitik och de strukturella verktyg som krävs för att man gradvis skall kunna undanröja skillnaderna mellan de utvecklade områdena och de områden som halkat efter i utveckling. Lissabonstrategin består återigen av en rad tomma fraser, och det nämns ingenting om hur strategin slutligen skulle kunna tillämpas. Om vi vill att politiken skall bli begriplig för EU:s medborgare måste vi ändra den byråkratiska retoriken i våra resolutioner och avfatta dem på ett språk som människor kan förstå. Endast på så sätt kommer vi att kunna återvinna deras förtroende. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   .– Att jag röstade mot resolutionen i denna fråga beror inte på att jag på något vis är missnöjd med det luxemburgska ordförandeskapet. I själva verket anser jag att vi alla kan vara ense om att de omfattande lovorden för Luxemburgs premiärminister är berättigade.
Men det som hänt nyligen, till exempel att både fransmännen och nederländarna avvisade konstitutionsfördraget, och oförmågan att godkänna budgetplanen för 2007–2013, kan inte ha undgått ledamöterna här i kammaren. Realiteten är inte blott och bart en liten övergående detalj. Ändå måste man förlåta dem som läser den antagna resolutionen om de tror att parlamentet antingen haft tankarna någon annanstans, eller att medborgarna har det. I själva verket stämmer ingetdera, åtminstone inte vad beträffar mig och den grupp jag tillhör.
Det senaste Europeiska rådet-mötet borde tydligt och klart ha agerat på den nuvarande krisen i EU, och med verklig förståelse för medborgarnas känslor. Tyvärr var det inte så. Man kan bara hoppas att denna kris kan leda fram till sunda och mer lämpliga lösningar. Jag tror detta är möjligt. 

Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark och Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   .– Den moderata delegationen har i dag röstat för betänkandet om säkerhetsforskning. Vi anser att det är viktigt att utveckla ett strukturerat och ändamålsenligt säkerhetsforskningsprogram i syfte att bland annat garantera EU:s trovärdighet och en kvalificerad underrättelseförmåga inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
Däremot motsätter vi oss vissa skrivningar i betänkandet, dels dem som gäller budgetanslagen för säkerhetsforskningen som föredraganden kopplar till en procentandel av BNP, dels dem som gäller världsomspännande observation och datainsamling. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   .–Betänkandet syftar till att utveckla ett Europeiskt säkerhetsforskningsprogram (ESFP), som skall inledas 2007. Vi är inte principiella motståndare till gemensamma forskningsinsatser på Europanivå, men vi vänder oss emot ESFP:s syfte att bidra till en integrerad europeisk försvarsmarknad. Därför väljer vi att rösta nej till betänkandet i sin helhet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Detta betänkande gäller ett initiativ från Europaparlamentet att stödja inrättandet av ett europeiskt säkerhetsforskningsprogram till 2007 samt gemenskapens finansiering av programmet, inom ramen för EU:s säkerhets- och försvarspolitik och det som hänvisas till som EU:s säkerhetsstrategi och Haagprogrammet.
Syftet är därför att öka forskningen på sådana områden som insamling och lagring av information, vaksamhet, underrättelseverksamhet, säkerhet och krishantering. Det kommer att bli ytterligare en kugge i hjulet i den pågående militariseringen av EU och dess glidning mot ett säkerhetssamhälle, under förevändning av den ”kamp mot terrorismen” som förs tillsammans med Förenta staterna.
Därför har vi röstat mot betänkandet. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   . Mot bakgrund av de senaste händelserna i världen har säkerhetsfrågan fått största betydelse, och medlemsstaterna måste ta itu med nya hot mot säkerheten.
Inte desto mindre har investeringarna i forskning och utveckling inom försvarssektorn varit utpräglat låga, och anslagen har antingen varit oförändrade eller rentav minskat under de senaste tio åren.
Jag gratulerar därför Bogdan Klich till hans betänkande, med stöd för kommissionens förslag att inrätta ett europeiskt säkerhetsforskningsprogram till 2007, i syfte att ta itu med de nuvarande hoten mot säkerheten och samtidigt bidra till tillväxt och konkurrensförmåga för EU:s ekonomi.
Det europeiska säkerhetsforskningsprogrammet kommer att engagera säkerhetsforskningsintressenter och det kommer att finansieras på lämpligt sätt, så att bästa möjliga kontinuitet över tiden och bästa möjliga resultat erhålls. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   . Genom detta betänkande ställs också forskningssektorn i EU:s imperialistiska politiks tjänst, och samtidigt finansieras storfinansen på detta område genom att man använder sig av 1 miljard euro av de skatter som betalas av arbetarklassen och gräsrötterna i EU:s medlemsstater.
Genom att utnyttja uttryck som ”säkerhet” och ”hot” främjas en ytterligare militarisering av EU och en förbättrad teknik för att stödja de aggressiva åtgärderna och öka EU:s militära makt, så att EU bättre kan konkurrera med Förenta staterna när det gäller kontroll av marknader och länder. Eftersom det är svårt att skilja mellan inre och yttre säkerhet, använder man sig samtidigt också av forskningen för att öka det interna förtrycket av gräsrotsrörelsen i medlemsstaterna.
Varje system, till och med i rymden, till och med satellitbaserad positionsbestämning, ställs till förfogande för säkerhetsforskningsprogrammet.
De parlamentsledamöter som tillhör Greklands kommunistiska parti har röstat mot detta betänkande. EU-medborgarna måste öka kampen mot EU och sin olydnad mot dess imperialistiska politik. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   .– Det är verkligen inget framsteg på vägen mot fred att Adam Klich i sitt betänkande föreslår att minst 1 miljard euro per år skall anslås ur gemenskapsbudgeten för krigsmateriel och så kallad säkerhetsforskning. Parlamentets resolution är till och med värre än kommissionens förslag. Det är befängt att EU skall försöka uppnå samma anslagsnivå för krigsmateriel som Förenta staterna. Detta skulle innebära att EU måste anslå mycket mer varje år för forskning om krigsmateriel.
EU blir allt mer militariserat. Att använda ytterligare en miljard euro på forskning om krigsmateriel skulle vara ännu ett steg i denna riktning. När folken i Frankrike och Nederländerna sade nej till konstitutionsfördraget sade de också nej till den militarisering av EU som fastställs i det fördraget. Det är en skandal att förkämparna för ett militariserat EU trots detta helt enkelt fortsätter med sina planer. I stället för att låtsas skapa arbetstillfällen genom att använda stora belopp på krigsmateriel, bör EU använda mer pengar på civila forskningsprogram – och inte följa i Förenta staternas fotspår. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . EU måste vänja sig vid tanken att säkerhet kostar och att vårt behov av säkerhet motiverar att vi betalar det priset. Utan förutfattade meningar om våra partner och allierade, särskilt Förenta staterna, måste EU investera i säkerhet för sina medborgare, och det kan inte göras utan att vi investerar i forskning, ett område där det sorgligt nog visat sig att EU har brister både i fråga om åtaganden och kompetens.
Med tanke på den värld vi lever i anser jag att betänkandet tar upp de frågor som jag har nämnt, och man där förespråkar åtgärder som motsvarar våra behov. Jag röstade därför för betänkandet. 

Andreas Mölzer (NI ),
   .– Vi lever i en tidsålder med plötsliga tekniska förändringar, och samtidigt utvecklas brottsligheten med samma hastighet. Ett exempel på detta är den senaste stölden av kreditkortsuppgifter, som eventuellt kan beröra ungefär 800 000 EU-medborgare. De elektroniska hälsokort som vi har för avsikt att införa kan mycket väl bli nästa sak som de kriminella gängen kommer att fästa ögonen på. Cyberbrottsligheten – i form av olaglig nedladdning, spamming, spionmjukvara och barnpornografi – blomstrar, och endast 1–2 procent av de brott som begås över Internet kommer någonsin fram i ljuset.
Det som är särskilt störande är den utbredda okunnigheten om sådana brott. Alltför många användare drabbas fortfarande av e-postmeddelanden som lurar dem att avslöja sina bankkontouppgifter, och på så vis godtroget ge bedragare tillgång till inte bara känsliga uppgifter, utan också till egna bankkonton.
Den senaste Eurobarometerundersökningen visade att 40 procent av föräldrarna i Österrike inte hade en aning om var de skulle kunna inhämta information om säker användning av Internet, och till vem de skulle vända sig för att informera om förbjudet material. Men de är inte ensamma om det, eftersom undersökningar har visat att myndigheterna i Förenta staterna är lika okunniga om när och till vem de bör rapportera fall av cyberbrottslighet.
Att spåra cyberskojare är som att leta efter en nål i en höstack. Det gör det desto viktigare för oss att starta en informationskampanj som skulle göra att användarna inte bara kan undvika fällorna på Internet, utan också bidra till att bekämpa de brott som begås där. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Jag har röstat för Catherine Trautmanns betänkande.
Jag anser att frågor som rör styrning av Internet och mekanismer för att finansiera den nya tekniken bör ligga långt framme i den politiska debatten i EU och resten av världen. Informationssamhället är av dubbel betydelse när det gäller att uppfylla målen i Lissabonstrategin: för det första därför att det kommer att bidra till att uppfylla målen med ekonomisk tillväxt tillsammans med större investeringar i ny teknik, och för det andra därför att ett EU som vill vara ledande i tekniskt avseende regelbundet måste vara närvarande och agera på den internationella arenan.
Jag anser att man bör stödja alla initiativ som bidrar till idé- och informationsutbyte och till teknisk utveckling. Initiativ av detta slag kan bara bidra till att åstadkomma högre tillväxt och ökad ekonomisk utveckling i EU. 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
