Översyn av ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och kommissionen - Anpassning av parlamentets arbetsordning till det reviderade ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och kommissionen (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Paulo Rangel, för utskottet för konstitutionella frågor, om översynen av ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och Europeiska kommissionen, och
betänkandet av Paulo Rangel, för utskottet för konstitutionella frågor, om anpassning av parlamentets arbetsordning till det reviderade ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och Europeiska kommissionen.
Paulo Rangel
Precis som jag gjorde i utskottet för konstitutionella frågor vill jag i samband med dessa två betänkanden först och främst gratulera och offentligt nämna vilket fantastiskt arbete som har utförts av mina kolleger, Klaus-Heiner Lehne, Hannes Swoboda, Dagmar Roth-Behrendt, Diana Wallis och Rebecca Harms, som alla ingick i den parlamentsdelegation som förhandlade fram detta ramavtal med kommissionen.
Dessutom vill jag nämna det mycket öppna och konstruktiva samarbete som kommissionens ordförande har visat prov på, och sedan den nya kommissionen tillträdde kommissionsledamot Maroš Šefčovič och hans medarbetare. Jag tycker att vi har nått ett fantastiskt resultat. Vi har uppnått en historisk överenskommelse i form av det första ramavtalet sedan Lissabonfördraget undertecknades, och det första ramavtalet med en direkt och uttrycklig grund i fördragen, särskilt artikel 295 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Genom avtalet skapas faktiskt mycket öppna, mycket dynamiska och oerhört nära band mellan parlamentet och kommissionen. I huvudsak utgör avtalet en kompromiss mellan de två institutionernas syn på den nya roll som var och en av dem ges enligt Lissabonfördraget.
Jag anser att vår delegation gjorde ett strålande arbete eftersom ramavtalet nu ger uttryck för den nya behörighet och den ökade makt som Lissabonfördraget ger. Detta gäller såväl lagstiftningsprocessen som programplanering och annan planering. För att bara nämna ett par exempel handlar det framför allt om parlamentets delaktighet i kommissionens arbetsprogram och om frågor som exempelvis rör kommissionens användning av icke-bindande bestämmelser inom ramen för parlamentets lagstiftningsbefogenheter.
En annan mycket viktig aspekt är parlamentets ökade kontroll- och övervakningsbefogenheter. Det kan röra sig om att fastställa bestämmelser för utnämning av kommissionens ordförande eller hela kommissionen, om parlamentets delaktighet i frågor som att låta en kommissionsledamot få ett nytt ansvarsområde eller om att entlediga en kommissionsledamot. För att ta ett annat exempel kan det även röra sig om utfrågningar inför utnämning av direktörer för tillsynsmyndigheter eller till och med övervakning av internationella förhandlingar. På samtliga dessa områden har de befogenheter som anges i Lissabonfördraget bekräftats.
Det är också viktigt med tillgång till information, framför allt när det gäller sekretessbelagda uppgifter och sekretessbelagda handlingar, och utbytet av information och synpunkter mellan parlamentets och kommissionens ledande företrädare. Vi vet exempelvis att redan nu kan kommissionsledamoten med ansvar för konstitutionella frågor och kommissionens ordförande delta i relevanta delar av talmanskonferensens sammanträden, eller att det finns diverse plattformar för direkt dialog mellan talmanskonferensen, utskottsordförandekonferensen, talmannen, kommissionens ordförande och kommissionen. Till och med kommissionens närvaro i parlamentet har stärkts, särskilt i form av införandet av frågestunden, inte bara för kommissionens ordförande, utan även för de enskilda kommissionsledamöterna.
Med största respekt för Lissabonfördraget och dess nya maktbalans, och med största respekt för idén om maktdelning, vill jag säga att vi här har ett tydligt avtal som kommer att göra Lissabonfördraget aktuellt, levande och tillämpligt.
Maroš Šefčovič
Fru talman! Det är en stor glädje för mig att delta i parlamentets debatt om det reviderade ramavtalet om förbindelserna mellan våra två institutioner. Jag är mycket glad över att den resolution parlamentet ska rösta om på onsdag rekommenderar att parlamentet ska godkänna ramavtalet. Det innebär att den process som inleddes för nästan ett år sedan, genom ikraftträdandet av Lissabonfördraget, äntligen slutförs.
Jag vill passa på att tacka Klaus-Heiner Lehne och hela arbetsgruppen: Diana Wallis, Dagmar Roth-Behrendt, Rebecca Harms, Hannes Swoboda och naturligtvis föredraganden Paulo Rangel. Vi har haft ett gott samarbete, arbetat intensivt och haft mycket konstruktiva och samtidigt mycket uppriktiga diskussioner.
Det är uppenbart att de ökade rättigheter och den ökade behörighet som det nya fördraget ger parlamentet på många sätt påverkar de dagliga förbindelserna mellan våra institutioner. Detta speglades i parlamentets resolution av den 9 februari 2010 och av ordförande José Manuel Barrosos uttalande samma dag. Därför är det av stor vikt att våra institutioner tack vare det reviderade ramavtalet nu får en stabil och formellt överenskommen grund för ömsesidiga förbindelser och kan börja genomföra alla delar av avtalet i sin dagliga verksamhet. Det reviderade ramavtalet bygger vidare på det befintliga ramavtalet från 2005, som har visat sig vara ett mycket framgångsrikt instrument för att reglera förbindelserna mellan våra institutioner.
Det var i denna anda av framgångsrikt samarbete som vi i mars inledde förhandlingarna om revideringen av ramavtalet. Vi bör alla vara mycket nöjda med resultatet. Jag delar föredraganden Paulo Rangels uppfattning att revideringen är en storartad bedrift som kommer att fördjupa förbindelserna mellan våra institutioner och erbjuda praktiska lösningar i enlighet med parlamentets ökade behörighet efter Lissabonfördragets ikraftträdande. Det är så vi omsätter det särskilda partnerskapet mellan kommissionen och Europaparlamentet i praktisk handling.
Låt mig lyfta fram några punkter som verkligen innebär framsteg. I avtalet fastställs regler och en tidtabell för en utökad och strukturerad dialog mellan våra institutioner. Tack vare detta kan parlamentet ge viktiga bidrag när kommissionen utarbetar sina arbetsprogram, som är kommissionens bidrag till EU:s programplanering.
I avtalet fastställs detaljerade bestämmelser om hur kommissionen ska informera parlamentet om förhandlingar om och ingående av internationella avtal. Genom de nya bestämmelserna ser man till att tillhandahållandet av sekretessbelagda uppgifter till parlamentet följer internationella standarder. På så sätt kommer det att bli lättare att informera parlamentet om exempelvis internationella förhandlingar.
I avtalet fastställs även bestämmelser för att utöka den information som ges till parlamentet om det arbete som kommissionens experter utför.
Jag förväntar mig att detta ska stärka dialogen kring och samordningen av planeringen av parlamentets sammanträdesperioder och garantera kommissionens närvaro.
Även om avtalet ännu inte har trätt i kraft har vi redan genomfört viktiga delar. Låt mig bara nämna några exempel i samband med utarbetandet av kommissionens arbetsprogram för 2011. Den 7 september höll kommissionens ordförande José Manuel Barroso sitt tal om läget i unionen till parlamentet, och jag deltog i talmanskonferensens sammanträde och kunde informera om det pågående arbetet med att utarbeta kommissionens arbetsprogram.
Den 7 oktober höll kommissionen och utskottsordförandekonferensen ett möte i Berlaymont. Ordförande Barroso kommer dessutom att ha ytterligare ett möte med talmanskonferensen på onsdag.
Syftet är att öka den politiska dialogen mellan våra institutioner. Jag tycker det verkar som att vi har utformat rätt instrument för detta i ramavtalet.
Som alla vet var förhandlingarna om det reviderade ramavtalet långa. Det krävdes hårt arbete från båda institutionernas sida innan vi kunde enas om en text som tillgodoser båda institutionernas intressen och behov.
När det gäller en rad olika aspekter av våra förbindelser - exempelvis EU:s programplanering, som infördes genom Lissabonfördraget - visste vi dessutom att vi även var tvungna att involvera rådet.
Eftersom rådet valde att inte delta i förhandlingarna om det reviderade ramavtalet har vi sett till att inte föregripa de frågor som vi måste komma överens med rådet om.
Båda sidors förhandlare ansträngde sig därför verkligen för att respektera den institutionella balans som fastställs i fördragen, och åtagandet om lojalt samarbete.
Detta tas gång på gång upp i avtalet och kommissionen är dessutom helt övertygad om att den text vi enades om, stundtals efter hårda förhandlingar, verkligen fullt ut respekterar varje EU-institutions rättigheter och behörighet och skulle klara en rättslig granskning.
Trots det finns det vissa som anser att ramavtalet redan nu går för långt och det går inte att utesluta rättsliga åtgärder gällande avtalet eller särskilda delar av genomförandet av avtalet.
Kommissionen konstaterar också att i förslaget till resolution om antagande av det reviderade ramavtalet fastslås parlamentet egen tolkning av den text vi har enats om.
I vissa viktiga frågor går denna tolkning längre än den text vi enades om efter känsliga diskussioner. Detta gäller framför allt bestämmelserna om att informera parlamentet om förhandlingar om internationella avtal och inkluderandet av Europaparlamentsledamöter som observatörer i EU:s delegationer till internationella konferenser, liksom när det gäller definitioner och villkor för tillämpning av icke-bindande bestämmelser.
När kommissionen ifrågasatte denna strategi i utskottet för konstitutionella frågor fick vi veta att tanken bakom dessa tolkningar i själva verket var att få parlamentets ursprungsmål på pränt och att det endast var ramavtalets text som hade rättsverkan.
För att undvika alla former av oklarheter är det på detta sätt som kommissionen läser parlamentets tolkning av texten.
Kommissionen står fast vid alla åtaganden i avtalet och tänker tillämpa avtalet i enlighet med den överenskomna texten. Låt mig slå fast att kommissionen inte kommer att vara bunden av någon ensidig tolkning av ramavtalet. Den version av ramavtalet som förhandlades fram ger oss i praktiken alla nödvändiga redskap för att hitta lösningar som ligger i både parlamentets och kommissionens intresse, utan att andra institutioners rättigheter och intressen ignoreras.
Det är i denna anda som vi kommer att fortsätta att konkret omsätta det särskilda partnerskapet mellan våra två institutioner och samtidigt lojalt samarbeta med samtliga institutioner.
Jag ser fram emot undertecknandet av avtalet och en lyckad tillämpning framöver.
Íñigo Méndez de Vigo
för PPE-gruppen. - (ES) Fru talman! Jag blev ledamot av Europaparlamentet för 18 år sedan. Då var Europaparlamentet ett rådgivande parlament. Det var ett parlament utan befogenheter.
Under dessa 18 år har vi sett parlamentet förändras från ett rådgivande parlament till ett parlament med full medbeslutanderätt. Vår gode vän Francisco Lucas Pires, som bevittnade denna process, sade att parlamentet förändrades från ett överläggande parlamentet till ett lagstiftande parlament.
Den text vi kommer att anta på onsdag är därför kulmen på kommissionens och parlamentets förhandlingar om ramavtalet.
Jag medger att jag är tvungen att ge min familj en ganska lång förklaring när jag säger att jag åker till Strasbourg för att delta i en debatt om ramavtalet mellan parlamentet och kommissionen. Detta beror naturligtvis på att något liknande inte existerar i nationella parlament eller på nationell nivå. Därför förstår inte människor varför kommissionen och parlamentet måste enas om ett avtal för att genomföra det som anges i fördraget.
Det måste emellertid göras. Som Paulo Rangel och Maroš Šefčovič redan har nämnt måste det göras av det grundläggande skälet att vi vill vara effektiva.
Syftet med ramavtalet är i grund och botten att lösa alla praktiska hinder som kan uppstå i fråga om lagstiftning, parlamentarisk kontroll och uppförandekoder.
Därför anser jag att detta är en bra blandning av europeisk demokrati. Det rör sig om en ”samförståndsdemokrati” i stället för den ”konfliktdemokrati” som vi har i medlemsstaterna.
I en samförståndsdemokrati försöker man hitta lösningar på alla problem som kan tänkas uppstå. Därför är ramavtalet ett sätt att förhindra framtida problem och förverkliga vad som sägs i fördragen. Eftersom vi har ett nytt fördrag, Lissabonfördraget, finns det skäl att genomföra detta.
Jag vill gratulera Paulo Rangel och hans delegation, och även Europeiska kommissionen, eftersom de har enats om ett mycket rimligt avtal. När man läser avtalet kan man inte undgå att överraskas över att vissa i de nationella parlamenten frågar sig om avtalet inte utgör ett hot mot rådets befogenheter.
För guds skull! Rådet är ju den andra medlagstiftaren. Vi vill lagstifta, och lagstiftar både en hel del och framgångsrikt, tillsammans med ministerrådet. Vi är likvärdiga medlagstiftare. Vi behöver inte skaffa oss någon liten fördel. Vi vill vara effektiva och jag tror att avtalet kommer att bidra till detta.
Maroš Šefčovič, du tog verkligen tjuren vid hornen - ett mycket tjurrelaterat uttryck i mitt hemland - när du sade att tolkningen av artiklarna 6 och 7 i resolutionen är parlamentets tolkning när det gäller internationella avtal och internationella konferenser. Jag tycker inte att det finns något konstigt med det. Vad vi talar om är att parlamentet ska informeras och delta genom kommissionen och genom förhandling, inget mer. Vad är syftet med detta? Syftet är att vi ska veta vad kommissionen har gjort när vi ska anta avtalet i fråga här i parlamentet.
Jag vill avsluta med att gratulera er båda. Avtalet är ett gott omen, och som de säger i filmen Casablanca, ”början på en underbar vänskap”.
Ramón Jáuregui Atondo
Fru talman! Jag instämmer med vad alla andra talare redan har sagt i denna debatt.
Viktigare än de tekniska svårigheterna med detta avtal är att vi talar om något viktigt, om något som vi måste överväga tillsammans med den reform av arbetsordningen som vi genomförde för några månader sedan, till följd av Lissabonfördragets ikraftträdande. Ramavtalet om den nya arbetsordningen är två viktiga redskap i EU:s nya demokratiska struktur.
Jag är övertygad om att reformen av arbetsordningen och ramavtalet gör att den nya roll som lagstiftande församling som parlamentets ges i Lissabonfördraget får en lämplig grund att stå på. Som redan nämnts är det viktiga att parlamentet tillsammans med kommissionen nu kan diskutera och enas om ny lagstiftning.
För att klara detta har vi en ny arbetsordning och ett ramavtal som fastställer alla beståndsdelar som vår förbindelse består av. Därför vill jag lyfta fram hur viktiga de kontrollfunktioner är som parlamentet utövar gentemot kommissionen.
Maroš Šefčovič, i slutändan bör vi överväga en mekanism för att garantera kommissionens närvaro i parlamentet, vilket föreskrivs i avtalet. Man skulle exempelvis kunna tänka sig att samtliga kommissionsledamöter fanns närvarande på en gång för att besvara direkta frågor. Det är vad vi bör göra för att omedelbart och direkt reagera på vårt politiska förhållande.
Jag förstår din tolkning av artiklarna 7 och 8. Jag förstår tolkningen eftersom det är sant att parlamentet i strikt mening inte behöver delta i förhandlingarna. Du måste emellertid också förstå att parlamentet har uttryckt en önskan, en inledande ståndpunkt och en framtida ståndpunkt för hur parlamentet bör förhålla sig i internationella förhandlingar.
Andrew Duff
Fru talman! Vi har med intresse lyssnat till kommissionsledamot Maroš Šefčovič. Han verkade mer intresserad av att blidka rådet än av att på allvar angripa parlamentets ståndpunkt. Jag anser att detta är helt rätt strategi eftersom rådet - som jag ser inte heller i kväll är närvarande - om det verkligen hade varit intresserat hade kunnat bli en av parterna i ramavtalet.
Vi i parlamentet vet att när vi genomför Lissabonföredraget måste vi utöva våra nya befogenheter med omdöme och på ett ansvarsfullt sätt. Vi vill även arbeta för att stärka EU:s befogenheter i internationella förhandlingar genom ett effektivt arbete från kommissionens sida. Jag vill särskilt framhålla att kommissionsordförande Barroso måste revidera kommissionsledamöternas uppförandekod, särskilt ledamöternas anmälan av ekonomiska intressen. Vi upptäckte vissa brister i samband med parlamentets förfarande för att godkänna Barroso II-kommissionen.
Ryszard Czarnecki
för ECR-gruppen. - (PL) Vår spanske kollega Íñigo Méndez de Vigo sade att han hade svårt att för sin familj förklara det särskilda rättsliga och förfarandemässiga förhållandet mellan EU:s organ. Han har större tålamod än jag. Jag försöker inte ens diskutera frågan med min fru, eftersom det är för komplicerat. Lissabonfördraget har visat sig vara som att gå på en blind dejt på så sätt att det inte är bra eller rätt att vi först nu börjar definiera de olika EU-organens olika behörighet. Det är sent, men som det brukar heta i amerikanska filmer, ”bättre sent än aldrig”. Låt oss inte tala om vänskap på det sätt som Íñigo Méndez Vigo föreslår. Låt oss i stället tala om mer praktiska förbindelser och tydligare kontakter mellan kommissionen, rådet och Europaparlamentet. Det är bättre än att tala om vänskap. Tack så mycket.
Morten Messerschmidt
Fru talman! Jag vill också passa på att tacka Paulo Rangel för hans utmärkta arbete med flera avsnitt i betänkandet. Att vi får mer information från kommissionen är tveklöst ett framsteg. Att behovet av parlamentarisk kontroll framhålls är också ett framsteg, liksom behovet av bättre ömsesidigt samarbete.
På ett område - det viktigaste området både i dagens debatt och tidigare debatter - finns det emellertid skäl att vara besviken. Det handlar naturligtvis om den gemensamma utrikespolitiken. Det är inget som Paulo Rangel kan kritiseras för, men det finns skäl att kritisera den riktning som hela detta område har tagit sedan Lissabonfördraget trädde i kraft. Jag var medlem av Folketinget när Danmark lockades att säga ”ja” till Lissabonfördraget på villkor att det inte skulle leda till att vi gav upp vår suveränitet. Alla EU-ledare lovade oss att vi inte skulle behöva ge upp några befogenheter på detta område. Nu ser vi emellertid tydligt att Europaparlamentet skaffar sig befogenheter på det utrikespolitiska området som det ursprungligen inte var tänkt att ha. Detta är djupt beklagligt, eftersom många européer - däribland säkert fransmän, nederländare och irländare, som vid en tidpunkt hade möjlighet att säga ”nej” - gick in i detta samarbete i tron att utrikespolitik var ett område där de skulle behålla sin suveränitet. Nu kan vi se att allt kommer att avgöras i ett samspel mellan kommissionen och Europaparlamentet, och rådet kommer att bli helt avskuret. Detta är djupt beklagligt.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! Jag tänker stå emot frestelsen att automatiskt förkasta ett avtal mellan två anhängare av det s.k. projektet som lömskt och värdelöst. Jag ska försöka att bedöma det utifrån dess meriter, eller avsaknad av meriter.
Parlamentets delegation har till uppgift att öka parlamentets makt och inflytande, och de har haft viss framgång på det området. Det kan inte förnekas. De har lyckats utverka att parlamentet och rådet ska behandlas lika, större skyldighet för kommissionen att ta hänsyn till lagstiftningsinitiativ från parlamentet, frågestund med den höga representanten, parlamentets utökade roll i internationella förhandlingar m.m.
Det finns emellertid en annan sida av allt detta. Att parlamentet ska bli jämbördigt med rådet innebär att detta organ måste förlora en del av sina befogenheter. Rådet företräder - om än inte särskilt bra i mitt hemland - nationalstaternas intressen. Parlamentets befogenheter utövas dessutom till en oproportionerligt stor del av ledarna för de stora politiska grupperna och utskottsordförandena. De vanliga ledamöterna i dessa grupper har inte mer självständighet än vi grupplösa ledamöter.
Löftet om en utökad roll i internationella förhandlingar fanns även med i 2005 års avtal och parlamentet har behandlats på ett nedlåtande sätt. I avtalet om överföring av finansiella uppgifter till USA fick vi inte veta vem som skulle se till att avtalet efterlevdes, och när ledamöter i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikes frågor frågade varför det fanns ett behov av sekretess i denna fråga vägrade kommissionsledamoten att svara och missförstod eller låtsades missförstå frågan.
Salvatore Iacolino
(IT) Fru talman! Jag vill också gratulera förhandlarna till det positiva resultat som har uppnåtts, dessutom relativt snabbt. Avtalet är ett bevis och en påtaglig bekräftelse på den konstruktiva interinstitutionella dialogen. Vi hoppas att avtalet antas på onsdag och därefter omedelbart ratificeras.
Avtalet stärker verkligen Europaparlamentets centrala roll, vilket tydligt var avsikten med Lissabonfördraget, och upprättar ett nära samarbete mellan institutionerna. Förhandlarnas hårda arbete pekar tveklöst i den riktningen. Det råder ingen tvekan om att parlamentet sätter sin tillit till kommissionen och vi måste verkligen utvärdera, i form av konstant granskning, de verksamheter som införs för godkända program och de konkreta resultat som nås. Kommissionsledamöternas uppförandekod, liksom kravet på att tillhandahålla information, däribland sekretessbelagda uppgifter, välkomnas.
Jag kan inte ställa mig bakom vissa ändringsförslag som enligt min mening inte går i rätt riktning, även om de på det stora hela i viss mån är konsekventa med den avsedda utformningen av den text som man har enats om. På samma sätt är jag övertygad om att vi med hjälp av detta betänkande kan lagstifta bättre och göra bättre konsekvensbedömningar av enskilda lagstiftningsförslag. Samtidigt bör förbindelserna med nationella parlament stärkas, vilka är en spegelbild av denna verksamhet.
Jag välkomnar arbetet i fråga om de decentraliserade organen, och är övertygad om att politikens företrädare även är beroende av att kommissionens generaldirektorat visar en större vilja att samarbeta med parlamentet.
När avtalet väl har antagits hoppas jag att kommissionen kommer att genomföra det utan för mycket byråkrati.
Zita Gurmai
(EN) Fru talman! Det gläder mig att se att det nya ramavtalet är en avsevärd förbättring och fördjupning av förbindelserna med kommissionen. Detta nya partnerskap speglar Europaparlamentets nya befogenheter enligt Lissabonfördraget. Tack vare det utmärkta arbetet inom kommissionen och i arbetsgruppen medför de praktiska lösningarna i det reviderade avtalet stora förbättringar av lagstiftningsprocessen och planeringen av ny lagstiftning, parlamentets granskning, informationsskyldigheten och kommissionens närvaro i parlamentet. Välkommen Maroš Šefčovič!
Jag vill framför allt göra dig uppmärksam på två punkter. Jag anser att parlamentets utökade roll gällande internationella avtal är ett stort steg framåt. Det gör det lättare för parlamentet att ge sitt samtycke och gör förfarandet mer förutsägbart. Jag anser att en av de viktigaste beståndsdelarna är uppföljningen av parlamentets begäranden om lagstiftningsinitiativ. Jag välkomnar utvecklingen att kommissionen åtar sig att rapportera om den konkreta uppföljningen av en begäran om lagstiftningsinitiativ senast tre månader efter antagandet av ett initiativbetänkande. Kommissionen ska senast inom ett år lägga fram ett lagstiftningsförslag eller låta förslaget ingå i nästa års arbetsprogram. Om kommissionen inte lägger fram ett förslag ska det ge parlamentet en utförlig förklaring till anledningarna bakom detta beslut.
Som föredragande för det europeiska medborgarinitiativet hoppas jag att uppföljningen av medborgarnas begäranden kommer att behandlas med lika stor respekt. Det gläder mig att betänkandet fick så stort stöd i utskottet. Jag är säker på att kammaren kommer att följa den linje som kommissionen och Europaparlamentets arbetsgrupp har enats om. Bra jobbat och tack så mycket
Trevor Colman
(EN) Fru talman! Detta ramavtal om de förbindelser mellan kommissionen och parlamentet som infördes genom Lissabonfördraget - i praktiken EU:s konstitution - sägs leda till ett mer demokratiskt beslutsfattande. I själva verket är detta bara en illusion av demokrati där det inte finns någon.
Följande punkter är viktiga. Lissabonfördraget har ingen demokratisk eller moralisk auktoritet i Storbritannien, där de politiska ledarna har bestulit det brittiska folket på dess rätt att säga sitt om fördraget. De s.k. förändringarna i detta avtal minskar överhuvudtaget inte kommissionens befogenheter och auktoritet. Kommissionen har varken valts eller är ansvarskyldig. Trots det stöds den av detta undfallande parlament. Rent konkret kommer EU att fortsätta sin verksamhet på samma sätt som det alltid har gjort, i slutna rum och bakom stängda dörrar.
När det är dags att rösta är rekommendationen att kraftfullt rösta mot dessa förslag eftersom vi inte erkänner, och inte kommer att erkänna, Lissabonfördraget om och så länge detta inte har förelagts det brittiska folket i en folkomröstning. Det är verklig demokrati.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Jag är oerhört glad att vi vid dagens sammanträde har möjlighet att diskutera det reviderade ramavtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och Europeiska kommissionen. Avtalet bekräftar Europaparlamentets nya ställning efter antagandet av Lissabonfördraget och ger den en konkret form. Personligen vill jag lyfta fram överenskommelsen mellan kommissionen och Europaparlamentets arbetsgrupp om avtalet och särskilt tacka dig Maroš Šefčovič för din personliga delaktighet i detta.
Det finns några punkter i ramavtalet som jag vill kommentera. Ett starkare Europaparlament ger ett mer demokratiskt EU. Som folkvalda företrädare för medborgarna i medlemsstaterna kommer vi att delta i antagandet av EU-lagstiftning och få större kontroll över kommissionen. Kommissionen kommer exempelvis att bli skyldig att överlämna rapporter till oss om de konkreta uppföljningsåtgärder som har vidtagits för varje begäran om lagstiftningsinitiativ som vi har gjort. Kommissionen kommer dessutom att bli skyldig att be om vårt medgivande om det vill ändra kommissionsledamöternas uppförande. Dessutom välkomnar vi verkligen att Europaparlamentet på grundval av fördraget kommer att hållas bättre informerad om, och få bättre insyn i, ingåendet av internationella avtal. Ovanstånde bestämmelser är inte de enda. Det reviderade ramavtalet innehåller många fler liknande bestämmelser och jag är helt övertygad om att de kommer att leda till effektivare och närmare samarbete mellan de båda institutionerna, och se till att Lissabonfördraget genomförs på ett konsekvent sätt.
Avslutningsvis vill jag lyfta fram ett nyckelområde. Att parlamentet i ett tidigt skede ska involveras i samarbete om begäranden som ursprungligen kommer från det europeiska medborgarinitiativet är en betydelsefull bestämmelse som enligt avtalet kommer att garantera nära kontakter mellan Europaparlamentet och medborgarna.
Hannes Swoboda
(DE) Fru talman! Först och främst vill jag tacka Paulo Rangel för hans betänkande, och naturligtvis även Maroš Šefčovič för de förhandlingar som vi har haft. Han var en tuff, men rättvis, förhandlare. Jag anser att vi har uppnått ett bra resultat. Detta specifika resultat utgör naturligtvis grunden för vårt samarbete, och även om Paulo Rangels tolkning kanske är i vidaste laget gör den det möjligt för oss att inrikta oss på våra mål.
Vad som nu återstår är inte bara öppenhet och insyn mellan våra två institutioner, utan även behovet av att övertyga rådet - som inte är närvarande - om att vi arbetar bra tillsammans. Det behöver inte nödvändigtvis ske på rådets bekostnad. Tyvärr beter sig rådet ibland som ett litet barn som någon har tagit en leksak ifrån och som nu är upprörd och känner sig förnärmad. I stället för att känna sig förnärmad och hota med rättsliga åtgärder borde rådet arbeta tillsammans med oss för att uppnå vad som är bäst för medborgarna på vår kontinent. Om vi vill verka starka i omvärldens ögon - och den gemensamma utrikespolitiken, gemensamma handelsavtal etc. är en viktig aspekt av detta - gör vi bäst i att arbeta tillsammans.
Kader Arif
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Vi känner alla till, och detta har precis påpekats ännu en gång, att Lissabonfördraget stärker parlamentets befogenheter. Få är emellertid medvetna om den radikala förändring som fördraget medför, framför allt på det handelspolitiska området, ett område som jag följer på nära håll.
Enligt Lissabonfördraget ska parlamentet ratificera alla internationella handelsavtal. Detta har redan väckt en hel del uppståndelse. Diskussionerna om avtalet om handelsåtgärder mot varumärkesförfalskning (Acta-avtalet) och frihandelsavtalet med Sydkorea är bara första tecknet på detta. S&D-gruppen i handelsutskottet ville gå längre än fördraget tillåter. Jag är deras talesman, och trots att vissa var skeptiska och vissa andra motsatte sig var jag tydlig i mitt budskap. Om parlamentet ska ratificera handelsavtal måste det vara delaktigt redan från början av processen. Vad som brukade betraktas som en idealistisk önskan är nu en grundläggande beståndsdel av våra förbindelser med kommissionen, eftersom vi kommer att höras fullt ut om förhandlingsmandaten. Jag välkomnar detta.
Jag uppmanar därför kommissionen och rådet att fortsätta respektera gemenskapsandan och den demokratiska vilja som utgör fördragets kärna. Eftersom vi lider av en form av Stockholmssyndromet när det gäller kommissionen och rådet uppmanar jag även mina kolleger att använda alla rättigheter vi har tillgång till, eftersom det är våra medborgares rättigheter det handlar om.
Guido Milana
(IT) Fru talman! Revideringen av avtalet mellan parlamentet och kommissionen skapar en grund för förbättrat samarbete mellan de två institutionerna. Många framsteg har gjorts när det gäller förfaranden, lagstiftningsplanering, parlamentarisk kontroll, informationsskyldighet och kommissionens närvaro i parlamentet. Den punkt som jag främst vill lyfta fram är emellertid de framsteg som har gjorts i fråga om den institutionella aspekten av internationella förbindelser.
Parlamentets roll bör inte ses som stärkt utan som ett krav. Vi hoppas att ingen ifrågasätter närvaron av Europaparlamentets observatörer vid multilaterala och bilaterala konferenser utan ser det som ett bevis på ansvarsfullhet. Att förvägra ledamöter av Europaparlamentet status som observatör vid bilaterala avtal, t.ex. fiskeavtal, förhindrar i praktiken full kunskap om det område som förhandlingen gäller, och som parlamentet senare ska yttra sig över.
Jag anser att det inte går att klara sig utan dessa nödvändiga förutsättningar. Annars kan det sluta med att parlamentet förkastar bilaterala avtal, som per definition inte kan ändras och som i avsaknad av partnerskap skulle göra omröstningen till en ren formalitet.
Zuzana Roithová
(CS) Det gläder mig verkligen att Europeiska kommissionen inser att det är oerhört viktigt att besluten fattas på ett mer demokratiskt sätt om EU ska bli framgångsrikt framöver. Europaparlamentets roll måste stärkas. Jag uppskattar att det nya samarbetsavtalet med Europeiska kommissionen ger parlamentet mer befogenheter än vad som föreskrivs i Lissabonfördraget. Jag välkomnar att avtalet gör det möjligt att genomföra mer detaljerade konsekvensbedömningar och bättre reaktion från kommissionens sida på Europaparlamentets politiska rekommendationer. Det är extra viktigt att kommissionen förbättrar ledamöternas tillgång till handlingar, inklusive förslag till internationella avtal. Detta har redan påpekats av andra. Ratificeringen av dessa avtal får inte bara bli en ren formalitet, vilket ofta är fallet i nationella parlament. Vi behöver den relevanta informationen i förväg så att vi kan påverka innehållet i avtalen under förhandlingens gång. Rådet, som är upprört, måste vänja sig vid att det i framtiden måste ha ett mycket bättre samarbete med Europaparlamentet.
Jaroslav Paška
(SK) Lissabonfördraget innebär nya uppgifter och skyldigheter för både Europaparlamentet och Europeiska kommissionen.
Det är berömvärt att vi mindre än ett år efter ikraftträdandet av Lissabonfördraget nu har revideringen av ramavtalet om förbättrat samarbete i fråga om Europeiska kommissionens och Europaparlamentets uppgifter på vårt bord. Det ömsesidiga avtalet om gemensamma förfaranden kommer säkerligen att förhindra tänkbara missförstånd när gemensamma beslut ska fattas. EU bygger emellertid på överenskommelser mellan nationalstater som lämnade över en del av sin behörighet till oss - Europaparlamentet och EU. Lissabonfördraget har därför på vissa områden fört med sig skyldigheten att samarbeta med nationella parlament. Den korrekta formen för detta samarbete bör vara nästa steg när det gäller att definiera EU-samarbetet. Maroš Šefčovič, det är vad jag skulle vilja be dig om.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! I EU fungerar parlamentet och rådet som medlagstiftare och har ett demokratiskt mandat, direkt i Europaparlamentets fall och åtminstone indirekt i rådets fall. Trots det är kommissionen, som inte har något som helst demokratiskt mandat, fortfarande det organ som kan lägga fram förslag till EU-förordningar - och det trots Lissabonfördraget. Därför känns det som det fortfarande återstår många brister på detta område.
Om Europaparlamentet ska kunna utöva sin initiativrätt på ett effektivt sätt måste även informationsskyldigheten utökas i motsvarande grad. Parlamentet bör vara delaktig i lagstiftningsprocessen i samband med det nya medborgarinitiativsinstrumentet i ett så tidigt skede som möjligt eftersom parlamentet är det organ som företräder medborgarna.
Informationsflödet mellan kommissionen och parlamentet måste också stärkas när det gäller internationella förbindelser. Ansvaret för EU:s utrikespolitik kan inte enbart vila på EU:s utrikestjänst, som befinner sig relativt långt från medborgarna.
Elena Băsescu
(RO) Jag anser att det nya avtalet på ett avsevärt sätt kommer att förbättra förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen 2010-2015.
Nu, en kort tid efter Lissabonfördragets ikraftträdande, är en lämplig tidpunkt för att revidera den rättsliga grunden för detta samarbete. De nya bestämmelserna definierar på ett tydligt sätt båda institutionernas politiska ansvar och stärker Europaparlamentets nya lagstiftningsbefogenheter.
Baserat på likabehandlingsprincipen kommer parlamentet att utöva samma rättigheter som rådet när det gäller tillgång till lagstiftnings- eller budgetdokument. Den höga profil som parlamentet kommer att ha i samband med utarbetandet av EU:s årliga arbetsprogram stärker dessutom medborgarnas möjlighet att påverka EU:s politiska prioriteringar.
Krisztina Morvai
(HU) Enligt bibeln ger bra träd bra frukt och dåliga träd dålig frukt. Lissabonfördraget undertecknades under diktatoriska former. Det har därför ingen demokratisk legitimitet. Det tvingades på nationalstater, åtminstone på mitt hemland Ungern, under klart diktatoriska och odemokratiska former eftersom Lissabonfördraget är ett fördrag som tog ifrån människor deras möjligheter att fatta beslut om sitt eget öde. Detta skedde bakom deras ryggar och över deras huvuden och genom fördraget lämnades dessa befogenheter över till Bryssel. Enligt naturrätten är Lissabonfördraget uppenbart ogiltigt, åtminstone i Ungerns fall. För det första för att man inte har diskuterat och förankrat detta viktiga fördrag med befolkningen, offentliga organisationer och diverse samhällsorganisationer. För det andra för att fördraget antogs utan att man hade en aning om vad texten egentligen innehöll. Så mycket för de demokratiska effekterna av detta diktatoriska fördrag.
Maroš Šefčovič
Fru talman! Jag vill tacka alla talarna, särskilt de som uttryckte sitt stöd för ramavtalet eftersom jag tror att det är en mycket viktig handbok för hur vi kan samarbeta och arbeta tillsammans i framtiden.
Jag vill på nytt rikta ett stort tack till arbetsgruppen och Europaparlamentets delegation eftersom vi tillbringade mycket tid tillsammans. Vi hade elva mycket intensiva förhandlingsrundor. Det hårda arbetet betalade emellertid sig och i dag kan vi verkligen fira ett utmärkt avtal.
Jag har naturligtvis lyssnat noga till ledamöternas kommentarer och till deras frågor, varav vissa speglar en viss oro över avtalet.
För det första vill jag därför betona att för kommissionens del är det en viktig princip att det vedertagna och framgångsrika samarbetet mellan våra institutioner bevaras. Det innebär att antagandet av ramavtalet inte får leda till att en framgångsrik praxis försämras. Jag väntar mig i själva verket att tillämpningen av ramavtalet i samtliga fall kommer att leda till förbättringar.
Under förhandlingarna medgav båda parter trots detta att de kommer att tvingas göra svåra tolkningar. De uttryckte emellertid också att de var redo att genomföra det reviderade avtalet så konstruktivt som möjligt. Jag kan försäkra er att kommissionen är fast besluten att göra det.
Jag är övertygad om att den praktiska tillämpningen kommer att visa att mycket av den oro som finns inte kommer att besannas. Vissa av de förväntningar som går längre än den behörighet som institutionerna ges enligt fördraget kommer också att ha korrigerats. När det gäller ledamöternas frågor om mitt uttalande om uppförandekoden kan jag bekräfta att kommissionen snart kommer att lägga fram ett förslag till en reviderad uppförandekod. Enligt villkoren i ramavtalet kommer den precis som utlovades under förhandlingarna i god tid att inhämta parlamentets yttrande.
Avslutningsvis vill jag framhålla att om vi skulle upptäcka några problem kommer vi att tillsammans sätta oss ned igen för att hitta lösningar på dessa. Vi har faktiskt redan planerat in en ny översyn av ramavtalet i slutet av 2011. Det ger oss gott om möjligheter att rätta till eventuella misstag som kan ha begåtts.
Därför ser jag verkligen fram emot att få samarbeta med er med detta nya ramavtal som grund och jag hoppas och förväntar mig att ni kommer att ge avtalet ert stöd på onsdag.
Jag tror och hoppas att den positiva andan även kommer att prägla de övergripande förbindelserna mellan samtliga EU- institutioner, eftersom det är vad medborgarna förväntar sig av oss och vad vi bör ge dem.
Paulo Rangel
Jag tänkte basera mitt slutanförande på vad som har sagts under debatten. Därför vill jag framhålla att av det främsta målet med ramavtalet var att rådet och parlamentet skulle ges likvärdig ställning i ordinarie lagstiftnings- och budgetfrågor, dvs. de skulle få parallell ställning. När det gäller andra områden var målet även att respektera den nya maktbalans som Lissabonfördraget har medfört och att respektera maktdelningen så att parlamentets kontroll underlättas även på andra områden än lagstiftnings- och budgetområdet.
De förtydliganden som görs i avtalet är bra för båda institutionerna. Det gör förhållandet mellan dem tydligare och mer insynsvänligt.
Samtidigt är det även bra för de andra institutionerna, särskilt rådet, eftersom rådet nu har en tydlig grund, med en tydlig förståelse för och syn på hur det ska hantera förbindelserna med parlamentet och kommissionen efter Lissabonfördragets ikraftträdande. Hur starkt rådet än reagerar rent känslomässigt, eller hur mycket det än kritiserar ramavtalet, kommer det att komma en tidpunkt när det kommer att inse att det var ett positivt steg för alla institutioner. Det kommer att komma en tidpunkt då vi får ett ramavtal som inte är avsett för två utan, precis som medborgarna önskar, tre institutioner som alla har sin syn på bokstaven och andan i Lissabonfördraget.
Jag välkomnar den öppenhet som kommissionen har visat under hela denna process.
Talmannen
Debatten är därmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 20 oktober.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Rafał Trzaskowski
När vi inledde diskussionerna om det nya interinstitutionella avtalet för ett år sedan betonade vi att det med tanke på parlamentets ökade befogenheter enligt Lissabonfördraget var dags för en högre kvalitet på vårt samarbete med kommissionen. Jag sade själv vid den tidpunkten att parlamentet hade stärkt sina befogenheter på kommissionens bekostnad, men att det var farligt att förlora sig i detaljerna, och att hur fördelaktigt våra förhandlare än lyckades omsätta fördragstexten i specifika bestämmelser i ramavtalet skulle vi vara beroende av dessa detaljer. I dag har vi fått dessa bestämmelser, och vi har lyckats få med det som vi efterlyste i vår resolution vid sammanträdesperioden i februari. Jag tackar våra förhandlare och föredraganden för utskottet för konstitutionella frågor, Paulo Rangel, för det. Inledningsvis var parlamentet och kommissionen inte helt överens om tolkningen av de bestämmelser som har förhandlats fram. Trots det hoppas jag att avtalet leder till ett mer ändamålsenligt och effektivt samarbete mellan institutionerna.
