Parlamento naujas vaidmuo ir atsakomybįgyvendinant Lisabonos sutartį -  Lisabonos sutarties poveikis Europos Sąjungos institucijų pusiausvyros vystymuisi - Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimas pagal Lisabonos sutartį - Lisabonos sutarties finansiniai aspektai - Piliečių iniciatyvos įgyvendinimas (diskusijos)
Pirmininkas
Posėdį tęsime labai svarbia tema: bendra diskusija dėl Lisabonos sutarties, apimančia šiuos pranešimus:
J. Leineno pranešimą Konstitucinių reikalų komiteto vardu dėl Parlamento naujo vaidmens ir atsakomybės įgyvendinant Lisabonos sutartį,
J. L. Dehaene'o pranešimą Konstitucinių reikalų komiteto vardu dėl Lisabonos sutarties poveikio Europos Sąjungos institucijų tarpusavio pusiausvyros vystymuisi,
E. Broko pranešimą Konstitucinių reikalų komiteto vardu dėl Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų santykių plėtojimo pagal Lisabonos sutartį,
C. Guy-Quint pranešimą Biudžeto komiteto vardu dėl Lisabonos sutarties finansinių aspektų, ir
S. Y. Kaufmann pranešimą Konstitucinių reikalų komiteto vardu, kuriame prašoma Komisijos pateikti pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl piliečių iniciatyvos įgyvendinimo.
Kaip matote, tai - penki itin svarbūs pranešimai, kuriuose nagrinėjama labai aktuali tema, taip pat turėtume nepamiršti, kad, kaip žinote, Čekijos Senatas reikiama balsų dauguma Sutartį patvirtino.
Jo Leinen
pranešėjas. - (DE) Gerb. pirmininke, pirmininko pavaduotojau, ponios ir ponai, paskutinis vakarinis šios kadencijos posėdis skiriamas diskusijai dėl Lisabonos sutarties. Žinome, kad prieš šį posėdį buvo daug vakarinių posėdžių, kuriuose stengėmės, kad Reformų sutartis būtų priimta ir ratifikuota 26 valstybių narių parlamentų.
Norėčiau pasveikinti ir deramai įvertinti Čekijos Senato narius, šiandien aiškia balsų dauguma pareiškusius paramą šiai Sutarčiai. Taip pat norėčiau padėkoti visiems, padėjusiems pašalinti šią kliūtį.
(Plojimai)
Taip, nusiųskime savo plojimus Čekijos Senatui iš Strasbūro į Prahą. Labai džiaugiamės šiais rezultatais.
Labai tikiuosi, kad artėjant metų pabaigai ratifikavimo procedūrą galėsime baigti. Neskaičiuokime neišperėtų viščiukų, bet iš visko galima spręsti, kad Sutartį ratifikuos 27 valstybės narės. Todėl Konstitucinių reikalų komitetas, reikšdamas optimistinę nuomonę, buvo teisus. Europos Vadovų Taryba, Komisija ir Europos Parlamentas turi rengtis Sutarties įsigaliojimui. Esu labai patenkintas, kad šis Parlamentas patvirtino keturis itin įdomius ir svarbius pranešimus - ne, penkis pranešimus, nes C. Guy-Quint irgi pateikpranešimą dėl Lisabonos sutarties finansinių aspektų - tam tikrą galutinį šios kadencijos aktą.
Matau, kad šis Parlamentas niekada nenustojo rūpintis Reformų sutartimi, net ir sudėtingais laikotarpiais. Vis dėlto tai pasakytina ne apie visus. Negaliu suvokti, kodėl šiame Parlamente buvo tiek delsiama ir kodėl pareikšta tiek abejonių, ar Lisabonos sutartį apskritai dar turėtume aptarinėti. Ši diskusija netgi paslėpta vakariniame posėdyje, o buvo galima ją lengvai surengti dieną. Sprendimas atidėti šias diskusijas vakariniam posėdžiui neatitinka šio Parlamento orumo. Žinome, kodėl tai atsitiko. Buvo nenorima, kad šis Parlamentas prieš didelę auditoriją patvirtintų savo įsitikinimą, kad šios Sutarties mums reikia, kad mes jos norime ir kad mes ja tikime. Skeptikų būta aukščiausiu šio Parlamento lygmeniu - manau, tai nesuprantama ir visiškai nepriimtina.
Aš ėmiausi pranešimo dėl Parlamento vaidmens įgyvendinant Lisabonos sutartį ir galiu pasakyti, kad pagal Reformų sutartį šis Parlamentas bus vienas iš laimėtojų. Mes demokratinės kontrolės požiūriu žengiame didelį žingsnį į priekį, ar kalbėtume apie teisės aktus, biudžeto kontrolę ir sprendimų priėmimą, ar vykdomosios valdžios, Komisijos, kontrolę arba netgi rinkimą, ar tarptautinių susitarimų tvirtinimą, ar naujas mums suteikiamas iniciatyvos teises; iškiliausias pavyzdys yra Europos Parlamento teissiūlyti Sutarties pakeitimus - šią privilegiją anksčiau turėjo tik valstybės narės ir jų vyriausybės. Standartine tampanti bendro sprendimo procedūra mums suteikia vienodą statusą su Ministrų Taryba: žemės ūkio politikai, žuvininkystės politikai, mokslinių tyrimų politikai, struktūriniams reglamentams - daugeliui sričių dabar bus taikoma bendra atsakomybir šio Parlamento bendro sprendimo teisė. Mes turime naujas priežiūros galias, naujas teises gauti informacijos ir naujas iniciatyvos teises.
Pirmininko pavaduotojau, dėkoju, kad visada buvote su mumis. Šiandien buvo gera diena ir, aptardami keturis pranešimus, kaip tam tikrą galutinį aktą, baigiame laikotarpį, kuriuo atsidavę dirbome siekdami reformuoti Europos Sąjungą. Tikiuosi, kad galutinį aktą užbaigs naujasis Parlamentas ir kad naująją kadenciją galėsime pradėti turėdami naujus, tvirtesnius pagrindus.
(Plojimai)
Jean-Luc Dehaene
pranešėjas. - (NL) Gerb. pirmininke, pirmininko pavaduotojau, ponios ir ponai, Lisabonos sutarties patvirtinimas Čekijos Senate - dar vienas svarbus žingsnis Sutarties ratifikavimo linkme. Todėl tai, kad Europos Parlamentas šį vakarą tvirtina pranešimus, kuriuose išdėstoma Parlamento pozicija dėl Sutarties įgyvendinimo, yra teigiamas dalykas. Galiausiai juk svarbu, kad Parlamentas taip pat gerai kaip ir kitos institucijos būtų pasirengęs dalyvauti pokalbiuose ir derybose su jomis dėl Sutarties įgyvendinimo ir taikymo.
Kadangi Parlamento galios pagal šią Sutartį bus gerokai išplėstos, šis pasirengimas jam dar svarbesnis. Todėl Parlamentas labai suinteresuotas pasirūpinti, kad a) jis būtų gerai pasirengęs visapusiškai atlikti savo naujas funkcijas, kaip išdėstyta J. Leineno ir C. Guy-Quint pranešimuose, ir kad b) jis nuspręstų laikytis aiškios pozicijos kitų institucijų atžvilgiu - tai mano pranešimo tema.
Lisabonos sutartimi stiprinama ir aiškiau išdėstoma Europos Sąjungos institucijų pusiausvyra. Europos Sąjungos sutartimi, kuri, tikimės, bus priimta, bus oficialiai baigta naudoti ramsčių struktūrą. Be to, Europos Sąjunga taps juridiniu asmeniu; Bendrijos institucijos taps Europos Sąjungos institucijomis ir kiekvienos institucijos funkcijos bei galios bus aiškiai apibrėžtos Sutartyje. Taip pat Sutartimi bus panaikintas dvigubas Europos Vadovų Tarybos statusas - ji taps savarankiška Europos Sąjungos institucija.
Taikant bendro sprendimo procedūrą (nors ir su daugeliu išimčių), tapsiančią įprasta teisėkūros procedūra ir apimsiančią biudžeto tvirtinimą, Parlamentui bus suteiktas labai svarbus vaidmuo. Beje, Sutartyje Tarybos ir Parlamento galios suformuluotos identiškai. Taip Sutartimi bus stiprinamas Bendrijos metodas, tapsiantis Europos Sąjungos metodu. Be to, šis metodas bus pradėtas taikyti buvusiajam Teisingumo ir vidaus reikalų ramsčiui.
Pranešime pabrėžiau, kad institucijoms norint veiksmingai bendradarbiauti reikės griežtai koordinuoti teisėkūros ir biudžeto valdymo darbą. Pranešime raginama programuoti teisėkūros darbą, įskaitant daugiametę biudžeto perspektyvą. Labai svarbus Ministrų Taryboje bus Bendrųjų reikalų tarybos vaidmuo, nes ji turi pirmininkauti Tarybos dialogui su Parlamentu numatytam dariniui. Aiškiai išsaugomas Komisijos, kaip iniciatyvų rengėjos, vaidmuo; deja, planuojama sumažinti Komisijos narių skaičių, kad kolegija taptų mažesnė. Jeigu norima, kad Komisija veiktų kaip kolegija, ji turės dar labiau sustiprinti savo vidaus struktūrą.
Svarbus naujas ypatumas - dvigubas Vyriausiojo įgaliotinio ir Komisijos Pirmininko pavaduotojo vaidmuo įgis itin didelę reikšmę užsienio reikalų, išorės reikalų ir saugumo klausimais. Pranešime pabrėžiau, kad jis turėtų būti suinteresuotas artimai bendradarbiauti su Komisija, nes taip bus galima sutelkti visus Europos Sąjungos užsienio politikos išteklius.
Baigdamas norėčiau pasakyti, kad po rinkimų ateis sunkus pereinamasis laikotarpis, taip pat bus sunku nuo Nicos sutarties, kuri turės būti taikoma pirmiausia, pereiti prie Lisabonos sutarties, kuri, tikėkimės, bus patvirtinta iki metų pabaigos. Raginu Parlamentą ir Tarybą dar kartą kartu apsvarstyti, kaip šį laikotarpį organizuoti, ir nesuprantu, kodėl tai dar nepadaryta. Priešingu atveju rizikuojame po rinkimų atsidurti padėtyje, kai tiksliai nežinosime, ką daryti. Kadangi tokia padėtis niekam nenaudinga, šiuo klausimu aiškiai susitarkime.
Elmar Brok
pranešėjas. - (DE) Gerb. pirmininke, pirmininko pavaduotojau, pirmininkaujančios Čekijos atstovai, ponios ir ponai, kaip sakanksčiau kalbėjusieji, tai didis momentas - ne todėl, kad aptariami mūsų pranešimai, o todėl, kad šiandien konstatavome, jog Lisabonos sutartį ratifikavo 26 šalys ir dar turi būti surengtas žadėtas referendumas, tačiau tik vienoje šalyje.
Iš to, kad Lisabonos sutartį ratifikavo 26 šalys, matyti, kad tai - parlamentinsutartis. Per visą Europos Sąjungos vienijimo laiką padaryta daug pažangos, bet dar niekada nebuvo tokios sutarties kaip Lisabonos sutartis, kurioje sustiprinti parlamentai - Europos Parlamentas ir valstybių narių parlamentai, sustiprinta demokratija, nustatyta piliečių iniciatyva, o subsidiarumo principas politiškai ir teisiškai įtvirtintas stiprinant valstybių narių parlamentus.
Todėl keista, kad tie, kurie dedasi demokratijos kūrėjais, šiai Sutarčiai prieštarauja. Jie nepritaria Lisabonos sutarčiai, nes nenori Europos vienijimui suteikti demokratinio pagrindo. Europos vienijimas jiems nepakenčiamas, jie bijo, kad ši Europa gali tapti populiari dėl didesnės demokratijos ir skaidrumo, taip pat didesnių gebėjimų priimti sprendimus ateities iššūkiams įveikti. Štai kodėl jie taip meluoja.
Dabar norėčiau padėkoti pirmininkaujančiai Čekijai ir ypač ministrui pirmininkui M. Topolįnekui, kuris paskutinę savo kadencijos dieną, būdamas jam asmeniškai nepalankioje padėtyje, už kurią pats nebuvo atsakingas, kovojo siekdamas Čekijos Senate užtikrinti pakankamą daugumą.
Ir tai nemenka dauguma - 54:20. Tai - didelžinia tiems, kurie Lisabonos sutarčiai tar"taip". Tikiuosi, kad po to, kai sprendimą priėmvisos 26 išrinktų atstovų asamblėjos, administracinių institucijų pareigūnai nestabdys demokratinio proceso atsisakydami dėti parašus. Manau, kad jie laikysis duotų pažadų ir ši Sutartis bus pasirašyta.
Iš šios rinkimų kampanijos diskusijų matome, kad finansų krizparodė, jog kiekviena šalis, šioje pasaulinėje plotmėje veikianti atskirai, pralaimės. Todėl itin svarbu, kad tai būtų pripažinta Airijoje ir kad jeigu tikėsime apklausomis, Airijos gyventojai, siekdami apginti Airijos interesus, persvarstytų savo poziciją. Esu tikras, kad dėl socialinės išlygos, dėl įsipareigojimo skatinti socialinę rinkos ekonomiką, o ne laukinį kapitalizmą, kitaip tariant, dėl įsipareigojimo socialinėms reikmėms ši Sutartis yra sutartis paprastiems piliečiams. Taip šiame pasaulyje galime kartu ginti savo interesus.
Siekdami faktiškai kontroliuoti administracinę biurokratiją, valstybių narių vyriausybes, Komisiją ar Tarybos aparatą čia, Briuselyje ir Strasbūre, turime išplėtoti glaudų Europos Parlamento ir valstybių narių parlamentų bendradarbiavimą.
Esama daug bendrų užsienio ir saugumo politikos, teisės ir vidaus reikalų politikos, Europolo kontrolės uždavinių. Daug galimybių valstybių narių parlamentams teikia jų veto teisė. Naudodamiesi "oranžinėmis ir geltonomis kortelėmis" bei teise imtis veiksmų, jie gali kontroliuoti, kaip laikomasi subsidiarumo, ir, taip pat kaip Tarybos nariai, jie gali labiau kontroliuoti savo vyriausybes. Taip jie įgyja dvigubai daugiau demokratinio pagrįstumo. Todėl Europos Parlamentas ir valstybių narių parlamentai šiame procese yra ne oponentai, o sąjungininkai, norintys vykdyti bendrą demokratinę Europos kontrolę, didinti jos pažangą ir neleisti jai tapti kontroliuojama "aparatčikų". Taigi Lisabonos sutartis teisinga, tinkama ir valstybių narių parlamentai bei Europos Parlamentas nevengs šios atsakomybės.
Catherine Guy-Quint
pranešėja. - (FR) Gerb. pirmininke, Komisijos nare, ponai ir ponios, labai džiaugiuosi galėdama šį vakarą pateikti pranešimą dėl Lisabonos sutarties finansinių aspektų, kuris Biudžeto komitete jau kurį laiką parengtas. Tai bus paskutinis pranešimas dėl biudžeto per šią Parlamento kadenciją ir paskutinis mano pranešimas Parlamente.
Pirmiausia labai džiaugiuosi matydama, kad Parlamentas išdrįso pateikti mūsų pranešimus "Lisabonos pakete", kad būtų laikomasi piliečiams duotų pažadų juos informuoti apie šios Sutarties padarinius. Geriau informuotas pilietis tas, kuris balsuoja visiškai žinodamas faktus. Kalbėti apie Lisabonos sutartį šiame Parlamente - ne demokratijos kliūtis, greičiau priešingai. Jos įgyvendinimas turės didelių padarinių institucijų biudžeto valdymo galioms, taip pat finansinių padarinių.
Reforma Parlamentui tikrai svarbi. Nekalbant apie daugiamečių finansinių programų nustatymą, reikėtų prisiminti, kad biudžeto procedūra nuo 1975 m. liko praktiškai nepakitusi. Todėl Biudžeto komitetas būtinai turėjo išnagrinėti šias pataisas ir patikrinti, kad tai būtų sąlygos, kurių mūsų institucijai reikia norint išlaikyti ir net sustiprinti savo, kaip biudžeto valdymo institucijos, vaidmenį. Visa šio pranešimo esm- Sutarties biudžeto iššūkių supaprastinimas ir aiškesnis išdėstymas.
Pagrindinis mano noras buvo ginti Parlamento institucijos prerogatyvas. Iš būsimų EP narių neturi būti atimta galių dalyvauti būsimose biudžeto procedūrose ir būsimose derybose dėl daugiametės finansinės programos.
Šios didelės pataisos yra trijų tipų. Pirmiausia taisomi pirminiai teisės aktai. Naujojoje biudžeto procedūroje Parlamentui numatyti tikri nauji pranašumai ir iššūkiai - pirmiausia panaikinamas privalomų išlaidų ir neprivalomų išlaidų skirtumas. Toliau numatyta biudžeto procedūrai taikyti vieną svarstymą nustatant grįžtamąją sistemą, jeigu Taryba atmestų bendrąją poziciją; numatyta įsteigti už bendrosios pozicijos rengimą atsakingą derinimo komitetą ir nustatytas griežtas derinimo komiteto darbo tvarkaraštis. Be to, naujoji daugiametfinansinprograma pakeista taip, kad būtų sustiprintas Parlamento vaidmuo. Ši programa tampa ribojamoji. Ją Taryba gali priimti vienbalsiai, pritarus Europos Parlamentui. Pridurčiau, kad ji priimama taikant visiškai naują specialią procedūrą.
Jei kalbėtume apie naujas finansines perspektyvas, norime, kad jos būtų penkerių metų laikotarpio, kuris sutaptų su Parlamento ir Europos Komisijos kadencijomis. Taip Komisijos nariai bus atskaitingesni už savo priimamus biudžeto sprendimus. Finansinis reglamentas priimamas ir jo taikymo metodai tvirtinami jau taikant bendro sprendimo procedūrą. Deja, sprendimą dėl nuosavų išteklių vis dėlto ir toliau priima Taryba. Išskyrus taikymo metodų tvirtinimą, su Parlamentu tik konsultuojamasi.
Todėl biudžeto drausmės klausimas iš dalies grįžta Parlamentui, kuris gali atmesti daugiametę finansinę programą. Tai - tikra pažanga. Būsimo Parlamento iššūkis - žinoti, dėl ko bus deramasi pagal naująją Finansinio reglamento procedūrą, už kurią dalis atsakomybės tenka Parlamentui, ir kam bus taikomi teisės aktai, skirti naujam reglamentui dėl tarpinstitucinio susitarimo, kurį Parlamentas turės teisę tik atmesti arba priimti.
Galiausiai dėl naujų Europos Sąjungos atsakomybės sričių atsiras naujų finansavimo reikalavimų. Pirmiausia tai bus Išorės santykių paketas, kuriame, beje, numatyta sukurti Europos išorės veiksmų tarnybą ir vyriausiojo įgaliotinio - Komisijos Pirmininko pavaduotojo pareigybę, taip pat naujos politikos sritys - energetika, kosmosas ir turizmas, moksliniai tyrimai, civilingynyba, administracinis bendradarbiavimas ir sportas.
Ponios ir ponai, kaip supratote, pokyčiai, kuriuos lemia Lisabonos sutartis, yra svarbūs.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
pranešėja. - (DE) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, tai - paskutinmano kalba Europos Parlamento plenariniame posėdyje ir man, pranešėjai, kalbančiai apie Europos piliečių iniciatyvą, džiugu gauti galimybę pasisakyti. Tikiuosi, kad rytoj, per paskutinį šio teisėkūros laikotarpio posėdį, Parlamentas parodys politinį ženklą, kad nustatys kryptį, kuria Europa artėtų prie savo piliečių, ir kad toliau vykdys projektą, kuris man daugelį metų buvo toks brangus.
Iš pradžių norėčiau išsakyti keletą pastabų. Apgailestauju, kad nei mano frakcija, nei partija - renkuosi žodžius atsargiai - neparėmPiliečių iniciatyvos. Nors, viena vertus, nuolatos skundžiamasi demokratijos trūkumu ES, kita vertus, visuotinai atsisakoma imtis rimtų priemonių, kad Europos projektas taptų demokratiškesnis. Toks elgesys nei patikimas, nei skatinantis žvelgti į ateitį. Taip stabdoma Europos pažanga, kurios piliečiai jau seniai reikalauja, ir aš su tuo negaliu susitaikyti ir nesusitaikysiu.
Prieš baigiantis mano kadencijai, norėčiau padėkoti visiems kolegoms iš Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) ir Europos demokratų frakcijos, Liberalų ir demokratų aljanso už Europą bei iš Žaliųjų frakcijos / Europos laisvojo aljanso, kurie mane parėmrengiant pranešimą. Norėčiau padėkoti Jo Leinenui, Konstitucinių reikalų komiteto pirmininkui, o ypač visų šių keturių frakcijų koordinatoriams ir pagalbiniams pranešėjams. Dėkoju, kad taip puikiai dirbome kartu, nepaisydami partijų ir valstybių ribų, ir kad mums kartu pavyko į priekį pastūmėti Europos integracijos projektą.
Gerb. Pirmininko pavaduotoja, Lisabonos sutartyje esanti nuostata dėl Piliečių iniciatyvos, be abejonės, žymi svarbų etapą Europos integracijos procese. Iš tiesų Europos Sąjungoje suvienyti norime ne valstybes, bet žmones. Į šį reikalą bus pažiūrėta iš visiškai naujo požiūrio taško, jei, kaip pirmą kartą numatyta Europos Sąjungos sutarties (ES sutartis, nauja versija n. v.) 11 straipsnio 4 dalyje, piliečiai tiesiogiai dalyvaus Europos teisėkūros procese. Milijonas piliečių tuomet turės teisę paprašyti Komisijos pateikti vieną ar kitą reglamento ar direktyvos projektą - teisę, kurią Taryba turi nuo 1957 m. o Europos Parlamentas - nuo 1993 m.
Mano pranešime Parlamentas pristatpagrindinius dalykus ir gaires būsimajam reglamentui dėl Europos piliečių iniciatyvos sąlygų bei procedūrų. Gerb. Pirmininko pavaduotoja, jei Lisabonos sutartis įsigalios, tikiuosi, kad Komisija ne tik kiek galima greičiau pateiks pasiūlymą, bet ir vadovausis mano pranešimo gairėmis, jei tik tai įmanoma. Ypač Komisija turėtų paremti Parlamento poziciją, kuri atspindi didelės valstybių narių dalies poziciją pagal ES sutarties (n. v.) 11 straipsnio 4 dalį. Mano pranešime siūlomas skaičius yra 7. Svarbu, kad nebūtų parinktas bet koks atsitiktinis skaičius, nes juo visų pirma turi būti galima pateisinti susijusį ES piliečių, kad ir kokia jų tautybė, teisės į lygų dalyvavimą piliečių iniciatyvoje apribojimą; ir antra, jis turi būti parinktas su atitinkamu tikslu. Tai reiškia, kad mažiausią valstybių narių skaičių reikia nustatyti taip, kad Europos teisėkūros proceso pradžia taptų ne klausimas, atspindintis vienos valstybės narės konkrečius interesus, bet klausimas, derantis su bendraisiais Europos interesais.
Taip pat prašau ypatingą dėmesį skirti procedūros struktūrai, ypač piliečių iniciatyvos atitikimo reikalavimams klausimui. Suprantamumo piliečiams bei teisinio saugumo kriterijams turi būti skiriamas didžiausias dėmesys. Jei ES piliečiai veikia Europos teisėkūros procesą ir nori įgyvendinti piliečių iniciatyvą, sąžiningumo dėlei kompetentingos ES institucijos iš esmės turėtų kuo greičiau ir privalomai paskelbti, ar numatyta iniciatyva atitinka Sutarties teisinius reikalavimus. Būtina, kad tai būtų padaryta iki surenkant paramos pareiškimus, nes reikalingus išteklius suteikiančioms valstybėms narėms reikia teisinio saugumo.
Galiausiai, norėčiau priminti Parlamentui, kad piliečių iniciatyvos nuostatos nenukrito iš dangaus. Jos jau buvo Konstitucinėje sutartyje, nes buvo glaudžiai bendradarbiaujant su NVO numatytos Konstituciniame konvente, kur pasirašant dalyvavo dalis Parlamento narių. Kad tos nuostatos bus įtrauktos į Konvento Konstitucijos projektą, nebuvo nei akivaizdus, nei atsitiktinis dalykas. Tos nuostatos - demokratinei politikai atsidavusių Konvento ir NVO narių intensyvių konsultacijų rezultatas. Dabar žinome, kad ši idėja buvo įšaldyta šešerius metus. Seniai metas ją atgaivinti po tiek laiko. Atėjo metas tiesioginei demokratijai suvienytoje Europoje.
(Plojimai)
Margot Wallström
Komisijos Pirmininko pavaduotoja. - Gerb. pirmininke, visų pirma norėčiau ypač padėkoti visiems pranešėjams. Labai žaviuosi jūsų atsidavimu ir, jei taip galima pasakyti, atkaklumu. Žaviuosi galbūt todėl, kad iš jūsų reikalavimo visa tai spręsti Parlamente atpažįstu tai, ką mano vyras įvardytų kaip užsispyrimą, taip pat jaučiuosi labai nusiraminusi ir su jumis visais užmezgiau puikius bendradarbiavimo santykius.
Ypač ačiū tiems iš jūsų, kurie išeisite. Jūs buvote ne tik labai geri bendradarbiai ir partneriai, dirbant šį darbą, bet taip pat - geri draugai ir tiesiog šaunuoliai. Labai jums ačiū. Manau, gerb. S.-Y. Kaufmann, kad galite didžiuotis, jog padėjote atsirasti tam, ką vadinu elektros linijų tarp piliečių ir Europos institucijų nutiesimu ir įkrovimu, t. y. naujų elektros linijų, jų tempimu ir įkrovimu. Manau, tai - neblogas pasiekimas.
Žinoma, džiaugiuosi, galėdama šioje diskusijoje dalyvauti šįvakar, tą dieną, kai Čekija baigparlamente ratifikuoti Lisabonos sutartį. Po šiandienos balsavimo valstybių narių, kurių parlamentai parėmSutartį, padaugėjo iki 26. Ši diskusija, manau, yra gera galimybpriminti Europos piliečiams, kad Lisabonos sutartis skirta sukurti demokratiškesnei ir glaudesnei Europos Sąjungai.
Per ekonomikos krizę labiau nei bet kada yra svarbu, kad Europa gerai veiktų, kad turėtų tokias sistemas, kuriomis būtų galima užtikrinti demokratiją. Sutartis ES demokratinėms institucijoms, akivaizdžiausiai - šiam Parlamentui, suteiktų tas galias, kurių joms reikia. Ji padėtų ES veikti vieningiau ir glaudžiau pasaulinėje arenoje. Ji leistų Europai veiksmingiau susidoroti su šiandien mums iškylančiais didžiausiais iššūkiais tokiose srityse kaip klimato pokyčiai ir energetikos saugumas.
Šiandien aptariami pranešimai taip pat padės užtikrinti, kad, įsigaliojus Sutarčiai, jos įgyvendinimas būtų spartesnis ir sklandesnis.
Geras institucijų bendradarbiavimas bus svarbiausias, siekiant didžiausios naudos iš Sutarties, o Komisija pasiryžusi bendradarbiauti su Parlamentu ir kitomis institucijomis, kad taip ir būtų.
Airijos referendumas buvo aiškus priminimas, kad valstybėse narėse vykstančiose diskusijose reikia įtvirtinti argumentus už Europą. Į esminius nuogąstavimus, kurie slypi už balsavimo, reikia rimtai atsižvelgti - ir būtent tai buvo padaryta Europos Vadovų Taryboje praėjusį gruodžio mėn. Teisinės garantijos ir sprendimas dėl Komisijos dydžio atskleidžia, kokią pagarbą Europos politiniai lyderiai rodo Airijos rezultatui, kad esama pasiryžimo suprasti, kodėl airiai balsavo prieš, ir sureaguoti į tuos nuogąstavimus. Bet taip pat atsiskleidir kad lyderiai neatsisakminties, jog ši Sutartis tinka Europai.
Štai kodėl po to balsavimo dar aštuonios valstybės narės baigsavo parlamentų procesus ir pateikdar aštuonis balsus už.
Parlamento pranešimai drauge pateikia išsamią esminių Sutarties aspektų analizę. Pozicija, kuria pranešimai paremti, yra būti ambicingiems to, ką Sutartis gali suteikti ES, atžvilgiu: šią poziciją visiškai palaiko Komisija.
Pranešimai ypač vertingi gilinant mūsų supratimą, kaip Sutartis turėtų veikti praktiškai. Kiekviename iš penkių pranešimų savaip piešiamas stiprus, savimi pasitikintis Parlamentas, ieškantis būdų balsuotojų ir piliečių naudai iki didžiausio įmanomo padidinti Sutarties potencialą tobulinti ES veiklos efektyvumą, našumą bei atskaitingumą.
J.-L. Dehaene'o pranešime išdėstoma daug svarbių detalių, o Komisija smarkiai pritaria pranešime esančioms Sutarties interpretacijoms. Pranešimo stiprioji pusyra aiškumas, su kuriuo jame parodoma, kad Sutarties įgyvendinimas nesustiprina vienos institucijos kitos sąskaita: Europos Sąjunga galės įgyvendinti tai, ko tikisi piliečiai, tik tada, kai visos institucijos bus stiprios ir vaisingai bendradarbiaus.
Pranešime skiriamas ypatingas dėmesys pereinamojo laikotarpio problemai, čia būtų buvę labai naudinga, jei Sutartis būtų įsigaliojusi prieš šių metų institucinę kaitą. Deja, tai buvo neįmanoma. Todėl būtina pragmatiška ir lanksti pozicija, reikia rasti protingą kelią pirmyn, kurį pasirinkus bus atsižvelgta į reikiamybę šiemet vengti bet kokio institucinio vakuumo; į kitos Komisijos galimybės visiškai naudotis demokratiniu mandatu užtikrinimo svarbą; į būtinybę gerbti Parlamento vaidmenį. J.-L. Dehaene'o pranešime pateikiamas modelis, kuris padės mums visiems rasti kelią pirmyn.
J.-L. Dehaene'o pranešime raginama skiriant svarbiausius ES pareigūnus atsižvelgti į politinę ir lyčių pusiausvyrą, taip pat - geografinę ir demografinę pusiausvyrą. Šiandienėje Europoje, kurioje daugiau nei 50 proc. moterų, joms vis dar nepakankamai atstovaujama politikoje. Šioje Komisijoje, kaip žinote, yra didžiausias lig šiolei skaičius moterų Komisijos narių. Tačiau to negana. Lyčių pusiausvyros gerinimas turėtų būti išsikeltas kaip tikslas, skiriant kitą Komisiją: tikslas, kurį galima pasiekti, jei kitas Parlamentas parodys tvirtą politinę paramą.
Taip pat tikiuosi, kad turėsime daugiau moterų Europos Parlamente ir svarbiausiose ES pareigose. Be moterų visiems mums netenka pasinaudoti jų žiniomis, patirtimi ir idėjomis.
C. Guy-Quint pranešime kalbama apie kitą svarbią problemą: kaip organizuoti Sąjungos finansinio planavimo ciklą, kad būtų geriausiai panaudotas ES biudžetas, pinigus naudojant tam, kam skiriama politinpirmenybė. Viešiesiems finansams patiriant smarkų spaudimą, turime turėti tinkamas procedūras, kad galėtume naudingai panaudoti pinigus. Pusiausvyra tarp stabilumo ir reagavimo planuojant biudžetą yra būtina, norint, kad ES planavimas būtų veiksmingas, ir Komisija prie to sugrįš per biudžeto persvarstymą.
J. Leineno pranešimas atskleidžia, kaip Sutartis paveiks Parlamento darbą; pranešime labai išsamiai apžvelgiama naujų politikos sričių, naujų galių ir naujų procedūrų įtaka Parlamentui. Pavyzdžiui, ten pabrėžiama, kaip svarbu užtikrinti tinkamą Europos Sąjungos išorės veiksmų priežiūrą ir mes, žinoma, esame atviri tam, kad būtų surasti tinkami metodai. Tačiau šiems metodams gali būti pritarta tik tada, kai pareigas ims eiti pirmininko pavaduotojas ir vyriausiasis įgaliotinis.
Dėl to, kaip ir dėl daugelio kitų iškeltų klausimų, - įskaitant komitologiją bei deleguotuosius teisės aktus, - laukiame išsamesnių pokalbių su Parlamentu dėl visų šių minėtų dalykų įgyvendinimo.
Norėčiau pereiti prie S.-Y. Kaufmann pranešimo, kuriame aiškiai paaiškinama, kaip piliečių iniciatyva gali suteikti naują atspalvį demokratijai Europos Sąjungoje. Piliečiai galės paraginti Komisiją teikti naujas politines iniciatyvas. Tai - viena sričių, kur Komisija žada, kai tik įsigalios Sutartis, taip pat remdamasi konsultacijomis, nedelsdama perprasti suinteresuotų šalių ir piliečių viltis. Tai, Komisijos manymu, labai atitinka S.-Y. Kaufmann rekomendacijas.
Tačiau yra keletas sričių, kurias turėtume plačiau aptarti. Norime atrasti tinkamą pusiausvyrą tarp procedūros, kuri būtų paprasta piliečiams, ir procedūros, kuri reikštų, jog iniciatyvos bus teisėtos ir svarios.
Pvz., dėl mažiausio valstybių narių skaičiaus: taip pat turėtume rimčiau apsvarstyti Sutartyje numatytą procedūros pobūdį.
Galiausiai, E. Broko pranešime aprėpiama sritis, kurioje pastaraisiais metais ir Parlamentas, ir Komisija padarsvarbių žingsnių: santykiai su nacionaliniais parlamentais. Šis Parlamentas pirmasis ėmnaudoti tarpparlamentines konferencijas ir atrado labai praktiškų būdų, kaip sukurti tikrą parlamentinį tinklą.
Kaip jums žinoma, Komisija sukūrvisiškai naują dialogo su nacionaliniais parlamentais mechanizmą, ir šioje srityje padaryta didelpažanga. Nuo 2006 m. Komisija parlamentams siuntne tik konsultacinio pobūdžio dokumentus, bet ir teisės aktų projektus, ragindama parlamentus atsiliepti. Iki šiol gavome ir atsakėme į maždaug 400 atsiliepimų, taip pat smarkiai padidinome tiesioginių kontaktų skaičių: nuo tada, kai Komisija pradėjo dirbti, surengta daugiau nei 500 Komisijos narių susitikimų su nacionalinių parlamentinių institucijų atstovais. Taigi, kaip teigiama pranešime, naujos Sutarties nuostatos dėl nacionalinių parlamentų visiškai derės su pastarųjų metų tendencijomis ir, manau, dar labiau sustiprins Europos parlamentinę šeimą.
Visi drauge šie pranešimai rodo, kaip Lisabonos sutartis pagilintų Europos demokratiją ir atneštų naudos Europos piliečiams. Tai - puiki žinia, kurią galėsime nusinešti į Europos Parlamento rinkimus, taip pat - puikus tramplinas ruoštis pačios Sutarties įgyvendinimui.
Pirmininkas
Prieš suteikdamas žodį kalbėtojams, leisiu pasinaudoti šiokia tokia laisve, kokią, manau, galima suteikti pirmininkaujančiam posėdžiui tokiu kadencijos metu ir tokiu nakties laiku, nes tikra tiesa, kad šie vėlyvi posėdžiai turi šiokių tokių pranašumų.
Norėčiau jums pasakyti, kad ketinu nedelsdamas Parlamento pirmininkui ir Biurui perduoti pasiūlymą parengti leidinį su pačia Lisabonos sutartimi, šiais penkiais pranešimais ir atitinkamomis rezoliucijomis, drauge su pranešėjų ir Komisijos narės įžanginėmis kalbomis.
Tikiu, kad toks dokumentas, išverstas į 23 oficialias ES kalbas ir paskirstytas 27 valstybių narių vyrams ir moterims, būtų labai svarbus įsisąmoninant pačios Lisabonos sutarties svarbą, taip pat - Parlamento pastangas ir veiksmus. Tai taip pat būtų užsitarnautas atlygis penkiems pranešėjams, ypač C. Guy-Quint ir S.-Y. Kaufmann, kurios pranešpaliekančios Parlamentą, bet jos visada liks mūsų atmintyje ir visada joms būsime dėkingi.
Michael Gahler
Užsienio reikalų komiteto nuomonės referentas. - (DE) Gerb. pirmininke, norėdamas pažymėti šią progą, kaip matote, sąmoningai užėmiau J. Zahradilo vietą.
Kalbėdamas Užsienio reikalų komiteto vardu, norėčiau pabrėžti, kad būsimąjį Komisijos pirmininko pavaduotoją bei vyriausiąjį įgaliotinį laikysime visiškai atskaitingu Parlamentui dėl paprastos priežasties: kaip ir visiems kitiems Komisijos nariams, jam Parlamentas turi parodyti pasitikėjimą, kad jis galėtų pradėti eiti pareigas. Dabartinę tvarką, kai vyksta reguliarus politinis dialogas per plenarinius posėdžius ir Užsienio reikalų komitete, reikia išsaugoti kaip dvigubą funkciją, kurią vykdys vienas žmogus.
Kadangi didžioji dauguma mūsų nori vieningesnės ir praktiškesnės Europos Sąjungos pozicijos užsienio politikos atžvilgiu, būsimasis šių pareigų vykdytojas ir pats bus suinteresuotas užsitikrinti Europos Parlamento paramą savo veiksmams. Apie mūsų vadovo politinius planus ir pozicijas taip pat galima nuolatos diskutuoti Užsienio reikalų komitete, kur būsimasis Nuolatinių atstovų komiteto pirmininkas teiks informaciją apie klausimus, kuriais diskutuojama NAK. Jei reikalaujama, tokia tvarka taip pat turi būti taikoma ypatingiesiems atstovams.
Ateityje postų skyrimą saugumo ir gynybos politikos srityje taip pat turėtų aptarti Parlamentas, kad veiksmų trečiosiose šalyse demokratinis teisėtumas būtų tvirtesnis.
Dėl Europos užsienio veiksmų tarnybos: mes manome, kad Europos Parlamentas turi visokeriopai dalyvauti parengiamuosiuose veiksmuose. Sutinkame, kad ši tarnyba administraciniais tikslais turėtų būti priskirta Komisijai.
Taip pat norime sėkmingai užtikrinti, kad ateityje ES delegacijos trečiojoje šalyje vadovas pasirodytų Užsienio reikalų komitetui, prieš galutinai patvirtinant posto skyrimą. Manau, kad jei žmogus nepadaro gero įspūdžio savo Parlamento nariams, jam neturėtų būti daug galimybių gauti postą užsienyje.
Taip pat prašome, kad visa Europos Sąjungos užsienio politika, įskaitant bendrą saugumo ir gynybos politiką, būtų ateityje finansuojama iš Bendrijos biudžeto. Tačiau kitoje sutartyje po Lisabonos sutarties taip pat norėčiau matyti, kad į biudžetą būtų įtrauktos bendros karinės išlaidos.
Andrew Duff
Užsienio reikalų komiteto nuomonės referentas. - Gerb. pirmininke, kaip sakprieš mane kalbėjusieji, bendros užsienio, saugumo ir gynybos politikos plėtojimas - vienas didžiausių atlygių, kurį galime gauti įvedę Sutartį. Taigi nacionalinius parlamentus rengiami pokyčiai labai paveiks.
Žinoma, jiems liks nacionalinatsakomybuž nacionalinį saugumą, bet iš jų taip pat turėtų būti reikalaujama vaidinti vadovaujamą vaidmenį glaudžiai ir nuolatos bendradarbiaujant su Europos Parlamentu, prižiūrint ir siekiant sukurti bendrą Europos politiką, kritikuojant ir apklausiant savo ministrus apie jų veiklą Taryboje ir perduodant spaudai ir visuomenei šiek tiek žinių apie naująją padėtį, t. y. kad užsienio politiką geriausia vykdyti ieškant, randant ir numatant bendrus Europos interesus.
Thijs Berman
Vystymosi komiteto nuomonės referentas. - (NL) Gerb. pirmininke, Čekijos Senatas šiandien pritarLisabonos sutarčiai. Dabar, galite pasakyti, beliko Airija, ir tuomet turėsime Sutartį, kuri taip pat suteiks daugiau galimybių manajam Vystymosi komitetui kurti geresnę politiką.
Tačiau taikyti spaudimą Airijai dabar būtų didžiulklaida. Tai - nepriklausomų valstybių sąjunga, ir airiai gali laisvai spręsti patys. Bet koks spaudimas iš išorės padidins visos ES sprogimo riziką, nes nors šiandien Parlamente buvo išsakyta daug malonių ir raminamų žodžių, Europos Sąjunga patiria gilią pasitikėjimo krizę. Iš tokios krizės galima išbristi tik per rezultatus, socialinę politiką, investavimą ir ekonominį atsigavimą, švarios energijos teikimą mūsų klimatui, socialinių teisių apsaugą čia ir visur kitur pasaulyje, bet, viso to siekdami, turime gerbti kiekvienos valstybės narės teisę pačiai rasti veiksmingus sprendimus.
Bendradarbiavimas reikalingas, ir tai, be abejonės, tinka ir krizei, bet taip pat būtina justi pasitikėjimą, kad galėtum išlikti ištikimas pats sau. Todėl spaudimas Airijai nebūtų tinkamas žingsnis nei airiams, nei likusiai Europos daliai. Tegu ES elgiasi kukliai, kad galėtų gauti naudos iš didžių ambicijų.
DanutBudreikaitė
Vystymosi komiteto nuomonės referentė. - (LT) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai. Noriu pabrėžti, kad Lisabonos sutartis Europos Sąjungai suteikia daugiau galimybių imtis iniciatyvos nustatant vystomojo koordinavimo politiką, geriau koordinuoti donorus, paskirstyti darbą bei veiksmingiau teikti pagalbą. Tačiau tai taip pat reiškia, kad ES institucijoms, įskaitant Parlamentą, tenka didesnatsakomybė.
Sėkmingam vystomojo bendradarbiavimo politikos įgyvendinimui būtina tinkama administravimo struktūra, pašalinant egzistuojantį Komisijoje generalinių direktoratų struktūros ir kompetencijos nenuoseklumą politiniu ir biudžeto aspektais, perduodant visą kompetenciją Vystomojo bendradarbiavimo generaliniam direktoratui.
Kadangi vystomojo bendradarbiavimo politikai bus taikoma įprastinprocedūra, būtina labai konkrečiai apibrėžti Europos Parlamento Vystomojo bendradarbiavimo komiteto kompetenciją. Lisabonos sutartis leis geriau įgyvendinti vystomojo bendradarbiavimo politikos tikslus, siekiant sumažinti ir ilgainiui panaikinti skurdą pasaulyje.
Georgios Papastamkos
Tarptautinės prekybos komiteto nuomonės referentas. - (EL) Gerb. pirmininke, kaip Tarptautinės prekybos komiteto nuomonės referentas, norėčiau pastebėti, kad Lisabonos sutartimi įvedami pokyčiai bendrosios prekybos politikos srityje prisideda prie jos demokratinio teisėtumo, skaidrumo ir Europos Sąjungos išorės veiksmų efektyvumo sustiprinimo apskritai. Ypač norėčiau pabrėžti institucinės pusiausvyros Sąjungoje pertvarkymą, bendrosios prekybos politikos taikomumo sistemos apibrėžimo tikslais Europos Parlamentą padarant vienu iš teisės aktų leidėjų. Parlamento pritarimo taip pat reikės visiems priimtiems prekybos susitarimams.
Tačiau norėčiau išryškinti, kad nedera vidinir išorinParlamento kompetencijos, in foro interno ir in foro externo, bendrosios prekybos politikos atžvilgiu, nes Lisabonos sutartis nesuteikia Parlamentui teisės patvirtinti Komisijos mandatą derėtis dėl prekybos susitarimo. Turėdamas omenyje, kad Parlamentas vis viena gali kelti išankstines sąlygas prieš patvirtindamas Europos Sąjungos prekybos susitarimus, manau, kad reikia patobulinto pamatinio susitarimo dėl Parlamento ir Europos Komisijos santykių.
Galiausiai, norėčiau pabrėžti, kad reikia intensyvesnio dialogo tarp Europos Parlamento ir nacionalinių parlamentų, nes visi bendrosios prekybos politikos aprėpiami klausimai priklausys vienintelei Europos Sąjungos jurisdikcijai. Visi prekybos susitarimai bus susitarimai su Europos Sąjunga ir nebebus maišytų susitarimų, sudarytų ir Europos Sąjungos, ir valstybių narių.
Evelyne Gebhardt
Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto nuomonės referentė. - (DE) Gerb. pirmininke, Vidaus rinkos ir vartotojų apsaugos komiteto nariai taip pat mato didžiulius Lisabonos sutarties pranašumus, kurių nenorėtume netekti, ypač vartotojų apsaugos srityje. Labai įdomu pastebėti, kad Lisabonos sutartyje vartotojų apsauga yra tapusi ne vieną sferą aprėpiančia užduotimi - dėl to ši sritis natūraliai gerokai sustiprėja. Ši sritis ypač svarbi Europos Sąjungos piliečiams, nes galime jiems kasdien rodyti, ką Europos Sąjunga veikia jų labui. Piliečiai nuolatos klausia, ką Europos Sąjunga veikia jų labui. To įtvirtinimas 12, o ne 100 straipsnyje ar kt. taip pat svarbus, nes tai reiškia, kad vartotojų apsaugos svarba buvo gerokai padidinta.
Manau, gerai, kad turėsime Lisabonos sutartį. Labai džiaugiuosi, kad Prahos Senatas taip pat Sutartį ratifikavo. Tai buvo aiški žinia, kad mes - už tokią Europą, socialinę Europą, piliečių Europą, kurią norime aprūpinti ateičiai. Ačiū, kad šiandien leidote tai dar kartą parodyti. Ypač ačiū jums, gerb. S-Y. Kaufmann, už puikų darbą Konvente. Ten jūs pasiekėte šį tą itin svarbaus.
Oldřich Vlasák
Regioninės plėtros komiteto nuomonės referentas. - (CS) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, Regioninės plėtros komiteto vardu norėčiau į diskusijas dėl Lisabonos sutarties įvesti teritorinį metmenį. Faktas, kad vietos valdžios institucijos, savivaldybės ir regionai vis dažniau turi tvarkytis su Europos teisės ir Europos politikos poveikiu. Dėl to Utrechto universiteto atliktos apklausos rezultatai parodė, kad Bendrijos institucijos per metus priima daugiau nei šimtą reglamentų, kurie iškart paveikia vietos valdžios institucijas. Septyniasdešimt procentų mūsų sukuriamų teisės aktų ir priemonių turi būti iš tiesų įgyvendinti regionuose, miestuose ir vietos bendruomenėse.
Štai kodėl į kontroversiškąją Lisabonos sutartį galima žiūrėti teigiamai iš vietos valdžios institucijų perspektyvos. Iš tiesų Lisabonos sutartyje yra subsidiarumo protokolas, kitaip tariant, protokolas, pagal kurį normos priėmimą aukštesniu lygmeniu, šiuo atveju - Europos lygmeniu, galima pateisinti tik tada, kai tokia priemonakivaizdžiai veiksmingesnir reikalingesnė. Pagal Sutartį reikalaujama veiksmingesnių konsultacijų su vietos ir regioninėmis valdžios institucijomis bei jų asociacijomis. Kita nuostata, kuri būtų įvesta, yra Europos Komisijos įsipareigojimas iki mažiausios galimos sumažinti finansinę ir administracinę kiekvieno naujo teisinio reglamento sukeliamą naštą. Šios priemonės turėtų užtikrinti, kad Briuselis būtų atidesnis tikroms problemoms, su kuriomis susiduria merai, ir būtų geriau pasiruošęs jas spręsti. Taip pat norėčiau pabrėžti, kad tai - beveik tikrai ne paskutinis pirminės teisės pakeitimas, apie kurį kalbėsime. Todėl turėtume imti atidžiai mąstyti apie tai, ką reikia pakeisti, kad ES teisiniai pagrindai būtų suprantami, tvirti ir naudingi visiems piliečiams.
Ponios ir ponai, nenorėčiau čia imtis vertinti teigiamų ir neigiamų Lisabonos sutarties aspektų. Jums visiems žinoma, kad Čekijos požiūris kritiškas, bet realistiškas. Tai patvirtino šiandienos diskusija Čekijos parlamento Senate, kuris vėliau tą pačią dieną patvirtino Sutartį.
Johannes Voggenhuber
Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto nuomonės referentas. - (DE) Gerb. pirmininke, kalbu Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto vardu. Esu truputį nepatenkintas, nes taip pat norėčiau sužinoti Vystymosi komiteto nuomonę, bet Th. Berman savo kalbos laiką panaudojo mums skirtam perspėjimui, kad netaikytume spaudimo Airijos žmonėms.
Toks nusiteikimas akivaizdžiai yra viena priežasčių, dėl kurių šiandien diskutuojame. Man įdomu, ar šis Parlamentas vis dar turi teisę kalbėtis su savo piliečiais, dalytis argumentais, ginti savo dešimties metų darbo dėl konstitucinio proceso rezultatus, ar dėl šio dialogo mus apkaltins spaudimu ir šantažu. Koks keistas tas pasaulis.
Man būtų patikę, jei Parlamentas šią Sutartį būtų gynęs daug aršiau, smarkiau ir atviriau Europos Sąjungos piliečių atžvilgiu ir kad nebūtų palikęs visko vien vyriausybėms, kurios pernelyg dažnai gan dviprasmiškai traktuoja pažangą, įtvirtinamą šia Sutartimi.
Gerb. pirmininke, daug euroskeptikų teigia, kad demokratinpažanga, įtvirtinta šioje Sutartyje, yra menka ir kad iš tiesų tai yra figos lapelis, už kurio slepiama tamsi ir daug grėsmingesnEuropa. Tikiu, kad greitai žvilgtelėjus į vidinio saugumo, teisingumo ir policijos sritį, jos perkėlimą į Bendrijos lygmenį, Parlamento teisę dalyvauti priimant sprendimus, Chartijos taikymą, šie įsitikinimai sugrius ir pasimatys, kad jie tėra apgaulė, propaganda ir neišmanymas.
Man ši sritis, ko gero, tebėra labiausiai erzinanti demokratijos deficito Europos Sąjungoje išraiška. Niekada nelaikiau galių atskyrimo istoriniu filosofiniu principu; tai, tiksliau, yra pagrindinis demokratijos principas. Šiuo atžvilgiu Lisabonos sutartyje esama labai aiškaus, į ateitį žvelgti skatinančio atsako. Tai - viena jautriausių konstitucijos vietų. Iš tiesų šioje srityje policijos vadovai darsprendimus dėl policijos įstatymų - už uždarų durų, nekontroliuojant teismams ar Europos teisingumo teismui, netaikant išsamaus pagrindinių teisių ir laisvių kodekso. Tačiau tai keičiasi ir tai - didžiulis žingsnis Europos demokratijos link. Be to, gerb. Th. Bermanai, apie tai diskutuoti su piliečiais, tai ginti yra mūsų pareiga, o ne spaudimas.
(Plojimai)
Pirmininkas
Man bus malonu suteikti žodį savo tėvynainiui C. Carnero Gonzįlezui. Jis - dar vienas Parlamento narys, kurio per kitą kadenciją nebus su mumis, ir aš norėčiau jam viešai padėkoti už milžiniškas pastangas ir ypač pagirtiną darbą, kurį jis nuveikkonkrečioje srityje, tuo klausimu, apie kurį čia šnekame.
Carlos Carnero González
Peticijų komiteto nuomonės referentas. - (ES) Dėkoju, gerb. pirmininke ir drauge, už tuos malonius žodžius, kurie, savaime suprantama, labai jaudinantys tokiu metu, kai paskutinį kartą per šią kadenciją esu Parlamente, dėkoju už bendradarbiavimą visiems tiems, su kuriais turėjau garbę dirbti, ir taip pat prašau atleisti už bet kokias padarytas klaidas. Visokeriopai stengiausi savo šalies piliečių ir visų europiečių labui, dirbant būdavo išties ypatingų laikotarpių, tokių kaip Konventas.
Tiesą sakant, šiandien diskutuojame apie pilietybę ir aš kalbu Peticijų komiteto vardu. Kuris komitetas šiame Parlamente arčiau piliečių nei Peticijų komitetas? Jis saugo vieną svarbiausių Europos piliečių teisių - peticijų teisę.
Problema tokia: Europos Parlamentas daugelyje šalių žinomas būtent dėl peticijų teisės naudojimo. Mes, Peticijų komiteto nariai, tai žinome, ir išties tai žino visas Parlamentas. Lisabonos sutartis, kuria Europos Sąjunga padaroma demokratiškesnir veiksmingesnė, įneša naujų dalykų, pvz., Pagrindinių teisių chartiją, ir naujų priemonių, pvz., piliečių iniciatyvą.
Problema yra kaip išvengti painiavos, tarkim, tarp peticijų teisės ir piliečių iniciatyvos. Norėčiau pastebėti, jog, pvz., piliečiai gali pateikę peticiją reikalauti, kad Parlamentas reikalautų Komisijos imtis teisėkūros iniciatyvos, tad ateityje gali atsitikti taip, kad Europos piliečių iniciatyva ragins Komisiją įgyvendinti teisės aktų procedūrą ir peticiją, remdamasi teise teikti peticijas, pateiktas atitinkamam šio Parlamento komitetui, su prašymu Parlamentui dėl to kreiptis į Komisiją. Reikia išvengti tokios prieštaros ir stengtis pasiekti tokią sąveiką, kad būtų sustiprinti abu būdai - tai yra būdai, kurie padaro ES pilietybę konkretesnę.
Žinoma, Peticijų komitetas norėtų dalyvauti administruojant šią piliečių iniciatyvos teisę. Žinoma, visi komitetai norėtų dalyvauti, bet norėčiau paprašyti, kad ši teisbūtų padaryta veiksminga geriausiu įmanomu būdu. Manau, kad tai taip pat būtų puikus pasiekimas tokią svarbią dieną kaip ši: Lisabonos sutartį ratifikavo Čekijos Senatas, todėl teliko vienintelis žingsnis iki Sutarties tapimo tikrove ir išties iki šios Sutarties, Europos Konstitucijos palikuonės, geriausio ligšiol ES sukurto teksto, įsigaliojimo.
Jei mums tai pavyks, visi mes, esantys čia, - pradedant nuo visų šįvakar atvykusių Konvento dalyvių, - būsime labai daug prisidėję, kad mūsų buvimas šio Parlamento nariais liktų naudingas.
Maria da Assunção Esteves
PPE-DE frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, tai - mano paskutinkalba per plenarinį posėdį, todėl ji mažumėlę kitokia.
Ateis diena, kai federaliniai ir kosmopolitiniai parlamentai susijungs pasauliui valdyti. Susivienijusios žmonijos be sienų svaja gimsta čia, šioje atstovavimo vietoje, kur laisvstiprėja, o demokratija plečiasi. Švietimo amžiaus fantastinidėja apie žmonių sąjungą žengia pirmuosius žingsnius, veikiant mūsų kabinetų ir mūsų diskusijų magijai. Šioje sąjungoje netenka jėgos Machiavelli, nes galime valdžios suverenumą pakeisti žmonių suverenumu. Kosmopolitiškumo paradigma įsišaknija mūsų institucijose bei mūsų sprendimuose ir dabar tapo viso to, kas daroma, dalimi.
Atsiranda nauja antropocentrinteisės ir politikos vizija, Europos gatvėse randasi postnacionalinis identitetas. Dabar principas, vienijantis nacionalinę ir tarptautinę teisę, yra aukščiausias žmogiškas orumas. Europos Sąjunga ir Parlamentas atspindi moralinį požiūrį, kokiam žmonijos istorijoje nėra precedento - kolektyvinį moralinį požiūrį, įsivyravusį Europos valstybių strategijoje ir pagrindusį jų integraciją.
Bendras Europos žmonių įsipareigojimas išties atspindi įsitikinimą, kad egzistuoja bendras žmoniškumas. Tiesą sakant, Romos sutarties pasirašymo dieną žlugo izoliacija ir egoizmas. Dabar būtent dėl politikos atsiranda teisingumas, tarsi tiltas tarp I. Kanto ir Aristotelio, tarp laisvės ir laimės. Europos tautos žino, kad vienintelis legitimumas kyla iš žmogaus teisų ir kad vienintelis autoritetas priklauso valdžiai, kuri tas teises gerbia. Jie žino, kad istorijos emancipacija įmanoma tik per politinio dalijimosi ir pasaulinio teisingumo projektą.
Ateis diena, kai Azijos, Amerikų ir Afrikos tautos susijungs. Žmonių orumas aprėps visas kultūras, nuo J. W. Von Goethes iki F. Pessoa'os, nuo J. S. Bacho iki P. Tchaikovskio, nuo Mahometo iki Budos. Žmogaus teisėms kaip visuotiniam įstatymui, bendrai taisyklei, esančiai už bet kokių skirtumų, ir Europai, kad būtų pavyzdžiu, reikia daugiau įstatų, daugiau decentralizavimo, daugiau politikos, daugiau ekspansijos.
Šią atsisveikinimo akimirką noriu jums pasakyti, kaip didžiuojuosi, kad su jumis patyriau tokį nuotykį.
(Plojimai)
Pirmininkas
Ačiū, gerb. M. da A. Esteves, už kalbą, ačiū už jūsų darbą, nuveiktą per tuos metus, sėkmės ir laimės ateityje.
Jo Leinen
PSE frakcijos vardu. - (DE) Gerb. pirmininke, sakėte, kad pasiūlytumėte Pirmininkų sueigai ir Biurui sudaryti ir kaip bukletą pateikti penkių pranešimų santraukas bei būtiniausius paaiškinimus. Tai - puiki minis, kuriai tegaliu pritarti. Rekomenduočiau, kad taip pat įtrauktume R. Corbetto / I. Méndezo de Vigo pranešimą, kuriuo grįstas mūsų darbas su Lisabonos sutartimi. Tuo metu už balsavo 500, rezultatas rekordinis. Tai - proceso dalis. Po Konstitucijos sutarties tai buvo šio bandymo parengti Reformų sutartį pradžia. Idėją laikau labai gera. Mes jus visokeriopai palaikome.
Jau padėkojote tiems keletui, kurie, deja, jau nebe su mumis. Galiu drąsiai pasakyti, kad visi Konstitucinių reikalų komiteto nariai puikiai dirbo kartu. Mūsų komitete dalyvavimas visada buvo stiprus. Šią akimirką dar sykį dėkoju tiems, kurie šiuo metu yra salėje. Pirma, dėkoju Johannesui Voggenhuberiui, kuris buvo vertinga atrama, mums dirbant demokratijos ir piliečių teisių labui. Jau ne sykį minėta Sylvia Kaufmann ypač sėkmingai reišksavo nuomonę, susidūrusi su nemažai pasipriešinimo savo politinėje aplinkoje. Carlos Carnero Gonzįlez visada būdavo su mumis. Jis kovojo už Konstituciją, taip pat už referendumą Ispanijoje. M. da Assunção Esteves visada buvo labai aktyvi. Alain Lamassoure pasiekypač daug, taip pat ir Konstitucijos labui. Galiausiai - nors ji ir ne komiteto nar- Catherine Guy-Quint. Ji nuveiklabai daug Biudžeto komitete ir visada palaikidėją Parlamentui suteikti daugiau atsakomybės ir daugiau teisių. Dėkoju jums visiems. Paminėjau tuos, kurie šiandien čia yra, bet nebebus kitą kartą. Pažadame tęsti jų darbą.
Kaip Socialistų frakcijos Europos Parlamente atstovas, norėčiau pasakyti dar du dalykus apie pranešimus. Dėl S.-Y. Kaufmann pranešimo: nuolatos teigdavome, kad piliečių iniciatyva - nei placebas, nei alibi, bet rimta konstitucinpriemonė, kuria pasinaudodami piliečiai gali Briuselio darbotvarkei pasiūlyti klausimų. Tikiu, jog įgyvendinę piliečių iniciatyvą, padarysime, kad taip ir būtų. Komisija turėtų naudotis savo iniciatyvos teise ir po reorganizavimo nedelsdama pateikti įstatymo projektą.
Dėl J.-L. Dehaene'o pranešimo: norėčiau dar kartą paminėti pereinamąjį laikotarpį. Norime, kad Lisabonos dvasia būtų jaučiama per konsultacijas dėl Tarybos pasiūlymo dėl naujo Komisijos pirmininko. Bet visa Komisijos narių kolegija, įskaitant pirmininką, nebus patvirtinta tol, kol įsigalios Sutartis. Iš esmės dėl Komisijos pirmininko balsuosime du kartus. Svarbu tai atsiminti. Tiesiog to reikalauja pereinamasis periodas. Manau, kad J.-L. Dehaene'o pateikta programa teisėkūros laikotarpiui labai gera. Išeities taškas - piliečių balsavimas per Europos rinkimus, po kurio seks visi sprendimai dėl personalo, politinės programos ir Europos Sąjungos finansavimas. Išeities pozicija - suverenių valstybių, Europos Sąjungos piliečių balsavimas. Manau, tai išties gerai. Ačiū, gerb. J.-L. Dehaene'ai.
Andrew Duff
ALDE frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, W. Churchill yra sakęs: "niekada nepraleiskite krizės veltui".
Ką gi, dabar mus ištiko ekonomikos, klimato, tarptautinio nestabilumo krizė, ir mums aišku, bent jau mūsų frakcijai, kad šios krizės labai sustiprina argumentą, kodėl reikėtų suteikti ES didesnes galimybes veikti pasaulio mastu.
Sutartis - logiškas atsakas į šiuos iššūkius. Tai - geriausia sutartis, dėl kokios šiuo metu galima sutarti. Tai - gera sutartis. Istoriškai ji, be abejo, yra lygi su Mastrichtu. Ji plečia demokratiją ir ES administravimą daro labiau atstovaujamąjį, veiksmingesnį ir našesnį.
Tai - taip pat ir reformistinsutartis. Ja taisoma dauguma problemų, kliudančių dabartinei Nicos sutarčiai. Nereikia būti karingam federalistui - koks aš esu, - kad tai pamatytum, o reikia būti geram demokratui, kad suprastum: pirma, kad mums reikia integruotos Europos, kad galėtume suformuluoti atsaką globalizacijai, ir antra, kad postnacionalindemokratija - ne pakaitalas, bet priedas prie istorinių nacionalinių demokratijų.
Konservatyviai ir nacionalistiškai nusiteikę šios Sutarties oponentai turėtų mums paaiškinti, kodėl jiems atrodo geriau išlaikyti dabartinę neveiksmingą, gremėzdišką Europos Sąjungą ir kodėl jie norėtų tautinei valstybei išsaugoti absurdiškas pretenzijas į nacionalinį suverenumą, kai iš tiesų svarbu padaryti taip, kad abipuspriklausomybtarp valstybių ir piliečių veiktų - abipuspriklausomybė, kuri šioje Sutartyje išaiškinama ir įtvirtinama.
Ši Sutartis - didelis konstitucinis žingsnis į priekį Europai, ir aš didžiuojuosi, kad dalyvavau ją rengiant. Kovosiu iki galo, kad pamatyčiau ją įsigaliojusią ir įgyvendintą sėkmingai ir greitai.
Johannes Voggenhuber
Verts/ALE frakcijos vardu. - (DE) Gerb. pirmininke, pirmininko pavaduotoja, žvalgantis po Parlamentą man kažkodėl susidaro įspūdis, kad į plenarinį šio Parlamento posėdį tęsti diskusijų buvo pakviesti konstitucinio dramblio kaulo bokšto gyventojai. Susitarimas buvo ne toks. Buvo susitarta, kad vyks dideldiskusija Europos Parlamente dėl Lisabonos sutarties pasekmių.
Ar nebūtų buvę gerai, jei šis Parlamentas būtų diskutavęs apie Sutartį šįryt, tuo pačiu metu kaip Čekijos Senatas, ir būtų Europos Sąjungos piliečiams aiškiai parodęs, kad Sutartis buvo Europos Parlamento darbas, prasidėjęs Konventu ir tebesitęsiantis iki pat šios dienos, kad ši reforma nebuvo primesta elitinės ES, o kad tai buvo didžiulis darbas, darytas bendromis pastangomis?
Kai kas nors nepavyksta, iš savo penkiolikos metų patirties sprendžiu, kad dėl nesėkmės paprastai kaltos vyriausybės, o ne parlamentai. Dabar visus mus nusėję randai ir puošia papuošimai. Sakau paskutinę kalbą per penkiolika metų. Nuėjome ilgą kelią. Buvo didelgarbė. Mane taip pat pakviet- drauge su A. Duffu - būti pranešėju šiame Parlamente ir dėl Pagrindinių teisių chartijos, ir dėl Konstitucijos.
Turiu pasakyti, - ir manau, kad taip pat kalbu už kitus Konvento narius, - kad visada jautėme Europos Parlamento pritarimą ir paramą. Mes rizikavome, išdrįsome turėti vizijų, dėl kurių buvo dažnai purtomos galvos, priešinosi vyriausybės, buvo skelbiami veto, Konventas vos nesugriuvo. Tačiau iš tiesų negalima paneigti, kad varomoji jėga, vizionieriška jėga šiame procese buvo parlamentai. Taigi tai taip pat buvo pirmoji pergalEuropos Sąjungos piliečiams.
Leiskite man galbūt pažvelgti ir į ateitį. Žinome, ką visi manome apie šia Sutartimi padarytą pažangą. Kai Tarpvyriausybinkonferencija užsipuolKonvento rezultatus, panaikino Teisės aktų leidybos tarybą, iš naujo įvedTarybos parengtus teisės aktus ir pridėjo trečiąją dalį, - visi šie dalykai šiandien mus tikrai liūdina, - regėjau pirmąjį Konstitucijos pataisymą tolimoje ateityje.
Vienas iš svarbių, pagrindinių šios Sutarties elementų yra Europos Parlamento iniciatyvos teisė, jo teisteikti pasiūlymus sušaukti Konventą Konstitucijai pataisyti. Ir kelio galo dar nepriėjome. Kol kovojome už savo vizijas, dažnai Konvente mums sakydavo: "A, jūs ir jūsų lyginimas su Filadelfijos konventu, Europai reikia didelės krizės. Be didelės krizės jums niekada nepavyks sukurti tikros Europos demokratijos, tikros politinės bendruomenės. Mums išties reikia didelės krizės." Jie aiškiai turėjo omenyje ateinančius šimtą metų. Bet mes ją turime. Turime šią krizę. Ir dabar staiga piliečiai ima klausinėti, kodėl neturime ekonomikos valdymo. Jie klausia, kodėl neturime mažiausio būtino bendrų Europos ekonomikos teisės aktų skaičiaus, bent jau dėl svarbiausių fiskalinės politikos, įmonių pajamų mokesčių ir mokesčių už sandorius aspektų. Žmonės taip pat prašo socialinės Europos. Taip, mes nenulipome nuo barikadų, vyriausybės paprasčiausiai pasakNjet. Šiandien visa Europa klausia, kur Europos Sąjungos galios apginti socialinę rinkos ekonomiką, sąžiningą paskirstymą? Milijardai eurų bus leidžiami iki kitai kartai ateinant. O mes neturime jokios demokratinės galios, jokio teisinio pagrindo socialinei Europai išvystyti.
Kasdien sulaukiu klausimų, kokia padėtis dėl karinių veiksmų Europos vardu. Pora tautinių valstybių pradeda karinius veiksmus vadovaudamiesi XIX a. tipo kabinetine politika. Ar neturėtume susimąstyti apie tai, kad šis Parlamentas turi sutikti prieš pradedant karinius veiksmus Europos vardu? O piliečių iniciatyvos? Čia taip pat neliko konstitucinių pakeitimų. Kodėl? Kodėl negali būti piliečių iniciatyvos, kuria prašoma pataisyti Sutartį ar patobulinti Europos Konstituciją?
Matau, reikia nueiti dar ilgą kelią. Šio Parlamento nedrąsumas ir drovumas Tarybos akivaizdoje yra didžiulkliūtis.
(Petraukimas)
Manau, turime būti karingesni. Tikiuosi, kad šis Parlamentas iš tiesų pareikalaus teisių, kuriomis gali naudotis pagal Lisabonos sutartį, su stipriu pasitikėjimu savimi ir tvirta ištikimybe Europos Sąjungos piliečiams, kad jas įtvirtins ir tuomet pagalvos, kaip viską galima daug geriau pakreipti Europos demokratijos ir socialinės tvarkos linkme. Gerb. pirmininke, neprarandu vilties dėl savo svajonės.
(Pertraukimas)
Neprarandu vilties įgyvendinti svajonę padaryti taip, kad mano vaikai ir jų vaikai bent jau galėtų ištarti: "Vive la République d'Europe!"
(Plojimai)
Tobias Pflüger
GUE/NGL frakcijos vardu. - (DE) Gerb. pirmininke, kalbos rodo, kad į Lisabonos sutartį iš tiesų žiūrima emociškai, o ne racionaliai. Kodėl nepalaukti kito Parlamento ir neleisti naujam Parlamentui aptarti šį klausimą, tiesiog palaukti ir pažiūrėti, ar Lisabonos sutartis tikrai taps tikrove? Ne, čia esama žmonių, kurie tiesiog užsispyrdėl šitos Sutarties ir nori aiškinti jos tariamus pranašumus vėl ir vėl.
Burkhard Hirsch, saiko nejaučiantis moralistas, puikiai pasakė, kalbėdamas, kad į airius negalima žiūrėti kaip į nuo lietaus permirkusius piemenis ir vienintelius europiečius, nesugebančius suvokti Lisabonos sutarties palaimos. Referendumai būtų baigęsi neigiamai kitur, nes negalime tikėtis ir neturėtume tikėtis, kad balsuotojai parems Sutartį, kurios net ir geriausiai nusiteikęs skaitytojas niekada nesugebės suprasti.
Lisabonos sutartis ne tik reguliuoja santykius tarp ES institucijų; ne, Lisabonos sutartimi kuriama politika. Ir tai svarbu. Pavyzdžiui, Lisabonos sutarties 43 straipsnio 1 dalyje nurodytos Europos Sąjungos karinių tarnybų užduotys. 222 straipsnio 1a dalyje esančioje Solidarumo sąlygoje teigiama, kad reikia panaudoti visus prieinamus išteklius, siekiant valstybių narių teritorijose panaikinti terorizmo grėsmę. Todėl Europos Sąjunga taps kariniu aljansu ir net yra galimybvykdyti karines operacijas Europos Sąjungos teritorijoje. 43 straipsnio 1 dalyje kalbama apie pagalbą, teikiamą trečiosioms šalims kovai su terorizmu jų teritorijoje.
Šioje srityje yra daug reglamentų. Yra "nuolatinis struktūrinis bendradarbiavimas", dėl kurio atsiranda Europos karinio branduolio galimybė. Šioje Sutartyje numatytas vaidmuo NATO, yra teiginys: "Valstybės narės įsipareigoja laipsniškai tobulinti savo karinius pajėgumus”. Ateityje, jei ši Sutartis bus ratifikuota, - tikiuosi, kad taip nebus, - atsiras pradinis fondas (41 straipsnis): ES biudžetą bus taip pat galima naudoti kariniams tikslams užsienio ir karinės politikos srityje.
Kalbant apie ekonominę politiką, Lisabonos sutarties ekonominlogika yra būtent ta ekonominlogika, kuri atvedį ekonomikos krizę: "atviros rinkos ekonomika, vykstant laisvai konkurencijai". Tik šiandien tai nebūtų taip vadinama.
Susidarįspūdis, kad žmonės, norintys šios Sutarties, ypač priklausantys ES elitui, iš tiesų gyvena praeityje. Sąlygos pasikeitiš pagrindų. Mums dabar reikia naujos sutarties naujiems laikams. Sprendimas referendume buvo aiškus. Airija nusprendė. Balsuota prieš Sutartį, ir todėl jai galas. Staiga ruošiamasi antram balsavimui. Kas gi Prancūzijoje, išrinkus Prezidentą N. Sarkozy, būtų pasakę, kad reikėtų tiesiog balsuoti iš naujo, nes kažkam jis nepatiko. Noriu vieną dalyką pasakyti visiškai aiškiai: yra gerų, visiškai racionaliai pagrįstų priežasčių, kodėl neturėtume ratifikuoti šios Sutarties. Tai, kas pasakyta Airijoje, turėtų taip ir likti; kitaip tariant - "ne" ir reiškia "ne". Tai reiškia, kad Lisabonos sutarčiai galas, ir nesuprantu, kodėl šiandien tokiomis aplinkybėmis apie ją diskutuojame.
Pagal šią Sutartį galia pasislenka arčiau didžiųjų valstybių narių. Nesigėdiju pasakyti: būdami internacionalistai, giname Europos idėją nuo tų, kurie nori ES paversti karine jėga ir grynai ekonominiu aljansu. Mums reikia alternatyvios Lisabonos sutarčiai sutarties, o tai reiškia - sutarties, kuri orientuota į taiką, o ne sutarties, kuri iš esmės yra karinsutartis. Ačiū.
Nils Lundgren
IND/DEM frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, esu tikras, kad mums leidžiama kalbėti tiek, kiek norime. Man gali prireikti vienos kitos papildomos minutės, ir aš mielai tuo pasinaudosiu.
(SV) Dabar pereisiu prie savo gimtosios kalbos. Tai, kaip Europos politikai elgiasi su Lisabonos sutartimi, ateinančioms kartoms liks kaip gėda dviem atžvilgiais: pirma, dėl politinio proceso, kurį vykdant Sutartis prastumiama, antra, dėl tikrojo Sutarties tikslo ir jos turinio. Jei prisimintume Laeken 2000, ten buvo pasakyta, kad turėtume parengti siūlymą dėl konstitucinio sprendimo. Tai turėjo padėti mums pasiekti glaudesnę Europą ir atsidavusius piliečius, nes mums nerimą kėltai, kad piliečiai praktiškai buvo prastos nuomonės apie ES. Konventas, kuriam vadovavo Valéry Giscard d'Estaing, sukūršį tą kitokio. Europos žmonės to nenorėjo, ir Prancūzijos bei Nyderlandų žmonės pasak"ne". Visi žino, kad žmonės Jungtinėje Karalystėje, Danijoje ir daugelyje kitų šalių būtų balsavę prieš, jei jiems būtų buvusi suteikta galimybė. Buvo mėginta rasti aplinkkelį - atsirado nauja sutartis, kuri yra ta pati, bet, kai to reikia, teigiama, kad ne ta pati, ir šio teiginio ir toliau laikomasi. Dabar yra taip, kad Airijos žmonėms pasakius "ne" tam, ką dabar vadiname Lisabonos sutartimi, turime įžūlumo vykdyti tyrimą, kodėl Airijos žmonės balsavo neteisingai. Tai tiesiog neįtikėtina, o šia tema visai nebuvo diskutuota. Jūs visi vienas kitam tapšnojate per petį ir kalbate, kaip visa tai gerai, nors ir žinote, kad tai - tikra gėda.
Mano antrasis priekaištas toks: konstitucinsutartis, konstitucija egzistuoja ne tam, kad pagreitintų politinių sprendimų priėmimą. Iš tiesų visai priešingai - ji egzistuoja, kad apsunkintų politinių sprendimų priėmimą. Konstitucijos yra tam, kad užtikrintų, jog tie, kurie dabar kaip tik yra išrinkti, negalėtų priimti bet kokių sprendimų, kokius tik užsimano priimti. Tai turėtų būti sudėtinga. Tokia yra Amerikos konstitucija. Kai valdžia gali greitai priimti sprendimus dėl bet ko, kas šauna į galvą, ir neturi rūpintis dėl visuomenės įtakos - čia Prancūzijos biurokratintradicija. Tai - siaubinga ir tikra gėda ES.
Pirmininkas
Gerb. N. Lundgren, esu tikras, kad pastebėjote, jog jūsų kolegos Parlamento nariai klausėsi jūsų pagarbiai, tyliai ir nekalbėjo, kaip jūs kalbėjote per kitų narių kalbas, bet būtent taip skirtingi žmonės supranta demokratiją.
Roger Helmer
Gerb. pirmininke, vyliausi, kad šiandien galbūt pirmininkaus H.-G. Pöttering, nes norėjau jam viešai padėkoti už man suteiktą galimybę prieš kelerius metus palikti PPE frakciją. Džiaugiuosi, kad visi mano kolegos konservatoriai greitai paliks PPE frakciją - dėl šio tikslo dirbau dešimt metų.
Čia diskutuojame dėl Lisabonos sutarties, todėl būčiau priminęs H.-G. Pötteringui, kad jo paties šalis Vokietija Sutarties dar neratifikavo. Mes Europos Sąjungoje teigiame, kad esame vertybių Sąjunga, grįsta demokratija ir teisinės valstybės principais, bet demokratiją ignoruojame. Visiškai nepaisome balsuotojų norų. Atmetėme referendumo Danijoje dėl Mastrichto, Airijoje - dėl Nicos, Prancūzijoje ir Olandijoje - dėl Konstitucijos, o dabar vėl Airijoje - dėl Lisabonos rezultatus. Į savo elektorato siekius žvelgiame su atvira panieka. Tiek tos demokratijos!
Ne ką geriau ir su teisine valstybe. Vykdome planus ir išlaidas, pagrįstas Lisabonos sutartimi, dar jos neratifikavus. Tai - ne ką prasčiau nei coup d'état be kraujo praliejimo. H.-G. Pöttering teigia, kad milijonas Airijos balsuotojų negali kliudyti 450 mln. europiečių. Jis teisus. Tai tegu tie 450 mln. balsuoja dėl Sutarties. Britanija balsuos prieš. Prancūzija ir Vokietija veikiausiai balsuos prieš, bet jūs nedrįstate leisti žmonėms balsuoti dėl Sutarties, nes jau žinote jų atsakymą. Britanijoje visi, išskyrus aštuonis, iš mūsų 646 Parlamento narių buvo išrinkti, nes įsipareigojo surengti referendumą, bet mūsų pasitikėjimą praradusi leiboristų vyriausybskandalingai savo pažadą sulaužė.
Leiskite kolegas laiku įspėti. Mes, Britanijos konservatorių partijos nariai, Lisabonos referendumą padarysime kertiniu savo Europos rinkimų akmeniu. Padarysime, kad referendumas įvyktų, ir šitai apgailėtinai, gėdingai sutarčiai padarysime galą.
Alain Lamassoure
(FR) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, Europos integracija kartais suteikia mums simbolių, kurie išjudina anonimiškus veikėjus, tokius kaip mes. Todėl paskutinis balsavimas Parlamento kadencijoje bus dėl paskutinio pataisymo, kurį bendrai pasiūlEuropos Parlamento nariai ir nacionalinių parlamentų nariai prieš Europos konventą: dėl piliečių iniciatyvos Europos Sąjungos mastu sukūrimo.
Nenuvertinkime jos svarbos. Lisabonos sutartis suteikia patiems piliečiams, paprastiems piliečiams, tokią pačią politinės iniciatyvos galią Europos Sąjungoje, kaip ir mūsų Parlamentui. Mūsų savo iniciatyva rengiami pranešimai leidžia mus paraginti Komisiją veikti, pasiūlyti teisinį pagrindą mums, kad galėtume pradėti naują politiką ar pritaikyti esamą. Ką gi, dabar piliečiai galės daryti tą patį, jei tik jų bus pakankamai ir jei jie priklausys reikšmingai valstybių narių daliai.
Noriu pagirti S.-Y. Kaufmann už tai, kaip ji dirbo, kad pasiektų susitarimą, kurio tokiu klausimu kaip šis akivaizdžiai reikėjo. Jos į Sutartį įneštas aiškumas ir procedūrų garantijos pagrįstos. Reikšmingos valstybių narių dalies nustatymas taip, kad sutaptu su ketvirčiu valstybių narių, dera su sprendimu, skirtu pačioms vyriausybėms laisvės, saugumo ir teisingumo sričių sistemoje.
Ši nauja taip Europos piliečiams suteikiama teistokia forma neegzistuoja nvienoje mūsų valstybių. Taigi Europos Sąjunga užtikrins, kad būtų artėjama prie tiesioginės demokratijos. Tarkime, net Prancūzijoje nedrįstame tiek užsimoti. Pernai pakeitėme savo nacionalinę Konstituciją, bet šitą pačią kolektyvinių peticijų teisę apribojome, palikdami tik vietos lygmeniui.
Dabar tikėkimės, jog mūsų politinės partijos išradingai varžysis, kad kuo geriau panaudotų šią naują teisę ir, svarbiausia, už partijų ribų - tikėkimės, kad ją įsisavins pilietinvisuomenė: sąjungos, nevyriausybinės organizacijos, studentai, ypač gavę "Erasmus" stipendijas, ne vienoje valstybėje dirbantys asmenys, visi Europos piliečiai, gyvenantys ne savo šalyje ir matantys, kad mūsų čia priimami teisės aktai, deja, prastai įgyvendinami vietos lygmeniu.
Šioje laisvo judėjimo Sąjungoje vienintelės likusios kliūtys yra mūsų politinės diskusijos. Deja, ir vėl prasideda ne Europos rinkimų kampanija, bet 27 nacionalinės kampanijos su europietišku pretekstu.
Yra ekonominzona, bendra valiuta, bendras Europos dangus, bet bendrą politinę zoną dar reikia sukurti. Tai - tikrasis iššūkis Lisabonos sutarčiai, ir tai išties yra viena nuostatų, kuri labiausiai prisidės prie susidorojimo su tuo iššūkiu.
Adrian Severin
Gerb. pirmininke, šiandien, Čekijai ratifikavus Lisabonos sutartį, kilusią viltį užgožia savotiškai sąmoksliška šio susitikimo atmosfera.
Kai kas baiminosi, kad tinkamai pasiruošę tokios skubiai reikalingos sutarties įgyvendinimui galbūt įžeisime kai kuriuos Europos Sąjungos piliečius. Tikiu, kad, priešingai, įžeidžiame piliečius, slėpdami tiesą apie tai, kas Europa yra iš tiesų ir kas galėtų būti, nes nepalaikome su jais atviro ir racionalaus dialogo.
Lygiai taip pat, rodant pagarbą mažumos nuomonei, bet ignoruojant didžiumos sprendimą, ir įžeidžiama ta didžiuma, ir pažeidžiami bendri demokratijos principai, kuriuos visi, kaip teigiame, puoselėjame.
Rašytinio Sutarties teksto nepakanka. Reikia prie teksto pridėti aiškinamąją interpretaciją, kuri atskleistų jo dvasią ir taip sudarytų galimybę jį geriausiai įgyvendinti. Būtent tai daroma šiandieniais pranešimais. Juose kalbama apie: pirma, Europos Sąjungos parlamentarizavimą; antra, Europos institucijų perkėlimą į Bendrijos lygmenį; trečia, tarpinstitucinės pusiausvyros, kaip tarptautinės stabdžių ir atsvarų sistemos garantijos, sukūrimą; ketvirta, teisės aktų darnumo ir glaudumo Europos Sąjungos mastu užtikrinimą, europinant nacionalinius parlamentus, o ne nacionalizuojant Europos Parlamentą; priemonių ir politikos sukoncentravimą institucijų našumo labui; ir šešta, atstovavimo, skaidrumo bei dalyvavimo Europos Sąjungos lygmeniu tobulinimą.
Šitaip galėsime išvysti atsirandant liaudį, kuri užpildys dabartinį tuščią Europos procedūrų kiautą ir taip padarys jas prasmingas piliečiams.
Viena, ką dar reikia nuveikti, - tai rasti sprendimą, kaip aprėpti rinkimus į naują Parlamentą ir Lisabonos sutarties įsigaliojimą. Tikiuosi, kad mūsų bičiulių airių atsakomybės ir solidarumo jausmas padės mums tai padaryti ir laikytis mūsų istorinio tvarkaraščio.
Andrzej Wielowieyski
(FR) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos nare, manau, kad J.-L. Dehaene'o pranešimą, kuris yra labai svarbus ir vertingas, reikėtų papildyti medžiaga apie Europos Vadovų Tarybos veikimą ir, svarbiausia, atsakomybes. Šios svarbios įstaigos rangas bus pakeltas iki institucijos, o politikos sferoje tai - vadovaujanti jėga.
Todėl tam reikėtų skirti ypatingą dėmesį. Tarybos veiksmai priklausys Europos teisingumo teismo jurisdikcijai taip pat, kaip priklauso Europos centrinio banko. Taip pat savo frakcijos vardu siūlau pakeitimą, kuris atspindės šią papildomą atsakomybę. Kadangi šios atsakomybės teisėkūros funkcijos ribotos, ji iš esmės priklauso 265 straipsniui dėl neveikimo. Manau, kad, Sutartyje trūkstant detalių, Europos Vadovų Tarybos įsipareigojimus, ko gero, reikės išdėstyti tarpinstituciniame susitarime.
Tad S.-Y. Kaufmann pranešimas labai svarbus, nes jis reiškia tikrą atsivėrimą piliečiams. Didžiausia silpnybė, kurią galėtume atskleisti, susidūrę su iššūkiu Europos Sąjungos ateičiai, būtų sukurti tuštumą, atstumą tarp Europos Sąjungos ir piliečių. Piliečiams ji yra tolima ir nepažįstama, nors jie ir jaučia, kad jiems jos reikia. Mano frakcija - Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcija - mano, kad šią tuštumą galima tinkamai užpildyti tik nuolat ir išsamiai konsultuojantis su piliečiais.
Neturėjome laiko baigti darbo ir diskusijų šiuo klausimu. Vis dėlto, kaip jau pastebėjo A. Lamassoure, piliečių iniciatyva, sprendžiant iš Sutarties, gali būti svarbi priemonė, kuriant Europos viešąją erdvę, kurios mums labai reikia. Ji iš esmės paskatins viešas diskusijas tarp piliečių ir Europos Sąjungos, o tai savo ruožtu pažadins visuomenės susidomėjimą, kuris mums yra būtinas.
Vis dėlto viso to valdymas yra didelis iššūkis Europos institucijoms, ypač Komisijai, gali nukentėti šios naujos priemonės įtikinamumas, taip pat valstybėms narėms, kurios turi priimti naują veiklos būdą ir suteikti jam infrastruktūrą, ir, be abejo, piliečiams, kurie tiesioginės demokratijos labui turi įsisavinti šią naują priemonę.
Milan Horáček
(DE) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos Pirmininko pavaduotoja, Prezidentas V. Klaus sureagavo į šiandienį Čekijos Senato sprendimą, kuriuo mes nuoširdžiai džiaugiamės ir su kuriuo norėčiau iš visos širdies pasveikinti; V. Klaus pareišk(be kitų dalykų), kad Lisabonos sutartis mirusi, nes ją atmetper Airijos referendumą.
Jis yra politinis zombis, atakuojantis daugumos sprendimus, priimtus jo paties Parlamente bei Senate, patvirtinantis savo nevykusį atskalūnišką požiūrį ir kitose politikos srityse. Laimei, po balsavimo už, jis tiesiog pats labai apsikvailina. Mes, Žaliųjų frakcijos nariai, laikomės teigiamo, konstruktyvaus požiūrio Europos integracijos proceso atžvilgiu, žinoma, kur reikia, išsakydami kritiškas pastabas.
Dar sykį nuoširdžiausiai dėkoju Čekijos Senatui, Čekijos parlamentui ir Čekijos vyriausybei.
Bastiaan Belder
(NL) Gerb. pirmininke, J.-L. Dehaene'o pranešimas man kelia prieštaringus jausmus. Viena vertus, džiaugiuosi, kad jis kartais nusiteikęs iš pagrindų išnagrinėti klausimus, ir čia turiu omenyje 14 ir 26 punktus, kur jis kalba apie Europos Vadovų Tarybos dominavimą bei sunkumus, susijusius su nauja pirmininkavimo sistema Taryboje.
Kita vertus, nusivyliau šiuo pranešimu, nes pranešėjo analizne visur vienodai sutelkta. Ypač paskutiniuose dvylikoje dalių, kur jis kalba apie išorės politiką, nekalbama apie jokius institucinius neaiškumus, nors institucinės šio dvigubo vaidmens pasekmės nėra iki galo suvoktos. Todėl negaliu suprasti, kaip pranešėjas priėjo prie bendros išvados, kad nauja sistema reikš tvirtesnę institucinę pusiausvyrą Europos Sąjungoje.
Pripažįstu, kad Lisabonos sutartis yra tam tikrų sričių patobulinimas. Tačiau dėl to nedingsta tiesa, kad būtent tos neaiškios šios Sutarties pasekmės taps Lisabonos Achilo kulnu Europos Sąjungos institucijų pusiausvyrai - į ką pranešėjas neatkreipdėmesio.
Jana Bobošíková
- (CS) Ponios ir ponai, per šią sesiją darome tai, ką mūsų šalyje vadina sąskaitos išrašymu, kai smuklininko nėra šalia. Balsuosime dėl santykių tarp Europos Sąjungos institucijų, valstybių narių ir jų parlamentų, tarsi Lisabonos sutartis jau galiotų. Norėčiau pakartoti, kad Lisabonos sutartis dar toli gražu neratifikuota. Šio Parlamento nariai turėtų tai žinoti ir neturėtų šios informacijos slėpti nuo piliečių. Kiekvienas demokratiškai nusiteikęs žmogus turi suprasti, kad net ir agresyviausi išpuoliai prieš Lisabonos sutarties nepasirašiusius politikus nieko nepakeis.
Baigdama norėčiau pasakyti D. Cohn-Benditui, kad jo abejotini teiginiai, jog Čekijos Prezidentas V. Klaus rengiasi papirkti mano šalies Parlamento senatorius, yra įžeidimas ne tik Prezidentui V. Klausui, bet ir Čekijos piliečiams. Tokie kaltinimai yra įžeidimas draugiškų tarptautinių santykių principams ir paprasčiausiam žmogiškam padorumui. Štai kodėl prašau D. Cohn-Bendito arba įrodyti savo teiginius dėl korupcijos, arba viešai atsiprašyti Prezidento V. Klauso.
Richard Corbett
Gerb. pirmininke, šis pranešimų paketas atskleidžia, kad, jei Lisabonos sutartis įsigalios (žinoma, nėra jokios išankstinės nuomonės Airijos žmonių sprendimo atžvilgiu), Europos Sąjunga teiks daugiau galimybių dalyvauti, daugiau askaitomybės, demokratijos ir daugiau stabdžių bei atsvarų. Tai - pagrindinžinia, kurią šiandien galime pasiųsti: ar J. Leineno pranešimu, kuriame kalbama apie išplėstą šio išrinktojo Parlamento vaidmenį institucinėje sistemoje; ar J.-L. Dehaene'o pranešimu, kuriame nagrinėjama papildoma institucijų vykdomųjų šakų atskaitomybir tai, kaip susidorosime su galimu pereinamuoju periodu; ar C. Guy-Quint pranešimu, atskleidžiančiu, jog nebeliks Europos biudžeto dalių, atribotų nuo Parlamento kontrolės; ar, žinoma, S.-Y. Kaufmann pranešimu dėl piliečių iniciatyvos.
Mano frakcija parems visas šias rezoliucijas ir mes didžiuojamės, galėdami taip padaryti, sakyčiau, išskyrus vieną dalyką, būtent - S.-Y. Kaufmann pranešimą, kurį mes laikome pirmu žingsniu: svarstyti pateiktais pirmaisiais apmąstymais apie tai, kaip galėtume veikti ateityje. Bet turime būti atsargūs - sutinku su tuo, ką Komisijos narpasakanksčiau - ir nesukurti sistemos, kuri piliečiams būtų pernelyg varginanti ar kurioje būtų per daug biurokratinių kliūčių naudotis ta teise. Tačiau turime užtektinai laiko prie to grįžti, jei Sutartis išties įsigalios.
Kalbame tą dieną, kai sulaukėme 26-ojo parlamento ratifikavimo. Žinau, kad ana ten sėdintiems Britanijos konservatoriams tai neįdomu. Jie, žinoma, kalbasi apie kažkokį kitą reikalą, bet tai - svarbus faktas.
26 ratifikavimai, vykdant parlamentines procedūras: 26 "taip" Sutarčiai; vienas "ne". Manyčiau, kad tokiu atveju, kai yra 26 "taip" ir vienas "ne", visai nėra nedemokratiška, kaip kai kas teigė, pažvelgti į tą rezultatą ir paklausti vienintelės šalies, pasakiusios "ne", ar ji nenorėtų persvarstyti, atsižvelgdama į tai, kad kitos šalys ratifikavo. Bet manau, kad visai užtenka to, kad patys airiai priėjo prie išvados, jog galbūt būtų linkę persvarstyti, jei būtų sutikta su tam tikromis sąlygomis. Nuo mūsų priklauso padaryti, ką galime, kad išspręstume problemas, kurias atskleidtas balsavimas prieš. Tai turi būti atsakymo esmir tai šiaip aš taip Europos Sąjunga sutiko padaryti.
Visos kitos valstybės narės - nes čia įsipainiojusios valstybės narės, ne tik Europos institucijos - sutiko pabandyti spręsti tas problemas, kad būtų galima sulaukti 27-ojo ratifikavimo.
Yra ir didesnpamoka, kurią galima iš viso to išmokti. Mūsų pagrindiniai nuostatai Europos Sąjungoje, valstybių narių pasirašytos ir ratifikuotos sutartys, gali būti keičiamos tik vienbalsiu visų tų valstybių narių sutarimu. Tai - labai aukštai iškelta kartelė. Ji parodo, kad teigiantys, jog įžūliai nepaisome demokratinės atskaitomybės ir ignoruojame žmonių nuomonę, suprato visiškai klaidingai. Labai lengva užkirsti kelią žingsniui pirmyn bet kokiai Europos instrukcijų reformai. Visiems tiems euroskeptikams tereikia vienos pergalės iš 27. Svarstyklės pasvertos jų pusėn, o ne tų, kurie, kaip A. Duff, norėtų daug spartesnės integracijos. Taip jau yra.
Jie taip pat mini referendumus, per kuriuos buvo balsuota prieš. Pastebėjau, kad jie mini tik tuos referendumus, per kuriuos balsuota prieš. Jie niekada nemini Ispanijos referendumo, Liuksemburgo referendumo. Manau, jei pažvelgtume į Europos integracijos istoriją, buvo apie 32 (jei gerai pamenu) referendumai valstybėse narėse per visus metus, iš kurių 26 ar 27 balsuota už ir tik saujelėje balsuota prieš. Bet kai tik pasitaikydavo rezultatas prieš, būdavo neįmanoma jį įveikti, neatsigręžiant atgal ir nesprendžiant išsakytų problemų ir neklausiant tos šalies, ar ji nenorėtų persvarstyti rezultato; ar ji nenorėtų persigalvoti.
Demokratijos prasme čia nieko blogo nematau, taip yra palaipsniui, žingsnis po žingsniu, lėtai, su visų valstybių narių susitarimu statoma ši Sąjunga, dėl kurios dirbome daugiau nei pusę šimtmečio, Sąjunga, kuria turėtume didžiuotis, yra 27 šalys, dirbančios kartu žemyne, kurį, matyti iš istorijos, pernelyg dažnai sudarkydavo ugnis iš nacionalistinių žarijų, kurias kai kas siekia iš naujo įpūsti.
Anne E. Jensen
(DA) Gerb. pirmininke, šįvakar dalyvauti diskusijoje yra gan ypatinga patirtis. Penkerius metus daug dirbau su Catherine Guy-Quint. Abi buvome biudžeto koordinatorės savo politinėse frakcijose. Per tą laiką buvo ginčų, bet dažniausiai kovojome drauge, laikydamosi bendradarbiavimo dvasios, kuri tvyro dirbant Biudžeto komitete.
Jūs baigiate darbą, Catherine, ir norėčiau pasinaudoti proga jums oficialiau padėkoti už tą laiką, kurį praleidome kartu. Labai daug išmokau! Patobulinau prancūzų kalbą, taip pat daug išmokau iš jūsų stiliaus, kurį ėmiau gerbti. Jūs dalykiškesnnei aš, bet kartais tai reikalinga!
Šįvakar kadenciją baigiantis Parlamentas perleidžia viską naujam Parlamentui, kuris bus renkamas birželio 4-7 d. Jei spalio mėn. Airijos balsuotojai balsuos už ir Lisabonos sutartis įsigalios iki metų galo, turėsime veikti greitai, nes Parlamento darbui gresia didelės pasekmės; ne mažiausios jų - biudžeto srityje. Tai puikiai ir aiškiai išdėstyta C. Guy-Quint pranešime. Jūs sukūrėte pirmarūšį produktą, kurį bus galima perduoti naujiesiems Europos Parlamento nariams.
Parlamentas formaliai dalyvaus kuriant daugiametes finansines programas, bet mums dar nepavyko padaryti taip, kad šių programų laikotarpis nuo septynerių iki penkerių metų atitiktų Komisijos ir Parlamento kadencijos laikotarpį. Taip visada galėtume suteikti pagalbą formuojant tas programas. Parlamentas turėtų visapusę įtaką visam biudžetui, įskaitant žemės ūkio biudžetą. Manau, kad ES ūkininkams ir piliečiams būtų naudinga, jei taip būtų visiškai atviromis paverstos diskusijos dėl žemės ūkio politikos, ir jei derybas už uždarų durų pakeistų atviros demokratinės diskusijos. Niekas negali iš anksto pasakyti, koks būtų žemės ūkio išlaidų lygio rezultatas, bet taip iš tiesų būtų sustabdytas sistemų taikymas ir laikymas tais atvejais, kai jų neišeina aiškiai ir logiškai paaiškinti mūsų piliečiams.
Metinbiudžeto procedūra keičiama, pernai išbandėme naujus reikalavimus darbui Parlamento biudžeto komitete. Turėdami tik vieną svarstymą, po jo - derybas susitarimui pasiekti, privalome ruoštis anksčiau ir daug atsargiau. Iš esmės tai nėra kvaila mintis. Jaučiu, kad pernykštis bendras naujosios disciplinos išbandymas paliko gerų rezultatų.
Lisabonos sutartis Parlamentui suteikia naujų biudžetinių galių ir naujų būdų dirbti, o C. Guy-Quint pranešime būsimajam Parlamentui esama puikios bazės šiam darbui. Tikiuosi ir tikiu, kad mums pavyks priimti Lisabonos sutartį ir taip užtikrinti, kad ES darbas taptų atviresnis ir vaisingesnis.
Michael Henry Nattrass
Gerb. pirmininke, nuo XX a. 8 deš. Britanijos politikai prisiekinėjo, kad ES niekaip nesusijusi su politiniu dominavimu ar suverenumo praradimu, bet ES pirmininkai teigia, kad sujungėme savo suverenumą ir turime Europos imperiją, kuri leidžia 75 proc. mūsų įstatymų.
Šia Sutartimi nurašoma mūsų galimybvaldyti patiems save, bet BBC atliktos apklausos duomenys rodo, kad 84 proc. britų nebenori perleisti daugiau galių. Kaip kokie grybai, britai paliekami tamsoje ir maitinami mėšlu. Konservatoriai per PPE frakciją parėmuž kampaniją Airijoje, tuomet klastingai pažadėjo leisti surengti referendumą - bet tik jei Airija vėl balsuos prieš. Už Britanijos žmonių nugarų ir neturėdamos jokių įgaliojimų, Vestminsterio partijos pardavsavo šalį, o apklausų duomenys rodo, kad 55 proc. nori išstoti iš ES. Dar niekada anksčiau žmonių politikoje šitiek daug žmonių nebuvo apmulkinti šitokios mažumos.
Roberto Fiore
(IT) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, milijonai europiečių, britų, italų ir prancūzų nenori Europos, pagrįstos politiškai korektiškomis pažiūromis, laissez-faire ir antivisuomenišku požiūriu, kaip matėme iš F. Bolkesteino projekto, totalitariniu ir jakobinišku centralizmu ar pasaulietišku, masonišku ar dirbtinai marksistiniu požiūriu.
Manau, kad europiečius labai domina tikros socialinės laisvės, tokios, kurios šeimoms, bendruomenėms ir visuomeninėms organizacijoms sudaro galimybę padaryti tikrą pažangą, taip pat juos domina Europa, grįsta subsidiarumu ir, konkrečiai, visuomeninėmis organizacijomis bei giliai įsišaknijusiu krikščionišku ir romėnišku požiūriu į istoriją. Tai - Europa, kuri tiesiogiai prieštarauja Lisabonos sutarčiai, kurios nori turintys didelę galią, kurios nori lobistai, iš esmės siekiantys radikaliai viską centralizuoti.
Manome, kad europiečiai turėtų galų gale nubalsuoti ir išmesti šią Sutartį lauk.
Paul Rübig
(DE) Gerb. pirmininke, Komisijos nare M. Wallström, ponios ir ponai, manau, kad ši diskusija labai svarbi, nes iš įvairių Parlamento pusių girdėjome, jog Europai rengiamasi suteikti galių. Iš tautinių valstybių taško žiūrint, taip ir bus, bet tiesa ta, kad tautinėms valstybėms taip pat bus suteikta galimybužtikrinti, kad tie patys įstatymai ir reglamentai galiotų likusiose 26 valstybėse narėse. Šis Europos racionalizavimo projektas, pradėtas, siekiant atsisakyti visiškai skirtingų teisinių sistemų 27 valstybėse narėse ir stengtis sukurti bendrą reglamentavimo sistemą, yra didelis žingsnis pirmyn ir suteikia ne tik mūsų ministrams, bet ir mūsų Parlamento nariams daug daugiau teisių bei galimybių dirbti Europos Sąjungos piliečių labui.
Nors dažnai reiškiu nepasitenkinimą eilėmis Parlamente, dabar atsigręžęs ir matydamas, kad oponentų eilės tuščios ir kad didžioji dauguma oponentų nedalyvauja šioje diskusijoje, noriu gan aiškiai pasakyti, kad, žinoma, mes taip pat kritiškai žiūrime į institucijas ir norime jų patobulinimo. Būtent dėl šių patobulinimų aršiai diskutuota pastaruosius aštuonerius metus. Mes paprasčiausiai norime užtikrinti, kad santykiai tarp institucijų ir piliečių pagerėtų. Šiandien negalime tiesiog stovėti ir sakyti, kad prieš aštuonerius metus pradėtą reformų procesą sustabdysime ir nepasiūlysime jokių alternatyvų - tai būtų tikrasis šios diskusijos skandalas.
Mes turime skubiai susitelkti prie Sutarties turinio. Ši Sutartis iškelia mums naujų tikslų. Pagaliau gauname atstovaujamąją ir pilietinę demokratiją su tai atitinkančia piliečių iniciatyva. Gauname naujų galių aplinkosaugos ir klimato pokyčių srityje. Tarsi tautinvalstybgalėtų viena pati, savarankiškai išspręsti šias problemas! Ypač oro ir vandens, taip pat kitose srityse tai tiesiog neįmanoma. Turime taip pat kartu pasirūpinti laisve, saugumu ir visų įdarbinimu. Kadangi kilo krizė, Europos Sąjungai ypač svarbu gauti šias galias.
Tačiau taip pat svarbus naujas teisinis pagrindas. Susidarius kritinei elektros energijos padėčiai, reikia teisinio pagrindo energetikos politikai. Taip pat prekybos srityje, kai pažvelgiame į tarptautinės prekybos problemas, matome, kaip skubiai reikia gero sprendimo mūsų Europos piliečiams, o tai visai nesusiję su kosminėmis kelionėmis ir intelektine nuosavybe. O mūsų oponentams nuostata dėl išstojimo taip pat gali būti gan svarbi. Manau, kad naujos priežiūros galios ir procedūros šį Parlamentą sustiprins. Esu už tai, kad ši diskusija taptų karštesnė, nes daug mūsų dar nesuvokė, kokias galimybes siūlo ši nauja Europa.
Libor Rouček
- (CS) Ponios ir ponai, būdamas Parlamento narys iš Čekijos, džiaugiuosi, kad šiandien, kai mes diskutuojame apie Lisabonos sutarties poveikį, Čekijos Senatas patvirtino Lisabonos sutartį tvirta dauguma: 54 prieš dvidešimt balsų. Taip jis išreiškČekijos žmonių valią, kad Lisabonos sutartis turėtų įsigalioti. Šią valią jau buvo išreiškę žemesnieji Čekijos parlamento rūmai - Atstovų rūmai. Tačiau tuo pačiu metu Respublikos prezidentas abejoja žmonių valia, tuo požiūriu, kurį aiškiai išreiškAtstovų rūmai ir Senatas.
Vįclav Klaus, Čekijos prezidentas, pasakė: "Turiu pasakyti, kad esu nusivylęs, jog kai kurie senatoriai, sulaukę beprecedenčio politinio ir žiniasklaidos spaudimo namie ir užsienyje, atsisaksavo anksčiau viešai išsakytų pažiūrų - taip pamindami savo politinį ir pilietinį principingumą - ir pritarLisabonos sutarčiai. Jie atgręžnugaras ilgalaikiams Čekijos interesams ir nutarpataikauti savo pačių interesams bei trumpalaikiams dabartinių politikų interesams. Tai labai nemaloniai įrodo dar vieną didelės mūsų politinio elito dalies nesėkmę. Dabar lauksiu, ar senatorių grup- iš kurių dalis jau pareišktaip ir darysią - prašys Konstitucinio Teismo dar kartą persvarstyti Lisabonos sutartį, atsižvelgiant į mūsų konstituciją. Jei taip bus, savo paties sprendimo dėl Lisabonos sutarties ratifikavimo nesvarstysiu, kol Konstitucinis Teismas paskelbs savo sprendimą."
Čia diskutuojame apie Lisabonos sutarties poveikį Europos Sąjungos institucinės pusiausvyros raidai. Tačiau manau, kad taip pat turėtume pakalbėti - o tai turėtų daryti ir Čekijos atstovai bei senatoriai - apie institucinę pusiausvyrą Čekijoje. Čekija yra parlamentindemokratija. Nepaisant to, Čekija turi prezidentą, kuris negerbia Atstovų rūmų valios, kuris negerbia Senato valios ir kuris elgiasi kaip absoliutinis monarchas arba diktatorius iš šalies, kurią pats taip kritikuoja ir taip dažnai prisimena, t. y. iš buvusios Sovietų Sąjungos. Mūsų euroskeptikams yra daug ką pasakyti apie Europos demokratijos padėtį, demokratijos padėtį mūsų šalyje ir Prezidento, kuriuo jūs taip žavitės, elgesį.
Kyösti Virrankoski
(FI) Gerb. pirmininke, Lisabonos sutartis radikaliai pakeis biudžetinę Europos Sąjungos procedūrą. Daugiametis finansinis planas taps privalomas, išlaidų skirstymas į privalomas ir neprivalomas išlaidas dings, o biudžeto procesas bus trumpesnis.
Palaikau penkerių metų finansinį planą Europos Parlamento ir Komisijos kadencijų laikotarpiui. Taip darbas bus našesnis, o institucijos galės rengti savarankiškas politines strategijas.
Biudžeto planavimas tampa kebliu procesu. Kyla klausimas, kas galėjo išrasti tokią sudėtingą sistemą. Iki šiol buvo aišku, kuri institucija nusprendžia galutines sumas biudžetui. Dabar turi būti susitarimas dėl kiekvienos detalės, o tai gali reikšti labai įtemptas derybas Taikinimo komitete.
Iš Parlamento ši nauja procedūra pareikalaus sustiprinti esamus žmogiškuosius išteklius. Kitaip jis negalės visiškai naudotis savo galiomis: apskritai - planuodamas biudžetą, konkrečiai - administruodamas ES.
Galiausiai noriu padėkoti pranešėjams, ypač Catherine Guy-Quint, už jų puikius pranešimus ir, bendresne prasme, už jų puikų bendradarbiavimą per praėjusius metus.
Elmar Brok
pranešėjas. - (DE) Gerb. pirmininke, ačiū už suteiktą galimybę išsakyti keletą komentarų anksčiau, nei tikėjausi.
Ši diskusija atskleidė, kokio stipraus įsitikinimo esama visose politinio ir nacionalinio spektro dalyse. Ji taip pat parodė, koks stiprus mūsų pasiryžimas vesti Europą pirmyn. Klausydamasis kelių labai kritiškai nusiteikusių kalbėtojų iš anglosaksų šalių, prisimenu, kad būtent iš tų šalių per pastaruosius keletą mėnesių atsklido ypač daug pagalbos šauksmų, prašančių įveikti krizę drauge. Esu tikras, kad šie ponai taip pat supras, jog atstovauja pozicijoms, pagrįstoms Winstono Churchillio šešiasdešimties metų palikimu.
Dabar įžengiame į lemiamą etapą. Po sprendimų, kurie buvo priimti tokiu tvirtu sutarimu Europos Parlamente ir kurie taip įtikinamai suveikPrahoje, neturėtume jaustis triumfavę. Svarbi užduotis mums bus suteikti Airijos žmonėms, su visu deramu kuklumu, galimybę priimti savo sprendimą suvereniai ir laisvai - sprendimą, kurį Airija turi priimti nepriklausomai ir laisvai, jausdama atsakomybę už visą žemyną. Manau, kad užtikrinant tokią galimybę mūsų darbas taip pat turėtų būti svarbiausias. Tikiuosi, jog birželio mėn. pabaigoje Europos Vadovų Taryba sudarys reikalingas sąlygas šiam paskutiniam etapui užbaigti, ir kad airiams bus sudarytos sąlygos, kurių jiems reikia, kad išspręstų šią problemą.
Proinsias De Rossa
Gerb. pirmininke, palaikau šią diskusiją. Kurį laiką atrodė, kad ji neįvyks. Džiaugiuosi, kad ji vyksta, ir taip yra dėl mano kolegų atkaklumo. Šiam Parlamentui visiškai dera atsakingai ir protingai spręsti perėjimo prie - pagaliau - galimo Lisabonos sutarties ratifikavimo klausimą. Būtų kvaila taip nedaryti. Antroje šių metų pusėje daug dirbsiu, kad užtikrinčiau balsavimą už - nesvarbu, ar būsiu išrinktas į šį Parlamentą, ar ne, - ir gailiuosi, kad čia nebus kelių mano draugų, pasigesiu jų.
Tačiau šįvakar ypač noriu pasveikinti Čekiją balsavus už, nes šiandien jie balsavo už ateitį. Manau, itin svarbu leisti suprasti, kad Europa vienijama, vieninga Europa kuriama dėl Europos žmonių ateities.
Niekur kitur pasaulyje, už Europos ribų, neturime 27 valstybių narių, bendrai priimančių sprendimus tarpvalstybiniu mastu, bendrų savo žmonių interesų labui. Niekur kitur nepriklausomos valstybės neteikia savo kolektyvinių sprendimų tiesiogiai išrinktam daugiataučiam parlamentui tvirtinti ir taisyti. Ši mūsų Sąjunga unikali. Tai - unikalus demokratinis eksperimentas. Jis ne be trūkumų. Jam reikia reformų, o Lisabonos sutartyje esančios reformos būtent ir yra tokios, dėl kurių šiuo metu galime susitarti. Be abejo, būsimieji Parlamentai - taip pat būsimosios Tarybos - numatys ir sutars dėl tolesnių reformų.
Bet Europai taip pat reikia naujos krypties. Jai reikia iš naujo sustiprinti savo pasišventimą mūsų tautų socialinei gerovei ir sutvarkyti beveik išskirtinę rinkos liberalizavimo maniją, kuri mums buvo būdinga pastarąjį dešimtmetį. Reikia prisiminti, kad politinė, socialinir ekonominšios Sąjungos orientacija yra veikiama sprendimų, kuriuos priima elektoratas visuotiniuose rinkimuose, Europos rinkimuose bei mūsų kolektyviai išrenkamose ir įvedamose komisijose. Europos Sąjungoje sprendžiame ginčus, kuriuos jauni žmonės anksčiau spręsdavo žudydami vienas kitą apkasuose. Man didelgarbdirbti šiame Parlamente, kur ginklų jėgą pakeitėme argumentų jėga.
Negalime leisti euroskeptikams atsukti laiko atgal. Tai, kad vienos valstybės narės, kurios gyventojai sudaro mažiau nei 1 proc. Europos Sąjungos gyventojų, sprendimas gali sustabdyti procesą, rodo, kokia trapi mūsų konstrukcija. Tačiau tai, kad galime išlikti ir leisti Europos tautoms savarankiškai priimti tuos sprendimus, taip pat yra Europos Sąjungos stiprybės ženklas. Manau, mes turime iš naujo įkvėpti Europos svajonę savo žmonėms. Turime saugotis, kad mūsų nenutemptų žemyn pikti seniai, stovintys ana ten, toli dešinėje, prie paskutinės eilės, ir rėkaujantys, sakantys, kokie mes nedemokratiški, kai iš tiesų tai - Parlamentas, išrinktas Europos žmonių, kad priimtų sprendimus už Europos žmones.
Costas Botopoulos
(FR) Gerb. pirmininke, šiandien - išties gan iškilminga diena: Lisabonos paketas - kaip jis vadinamas - galiausiai atkeliavo į Parlamentą; Čekijos senatas suteikvilties; daug kas pirmą kartą sako kalbas, emocijos aiškiai juntamos; mes rengiamės baigti šią Parlamento kadenciją, ir daug kas gan susijaudinę. Šioje vėlyvoje Parlamento sesijoje tvyro išties istorinatmosfera.
Turėdamas dvigubas funkcijas - pusiau konstitucinę, pusiau biudžetinę - šiandien norėčiau truputį konkrečiau pakalbėti apie C. Guy-Quint pranešimą dėl naujos biudžeto sistemos ir Lisabonos sutarties poveikio tai naujai sistemai. Kaip buvo sakyta, tai visų pirma yra demokratiškesnsistema. Nuo šiol dėl visų išlaidų - viso biudžeto - bus sprendžiama per bendro sprendimo procedūrą, dalyvaujant Tarybai ir Parlamentui.
Tai taip pat (o šis aspektas dar svarbesnis) yra politiškesnis biudžetas, nes turime, kaip sako C. Guy-Quint, strateginį tarpinstitucinį planavimą, t. y. visos Europos Sąjungos institucijos susitaria sudaryti biudžetą. Tačiau sistemoje dar yra neaiškumų.
Ar, tarkime, Parlamentas iš tiesų naudosis savo teoriškai sustiprintu vaidmeniu? Ar jam pasitarnaus ši nauja galia, nes taip pat esama problemų? Turime mažiau laiko, yra tik vienas svarstymas. Todėl nuo Parlamento priklauso, ar jis pasinaudos (tai - savaime iššūkis) galimybe vaidinti savo vaidmenį. Ar penkerių metų biudžeto laikotarpis sutaps su penkerių metų Parlamento kadencija, ar bus iš jos išskirtas? Tai neaišku. Turime pasistengti ir spręsdami šią problemą.
Taip pat esama neišnaudotų galimybių. Neišnaudojome galimybės parūpinti sau daugiau savų išteklių, neišnaudojome galimybės - duokite man dar dešimt sekundžių, nes dalyvaujame formaliame vėlyvame posėdyje - įgyvendinti naują biudžeto filosofiją.
Galiausiai norėčiau pabrėžti, kad susidūrėme su iššūkiais: perėjimo iššūkiu (nėra lengva iškart pereiti prie naujos sistemos) ir lankstumo iššūkiu (mums reikia daugiau lankstumo, jei norime susidoroti su krizėmis).
Baigdamas palinkėsiu, kad šie klausimai būtų toliau sprendžiami, įgyvendinus Lisabonos sutartį.
Pirmininkas
Kaip ir jūs, gerb. C. Botopoulos, tame pačiame komitete turiu dvigubas funkcijas, tad neturėjau pasirinkimo ir suteikiau jums tas keturiasdešimt sekundžių.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Manau, kad visiems šio naktinio posėdžio dalyviams šis posėdis įsimins ilgam ir turėsime ką papasakot savo vaikams ir anūkams. Na, ir netgi šį vakarą mes visi jaučiame, kad Europos laivas dabar purtomas krizės audrų. Akivaizdu, kad šio laivo variklis, t. y. sutarčių mechanizmas yra per silpnas, jį nedelsiant reikia keisti.
Lisabonos sutartis ir būtų tas stipresnis variklis, kuris krizės sąlygomis ypač reikalingas. Todėl pritariu svarstomiems pranešimams ir pritariu tų kolegų nuomonei, kurie pabrėžia, kad yra nelabai demokratiška, kai vienas referendumo akmuo gali apversti visą Europos vežimą, kai vienas valstybės vadovas gali vaizduoti, kad jis vienintelis žengia į koją, o 26 valstybių nuomonjam visiškai nesvarbi. Aš manau, kad iš to, kas vyksta Europoje ir visame pasaulyje, airių rinkėjai padarys išvadas.
Avril Doyle
Gerb. pirmininke, šį vakarą man tenka būti paskutine Europos liaudies partijos / Europos demokratų frakcijos kalbėtoja, o kadangi esu Airijos atstovEuropos Parlamente, turbūt tai visai logiška.
Norėčiau pirmiausia padėkoti visiems šiuos penkis pranešimus parengusiems pranešėjams. Džiaugiuosi, kad turime galimybę juos aptarti; kartu su kitais kolegomis airiais per savo politinę frakciją prašiau, kad atsitiktų taip, kaip yra šįvakar: kad galėtume diskutuoti apie penkis svarbiausius pranešimus.
Pirmiausia norėčiau aiškiai pasakyti, kad dalykai, kuriuos šįvakar pasakysiu diskusijoje, bus visada pagrįsti kitu sakiniu. Nederėtų, o ir neketinama kokiu nors būdu tikėtis ar būti įsitikinusiam konkrečiu Airijos žmonių sprendimu būsimajame antrajame referendume dėl Lisabonos sutarties, apie kurį anksčiau šią savaitę paskelbpremjeras (taoiseach), parlamento žemesniųjų rūmų narys (TD) Brian Cowan.
Tarp praeitą gruodžio mėn. Europos Vadovų Tarybos padarytų išvadų yra priemonių paketas, sudarytas po mūsų tyrimų, pasibaigus referendumui praeitą birželio mėn.: tai - priemonės, skirtos spręsti rūpestį keliantiems klausimams, kurie iškilo Airijoje balsavusiems prieš ir kuriuos išdėstmūsų taoiseach per Tarybos susitikimą praeitą gruodžio mėn., kartu pateikęs planą, kaip padaryti, kad Sutartis įsigaliotų iki 2009 m. galo.
Šiame pakete išlaikomas vieno Komisijos nario vienai valstybei narei principas, patvirtinama Europos Sąjungos darbininkų teisėms ir kitiems socialiniams klausimams skiriama svarba, pateikiama teisinių garantijų dėl mokesčių neutralumo bei dėl Airijos konstitucijos nuostatų teisės į gyvybę, išsilavinimą ir šeimą srityse.
Per pavasario Europos Vadovų Tarybą mūsų taoiseach informavo partnerius, kad, remiantis gruodžio mėn. suderintu tvarkaraščiu, dabar vyksta darbai tiems įsipareigojimams įgyvendinti, ir kad jie turėtų būti baigti iki 2009 m. vidurio.
Jei mūsų vyriausybliks visiškai patenkinta rezultatu, taoiseach sutiko siekti Sutarties ratifikavimo iki baigiant kadenciją dabartinei Komisijai, kuri, kaip suprantu, darbą baigti turėtų spalio mėn. pabaigoje. Nuoširdžiai tikiuosi, kad pažadėtas referendumo laikas - ankstyvas ruduo - reikš vėliausiai spalio mėn. pradžią.
Turint omenyje Lisabonos sutartyje numatytą Europos Parlamento galių padidinimą, suprantama, kad jo nariai turėtų pamąstyti apie institucines ir procedūrines Sutarties pasekmes, todėl šiandien ir diskutuojame apie šiuos penkis pranešimus.
Europos Parlamento diskusija šiais klausimais šįvakar vyksta tokiu metu, kai mano užrašuose sakoma, jog keturios valstybės narės - Airija, Čekija, Vokietija ir Lenkija - dar nebaigratifikavimo proceso. Iš esmės tai tiesa, bet šįvakar sveikinu Čekiją - ypač Čekijos Senatą - su tuo, kad jų Parlamentas savo prezidentui, tikėkimės, visiškai sutiko leisti ratifikuoti Sutartį Čekijos žmonių vardų. Kiek man žinoma, tai perduota teisminiam persvarstymui. Tikiuosi, kad uždelsimas tik formalus.
Kad Sutartis įsigaliotų, žinoma, visos šalys turi ją ratifikuoti, ir: taip, teisinga sakyti, kad 26 Europos parlamentai - 26 valstybių narių parlamentai - pasak"taip", o kol kas tik airiai dar to nepadarė.
Visiškai sutinku, kad Parlamentas gali norėti ištirti šiuose dokumentuose ir pranešimuose iškeltus klausimus kuo išsamiau, nekliudant ir neužbėgant už akių nebaigtai ratifikavimo procedūrai.
Norėčiau pasakyti, kad prieštarauju oportunistiniam kelių prieštvaninių pažiūrų euroskeptikų mykavimui galinėse eilėse, o tai, ką jie sako, turi būti taip ir suprantama. Mano žinia jiems aiški: nesikiškite į nepriklausomą Airijos sprendimą, nes niekas Arijos rinkėjams neaiškins, kaip elgtis.
Norėčiau padėkoti - ir tai mano paskutinis veiksmas Parlamente - Komisijai, pirmininkaujančiai šaliai Čekijai ir visiems kolegoms už labai naudingus dešimt metų, man būnant Europos Parlamento nare. Laukiu balso už iš Airijos žmonių per antrąjį mūsų referendumą spalio mėn.
Mairead McGuinness
Gerb. pirmininke, šiais laikais malonu atsidurti bet kokio sąrašo viršuje. Norėčiau, kadangi Avril baigkalbėti, palinkėti jai sėkmės, baigus darbą Europos Parlamente. Teisybės dėlei, ji išties gerokai pripliekprieštvaninių pažiūrų šalininkus po balsavimo dėl Lisabonos sutarties Airijoje, ir bus puikiai prisimenama už nepakartojamą žodingumą. Linkiu jums sėkmės, Avril, vieša, ir tikiuosi, kad dalyvausite kampanijoje už Lisaboną, kai baigsite kadenciją.
Diskusija buvo labai įdomi. Mano kūnas ir smegenys norėjo grįžti namo miegoti, bet diskusija buvo per gera, kad ją praleisčiau, ir per svarbi, - nes aš airė, - kad joje nedalyvaučiau. Leiskite man pasakyti - ir kalbu elektoratui: vairuojate jūs. Jūs turite pasirinkimą. Jūs galite balsuoti už kelių piktų ekstremalių pažiūrų šio Parlamento kairei ir dešinei priklausančių senių nuomonę - tai sakau ir apie vyrus, ir apie moteris, nors labiau apie vyrus - ir susilauksite daug triukšmo, daug galimybių papulti į spalvotas nuotraukas bei antraštes, bet šiame Parlamente darbas nevyks. Arba galite balsuoti ir Parlamento rinkimuose, ir dėl Lisabonos už pozityvius, sunkiai dirbančius žmones, kurie nepakliūna į antraštes, bet čia atsiduria ne veltui.
Manau, kad Airijos žmonės žino, jog dabar padėtis kitokia. Per paskutines diskusijas juos apgavo. Po balsavimo prieš turėjome geresnių diskusijų, ir aš juos raginu balsuoti už už savo ateitį, mano vaikų ateitį ir Europos Sąjungos ateitį.
Siiri Oviir
(ET) Šį vakarą - tiesą pasakius, jau naktis - čia liekame diskutuoti apie Lisabonos sutarties įgyvendinimą. Tai, kad Sutarties įsigaliojimui ruošiamasi ir kad tai daroma laiku, yra atsakingumo įrodymas. Geras pasiruošimas tokios svarbios sutarties įgyvendinimui nuramina, kad Europos Sąjunga gerai veikia, ir taip ji galės geriau atlikti užduotis, kurių iš savo išrinktų atstovų tikisi Europos Sąjungos piliečiai.
Galbūt žingsniai nepakankamai dideli. Kai kurie piliečiai mano, kad Pagrindinių teisių chartija pernelyg retoriška, bet vis dėlto Lisabonos sutartis yra rimtas žingsnis pirmyn. Tai - atsakas į pasikeitusius Europos Sąjungos poreikius. Paremdami Sutartį, 26 valstybių narių žmonių išrinkti parlamentai taip ir padarė.
Šiandieniai pranešimai atskleidžia, kad Europos Sąjunga kūrybiškai pasitiki savimi, nes pragmatiškai imasi planuoti pereinamąjį laikotarpį. Negalime sukurti kažko naujo, laikydamiesi pesimizmo ir delsimo taktikos. Dėkoju pranešėjams už jų drąsą ir gebėjimą parengti reikalingus dokumentus.
Zita Pleštinská
- (SK) Ponios ir ponai, negalime sakyti, kad Lisabonos sutartis yra geriausia, kokios gali tikėtis kiekviena 27 ES valstybnarė, bet tai yra geriausia, dėl ko 27 ES gali susitarti. Iki šiol visos sutartys buvo 15 ES sutartys, ir todėl norėčiau pabrėžti Lisabonos sutarties politinę potekstę, pagal kurią prie starto linijos atsiduria 27 ES, tad ateityje galiausiai baigsime dalyti ES į senąsias ir naująsias valstybes nares.
Europos Parlamentas įrodė, kad gali priimti sprendimus dėl veiksmų, ir todėl teisinga, kad Lisabonos sutartimi būtų skirta daugiau galių Parlamentui - kitaip tariant, išrinktiems Europos piliečių atstovams. Jei Lisabonos sutartis įsigalios visose ES valstybėse narėse, ji atneš pokyčių, tarp kurių bus dabartinės besikeičiančio pirmininkavimo Tarybai sistemos panaikinimas. Dar svarbiau tai, kad ES turės bendrą energijos politiką, kas ypač pasirodesą reikalinga per dujų krizę.
Džiaugiuosi šiandieniu Čekijos Senato sprendimu pritarti Lisabonos sutarčiai. Tai - labai svarbus Čekijos parlamento ženklas ES, Čekijai esant pirmininkaujančia šalimi.
Daniel Hannan
Gerb. pirmininke, per pastaruosius šešiolika mėnesių šiame Parlamente kalbėjau 77 kartus ir kiekvieną kalbą baigdavau raginimu Lisabonos sutartį pateikti žmonėms: Pactio Olisipio censenda est.
Taip dariau, pagerbdamas Katą vyresnįjį, kuris garsėjo tuo, kad kiekvieną kalbą baigdavo raginimu sunaikinti Kartaginą. Kartais man būdavo sunku tokią pabaigą išspausti iš kitokios temos, bet ne šįvakar.
Nuostabu buvo išklausyti kai kurių darbų. Ne visų. Šiame Parlamente buvo garbingų ir demokratiškų Europos šalininkų, bet kai kuriose kalbose buvo tiek paniekos, arogancijos, neapykantos viešajai nuomonei, kad dabar, kai ES ir valstybės narės ima mokytis apie politines vertybes iš "YouTube", geriausia būtų visą šitą diskusiją sukelti į "YouTube", kaip partijos rinkiminę transliaciją įvairioms balsavimo prieš kampanijoms.
Man primintuos keistus Bertolto Brechto žodžius: "Ar tokiu atveju nebūtų paprasčiau paleisti žmones ir išrinkti kitus į jų vietą"? Ir visi kalbėtojai vis sako, kad parlamentai ratifikavo. Jie tiesiog reklamuoja spragą tarp politikų klasės ir žmonių, esančią visose valstybėse narėse.
Iš Kato vyresniojo šaipėsi, jį nušvilpė, o kiti senatoriai mėgdžiodavo jo balsą. Žinote, ką? Galų gale jie padartaip, kaip jis sakė.
Paul Rübig
(DE) Gerb. pirmininke, ankstesnis kalbėtojas tik parodė, koks sunkus yra demokratijos Europoje judėjimas į priekį, kai matome, kad Airijoje pusgyventojų nebalsavo, nes klausimai buvo sudėtingi, ir kai ne kiekvienas nori būti Konstitucijos šalininkas. Iš tų, kurie balsavo, pusbalsavo prieš Sutartį, nes jos neperskaitė. Kaip galime reformuoti Europą, jei negalime įkalbėti atsakingųjų iš tiesų prisiimti atsakomybės?
Komisijos narM. Wallström ir jos komanda turi išties ypatingą atsakomybę: informuoti Europos žmones, tuos, kuriems tai įdomu, ir padaryti jiems prieinamą visą informaciją, kad klausimus būtų galima kompetentingai aptarti. Turime siekti dialogo su Europos žmonėmis daug aktyviau, informuoti juos ir sakyti jiems, kokia svarbi reforma Europos vystymuisi. Laikydamiesi tokio požiūrio, sulauksime rezultatų.
Richard Corbett
Gerb. pirmininke, man tiesiog įdomu girdėti tą argumentą, kad kažkodėl nacionalinių parlamentų ratifikavimas neteisėtas, nes jei taip ir yra, leiskite tik pateikti savo šalies pavyzdį, kuri niekada, niekada per visą istoriją, neratifikavo tarptautinės sutarties referendumu.
Tokiu atveju, jei nacionaliniams parlamentams ratifikuoti Sutartį yra neteisėta, tai NATO sutartis, Jungtinių Tautų sutartis, Pasaulio prekybos organizacijos, bet kuris įsipareigojimas, kurį Britanija prisiėmtarptautinės sutarties pagrindu - visa tai yra taip pat neteisėta. Todėl nesuprantu šio argumento, kad nacionalinių parlamentų ratifikavimas yra kažkaip nedemokratiškas.
Bernard Wojciechowski
(PL) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos nare, Lenkijoje turbūt tik 13 proc. rinkėjų balsuos Europos rinkimuose. Tai turbūt bus žemiausias skaičius visoje Europos Sąjungoje. Kodėl? Pasižvalgykite po Parlamento salę. Čia, tokioje svarbioje diskusijoje, nėra atstovų iš dviejų pagrindinių Lenkijos politinių partijų. Būtent toks yra tų partijų požiūris į rinkimus ir į Europos reikalus - jose visiškai nedalyvaujama.
Lenkijoje nėra diskusijų apie Europą, rimtų diskusijų. Kaip jos gali būti, jei, vėl pabrėžiu, per šią diskusiją nėra nvieno atstovo nei iš valdančiosios, nei iš opozicinės partijos. Galima susidaryti įspūdį, kad Lenkijos politikų klasės lyderiai nesidomi Europos reikalais. Taip mano rinkėjai, taip mano daug jaunų žmonių Lenkijoje, žmonių, su kuriais kalbėjau ir kurie domisi, tarkime, Lisabonos sutartimi. Tokio atsako iš politikų klasės nėra.
Ewa Tomaszewska
(PL) Atleiskite! Negaliu nepaprieštarauti! Esu Teisės ir teisingumo partijos, didžiausios opozicinės partijos, narė. Teiginys, kad čia nėra nieko iš tos partijos, yra neteisingas.
Syed Kamall
Gerb. pirmininke, labai ačiū už suteiktą galimybę. Manau, diskusija buvo įdomi, nesvarbu, kokio požiūrio laikaisi dėl Europos projekto ar Lisabonos sutarties.
Buvo nesyk užsiminta apie senius ir prieštvanines pažiūras, bet norėčiau apie tai pasisakyti iš taško, iš kurio į viską žiūriu. Aš matau senesniąją politikų kartą, įstrigusią 6 dešimtmečio mąstysenoje - didele dalimi įstrigusią 6 dešimtmečio sprendimuose problemoms ir iššūkiams, su kuriais susiduria pasaulis. Pasižvalgę po salę, pamatysite gerokai vyresnių žmonių, kurie pasisako už Lisabonos sutartį, smerkia tuos Airijos ir kitų šalių žmones, kurie balsavo prieš pirmąją Konstituciją ir prieš Lisabonos sutartį. Net matome buvusius karinguosius dabar šnekant apie ginklų sudėjimą ir pasisakant už taiką.
Taip, 6 dešimtmetyje buvo padarytas pokarinis sprendimas prieš tai iškilusioms problemoms, bet turime judėti drauge su pasauliu. Kalbėdami apie demokratinę atskaitomybę, nepamirškime vieno dalyko. Kai pradėjome darbą su Konstitucija, taisyklės buvo tokios, kad kiekviena šalis turėjo ją ratifikuoti, arba Konstitucija negalėjo įsigalioti. Todėl neikime toliau Lisabonos sutarties atveju, kol ją ratifikuos visos valstybės. Jei jūs išties norite tinkamos demokratinės diskusijos, tegu Britanijos žmonės gauna galimybę pasirinkti. Ar jie nori R. Corbetto siūlomos federalinių Jungtinių Europos Valstijų vizijos, ar laisvesnės, laisva prekyba grįstos Europos vizijos, kurią palaiko mano partija?
Margot Wallström
Komisijos Pirmininko pavaduotoja. - Gerb. pirmininke, noriu padėkoti Parlamento nariams už šią įdomią diskusiją, kurioje ir sutarta ne vienu klausimu, ir vėl iš naujo kartoti gerai žinomi argumentai už ir prieš Sutartį, ir vyko labai įdomi diskusija apie tai, kas yra demokratija. Tai - pirmas kartas, kai girdžiu kalbant apie totalitarines sistemas, kurios leidžia referendumą po referendumo įvairiose valstybėse narėse, ir kodėl kai kurių referendumų rezultatai pamirštami ar į juos neatsižvelgiama - ypač į tuos, kurių rezultatas buvo už.
Tai taip pat vyko diskusija apie teisėtumą. Man vis dar keista - tai jau minėjau, - kad toks Parlamentas kaip šis teigia, jog nacionalinio parlamento sprendimas yra nedemokratiškas, nesvarbus ar neteisėtas. O Komisija visada laikėsi nuomonės, kad nesvarbu, kokią sistemą: balsavimą referendumu ar nacionalinio parlamento sprendimą, pasirinktume, ji bus demokratiškai teisėta. Nematau, kad būtų įmanoma bet kokia kita pozicija.
Bet kuris šios diskusijos besiklausantis Europos pilietis norėtų, kad grįžtume prie tų pranešimų, kuriuose iš tiesų atsispindi rimtas susirūpinimas dėl mūsų sprendimų priėmimo būdo, dėl taisyklių, dėl to, kaip stiprinti Europos Sąjungos demokratijos veikimą, taip pat dėl to, kaip tinkamai naudoti biudžetą, kad ištekliai būtų paskirstyti mūsų politiniams prioritetams. Visi šie dalykai minimi šiuose svarbiuose pranešimuose.
Taip pat čia kalbama apie tai, kaip priimti sprendimus veiksmingiau ir, tikėkimės, sparčiau. N. Lundgreno įsikišimas mane tiesiog pritrenkė. Ar iš tiesų manome, kad už to slypi siekis viską sulėtinti, sulėtinti sprendimų priėmimą, sprendžiant tokią ekonomikos krizę kaip dabar? Žmonės tikisi, kad imsimės veiksmų darbo vietoms ir augimui užtikrinti, klimato pokyčiams ir energetikos krizei tvarkyti, dėl imigracijos ir saugumo kilusioms problemoms spręsti - visiems šiems dalykams. Tai taip pat tapo pagrindu šiems pranešimams. Štai kodėl esame čia ir štai kaip įgyjame demokratinį legitimumą: jei parodome, kad galime veikti, ir veikti greitai. Nemanau, kad mums padeda bet koks arogantiškas, snobiškas įsikišimas, kai mums skaitomi pamokslai apie tą ar aną. Visa esm- tų problemų, kurios šiandien nėra nacionalinės, sprendimas. Jos yra europietiškos ir tarptautinės, ir mes turime turėti modernias taisykles.
Turime sukurti demokratiškesnę Sąjungą, kuri leistų piliečiams imtis iniciatyvos. Taip ir neišgirdome nieko iš prieštaraujančiųjų. Niekada neišgirstame jų pasisakant apie Lisabonos sutarties turinio demokratinį stiprumą; to aiškiai trūksta. Šie pranešimai suteikia mums gerą pagrindą ir atspirties tašką savo darbo būdui reformuoti. Iš Komisijos pusės, mes, žinoma, pasiruošę sekti ir tvarkyti visas detales, kad galėtume tai sparčiai įgyvendinti.
Paskutinis dalykas apie Airiją: po Čekijos Senato už, visų žvilgsniai, žinoma, vėl bus nukreipti į Airiją ir į galimybę ratifikuoti iki metams baigiantis. Teisinių garantijų klausimas čia, žinoma, esminis; svarbus ir turinys, ir laikas. Iš Komisijos pusės mes įsitikinę, kad ES Taryba gebės išspręsti šį reikalą, taip pat žinau, kad šiuo metu vykdomi nuoseklūs pasiruošimai ir mes, Komisija, taip pat prisidėsime, jei gausime galimybę.
Labai jums ačiū ir taip pat ačiū, kad iš dalies čia buvo proga pabendrauti: žmonės vieni kitiems dėkoja už gerą bendradarbiavimą ir linki sėkmės visiems išeinantiems. Manau, visi vienu ar kitu būdu susitiksime per rinkimų kampaniją.
(Plojimai)
Pirmininkas
Gerb. Komisijos nare, Parlamento vardu, kadangi tai - vėlyvas naktinis posėdis, prašau, patikėkite: mes per šią Parlamento kadenciją tikrai skyrėme dėmesio aukštam savo pranešimų lygiui. Dar kartą ačiū jums.
Jo Leinen
pranešėjas. - (DE) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos Pirmininko pavaduotoja, dėkoju A. Doyle už jos kalbą iš Airijos perspektyvos, kurią visiškai palaikau. Airijos žmonės nepriklausomai ir be išorinio spaudimo, ko gero, spalio mėn. turi nuspręsti ar garantijos, dėl kurių bus deramasi aukščiausiojo lygio susitikime birželio mėn., sušvelnins jų nuogąstavimus, su Sutartimi susijusius pagrindinius būgštavimus, ir ar, esant tokioms aplinkybėms, jie gali kitoms 26 valstybėms iš paskos žengti žingsnį bendro Europos Sąjungos reformavimo link.
Tikiuosi, kad Airijoje besiformuojančios nuomonės nepriklausomumą taip pat gerbia šalies kaimynDidžioji Britanija. Per pirmąjį referendumą daug Didžiojoje Britanijoje balsavusiųjų prieš keliavo po Airiją, o labiausiai tarp Airijos žmonių pasėti nerimą padėjo eurofobiška Britanijos bulvarinspauda. Vieną dalyką reikia pripažinti: Airijos žmonių laisvsusidaryti nuomonę per antrąjį referendumą turi būti gerbiama.
Tai buvo dideldiskusija, svarbi diskusija. Šiandien 26 šalių parlamentai yra ištarę "taip". Daugiau nei 7 800 žmonių atstovų nusprendė, kad Sutartis gera ir simbolizuoja pažangą. Trys šimtai penkiasdešimt žmonių atstovų 26 šalyse pasakne. Jie negali visi būti kvailiai ir išsiblaškėliai. Turiu omenyje, kad Sutartis negali būti tokia bloga, kokią ją nuolatos vaizduoja. Ją apkabinėja stereotipais, kartais ir šiame Parlamente. Tie, kas sako, kad tai bus karinsąjunga, klaidingai supranta pirminį Europos Sąjungos tikslą: tarnauti taikai, žemyne ir visame pasaulyje. Be to, visi, kas sako, kad kuriama neoliberalios ekonomikos konstitucija, neskaitSutarties. Tai - lig šiolei ryškiausio socialinio pobūdžio Europos sutartis.
Gerb. pirmininko pavaduotoja, ponios ir ponai, dėkoju jums. Tikiuosi, kad naujasis Parlamentas padarys tai, kas teigiama pranešimuose, t. y. pritaikys ir įgyvendins Sutartį. Labai jums ačiū.
Jean-Luc Dehaene
pranešėjas. - (NL) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, manau, kad šiandien išties gerai padiskutavome. Diskusija rodo, kad Europos Parlamentas pasirengęs įgyvendinti Lisabonos sutartį ir kad mes niekaip nebandome užbėgti už akių Airijos žmonių sprendimui. Tačiau taip pat manau, kad išryškėjo kitas svarbus dalykas: rinkimų išvakarėse Parlamentas suformavo aiškią poziciją, dėl kurios tvirtai imtasi tolesnių diskusijų apie šią Sutartį.
Norėčiau padėkoti visiems kolegoms už jų paramą. Taip pat norėčiau pabrėžti, kad šie penki pranešimai papildo vienas kitą, ir pastebėti, kad jie išties visi kartu bendrai išdėsto Parlamento poziciją. Norėčiau baigti tuo pačiu pastebėjimu kaip pradžioje: man rūpi padėtis po rinkimų ir perėjimas nuo Nicos sutarties prie Lisabonos sutarties.
Vis dar manau, kad turėtume tarpininkauti, sudarant susitarimą tarp Parlamento ir Tarybos prieš rinkimus. Kitaip bijau, kad atsidursime gan keblioje padėtyje, o tai nebūtų niekam naudinga. Toks susitarimas turi būti pakankamai aiškus, kad Parlamentas ir Taryba tiksliai žinotų, kokia jų padėtis sudėtingo būsimo pereinamojo laikotarpio atžvilgiu.
Catherine Guy-Quint
Gerb. pirmininke, ši diskusija buvo išties įdomi ir karšta. Tačiau norėčiau šmaikščiai pažiūrėti į tai, ką ką tik pasakS. Kamall, nes vadinti mus seniais, - taigi ir prieštvaninių pažiūrų šalininkais, - kai mes išeiname, kad paliktume vietos jauniesiems, tiesiog juokinga.
Tačiau visiems tiems, kurie apjuodino šį Sutarties projektą, norėjau pasakyti: nepainiokite demokratijos su demagogija! Matote, aštuonerius metus šiame Parlamente, visoje Europoje išgyvenome ne psichologinę dramą, bet politinę tragediją, kai Europa yra pasimetusi, ir galime aiškiai matyti, kad vengiame dabartinių problemų.
Ši diskusija sustiprino mano įsitikinimą, kad šią Sutartį būtina įgyvendinti, nepaisant visų nurodytų sunkumų, nes savo turiniu ji įneš skaidrumo. Ji įneš demokratijos, ir mums visiems reikia tokio demokratinio šoko, kad Europos projektą vėl sutelktume į politiką - XXI amžiaus politiką, pritaikytą nūdienos pasauliui.
Šiuo atžvilgiu biudžetas tėra įrankis, bet jis mums leis užtikrinti, kad institucijos būtų iš naujo suderintos tarpusavyje, o dėl skaidrumo galėsime žinoti Parlamento, Komisijos bei, svarbiausia, Tarybos požiūrį. Tokia politinvalia itin vertinga, kovojant su nacionalinio savanaudiškumo vėžiu, kuris Europos politikos projektą graužšitiek metų.
Tikiuosi, kad šis skaidrumas vėl grąžins tikėjimą visiems Europos piliečiams ir leis mums tobulinti informaciją, nes tai sudėtinga. Gerb. M. Wallström, jūs su tuo užsiėmėte ne vienus metus, pradedate daryti pažangą, ir turite stengtis toliau.
Visam tam reikia pasiryžimo, laiko ir, svarbiausia, politinės drąsos, kurios mums trūksta. Turime atgauti tą politinę drąsą ir tą utopiškumą, būdingą Europos Sąjungos įkūrėjams, būdingą tiems, kurie tikėjo, kad iš karo gali gimti taika. Šiandien, XXI a., savotiškai turime priimti šį iššūkį ir viena priemonių, padėsiančių mums taip padaryti, yra Lisabonos sutartis. Susigrąžinkime utopiją - taikos utopiją!
Pirmininkas
Bendros diskusijos baigtos.
Balsavimas vyks rytoj, 12:00 val.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 142 straipsnis)
Sebastian Valentin Bodu  
Teliko žengti vieną žingsnelį, kad priimtume Lisabonos sutartį, kuri įsigaliojusi suartins Europos Sąjungą ir 500 mln. jos piliečių. Rumunija, šalis, kuriai atstovauju Europos Parlamente, buvo viena pirmųjų valstybių, ratifikavusių Sutartį, nes visi jos politikos formuotojai tiki Europos integracija.
Europos Parlamento rinkimai bus rengiami ne pagal Lisabonos sutartį, bet net šis faktas išryškina, kokia demokratiška ir reprezentatyvi yra Europos Bendrijos institucija ir kokia svarbi kiekviena jos valstybnarė.
Europos institucijos, taip pat ir Parlamentas, šiuo metu Bendrijos piliečiams pernelyg abstrakčios. Parlamento svarba ES sprendimų priėmimo procese didėja su kiekviena Europos sutartimi. Lisabonos sutartis - ne išimtis, ja sukuriamas parlamentas, gerokai labiau įtrauktas į teisėkūros procesą.
Sutartis priartins ES prie jos piliečių. Visi žinome, kaip sunku atkreipti mūsų šalių piliečių dėmesį į Bendrijos problemas. Tai, kad kiekvienos valstybės narės tiesiogiai renkami Europos Parlamento nariai gaus didesnių galių, šiuo metu yra idealus sprendimas, norint priartinti unikalią pasaulyje instituciją prie jos žmonių.
Cristian Silviu Buşoi  
Pirma norėčiau pasidžiaugti balsavimu Lisabonos sutarties naudai Čekijos Senate, dėl ko visas ratifikavimo procesas pajudėjo į priekį. Manau, kad reikėtų šią Sutartį įgyvendinti kuo greičiau, nes ji užtikrins veiksmingesnį, skaidresnį ir, svarbiausia, demokratiškesnį ES darbą.
Palaikau pranešėjo išvadas dėl Europos Parlamento reorganizavimo ir tikiuosi, kad parlamentinės reformos darbo grupės išvadose atsispindės padidėjęs parlamento vaidmuo, kaip numatyta Sutartyje.
Norėčiau truputį pakomentuoti Europos Komisijos skyrimo procedūrą. Iš esmės palaikau pasiūlytą Komisijos skyrimo tvarkaraštį, bet manau, kad kai kurias stadijas turbūt galima patrumpinti, kad Europos institucijos neliktų paralyžiuotos mėnesiams, kai tik vyks Europos rinkimai. Kadangi nepavyko laiku ratifikuoti Lisabonos sutarties, būtų gerai, jei po 2009 m. rinkimų skyrimai būtų atliekami, naudojant procedūrą, kuri daug artimesnnumatytai Lisabonos sutartyje. Tačiau problema kebli, nes kol nežinome Airijos balsavimo rezultato, turime atsiminti, kad reikia laikytis Nicos sutarties, kuri galioja šiuo metu.
Dushana Zdravkova  
Ponios ir ponai, pasak mano kolegos Parlamento nario Elmaro Broko, pranešime dėl santykių su nacionaliniais parlamentais puikiai apžvelgiamos užduotys, kurios laukia Europos Parlamento, kai visos valstybės narės galutinai ratifikuos Lisabonos sutartį. Sustiprinus nacionalinių parlamentų vaidmenį Europos Sąjungos teisėkūros procese, ne tik paspartės Europos teisės aktų perkėlimas į nacionalinius teisės aktus, bet ir atsiras naujas būdas ES piliečiams dalyvauti valdyme.
Europos reikalų komitetų konferencijoje (COSAC) bendradarbiaujant iki šiol pasiekti teigiami rezultatai turi būti panaudoti kaip pagrindas, didinant visų valstybių narių parlamentarų dalyvavimą. Manau, ypač svarbu į šį procesą taip pat įtraukti šalių kandidačių į Europos Sąjungą parlamentų atstovų. Tai padės padaryti jų stojimo į ES procesą paprastesnį, sklandesnį. Šis klausimas nesvarstomas nei pranešime, nei Lisabonos sutartyje, bet manau, kad Parlamentas ras priemonių tam pasiekti.
Galiausiai, norėčiau pabrėžti, kad nacionaliniai parlamentai turės sustiprinti savo administracines galimybes ir užtikrinti, kad finansavimo užtektų iki galo pasinaudoti naujomis galiomis.
Ačiū už dėmesį.
