Sistemul european comun de azil (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct de dezbatere privind raportul elaborat de Giusto Catania, în numele Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne referitor la viitorul sistemului european comun de azil.
Giusto Catania
raportor - (IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, în ultimul an, numărul de refugiaţi din lumea întreagă a crescut. Cifra se ridică acum la aproximativ 12 milioane. Dacă includem şi persoanele strămutate în interiorul ţării, cifra se ridică la peste 26 de milioane de oameni în lumea întreagă care au nevoie de acelaşi tip de protecţie. Acest lucru se datorează războaielor care continuă să existe în lume; în prezent sunt 4 milioane de irakieni refugiaţi şi persoane strămutate în interiorul ţării şi este clar că aceşti refugiaţi sunt o urmare a războaielor la izbucnirea cărora ţările noastre au jucat un rol important.
Crearea unei politici europene comune privind azilul este necesară deoarece, în conformitate cu legea, avem obligaţia de a garanta că aceşti oameni sunt primiţi în mod similar în toată Uniunea Europeană. Acest lucru devine cu atât mai important, dacă luăm în considerare faptul că unele state membre nu dispun încă de o legislaţie sistematică privind acordarea de azil. Am remarcat cu regret că armonizarea procedurilor pentru acordarea azilului a fost amânată cu doi ani, însemnând că va pusă în aplicare în 2012. Trebuie să punem capăt disparităţii teribile care există între statele membre şi diferitele sisteme de acordare a azilului. Suntem în prezent într-o situaţie paradoxală, în care rata de recunoaştere a candidaţilor la statutul de refugiaţi pentru anumiţi resortisanţi ai ţărilor terţe variază de la aproximativ 0% până la 90%, în funcţie de statul membru care primeşte cererea.
Armonizarea standardelor ar trebui să aibă drept urmare un nivel ridicat de protecţie în toată UE şi nu ar trebui să se bazeze pe cel mai mic numitor comun. Instituţia azilului este o parte esenţială a democraţiei noastre şi a protecţiei drepturilor omului şi este inacceptabil că ea a fost ştirbită grav în ultimii ani, deoarece nevoile solicitanţilor de azil şi principiul nereturnării prevăzut de convenţiile internaţionale nu au fost întotdeauna respectate. Uniunea Europeană ar trebui să asigure mecanisme la frontierele externe în vederea identificării solicitanţilor de azil şi garantării că persoanele care beneficiază de dreptul la protecţie internaţională au acces pe teritoriul lor, inclusiv în contextul operaţiunilor de control de la frontierele externe. Din acest motiv, considerăm că este potrivit să se revizuiască rolul Frontex, care îi consideră adesea pe solicitanţii de azil drept imigranţi ilegali.
Prin acest raport, Parlamentul European solicită Frontex să furnizeze informaţii detaliate referitoare la numărul de solicitanţi de azil identificaţi ca atare pe parcursul operaţiunilor sale şi numeroasele persoane interceptate şi trimise înapoi într-o ţară de tranzit sau de origine. Trebuie să ne asigurăm că convenţiile internaţionale sunt aplicate corect, precum şi acordurile de cooperare cu ţările terţe. Acordurile nu pot fi încheiate cu ţări care nu au semnat Convenţia de la Geneva. Multe state membre ignoră totuşi acest lucru, inclusiv Italia, care a semnat un acord privind gestiunea valurilor de imigranţi cu Libia, o ţară care nu intenţionează să semneze Convenţia de la Geneva privind refugiaţii.
Suntem foarte mulţumiţi - am subliniat acest lucru şi sper să reiasă din acest raport - de faptul că Curtea de Justiţie a anulat articolul din directiva privind procedura de acordare a azilului referitor la crearea unui concept de "ţări terţe sigure" şi a unei liste comune de ţări terţe sigure. După părerea noastră, nu poate exista o "ţară terţă sigură"; este un concept eronat, din moment ce orice cetăţean poate fi persecutat chiar şi în ţări cu standarde democratice ridicate.
Solicitanţii de azil sunt persoane vulnerabile, care necesită condiţii potrivite de primire. Statele membre nu pot ţine oamenii în detenţie doar pentru simplul motiv că aceştia solicită protecţie internaţională. Aş adăuga aşadar, ca o problemă de principiu, că solicitanţii de azil nu ar trebui să fie ţinuţi în detenţie. Din păcate, în multe state membre, detenţia pentru solicitanţii de azil este încă o realitate, datorită faptului că pătrund în ţară ilegal. În mod regretabil, şi voi încheia cu acest punct, nu există o altă cale de a intra în Uniunea Europeană. Acesta este paradoxul: chiar şi solicitanţii de azil trebuie să facă parte din valurile mixte care intră pe teritoriul UE. Acordarea azilului nu este o concesie: acordarea azilului este o datorie pentru state şi un drept pentru cei care fug din calea războiului.
Jacques Barrot
vicepreşedinte al Comisiei -(FR) Doamnă preşedintă, onorabili membri, Comisia a adoptat un plan de acţiune privind acordarea de azil în iunie. Comisia şi-a luat angajamentul să prezinte, între 2008 şi 2009, propuneri concrete pentru a îmbunătăţi standardele de protecţie şi pentru a introduce mai multă solidaritate între statele membre, dar şi pentru a consolida cooperarea practică.
Am stabilit principiile care ar trebui să servească drept ghid pentru acţiunea Uniunii Europene, să menţină tradiţia umanitară şi de protecţie a acesteia, să garanteze un tratament egal real pe tot teritoriul Uniunii Europene, să îmbunătăţească eficienţa sistemului de acordare a azilului şi să promoveze solidaritatea în interiorul Uniunii Europene şi între Uniunea Europeană şi ţările terţe.
Sunt mulţumit să aflu că Parlamentul împărtăşeşte pe deplin filosofia Comisiei. Împărtăşeşte ambiţia noastră de a crea un sistem european de acordare a azilului mai protector, mai eficient şi mai just.
Faptul că Parlamentul este acum colegislator cu Consiliul mă face să sper că negocierile, care vor fi îndelungate, vor avea acum mai multe şanse să se finalizeze cu instrumente de cea mai înaltă calitate, care sunt şi mai mult în acord cu drepturile fundamentale.
Mulţumită aşadar procedurii de codecizie şi procedurii de vot cu majoritate calificată din Consiliu, Uniunea Europeană poate armoniza aceste standarde de protecţie internaţionale la un nivel mai înalt.
Mulţumesc Parlamentului pentru sprijinul important pe care l-a acordat tuturor iniţiativelor anunţate de Comisie în cadrul planului său de acţiune.
Vă mulţumesc, de asemenea, pentru prioritatea acordată analizei propunerii mele recente privind crearea unui birou european de sprijin pentru azil. Avem nevoie de sprijinul Parlamentului pentru a asigura succesul acestui mecanism, care ne va da posibilitatea de a consolida cooperarea practică şi calitatea sistemelor de acordare a azilului. Sper ca cele trei instituţii să ajungă repede la un acord, astfel încât biroul să se deschidă cât mai curând.
Totuşi, domnule Catania - şi daţi-mi voie să vă mulţumesc pentru raportul dvs. - sunteţi îngrijorat pentru anumite situaţii, în special, condiţiile de detenţie pentru solicitanţii de azil, drepturile solicitanţilor de azil conform procedurilor de la Dublin, impactul operaţiunilor de control de la frontiere privind accesul la protecţie şi povara asumată de anumite state membre în primirea valurilor de solicitanţi de azil. Am câteva răspunsuri pentru dvs.
În ceea ce priveşte condiţiile de detenţie pentru solicitanţii de azil, Comisia a propus, în amendamentele la directiva privind condiţiile de primire, reguli mai clare decât cele care sunt în vigoare în prezent, în special interzicerea, în toate cazurile, a detenţiei minorilor neînsoţiţi. Am specificat de asemenea cazurile în care detenţia este posibilă pentru adulţi, cu garanţii precum dreptul la recurs efectiv sau dreptul la ajutor legal şi la controale judiciare regulate privind măsurile de detenţie.
În plus, dacă ne referim la raportul doamnei Roure privind centrele de primire deschise şi sigure, adoptat la 5 februarie, Parlamentul a identificat o serie de probleme în aceste centre. Amendamentele propuse la directiva privind condiţiile de primire ar trebui să ofere un răspuns la aceste probleme.
Urmărind aceleaşi principii, am propus ca drepturile solicitanţilor de azil vizaţi de procedurile de la Dublin să fie mai bine garantate. Trebuie, de exemplu, să se faciliteze reunirea familiilor, reunirea copiilor cu membrii familiilor lor şi să se consolideze garanţiile de procedură de care se bucură solicitanţii de azil vizaţi de procedura de la Dublin.
Cea mai bună procedură este inutilă dacă accesul la o astfel de procedură nu este garantat. Sunt de acord cu dvs., domnule Catania, în legătură cu nevoia de a ne îmbunătăţi colaborarea cu autorităţile de frontieră, de a-i forma şi de a-i sensibiliza la chestiunile privind solicitarea de azil. Aţi menţionat valurile mixte. Frontex are cu adevărat nevoie să-şi poată asuma această sarcină de formare. Odată stabilit, biroul de sprijin va contribui la aceasta prin pregătirea de manuale pentru autorităţile de frontieră. Trebuie de asemenea să găsim o definiţie mai bună a responsabilităţilor în cazul persoanelor salvate pe mare. Unde ar trebui debarcate? Unde ar putea solicita azil, dacă este nevoie? Lucrez cu statele membre pentru a încerca să găsim răspunsurile corecte la aceste întrebări. Evident, trebuie să fim conştienţi de presiunile la care sunt supuse sistemele de acordare a azilului în anumite state membre. Dorim o solidaritate mai bună, nu numai din punct de vedere financiar, dar şi sub forma unor echipe de experţi pentru intervenţie rapidă, create de birou.
Vom examina de asemenea posibilitatea unui transfer voluntar al refugiaţilor într-un stat membru altul decât cel care le-a acordat protecţie.
La sfârşitul acestei săptămâni, plec la Lampedusa şi Malta pentru a analiza cerinţele practice şi modul în care Uniunea îşi poate oferi sprijinul.
Daţi-mi voie să profit de această ocazie, doamnă preşedintă şi onorabili membri, să vă mulţumesc pentru cei 10 milioane de euro suplimentari aprobaţi de Parlament la sfârşitul anului 2008 pentru Fondul european pentru refugiaţi. Aceste 10 milioane de euro vor fi utilizate pentru a strămuta mai mulţi refugiaţi în Uniunea Europeană în 2009. Doresc să subliniez, în această problemă, importanţa angajamentului luat de statele membre ca urmare a misiunii pe care am trimis-o în Iordania şi Siria în legătură cu strămutarea refugiaţilor irakieni în statele membre ale Uniunii Europene.
Lucrăm şi lucrez şi eu, pe toate fronturile cu alte cuvinte, la îmbunătăţirea calităţii legislaţiei, a cooperării practice şi a solidarităţii între statele membre şi între Uniunea Europeană şi ţările terţe.
Aş dori să mulţumesc Parlamentului pentru sprijinul său. Trebuie să facem din Uniunea Europeană o zonă comună de protecţie cu adevărat unită. Am într-adevăr intenţia de a include acest lucru în programul de la Stockholm.
Vă mulţumesc, doamnelor şi domnilor. Vă mulţumesc, domnule Catania şi doamnă Roure, pentru toată munca foarte utilă care a fost depusă.
DanutBudreikaitė
raportoare pentru avizul Comisiei pentru dezvoltare - (LT) În ultimii ani, numărul de refugiaţi în întreaga lume a atins cifra de 16 milioane. În 2007, UE a primit mai mult de 200.000 de cereri de azil. Atât refugiaţii care solicită azil, cât şi unele dintre statele membre se confruntă cu probleme şi cu o povară grea pe care Sistemul european comun în materie de azil ar mai putea să o uşureze. Instituţiile guvernamentale trebuie să aplice termeni concreţi, clari şi egali atunci când decid dacă cererile de azil ar trebui să fie acceptate. Este important ca statutul de refugiat să fie acordat mai degrabă pe baza unui caz concret decât pe baza unei evaluări generale, de exemplu pe baza naţionalităţii. Aş dori să mai atrag atenţia asupra faptului că Planul strategic al Comisiei Europene în materie de azil nu menţionează agenţia Frontex, care joacă un rol foarte important în domeniul protecţiei refugiaţilor. De asemenea, este important să menţionăm că numărul de solicitanţi de azil depinde direct de situaţia politică, economică şi socială din ţările de origine ale acestora. De aceea, Sistemul european comun în materie de azil trebuie strâns legat de Politica de cooperare pentru dezvoltare a UE şi de eforturile umanitare, care ar reduce numărul de solicitanţi de azil, care adesea sunt migranţi economici.
Carlos Coelho
Doamnă preşedintă, domnule vicepreşedinte al Comisiei, doamnelor şi domnilor, după concluziile de la Tampere, s-au făcut multe demersuri pentru armonizarea legilor din statele membre în privinţa azilului. Cu toate acestea, această armonizare s-a bazat pe cel mai scăzut numitor comun, în timp ce practici şi proceduri foarte diferite au continuat să existe. Încă nu avem condiţii egale de acces la protecţie pe tot cuprinsul UE şi, prin urmare, mai sunt încă probleme cum ar fi mişcările secundare şi cererile multiple.
În 2008, după cum a fost deja evidenţiat de raportor, numărul refugiaţilor a crescut la peste 12 milioane. De aceea este nevoie să începem urgent a doua fază a Sistemului european comun în materie de azil. Nu poate exista decât un nivel identic de protecţie pe tot cuprinsul UE dacă se aplică o singură procedură de solicitare a azilului, din motive de eficienţă, rapiditate, calitate şi justiţie în procesul de luare a deciziilor, alături de norme unice pentru calificarea ca refugiaţi a persoanelor care au nevoie de protecţie internaţională. Doar astfel pot fi trataţi egal solicitanţii de azil, indiferent de statul membru în care au depus cerea de azil.
De aceea sunt încântat de prezentarea acestui plan de acţiune în privinţa azilului, la care au contribuit diverşi actori publici şi care defineşte foaia de parcurs care trebuie urmată în anii viitori pentru dezvoltarea Sistemului european comun în materie de azil. Sprijin amendamentele propuse la Directiva privind condiţiile de primire, la Directiva privind procedurile de azil şi la Directiva privind standardele minime pentru a clarifica criteriile ce permit solicitanţilor de azil să se califice pentru protecţie internaţională. Sunt încântat că dl comisar Barrot a subliniat necesitatea de a asigura coerenţa cu alte politici cu impact asupra protecţiei internaţionale şi sper ca tot această abordare coerentă să fie extinsă la alte domenii comune.
În sfârşit, vreau să-l felicit pe raportorul Giusto Catania pentru munca sa, care va fi sprijinită de Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni.
Martine Roure
Doamnă preşedintă, doresc mai întâi să-l felicit pe raportorul nostru pentru raportul său excelent întrucât dezvăluie, pe bună dreptate, dezechilibrele care caracterizează actuala legislaţie privind azilul în Europa şi înaintează o serie de propuneri care ne vor permite realmente să mergem mai departe în direcţia corectă.
Trebuie să punem capăt diferenţelor existente inacceptabile dintre statele membre. De fapt, răspunsul pe care îl primeşte un solicitant de azil depinde de ţara în care este înaintată cerea de azil.
Mai cerem o îmbunătăţire substanţială a condiţiilor în care sunt cazaţi solicitanţii de azil. Acest lucru necesită, în special, afirmarea principiului că solicitanţii de azil nu trebuie ţinuţi în detenţie, în special persoanele vulnerabile, femeile, copiii şi victimele torturilor. Mai necesită, de asemenea, garantarea accesului la drepturi minime de cazare, ocupare a forţei de muncă, sănătate, educaţie, cu alte cuvinte, la drepturile fundamentale care asigură demnitatea unei persoane.
În sfârşit, pentru noi este vital să reformăm sistemul Dublin II. Vizitele noastre la centrele de detenţie, în special, ne-au arătat - după cum spuneaţi, dle Rothe - paguba colaterală cauzată de o operaţiune nepotrivită, în măsura în care plasează o sarcină inacceptabilă asupra ţărilor cel mai direct afectate de valul de migranţi la porţile Europei.
Mai avem încă un drum lung în faţa noastră înainte de a realiza o politică comună în domeniul azilului. Nu trebuie să ne facem niciun fel de iluzii, dar noile propuneri ale Comisiei, la care cred că ne putem aduce contribuţia în mod eficient, ne va permite, sper, să punem bazele unei structuri care, deşi poate fi fragilă astăzi, sperăm să fie solidă în viitor.
Îi mulţumesc cu sinceritate comisarului Jacques Barrot pentru voinţa tenace pe care a arătat-o în această privinţă, pentru că avem într-adevăr nevoie de voinţă, de multă voinţă. Sper, dle comisar, că veţi avea timpul să puneţi în practică aceste eforturi, pentru că este datoria noastră şi un imperativ moral pentru valorile pe care noi le apărăm în cadrul Uniunii Europene.
Sarah Ludford
în numele Grupului ALDE - Doamnă preşedintă, sprijin raportul raportorului şi activitatea Comisiei. Nu există scuze pentru faptul că nu s-au înregistrat progrese în ceea ce priveşte gestionarea problemei refugiaţilor în UE, având în vedere că numărul de cereri de azil este mic după standardele istorice. Lipsa unei practici comune, diferitele surse de informaţii din ţările de origine şi eşecul de a pune în aplicare în mod adecvat legislaţia UE atrag după sine condiţii inegale. Acest lucru îi face pe solicitanţii de azil să caute de lucru în statele care îi avantajează, iar statele să paseze răspunderea.
Un alt element care creează acces inegal la protecţie este că unele state membre deportează doar oamenii înainte de a putea fi evaluaţi şi chiar mituiesc ţări terţe pentru a-i opri să vină.
Mulţi care sosesc în valuri mixte pot foarte bine să fie migranţi economici, lucru care nu-i face infractori. Cu toate acestea, chiar dacă doar câţiva sunt refugiaţi, trebuie identificaţi. După cum spune dl Catania, protejarea drepturilor omului trebuie integrată în gestionarea frontierelor, în special în mandatul Frontex. Oamenii nu trebuie să fie reţinuţi doar pentru că solicită azil.
Pe lângă procedura comună unică şi conţinutul protecţiei, trebuie să existe o cooperare practică, sprijin şi solidaritate, inclusiv prin intermediul importantului Birou European de Sprijin pentru Azil, care ar furniza surse comune de informaţii privind ţara. O calitate superioară şi decizii de primă mână mai exacte ar economisi bani prin mai puţine apeluri costisitoare.
Este foarte important ca statele UE să fie obligate să permită solicitanţilor de azil să muncească după şase luni dacă nu s-a luat nicio decizie în privinţa cererii lor: şi-ar păstra demnitatea şi ar plăti taxe. Sunt foarte dezamăgită că Marea Britanie a decis să nu adopte o Directivă privind condiţiile de primire îmbunătăţită, întrucât aceasta ar împiedica detenţia automată doar pe motiv de înaintare a unei cereri de azil, ar reduce detenţia rapidă din Marea Britanie şi ar aplica dreptul de a munci după şase luni. Este ruşinos, după părerea mea, că propria mea ţară consideră aceste condiţii ca fiind prea oneroase.
Jan Tadeusz Masiel
Doamnă preşedintă, încă o dată ar trebui să mulţumim din suflet preşedinţiei franceze, care a înregistrat progrese considerabile în privinţa azilului când a prilejuit adoptarea de către Consiliu, în octombrie anul trecut, a Pactului european privind imigraţia şi azilul. Este adevărat că Uniunea Europeană are nevoie de o politică comună în domeniul azilului şi are nevoie să dezvolte o atitudine de solidaritate legată de admiterea refugiaţilor. Statelor membre ale UE care sunt expuse în mod deosebit la un aflux de solicitanţi de azil trebuie să li se acorde asistenţă. Problema azilului este una foarte delicată. Este greu de judecat cine are într-adevăr nevoie de protecţie şi cine încearcă să scape de sărăcia din propriile ţări, şi, deşi chiar şi cei din urmă au nevoie de ajutor, nu-i putem primi pe toţi. Pe scurt, procedurile noastre comunitare trebuie să fie unificate, transparente şi rapide.
Hélène Goudin
în numele Grupului IND/DEM. - (SV) Doamnă preşedintă, crearea "Fortăreţei Europa” merge din ce în ce mai repede pe măsură ce timpul trece. Acest lucru este cât se poate de nefericit, nu în ultimul rând pentru că o politică comună în domeniul azilului va atrage după sine, cel mai probabil, o politică mai dură şi mai restrictivă în care oamenii care au nevoie de protecţie vor avea cel mai mult de pierdut. Această evoluţie este îngrijorătoare, pentru a nu spune mai mult.
Raportul încearcă să introducă standarde comune pentru a determina când o persoană trebuie considerată refugiată. De ce, mă întreb. Avem deja convenţii internaţionale care specifică acest lucru. Nu ar trebui să încercăm să creăm noi norme comunitare care, cel mai probabil, ar fi mai restrictive decât Convenţia de la Geneva, de exemplu.
Aproape săptămânal ascultăm rapoarte înfiorătoare din taberele de refugiaţi din sudul Europei. Cei care au sfârşit acolo trăiesc în condiţii groaznice, pe care autorităţile preferă să se facă că nu le văd. În mod clar problema nu este legată de persoanele deţinuţi în tabere, ci mai degrabă de faptul că drepturile omului nu sunt respectate, în ciuda faptului că toate statele membre, cel puţin teoretic, îndeplinesc criteriile de la Copenhaga. Aceasta este problema pe care ar trebui însă să o discutăm aici în Parlament. Accesul pe teritoriul unei ţări trebuie să fie o problemă pe care s-o decidă fiecare ţară, dar convenţiile şi acordurile internaţionale trebuie să fie respectate, desigur.
Marian-Jean Marinescu
Sistemul european de azil se confruntă la ora actuală cu o lipsă de coerenţă a instrumentelor juridice în materie de protecţie internaţională.
Deosebirile importante între procesele decizionale din cele 27 de state membre în ceea ce priveşte cererile de azil fac ca rata de recunoaştere a candidaţilor la statutul de refugiat să varieze de la 0% până la aproximativ 90%. În plus, criteriile prevăzute de sistemul Dublin împovărează în mod disproporţionat statele membre care reprezintă graniţa externă a Uniunii Europene, deoarece acestea sunt responsabile de tratamentul cererilor de azil în calitate de primă ţară de intrare.
Fenomene precum mişcările secundare dintr-un stat membru în altul şi cererile multiple continuă să existe. Una dintre nevoile cele mai stringente în politica europeană pentru azil este schimbul de analize, de experienţe şi de informaţii între statele membre. Soluţii practice trebuie, de asemenea, găsite pentru dezvoltarea cooperării dintre administraţiile responsabile cu examinarea cererilor de azil.
Comunicarea între statele membre în ceea ce priveşte tratamentul diferit acordat solicitanţilor de protecţie internaţională în funcţie de ţara lor de origine rămâne, însă, problema cel mai greu de rezolvat. Sper că Regulamentul privind crearea unui birou european de sprijin pentru azil, propus de Comisie în urmă cu trei săptămâni, va permite rezolvarea parţială a problemelor actuale.
Îndemn de pe acum viitorii responsabili ai acestui birou european să nu ignore cooperarea cu Agenţia Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe, cu reţeaua europeană de migraţie, precum şi cu organismele competente din statele membre şi statele terţe care desfăşoară activităţi în domeniul migraţiei şi azilului. Pe lângă evitarea dublării eforturilor, această cooperare va facilita coordonarea statelor membre şi utilizarea expertizei acestora în materie de azil.
Inger Segelström
Doamnă preşedintă, dle comisar Barrot, aş dori să încep prin a mulţumi dlui Catania pentru raportul său. Împărtăşesc pe deplin opinia că amânarea intrării în vigoare până în 2012 este un lucru nefericit. Aş dori să atrag atenţia asupra a trei probleme, şi anume, drepturile copiilor, sprijin şi posibilităţi pentru femeile implicate în traficul de persoane şi, în sfârşit, cum putem fi mai bine pregătiţi în eventualitatea unei crize neaşteptate în lume.
Cred că este bine că Parlamentul atrage atenţia asupra faptului că minorii şi copiii trebuie să primească sprijin special. Ceea ce totuşi mă îngrijorează încă este faptul că aceşti copii pot fi luaţi în custodie. Consider că acest lucru este inacceptabil.
Ieri a fost Ziua Internaţională a Femeii. În timpul acestei legislaturi parlamentare m-am implicat într-un proiect care analizează cum sunt tratate femeile şi copiii implicaţi în traficul de persoane în diferite ţări, adică dacă aceste persoane au dreptul să stea în UE sau să primească ajutor să se întoarcă acasă. Când social-democraţii erau la guvernare în Suedia se trăgea automat concluzia că femeile care au fost violate pe teritoriul Suediei - indiferent dacă acest lucru s-a întâmplat ca urmare a traficului de persoane, a căsătoriei sau a faptului că fuseseră supuse la violenţe - aveau dreptul să rămână. Acum, unei femei i se poate permite să rămână, dar numai dacă cooperează cu poliţia şi procurorii. Pentru ce alte infracţiuni în afară de traficul de persoane este cooperarea o cerinţă pentru primirea azilului? Cred că aceasta este o discriminare a femeilor şi copiilor şi aş dori să ridic această problemă astăzi, după Ziua Femeii.
Cea de-a treia problemă se referă la modul în care diferite ţări îi primesc pe solicitanţii de azil şi ce ţări sunt alese. Ţara mea, Suedia, este una dintre ţările care a primit majoritatea refugiaţilor din Irak. Faţă de SUA şi Canada, este un număr enorm şi acelaşi lucru e valabil în comparaţie cu majoritatea ţărilor UE. Sper ca noul sistem de azil din UE să fie mai bine pregătit pentru a accepta o responsabilitate comună când ceva se petrece în lume sau, ca în cazul Irak-ului, când ţările sunt invadate. Nu ar trebui ca un sistem al UE bazat pe solidaritate să funcţioneze numai când lucrurile sunt calme - acesta trebuie să funcţioneze şi în perioade de criză şi conflict.
Gerard Batten
Doamnă preşedintă, numărul persoanelor care cer statutul de solicitanţi de azil şi refugiaţi creşte în mod alarmant. După cum arată raportul, actualmente există circa 12 milioane de refugiaţi şi circa 26 de milioane de persoane strămutate intern în întreaga lume. Nu este surprinzător, pentru că unele ţări din continente ca Africa şi Asia se afundă în haos politic, iar lumea alunecă spre o criză financiară şi economică de profunzime necunoscută încă.
Lucrul de care putem fi siguri în lunile şi anii care vin este că vor fi şi mai mulţi refugiaţi şi solicitanţi de azil. Nu va surprinde pe nimeni faptul că soluţia Parlamentului European este armonizarea sistemelor naţionale de azil. Raportul propune un sistem european comun de azil şi un birou comun de sprijin cu standarde comune pentru acordarea statutului de refugiat şi solicitant de azil. Acesta propune ca guvernele naţionale să nu poată ţine un solicitant de azil în detenţie doar pe motiv că este solicitant de azil şi ca refugiaţilor să li se permită să solicite transferul dintr-o ţară europeană în alta. Propune ca acolo unde un solicitant de azil este ţinut în detenţie, persoana respectivă să aibă dreptul la o măsură reparatorie în faţa unui tribunal naţional.
Toate acestea sunt reţeta haosului şi blocării sistemelor naţionale de azilul. Mulţi, dacă nu majoritatea celor care solicită statut de refugiaţi sau solicitanţi de azil în ţări din Europa departe de casa lor, sunt, desigur, migranţii economici în căutarea unei vieţi mai bune. Şi cine îi poate condamna? Dar cu cât le uşurăm drumul spre Europa, cu atât vor veni mai mulţi.
Sistemele comune propuse aici vor face şi mai dificilă sarcina statelor de a-şi proteja propriile graniţe, în timp ce pentru numărul incalculabil de migranţi economici care vor trece acele graniţe va fi mult mai uşor. Marea Britanie are nevoie de controale şi mai stricte, nu de unele mai tolerante impuse de Uniunea Europeană.
Simon Busuttil
(MT) Raportorul a avut dreptate când a spus că o politică comună în domeniul azilului trebuie construită pe principiul solidarităţii. Tocmai această solidaritate lipseşte politicii noastre în domeniul azilului, după cum va observa comisarul Barrot în cursul acestei săptămâni când va vizita ţara mea, Malta, precum şi insula Lampedusa. Dle comisar, veţi descoperi că solidaritatea pe care o căutaţi vă va ocoli. Solidaritatea a fost introdusă pentru prima oară în Pactul privind imigraţia şi azilul din octombrie anul trecut. A fost introdusă prin intermediul unei clauze privind împărţirea răspunderii, care s-a concentrat pe distribuirea sarcinii între ţări. Aceasta a fost prima dată când s-a introdus şi a fost o mişcare pozitivă. Această clauză este aplicată pe bază de voluntariat şi permite migranţilor care vin într-o ţară să solicite azil să fie transferaţi în altă ţară a Uniunii Europene. Acest Parlament chiar a alocat 5 milioane de Euro din bugetul pe acest an al Uniunii Europene pentru a facilita punerea în aplicare a acestei clauze. Până în prezent, în practică, nu am fost martorii aplicării acestei clauze decât în cazul Franţei, care s-a oferit să preia 80 de solicitanţi de azil din Malta. Este un gest important, dar alte ţări din Uniunea Europeană nu au urmat exemplul, ceea ce e păcat. De aceea, întrebarea mea adresată comisarului este, ce măsuri întreprinde Comisia pentru a garanta că acest mecanism de împărţire a răspunderii este pus în practică? Ce face pentru a asigura că mai multe ţări îşi oferă solidaritatea şi preiau imigranţi dintr-o ţară care şi-a asumat o responsabilitate disproporţionată? Intenţionează Comisia să elaboreze un program european de realocare între ţări şi cum intenţionează să dezvolte şi să aplice această clauză?
Daciana Octavia Sârbu
În contextul în care, la nivel global, numărul refugiaţilor a crescut, iar Uniunea Europeană primeşte mai mult de jumătate din numărul de solicitanţi de azil, instituirea unui sistem european de azil comun trebuie urgentată.
În acest sens, este salutară propunerea de creare a unui Oficiu european de sprijin în materie de azil care să coordoneze politicile naţionale ale diferitelor ţări, astfel încât să se evite împovărarea anumitor state în mod disproporţionat. Consider că acest birou trebuie organizat astfel încât să joace un rol important în caz de criză şi să evalueze în mod corect cererile de azil.
Cred că este necesar ca noile state membre ale Uniunii Europene, România şi Bulgaria, să primească sprijin din partea Uniunii Europene prin mecanisme eficiente de solidaritate, în vederea garantării unor condiţii de primire adecvate pentru solicitanţii de azil. Să nu uităm, însă, că la nivel european trebuie să acţionăm proactiv, nu reactiv, prin acordarea unei atenţii sporite cooperării cu ţările terţe în vederea prevenirii crizelor.
Alin Lucian Antochi
În fiecare an, statele membre ale Uniunii Europene adăpostesc milioane de persoane care se află în căutarea unui refugiu în faţa persecuţiilor şi conflictelor din ţările lor de origine. Cu toate acestea, la nivelul acestor state, rata de recunoaştere a statutului de refugiat variază de la 0% la 90%. Mai mult, sistemul de la Dublin, prin procesul de readmisie a refugiatului în prima ţară de tranziţie, creează o discrepanţă între aceste state şi cele centrale în privinţa coordonării politicilor şi măsurilor de azil oferite refugiaţilor.
Aşa cum spuneau şi antevorbitorii mei, sistemul european comun de azil trebuie să permită statelor membre să asigure un nivel ridicat de protecţie refugiaţilor, de la primirea şi până la integrarea deplină a acestora în comunităţile locale, prin instituirea unei proceduri comune de azil, care să prevadă termene clare, uniforme şi rezonabile, prin intermediul cărora autorităţile să poată gestiona cererile de azil.
O atenţie deosebită trebuie acordată solidarităţii între statele membre în vederea coordonării fluxurilor mari de solicitanţi de azil din unele ţări, atât prin asistenţă financiară, cât şi prin adoptarea unor mecanisme de reinstalare internă şi realocare, care să permită o dispersie uniformă a refugiaţilor pe teritoriul Uniunii Europene.
Katrin Saks
(ET) Aş dori să-i mulţumesc raportorului şi să evidenţiez importanţa acestui subiect, deşi reprezint statul membru Estonia, care este renumit pentru numărul mic de refugiaţi care vin aici.
Statutul de refugiat a fost până acum oferit doar câtorva persoane pe an, dar suntem şi o ţară mică, şi deşi suntem atractivi pentru turişti, viaţa aici este grea. Recunoaştem nevoia de solidaritate, dar cred că cei care au avut deja de suferit mult în viaţă nu trebuie să fie pedepsiţi încă o dată cu nişte condiţii dure dacă nu aleg ei înşişi acest lucru.
Astfel, ar fi logic să vorbim de împărţirea responsabilităţilor şi nu a oamenilor, pentru a îmbunătăţi situaţia ţărilor care primesc un număr mare de solicitanţi de azil. Armonizarea normelor merită cu siguranţă să fie sprijinită. Dacă avem o graniţă comună, este logic ca solicitanţii de azil să primească tratament egal pe tot cuprinsul Uniunii Europene.
Zuzana Roithová
(CS) Doamnă preşedintă, sunt total împotriva campaniei eurosceptice împotriva politicii comune în domeniul migraţiei şi azilului consfinţită prin Tratatul de la Lisabona. Trebuie să acţionăm împreună şi mai ferm pentru a combate migraţia economică ilegală, în acelaşi timp oferind condiţii mai demne solicitanţilor de azil. Mă deranjează faptul că copiii refugiaţilor din taberele europene nu au acces la educaţie sau servicii medicale timp de luni întregi. Este de asemenea inacceptabil că în spaţiul Schengen unele ţări recunosc statutul de refugiat, în timp ce altele nu. Este regretabil că agenţia Frontex nu monitorizează numerele şi ţările de origine ale persoanelor care solicită protecţie internaţională. Da, avem nevoie de o procedură de azil unică şi avem nevoie de asemenea să ajutăm ţările tampon pe bază de solidaritate. Cu toate acestea, mai trebuie să legăm politica în domeniul azilului de politica de dezvoltare pentru a împiedica migraţia.
Jacques Barrot
Doamnă preşedintă, voi fi cât se poate de scurt, deşi am ascultat cu atenţie toate luările de cuvânt şi mulţumesc Parlamentului European pentru faptul că a arătat sprijin real pentru acest efort de a da politicii de azil toată puterea de acţiune de care are nevoie pentru toţi oamenii persecutaţi ai lumii. Avem o datorie şi, cum spune Martine Roure, un imperativ moral de a face acest lucru.
Aş dori să ofer câteva clarificări. În primul rând, câţiva dintre dvs. aţi amintit de Frontex, dl Catania în mod deosebit. Trebuie să vă spun că Frontex are acum un ofiţer de legătură în cadrul Înaltului Comisariat al Naţiunilor Unite pentru Refugiaţi. Acesta este un efort real din partea Frontex de a înţelege pe deplin problemele care îi afectează pe solicitanţii de azil şi Comisia a propus norme de îmbunătăţire a definirii responsabilităţilor Frontex în operaţiunile maritime. Actualmente purtăm discuţii cu statele membre în privinţa acestei probleme importante.
Aş dori să revin la solicitarea de solidaritate pe care mulţi dintre dvs. aţi făcut-o. Mă gândesc în special la dl Busuttil, care a menţionat situaţia dificilă cu care Malta se confruntă în acest sens. Este adevărat că, în planul de acţiune privind azilul, Comisia a propus studierea opţiunilor ce pot fi oferite prin distribuirea solicitanţilor de azil în statele membre pe bază de voluntariat.
Discuţia cu statele membre a început în toamnă printr-un document oficial care a prezentat câteva opţiuni de punere în aplicare a principiului solidarităţii în domeniul azilului. Trebuie să spun că nu este uşor să obţii acordul majorităţii statelor membre asupra unui mecanism de împărţire a refugiaţilor între ele. Cu toate acestea, urmează să începem un studiu privind impactul şi posibilităţile pentru acest tip de împărţire la nivelul Uniunii.
Aş mai vrea să spun că suntem gata să finanţăm proiecte legate de această împărţire şi redistribuire în cadrul Fondului european pentru refugiaţi. Voi avea şansa să spun din nou acest lucru în statele membre pe care le voi vizita. Aceleaşi ţări sunt adesea cele căutate de solicitanţii de azil.
Pentru a rezuma, cred că suntem la începutul unui proces îndelungat care este esenţial dacă vrem cu adevărat ca Europa să susţină în valorile sale o identitate puternică ca regiune care va întâmpina toţi oamenii din lume care suferă şi care aşteaptă ajutorul nostru.
Multe mulţumiri Parlamentului European, doamnă preşedintă şi onorabili deputaţi, pentru toate luările dvs. de cuvânt, care sunt deosebit de valoroase pentru mine în calitatea mea de comisar.
Giusto Catania
Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, aş dori să mulţumesc colegilor mei deputaţi care au vorbit în favoarea acestui raport, precum şi dlui Barrot pentru sprijinul său şi activitatea desfăşurată de Comisie pentru modificarea anumitor directive, în special Directiva privind procedurile de azil, demonstrând dorinţa de a îmbunătăţi sistemul comun de azil. Parlamentul acţionează în calitate de colegislator în acest domeniu şi cred că trebuie să ne exercităm rolul pentru a armoniza procedurile de azil la un nivel mai înalt, făcând presiuni pentru un sistem de armonizare care să permită primirea unui număr mare şi care să îmbunătăţească standardele de primire în statele membre, astfel încât sistemul să fie din ce în ce mai coeziv.
Cred că acest Parlament a îndeplinit un rol important prin vizitarea centrelor administrative de detenţie din Europa. Am vizitat multe dintre ele - dna Roure a fost raportorul pentru raportul final - şi am observat că adesea dreptul la azil a fost încălcat în statele membre, adesea condiţiile de primire normale precum dreptul la servicii medicale sau ajutor legal nu au fost garantate, şi nu au fost furnizate informaţii despre potenţialii solicitanţi de azil. Acest lucru s-a întâmplat pentru că valuri mixte au fost administrate în aşa fel încât lupta împotriva imigrării ilegale şi apărarea graniţelor externe au avut prioritate faţă de necesitatea primirii şi în special a primirii de solicitanţi de azil.
Sunt de acord cu punctele reliefate de unii dintre colegii mei deputaţi, în special în ceea ce priveşte necesitatea de a revizui regulamentul Dublin şi de a garanta un mecanism de solidaritate între statele membre pentru ca responsabilitatea să fie împărţită, dar trebuie să recunoaştem şi faptul că avem nevoie de un mecanism de solidaritate în ceea ce îi priveşte pe solicitanţii de azil graţie dreptului lor de a fi transferaţi în alte părţi astfel încât cazul lor să fie auzit.
În sfârşit, şi pentru a încheia, unii deputaţi au ridicat problema controlului graniţelor. Cred că este o eroare de bază în acest raţionament: problema apărării graniţelor şi cea a azilului sunt două chestiuni complet separate. Trebuie să garantăm dreptul la azil ca drept fundamental care să fie susţinut în Uniunea Europeană.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc mâine.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Bogusław Rogalski
în scris - (PL) Doamnă preşedintă, anul trecut numărul refugiaţilor din întreaga lume a crescut la 12 milioane, în timp ce 26 de milioane de persoane au fost strămutate intern, ceea ce arată cât de gravă este această situaţie. Din păcate, standardele nu sunt nici pe departe armonizate, pentru că procentul de solicitanţi din anumite ţări terţe cărora li s-a acordat statutul de refugiaţi variază de la aproximativ 0% la 90% în diferite state membre.
Trebuie stabilite o procedură unificată pentru acordarea azilului, precum şi standarde unice care să permită luarea de decizii în ceea ce priveşte persoanele care ar trebui să fie recunoscute ca refugiate, sau dacă o persoană are nevoie de protecţie internaţională. Toţi cei care iau decizii în acest domeniu trebuie să aibă acces egal la informaţii profesionale referitoare la ţara de origine a solicitantului şi la organismele autorizate să audieze apeluri.
În perioada de aşteptare, este extrem de important ca autorităţile să acorde atenţia cuvenită diverselor nevoi ale solicitanţilor de azil aflaţi în situaţii mai dificile, cum ar fi copiii, persoanele şi femeile cu dizabilităţi. Este esenţial să se stabilească o bază de date comună pentru a publica şi culege informaţii despre ţările de origine.
Ar trebui să evidenţiem că obligaţia de a oferi asistenţă este garantată în temeiul Convenţiei Naţiunilor Unite privind dreptul maritim (UNCLOS), şi are caracter obligatoriu din punct de vedere juridic pentru toate statele membre ale UE şi pentru agenţia Frontex a UE.
