A harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédek és konzultációk működése (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Külügyi Bizottság nevében Valenciano Martínez-Orozco asszony jelentése a harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédek és konzultációk működéséről.
Elena Valenciano Martínez-Orozco  
előadó. - (ES) Elnök asszony! Az Európai Unió létrejöttét elidegeníthetetlen értékek inspirálták. Ugyanúgy, ahogyan szorosan rajta tartjuk szemünket tagállamainkon, hogy biztosítsuk, nem sértik meg a szabadsághoz vagy az élethez vagy a demokráciához való jogot, ugyanúgy - párbeszéden keresztül - határozott befolyást kell gyakorolnunk azokra az országokra, amelyekkel politikai, kereskedelmi, gazdasági vagy partnerségi kapcsolataink stb. vannak, annak érdekében, hogy ők is tiszteletben tartsák az emberi jogokat.
Az EU külkapcsolatainak összességén és terjedelmén belül a harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszéd és konzultációk által elfoglalt hely talán észrevétlen maradhat vagy a háttérbe szorulhat. Ha ez volna a helyzet és mi ezt megengednénk, akkor óriási hibát követnénk el.
Ez a jelentés azokkal az aspektusokkal foglalkozik, amelyekre egy olyan feladat javítása érdekében van szükség, amely az EU-Szerződés 11. cikke értelmében uniós kötelezettség és amely a politikai etika részét is képezi. Az emberi jogokat az EU külpolitikájának zászlajára kell tűzni és az EU-nak használnia kell befolyását annak érdekében, hogy javítsa az emberek életkörülményeit azokban az országokban, amelyekkel kapcsolatokat tart fenn. Ez a jelentés egyik kulcsfontosságú politikai eleme.
Amikor olyan országokkal ülünk le gazdasági vagy kereskedelmi megállapodásokról tárgyalni, amelyekben alapvető jogokat sértenek, nem tudunk számokat, megállapodásokat és szerződéseket letenni az asztalra, ha szégyenteljesen a szőnyeg alá söpörjük azt a helyzetet, amelyben az ország polgárai vannak.
Ha a tárgyalótermen kívül hagyjuk az emberi jogokat, akkor a leghátborzongatóbb cinizmust követjük el. Alaposan meg kell néznünk a civil társadalom és az emberi jogvédők által játszott szerepet is, akiknek kiemelkedő hangja létfontosságú az előrehaladáshoz valamennyi elnyomott társadalomban.
Az a jelentés, amelyet ma tárgyalunk, az egyik olyan legfőbb eszközt értékeli, amellyel az Európai Unió az általam említett célkitűzések eléréséhez és azon szerep egyértelmű meghatározásához rendelkezik, amelyet a világrendben játszani akarunk. Csak a tiszteleten és a viszonosságon keresztül érhetünk el előrehaladást az emberi jogok előmozdításával kapcsolatos feladatban.
Egyáltalán nem kérdés, hogy büntetések kiszabásával vagy atyáskodva kell-e cselekednünk. Nem vagyunk abban a helyzetben, hogy kioktassunk akárkit is, de kötelességünk fenntartani a következetességet külpolitikai intézkedéseinkben előmozdítani az olyan országokkal meglévő kapcsolatokat, amelyek előrehaladást érnek el, elkerülik az egy egyensúlyhiányt és a hitelességünket aláásó egyenlő bánásmódot.
Az a jelentés, amelyet ma a Parlament elé terjesztek, három szinten szólít fel cselekvésre: több következetesség a párbeszédek és konzultációk lefolytatásában, amely nagyobb mértékű koordinációt igényel a Tanács - amely sajnálatos módon nem vesz részt a vitában - a Bizottság és Parlament között, a gördülékeny kommunikációt elősegítő és a különböző közösségi intézmények közötti ellentmondásokat elkerülő mechanizmus alkalmazásával. Ez tényleg arról szól, hogy tényleg minden szempontból egyetlen és világos álláspontot képviseljünk.
Arról is szó van, hogy az emberi jogok terén folytatott párbeszédek és konzultációk kezelése tekintetében az átláthatóságnak főszabálynak, nem pedig kivételnek kell lennie. A különös eredmények eléréséhez szükséges rugalmasság és pragmatizmus nem homályosíthatja el a menetrendet, a célkitűzéseket vagy a párbeszéd eredményét ábrázoló képet.
Felszólítunk az Európai Parlament szerepének megerősítésére, ami - hölgyeim és uraim - olyasvalami, ami valóban hiányzik ezen eszköz irányításából, anélkül, hogy ennek jogi vagy formális indoka lenne.
Az Európai Parlament kész arra, hogy felelősségteljesen járjon el külügyi hatásköreinek területén. Ez a Parlament magát az emberi jogok területén kulcsfontosságú európai intézményként határozta meg, az emberi jogokat figyelmének központjába állítva, és eltökélt az iránt, hogy valamennyi rendelkezésére álló módszert felhasználjon ahhoz, hogy ellássa az Unió külpolitikai intézkedésének politikai értelemben vett biztosítékaként meglévő szerepét.
Az Európai Parlament arra sürgeti a Bizottságot és a Tanácsot, hogy hallgasson az e jelentésben szereplő, az e Parlament valamennyi politikai képviselőcsoportja által nagy mértékben támogatott ajánlásokra és ültesse át azokat a gyakorlatba.
Hölgyeim és uraim! A Parlament szavát meg kell hallani. Tudjuk, hogy amit kérünk, az óriási erőfeszítéseket igényel és ezért mérlegeljük annak szükségességét, hogy a mind a Bizottságban, mind pedig a - vita során jelen nem levő - Tanácsban helyet kapó emberi jogi egységekhez rendelt forrásokat megnöveljük.
Azonban ez minimumkövetelmény egy olyan Európai Unió számára, amely a világ előtt azt akarja fenntartani, hogy az emberi jogok elidegeníthetetlen európai jogot képeznek. Ha hitelesek akarunk lenni, együtt kell ezen dolgoznunk.
Joe Borg
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Az előadó, Valenciano Martínez-Orozco asszony által készített jelentés és a Parlament elé terjesztett állásfoglalás az Európai Unió emberi jogi külpolitikájának igen fontos, de egyszersmind egyre összetettebb eszközével foglalkozik.
Ferrero-Waldner biztos úr (aki sajnálja, hogy nem tud részt venni a mai vitán) ennek megfelelően utasította szolgálatait, hogy adjanak meg minden támogatást az előadónak a harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédek és konzultációk működésének átvizsgálásával kapcsolatos nehéz feladatában.
A jelentés további építőkövévé válik a Parlament által az emberi jogok uniós eszköztárának értékelésével kapcsolatban végzett jelentős munkájának, a rendszeres éves jelentésein, az emberi jogi záradékokról szóló Agnoletto-jelentésen, az Európai Egyetemközi Központnak a Parlament által az emberi jogok területén végzett tevékenységek hatásáról szóló tanulmányán, valamint kínzásra vonatkozó iránymutatásokról szóló tanulmányon keresztül. A jelentés továbbá hasznosan egészíti ki az emberi jogi párbeszédek és konzultációk Tanács és Bizottság által végzett rendszeres felülvizsgálatát.
A Bizottság szeretne gratulálni az előadónak és a Parlamentnek a jelentés miatt, valamint a részletes elemzés és az Európai Unió emberi jogi párbeszédeire és konzultációira irányuló ajánlások miatt.
A Bizottság azon a véleményen van, hogy a rendelkezésére álló valamennyi emberi jogi eszköz közül valószínűleg a párbeszédek azok, amelyek a lehető legjobb eséllyel biztosítják a pozitív, hosszú távú eredményeket az emberi jogok tiszteletben tartásának világszerte történő kialakításában, mindaddig, amíg készek vagyunk elegendő időt és energiát fektetni azokba.
Szilárd meggyőződésünk, hogy az Európai Unió csak a hídépítési és a meggyőzési célú, kitartó munkáján keresztül érhet el sikereket harmadik országok emberi jogi eredményeinek előmozdításában, és ez nemcsak a kétoldalú kapcsolatokra, hanem a többoldalú szervek keretére nézve is igaz, amint azt az Emberi Jogi Tanáccsal kapcsolatos fejlemények igazolják.
Az Európai Unió harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédeinek és konzultációinak óriási sokfélesége és száma - amely országok száma folyamatosan növekszik - a globális értékelést igencsak megnehezíti.
A - például Kínával folytatott - strukturált párbeszédek; a megállapodáson alapuló párbeszédek, mint például a számos szomszédos országgal folytatottak; a hasonló gondolkodású partnerekkel - mint például az USA-val és Kanadával folytatott konzultációk vagy éppen a helyi trojka által országok széles körével folytatott párbeszédek mind-mind különböznek sok tekintetben, akár időszakos jellegüket, akár politikai szintjüket, akár a közvetítő feleket, akár a tárgyalások mélységét vagy akár azt a tényt tekintve, hogy némelyikük civil társadalmi eseményekkel vegyül, mások pedig nem.
Szó sincs arról, hogy ez az eszköz hiányossága lenne, a Bizottság ezt a sokféleséget inkább a párbeszéd eszköze dinamizmusának és potenciáljának bizonyítékaként és olyan értéknek látja, amelyet meg kell őrizni. Az emberi jogi párbeszédekről és a Cotonou-i (AKCS-EU) Megállapodásról szóló uniós iránymutatások hangsúlyozzák az azzal kapcsolatos rugalmasság fontosságát, hogy figyelembe kell venni az országokban uralkodó különböző helyzeteket, azok időközbeni alakulását, valamint bármely harmadik ország és az Európai Unió közötti dinamikus kapcsolatokat.
Ezért tehát - a párbeszédre vonatkozó közös alapvonalak és célok megtartása mellett - nem volna tanácsos azok valamennyi jellemvonását szigorúan egymáshoz igazítani. Ahhoz, hogy ez az eszköz hatékony legyen, annak személyre szabottnak és a változó körülményekhez való igazodásra képesnek kell lennie.
Szem előtt kell tartani, hogy a különböző párbeszédek és konzultációk az érettség különböző szintjein vannak. A Kínával folytatott párbeszéd vagy a hasonló gondolkodású országokkal folytatott konzultációk többé-kevésbé szilárd jellemvonásokat fejlesztettek ki az évek során és ezért felettébb intenzív és mélyreható tárgyalásokat tesznek lehetővé.
Más esetekben - mint például a szomszédos országokkal folytatott párbeszédek esetében - még mindig csiszolgatjuk az eszközt és a valóban értelmes cserék lehetővé tételéhez szükséges bizalom kiépítésének szakaszában vagyunk.
Ezért ezekben az esetekben is bizakodunk abban, hogy a szakminisztériumok szakértőinek kívánatos részvételével, a civil társadalom részvételével vagy az egyes esetek vizsgálatával kapcsolatos kérdések valóban lehetségessé válnak, amint a gyakorlat szilárd talajra lel.
Végül pedig biztosíthatom Önöket, hogy a Bizottságnak címzett ajánlásokat gondosan meg fogjuk vizsgálni, és számíthatnak elkötelezettségünkre azt illetően, hogy javítjuk a Parlament tájékoztatását az emberi jogi párbeszédek és konzultációk fokozott átláthatóságának lehetővé tétele érdekében.
Feleknas Uca  
Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Hadd kezdjem azzal, hogy őszintén megköszönöm az előadónak jelentését. Nagyon örülök annak, hogy ilyen teljes mértékben figyelembe vette a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság nevében elkészített véleményemben általam tett ajánlást. Különös figyelmet kell szentelni a nők által a harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédekben játszott szerepnek, amely országukban egészségük és biztonságuk aggályos. Az emberi jogok magukba foglalják a nők azon jogát, hogy megkülönböztetés, kényszer vagy erőszak nélkül hozzanak döntéseket életükre és a reprodukcióra vonatkozóan. Sajnálatos módon az emberi jogi párbeszédek ezt még mindig nem veszik eléggé figyelembe.
Roberta Alma Anastase
a PPE-DE nevében. - (RO) Elnök asszony! Az Európai Néppárt nevében üdvözlöm e jelentés kidolgozását, amely óriási jelentőségű a harmadik országokkal folytatott uniós párbeszédek és konzultációk jövője, valamint az Európai Parlament szerepe számára.
Az Európai Unió mindenekelőtt a békét, a toleranciát, valamint az emberi jogok tiszteletben tartását előmozdító demokratikus értékek uniója. Ezért létfontosságú, hogy a harmadik országokkal megkezdett és folytatott minden párbeszéd az alapvető szabadságok és emberi jogok garantálásának és védelmének szükségességére összpontosítson, nemcsak Európában, hanem az egész világon.
E jelentés célja, hogy megoldást javasoljon a harmadik országokkal az emberi jogok területén folytatott uniós párbeszéd és konzultációk működésének javítására. Ezért a jelentés a hatékonyság növelése tekintetében három koncepcióra összpontosít: a párbeszéd és a konzultáció koherenciája, az átláthatóság és a láthatóság.
Az Európai Parlament e folyamatban való még aktívabb részvétele is fontos. Úgy gondolom, hogy az Európai Parlamentnek joga van részt venni ebben a párbeszédben, olyan demokratikus ellenőrzést végezni, amelyet az európai polgárok ruháztak rá.
Szeretném megköszönni az előadónak, hogy volt olyan kedves a jelentés keretében elemezni az EU keleti szomszédaival folytatott párbeszédet. Az Európai Unió külpolitikájának egyik legfőbb prioritása a keleti határainknál a tényleges demokratikus térség kialakítása, az emberi jogi párbeszédet pedig igen fontos eszköznek kell tekinteni. Az emberi jogi vegyes albizottságok létrehozása fontos lépés lenne a szomszédos országok számára is, ahol az emberi jogok folyamatos romlása tapasztalható.
Egy dologra szeretnék összpontosítani még akkor is, ha az nem része a szomszédsági politikának. Oroszország egy másik olyan keleti partner, amelynek végre el kellene fogadnia, hogy az emberi jogok területén folytatott közvetlen párbeszéd nem okozhat mást, mint jobb életet a saját polgárai számára.
Nem akarom befejezni anélkül, hogy ne említeném azt, hogy mennyire megfelelően foglalkozott a nők jogaival ez a jelentés!
Véronique De Keyser
Elnök asszony! Valenciano asszony jelentése az európai értékek egyik alapvető aspektusára, az emberi jogi párbeszédre vonatkozik. Ez - a számos országgal kötött különféle megállapodásokban és a különböző eszközökben említett - párbeszéd egy bizonyos módon egy gyenge hatalom - azaz Európa - aláírása.
Ezt a jelentést széles körű konszenzus övezte. Mára már csak azok a módosítások maradtak, amelyeket az Identitás, Hagyomány, Szuverenitás képviselőcsoport nyújtott be a szélsőséges jogról. Érdekes módon valamennyi ilyen módosítást honfitársaim, a Vlaams Belang tagjai írtak alá. De mit is akar valójában ez a nemrégiben egy, a hatóságok által betiltott, az iszlám elleni demonstráció támogatásával Brüsszelben feltűnést keltő képviselőcsoport? Ez igen érdekes.
Először is a polgári és politikai jogokra akarják korlátozni az emberi jogokat és törlik a szövegből a társadalmi, környezeti, gazdasági és kulturális jogokat. Miközben az ENSZ polgári és politikai jogokról szóló nemzetközi egyezségokmányára hivatkoznak, elmulasztják megemlíteni, hogy az ENSZ Közgyűlése a gazdasági, szociális és kulturális jogok nemzetközi egyezségokmányát is megszavazta, amelyről azonban könnyedén elfelejtkeznek.
Másodsorban azt javasolják, hogy a nemi szervek csonkítását, a korai házasságot és az emberkereskedelmet kössék össze a vallási gyakorlatokkal - kétségtelenül az iszlámmal -, ami igencsak durva kapcsolat. Semmi esetre sem! Ezek a gyakorlatok elítélendők; lehetnek kulturálisak - talán törzsiek -, de mindenképpen büntetőjogiak és semmilyen módon nem vallásiak.
Végül harmadsorban az ITS kikezdi Törökországot egy, az Erdogan és Gül urak pártjával szembeni beszédben, amelynek egyszerűen semmi alapja sincs.
Végül: Valenciano asszony jelentése figyelemre méltó jelentés, nyitott, de ugyanakkor igen határozott is. Minden, csak nem angyali. Olvassák csak el a 22. bekezdést, amely kimondja, hogy az emberi jogi párbeszédet mindig minden szinten diplomáciai nyomással kell támogatni - és most a Tanácshoz beszélek! Szégyen, hogy ezt bizonyos szélsőséges csoportok intoleranciájuk és gyűlöletük platformjaként használják.
Anders Samuelsen
Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Először is szeretnék Valenciano asszonynak gratulálni megfelelően súlyozott jelentéséért és szeretném megköszönni, hogy annyira kötelességtudó volt, hogy abba felvett sok, a bizottságunk által előterjesztett módosítást. Az eredmény egy egyértelmű, alapos jelentés lett, amely számos jó ajánlást tartalmaz az EU által a harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédek megerősítése és az emberi jogok és a demokrácia előmozdítása tekintetében.
Az EU-nak fokoznia kell a proaktív szereplőként játszott szerepét, amikor az emberi jogok előmozdításáról van szó és örömmel látom, hogy a Tanács kezdeményezte az emberi jogok uniós politikába való beépítését. Jó dolog, hogy az Európai Parlament tanácsolja az emberi jogi kérdéseknek az EU politikai párbeszédeinek és külpolitikájának napirendjén való szisztematikus szerepeltetését. Csak e párbeszédek szisztematikussá tételével javíthatjuk a viszonyítási pontok használatát és vihetünk koherenciát az emberi jogok előmozdítására irányuló törekvésekbe. Az EU-nak azonban nem szabad olyan szigorú követelményeket megállapítania, amelyek mellett a párbeszéd - elsüllyedve a mutatók alapján történő jelentéstételi követelményekben - elfeledi eredeti célkitűzéseit követni. A párbeszédet arra kell használni, hogy rokonszenves, bizalomösztönző politikai teret nyissunk meg, amely amellett, hogy alig tár fel jogsértéseket, előrehaladást is megállapít az emberi jogok területén.
El kell ismernünk, hogy az emberi jogi párbeszédek óriási kihívásokkal állnak szemben. Az emberi jogi helyzet sok országban ad okot aggodalomra. Létfontosságú az EU fontos kereskedelmi partnerekkel meglévő kapcsolataiban, hogy fokozott jelentősséget tulajdonítsunk annak, hogy a kereskedelmi kapcsolatokat az emberi jogi reformokhoz kapcsoljuk. A harmadik országokkal kötött kereskedelmi megállapodásokat olyan eszközöknek kell tekinteni, amelyek következményei túlmennek a tisztán gazdasági jellegen. A környezeti és emberi jogi kérdéseket már a legelejétől fel kell venni ezekbe és azokat a gazdasági kérdésekkel azonos alapokra kell helyezni. A harmadik országokkal folytatott párbeszédnek segítenie kell a demokratikus, szociális, politikai és környezeti jogok megerősítésében, és ezért egyértelművé kell tenni, hogy a kereskedelmi megállapodásoknak félreérthetetlen mechanizmust kell tartalmaznia arra vonatkozóan, hogy a megállapodások hogyan és mikor függeszthetők fel abban az esetben, ha valamelyik kereskedelmi partner nem tartja be az emberi jogokra vagy demokráciára vonatkozó záradékokat. Nem férhet azonban kétség ahhoz, hogy a legnagyobb előrehaladás úgy érhető el, ha a harmadik országoknak ösztönzést adnak a megállapodások részét képező politikai és gazdasági követelmények betartására. Olyan egyensúlyt kell teremtenünk a kétoldalú párbeszédekben, amely mellett még mindig képesek vagyunk nyomást gyakorolni, de rendelkezünk viszonossággal és valódi párbeszéddel - sarokkőként.
Hélène Flautre
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony! Mivel úgy vélem, hogy Valenciano asszony igen egyértelműen kimutatta nagyszerű jelentésében, hogy tele vagyunk konkrét javaslatokkal, amelyek minden bizonnyal igen hasznosak lesznek majd a portugál elnökség számára, mivel az kinyilvánította azon célját, hogy kézzelfogható eredményeket érjen el az emberi jogokkal és a demokráciával kapcsolatban. Már egy ideje nagyobb mértékű koherenciára, átláthatóságra és eredményekre szólítunk fel - a Bizottsággal és a Tanáccsal együtt - a harmadik országokkal folytatott tárgyalásainkban. Ami hátravan az mindössze annyi, hogy szavainkat tettekre váltsuk.
Meggyőződésem, hogy éppoly jól tudják, mint én, hogy pusztán szervezés kérdése, hogy az emberi jogi párbeszédeket hatékonyabbakká tegyük - sokszínűségük mellett. Ez először is az egyes párbeszédek tekintetében egyedi, egyértelmű és nyilvános célkitűzések meghatározását jelenti, hogy a legmagasabb szinthez tartozó, koherens, közös stratégia alakuljon ki.
Harmadsorban olyan mutatók meghatározását jelenti, amelyek lehetővé teszik a párbeszéd által elért eredmények megfelelő értékelését és amelyek tájékoztatják az említett eredményekről az európai parlamenti képviselőket, hogy például amikor küldöttség látogat az országba, ellenőrizhessék, hogy milyen előrehaladás történt és megvitathassák azt a civil társadalommal és emberi jogi aktivistákkal, hogy megfelelőbb kérdéseket tehessenek fel partnereiknek a párbeszéd keretében tett kötelezettségvállalásaikról. Ezen az alapon még mindig várjuk, hogy tájékoztassanak minket azokról a mutatókról, amelyeket használni kellene a nemrégiben Üzbegisztánnal létesített párbeszéd értékelésére.
Harmadsorban annak garantálását jelenti, hogy az emberi jogokat figyelembe veszik valamennyi uniós külpolitikában, beleértve a kereskedelempolitikát, a migrációs politikát és a terrorizmus elleni küzdelmet. Itt az emberi jogokkal kapcsolatos hitelességünk forog kockán. Meg tudná-e például bárki magyarázni, hogy hogy lehetséges az, hogy a kínzás elleni iránymutatások végrehajtásáról tárgyalunk Jordániával az Emberi Jogi Albizottságban - a szomszédsági politika értelmében létrehozandó első, ma modellként emlegetett albizottságban - amikor tudjuk, hogy európai tagállamok elfedték a CIA általi kínzás külföldre szervezését? Hogy vagyunk képesek a kínzásról és az az ellni küzdelemről tárgyalni ebben az albizottságban?
Európai parlamenti képviselőként munkánk az EU intézkedései helyénvalóságának értékelése és ennek elvégzésében számíthatnak küldöttségeinkre, bizottságainkra és az egész és Parlamentre, amely mindvégig harcolni fog igénybe vételéért, függetlenül attól, hogy ez egy párbeszéd megindítását, irányának megváltoztatását vagy - adott esetben - megszüntetését jelenti.
Luisa Morgantini
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Szeretnék Valenciano asszonynak köszönetet mondani, mert egyvalami, amit igen fontos jelentése kiemel, az azok a lépések, amelyeket az Európai Uniónak még mindig meg kell tennie az emberi jogi konzultációkban és így az a tény, hogy ez egy olyan munka, amelyben valamennyiünknek előre kell haladnunk.
Úgy vélem, hogy az előadó mindenki számára nagyobb mértékű konzisztenciára és átláthatóságra irányuló kérése létfontosságú, a civil társadalomnak a külpolitikában való nagyobb mértékű részvételéhez hasonlóan. Mindenekelőtt az a fontos, hogy egy - sok esetben kettős mércén alapuló - politika végét, nem pedig a kezdetét erősítsük meg. Flautre asszony például kínzás kérdésére utalt.
Az is nagyon fontosnak tűnik számomra, hogy megtervezzük a jobb koordinációt a különféle szervek között és albizottságokat hozzunk létre, valamint hogy mindenekelőtt fokozzuk a nemzeti parlamentekkel és világszerte az Európai Bizottság küldöttségeivel folytatott együttműködést.
Úgy vélem azonban, hogy a kettős mércével kapcsolatos kérdésben ami fontos, az az a tény, hogy - Európai Unióként eljárva - még mi sem hajtjuk végre az általunk aláírt megállapodásokat. Gondolok itt például a társulási megállapodások 2. cikkére. Egyetértek azonban azzal, amit De Keyser asszony az eszközölt módosításokkal kapcsolatban mondott. Köszönjük Valenciano asszonynak, hogy sok módosításunkat elfogadta. Az előterjesztett módosítások negatívak egy kivétellel, amelyet nem képviselőcsoport, hanem Flautre asszony terjesztett elő a fokozott nyomon követésre, valamint a választásokat követő szakaszokban a nagyobb mértékű jelenlétre és koherenciára vonatkozóan.
Úgy gondolom továbbá, hogy - amint Valenciano asszony mondja - a Bizottságnak és a Tanácsnak fokoznia kell a Parlamentnek a politikai párbeszédfolyamatban játszott szerepét, figyelembe kell vennie véleményünket és több és következetesebb információkat kell biztosítania számunkra, a harmadik országokkal folytatott tárgyalások alatt és azok után is, amint azt mindenesetre a Szerződés 21. és 24. cikke előírja.
Úgy vélem továbbá, hogy általánosságban az e kérdésekre adott reakciónak nemcsak intézkedések meghirdetését kell jelenteniük, hanem a személyzetbe való befektetést is, ami rendkívül fontos. Szomorúan idézem fel például egy, az Európai Parlament által nemrégiben felvetett kérdésre: az Elnökök Konferenciája elutasított egy arra irányuló kérést, hogy rendelkezzünk egy teljes jogkörökkel rendelkező emberi jogi bizottsággal. Szerintem ez hiba, mert ez remek alkalom lett volna arra, hogy lássuk az esélyegyenlőség erejét és kapacitását és elképzelést adjunk arról.
Bastiaan Belder
Elnök asszony! Az előadó igen figyelemre méltó jelentést készített. Az emberi jogok olyan országokban való előmozdítása, amelyekkel az EU-nak kapcsolatai vannak, olyan feladat, amelyet felelősségteljesen kell végezni. E tekintetben a strukturált emberi jogi párbeszédek valóban óriási jelentőségűek. Pont emiatt és e jelentéssel kapcsolatban sajnálatos tény, hogy Kínával a tavaly májusi szakértői szemináriumra nem került sor.
A jó kínai kapcsolatok fenntartása azonban mindkét fél részéről kötelezettségvállalást igényel. Az olyan szervezetek, mint például az Amnesty International, a Psy, a Human Rights in China és a Compass Direct általi legújabb riasztó jelentések okot adnak arra, hogy megkérdőjelezzem ezt a kötelezettségvállalást. Az "ellenzéket” - beleértve a vallási kisebbségeket és az újságírókat is - pszichiátriai intézményekbe száműzik politikai célok miatt. A hírhedt Ankang-rendszer Kínában valóság, különösen az olimpiai játékok előtt. Ez igen sajnálatos.
Ezért azt szeretném kérni a Tanácstól és a Bizottságtól, hogy tartsák rajta kezüket a dolgokon a Középső Királyságban az emberi jogi helyzetet illetően. A stratégiai partnerrel - azaz a Kínai Népköztársasággal - meglévő harmonikus kapcsolatok fenntartása fontos, de nem minden áron, hogy a gyakorlat az elmélethez igazodhasson a jelentés következő szavai tekintetében: "mivel az emberi jogi párbeszédek [...] az Európai Unió fenntartható fejlődés, béke és stabilitás előmozdítására irányuló általános stratégiájának alapvető részét képezik.”
Irena Belohorská
(SK) Először is én is szeretném megköszönni képviselőtársamnak, Valenciano asszonynak az abban a témában végzett munkáját, amely a legfontosabb emberi jogi eszköz és amely ekként igen érzékeny; sajnos gyakran nem kapja meg azt a figyelmet, amit megérdemel. Épp ezért értek egyet a jelentésben kifejtett nézettel, miszerint több figyelmet kell fordítani a partnerállamok által az emberi jogokkal és a demokráciával kapcsolatos kérdésekben végrehajtott reformokra. Szerintem az Európai Uniónak minden tőle telhetőt meg kell tennie annak érdekében, hogy hatékonyabb és egyhangú választ dolgozzon ki a harmadik országokkal folytatott nemzetközi együttműködés és párbeszéd terén.
Örülök annak, hogy a jelentés megvédi és jóváhagyja a nők és a gyermekek védelmének az Európai Unió és harmadik országok közötti valamennyi emberi jogi párbeszédbe és konzultációba való szisztematikus integrálását. Az Emberi Jogi Albizottság előadójaként egy, a gyermekek jogaival kapcsolatos stratégián dolgozom. Jelentésemben hangsúlyozom annak szükségességét, hogy a fegyveres konfliktusokban a gyermekekre vonatkozó egyes rendelkezések kiegészítsék egymást, továbbá annak szükségességét, hogy figyelembe kell venni a gyermekek jogellenes toborzástól vagy fegyveres erőkben vagy fegyveres csoportokban való alkalmazásától való megóvására irányuló párizsi kötelezettségvállalásokat.
Szeretném hangsúlyozni, hogy fokozni kell az Európai Unió által - például a humanitárius segítségnyújtás részeként - nyújtott támogatások ellenőrzését annak elkerülése érdekében, hogy az Európai Unió által nyújtott oktatási vagy egészségügyi ellátási céllal nyújtott pénzeszközöket a gyermekek által használható kézi könnyűfegyverek vásárlására fordíthassák. A párbeszéd nem korlátozódhat a demokráciával vagy a polgári és politikai jogok védelmével kapcsolatos kérdésekre; annak azokat a kérdéseket - például a környezeti kérdéseket vagy egészségvédelmi kérdéseket - is magába kell foglalnia, amelyek közvetlenül érintik az Európai Uniót. Fontos egyértelmű kritériumokat meghatározni egy politikai párbeszéd megkezdése, felfüggesztése vagy befejezése tekintetében, továbbá meghatározni az általunk elérni kívánt célokat.
Céljaink elérése érdekében párbeszédet kell folytatnunk, és nemcsak egyoldalúan kell diktálgatnunk dolgokat harmadik országoknak; konstruktív együttműködés megteremtésére kell törekednünk; és együtt kell működnünk az érintett országokban működő helyi emberi jogi szervezetekkel és nem kormányzati szervezetekkel. További uniós pénzügyi támogatást kell nyújtani és annak az emberi jogok tiszteletben tartásától kell függenie: le kell állítani vagy fel kell függeszteni a pénzeszközök olyan országok számára való folyósítását, ahol az emberi jogokat nem tartják tiszteletben.
Charles Tannock
Elnök asszony! Az emberi jogok és a demokrácia előmozdításáról szóló Valenciano Martínez-Orozco-jelentés továbbra is az EU és a 27 tagállamot egyesítő közös értékek alapvető sarokköve. Kulcsfontosságú alkotóeleme továbbá külsőleg, az ezen túlmenő stratégiai szövetségeinknek is, a szélesebb, 47 tagú Európa Tanácsban, NATO-beli transzatlanti partnerségünkben és az ENSZ-en belüli, hasonlóan gondolkodó országokkal.
Ahogyan az Unió egyre több formális kereskedelmi és politikai együttműködési megállapodással haladt előre, elkerülhetetlen volt, hogy bizonyos mértékű, alapvető emberi jogi - noha ad hoc jellegű és legjobb esetben is következetlen - feltételekhez kötöttséget szabjunk globális partnereink számára, amit egy különös eszköz, a demokrácia és emberi jogok európai eszköze segít és adott esetben az emberi jogi párbeszédek és konzultációk támogatnak.
Az európai szomszédságpolitika (ESZP) - amelynek a Parlament részéről a társelőadója vagyok - célja, hogy egy, a békén, stabilitáson, biztonságon, az emberi jogok és demokrácia teljes mértékű tiszteletben tartásán, a sajtószabadságon, a bírói testület függetlenségén, a jogállamiságon és a jóléten alapuló közös térség iránt elkötelezett szomszédos barátok körgyűrűjét alakítsa ki. Az ESZP cselekvési tervei a Szerződésen alapuló meglévő, jogilag kötelező rendelkezéseken, szerződéses kereteken - az Euromed partnerek esetében társulási megállapodásokon vagy az egykori szovjet államok esetében partnerségi és együttműködési megállapodásokon - alapulnak, amelyek tipikusan tartalmaznak olyan, az emberi jogokkal és a demokráciával kapcsolatos záradékokat, amelyeket nyomon követnek, hogy így minél közelebb kerül az ESZP-beli partnerország a közös értékekhez, az EU annál több támogatást nyújt és annál nagyobb kereskedelmi együttműködést tanúsít. E cselekvési terveket a folyamatban lévő párbeszéd részeként albizottságok kísérik figyelemmel.
Elméletileg legalábbis a geopolitikai megfontolások nem játszhatnak itt szerepet, de valójában a reálpolitika gyakran uralkodik a gyakorlatban. Ki merné például ugyanolyan mértékű szankciókkal fenyegetni a Kínai Népköztársaságot - ahogyan azt kollégám, Belder úr is említette - amiatt, hogy komoly hiányosságai vannak az emberi jogok és a demokrácia terén, mint amilyen szankciókkal Üzbegisztánt sújtottuk? Ez a kérdésem.
(Taps)
Józef Pinior
(PL) Elnök asszony! Szeretném azzal kezdeni, hogy gratulálok kollegámnak, Elena Valenciano Martínez-Orozcónak a harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédek és konzultációk működéséről szóló jelentésének elkészítéséhez. A mai jelentés az Európai Unió egyik legfontosabb politikáját érinti. Ami az Európai Parlamentet érinti, az emberi jogi politika az európai politika védjegye. A mai jelentés ezzel a területtele egy kivételesen mélyreható és alapos módon foglalkozik.
Szeretném felhívni a figyelmet a jelentésben a Tanácshoz és a Bizottsághoz intézett ajánlásokra. Először is annak szükségességét emeljük ki, hogy fokozott intézményközi koherenciára van szükség ahhoz, hogy megtaláljuk a különböző uniós intézmények (a Tanács, a Bizottság és Parlament) közötti koordináció javításának módjait. Az emberi jogokkal kapcsolatos politikát valóban általános uniós szinten kell koordinálni. Fel kell hagynunk azzal a gyakorlattal, amely mellett a legfontosabb uniós intézmények mindegyike bizonyos értelemben - ha használhatom ezt a kifejezést - saját kezdeményezésére jár el ezen a területen.
A párbeszédek és konzultációk célkitűzéseinek azon az elven kell alapulniuk, hogy az emberi jogok egyetemesek, oszthatatlanok és egymástól kölcsönösen függnek. Azt ajánljuk, hogy a megállapítandó kritériumok ne csak polgári és politikai jogokból álljanak, hanem gazdasági, szociális, környezeti és kulturális jogokból is.
A jelentés hangsúlyozza az Európai Parlament által az emberi jogokkal kapcsolatos uniós politikában játszott szerep fokozását. Ez olyan igény, amely az e Parlament által az emberi jogok területén elfogadott minden egyes jelentésben újra és újra előkerül. Az igény világos: az Európai Parlamentnek a legfontosabb európai intézményekből álló rendszer középpontjában kell elhelyezkednie, ahol is az emberi jogi uniós politika összpontosul, mivel ez az az intézmény, amely demokratikus választásokból származtatja magát és politikai erkölcsi joga van arra, hogy alapvetően érdekelt legyen ebben az ügyben.
Azt is lapvető fontosságúnak tartjuk, hogy növekedjen a parlamentközi közgyűlések és a parlamentközi küldöttségek szerepe az emberi jogi párbeszédekben és konzultációkban.
Végül pedig ragaszkodunk ahhoz, hogy a nők jogai az emberi jogok elválaszthatatlan részét képezzék és sürgetjük a Bizottságot, hogy a nők jogainak előmozdítását és védelmét kifejezetten és szisztematikusan vegyék fel az emberi jogokkal kapcsolatos, az Európai Unió hatáskörébe tartozó valamennyi területbe.
Lydie Polfer
(FR) Elnök asszony! Először is szeretnék gratulálni Valenciano asszonynak ehhez a bátorságot és ambíciót ötvöző jelentéshez, és támogatom valamennyi javaslatát. Ez a jelentés valóban újból megerősíti az emberi jogok egyetemességét és azokat az Európai Unió harmadik országokkal meglévő kapcsolatainak alapvető elveiként rögzíti.
Azonban - jóllehet fontos ma megerősíteni és újból megerősíteni az emberi jogok egyetemességét - épp olyan fontos, sőt, már rég itt az ideje annak, hogy elhintsük a nemzetközi politika egy másik dogmáját, ez pedig az az illúzió, amelyet túl gyakran használunk, hogy bizonygassunk magunknak, jelesül azt, hogy a gazdasági fejlődés demokratizálódáshoz és az emberi jogok megóvásához fog vezetni. Az elmúlt pár évtized más képet fest. Valójában azt kell észrevennünk, hogy kétsebességes evolúció zajlik: egyfelől jelenleg gazdasági szinten emelkedő globalizációt tapasztalunk, másfelől pedig lanyhulni tűnik a demokratizálódás sürgető szüksége, ami Európában, Latin-Amerikában és Kelet-Ázsiában demokráciákat hozott léte a hidegháború végén. Ehelyett észre kellene vennünk, hogy a világon mindenütt a gazdasági növekedés és az autoritárius rezsimek gyakran kéz a kézben járnak. Épp ellenkezőleg: úgy tűnik, hogy a gyors gazdasági növekedés még legitimitást is ad ezeknek a rezsimeknek és hozzájárul hatalmuk stabilizálásához.
Ma - igen helyesen - érdeklődésünket és aggályainkat az emberi jogok helyzetére irányítjuk a Kínához és Oroszországhoz hasonló, nagyobb felemelkedő országokban. Azonban ne nagyon áltassuk magunkat: jó néhány olyan ország, amelyeket a világ legfejlettebbjei között tartunk számon - beleértve néhány olyat is, amelyek gazdasági szövetségeseink - nem tartják tiszteletben polgáraik alapvető jogait. Itt különösen Szingapúrra gondolok, amely virágzó és korszerű gazdasággal rendelkező ország, amelynek lakossága a fejlett országok valamennyi előnyét élvezi - a politikai szabadságok, még pontosabban a szólás- és egyesülési szabadság kivételével.
Elnök asszony! Ha e tekintetben még mindig bizonyítékra van szükség, azt egyfajta módon megkaptuk, ami nem is lehetett volna ennél világosabb, azáltal, ahogyan a szingapúri hatóságok idén áprilisban egy, a képviselőcsoportomból érkező európai parlamenti képviselőkből álló küldöttséggel szemben viselkedtek, amely küldöttségnek én is tagja voltam. A helyi hatóságok - letartóztatással fenyegetve - megakadályozták, hogy a szingapúri liberális párt tagjainak egy ülésén felszólaljunk.
Ez az élmény - bármennyire is zavaró volt - egyszersmind igen jellemző volt és újból megerősítette a számomra azt, hogy az emberi jogok védelme nem szükségképpen jár együtt a gazdasági fejlődéssel, és hogy az Európai Unió nem elégedhet meg pusztán az érintett országok irányában a gazdasági megközelítéssel, amint az jelenleg. Épp ellenkezőleg: az Európai Uniónak továbbra is folytatnia kell az emberi jogok védelmezőjeként meglévő szerepét és folyamatosan emlékeztetnie kell a külföldi vezetőket, hogy az emberi jogok minden embert a világon mindenütt megilletnek.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Elnök asszony! Az emberi jogok előmozdítása az Európai Unió külpolitikájának főpillére. Egyetértek az előadóval abban, hogy a Tanácsnak és a Bizottságnak szisztematikusan be kell építenie az emberi jogi kérdéseket az Európai Uniónak a harmadik országokkal folytatott politikai párbeszédre vonatkozó programjába.
Jó ötlet volna azt is biztosítani, hogy az emberi jogok gyakrabban szerepeljenek az Unió külpolitikájának valamennyi területén, beleértve a belpolitikájának külpolitikai aspektusait. E cél elérése érdekében valamennyi rendelkezésre álló eszközt fel kellene használni. E tekintetben úgy vélem, hogy jó dolog volna az Európai Parlamentet még inkább felhasználni. A Tanács például hathavonta küldhetne értékelést a Parlament és az illetékes bizottságok számára az egyes megtartott párbeszédekről és konzultációkról, egy olyan magyarázattal együtt, amely a munka előrehaladásával kapcsolatos tendenciákra, nem pedig az egyedi eredményekre helyezi a hangsúlyt.
Célszerű volna továbbá egy konzultációs rutinülésszakot bevezetni az európai parlamenti képviselők részvételével a párbeszéd és a konzultáció minden egyes fordulója után. Ez lehetőséget kínálna a képviselők számára arra, hogy részt vegyenek egy adott párbeszéd folytatásával vagy felfüggesztésével kapcsolatos, kulcsfontosságú döntések meghozatalában. Úgy vélem továbbá, hogy jó ötlet lenne bevonni a képviselőket egy új párbeszéd megindítására irányuló döntéshozatali folyamatba, valamint tájékoztatni őket az említett párbeszéd létesítésének céljáról, formáiról vagy eljárásairól.
Továbbá szerintem - intézkedéseik hatékonyabbá tétele érdekében - a Tanácsnak és a Bizottságnak a párbeszédre vonatkozó menetrendjeikbe be kellene építeniük a parlamenti állásfoglalásokban - különösen az emberi jogokról szóló állásfoglalásokban - szereplő ajánlásokat és következtetéseket.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Elnök asszony! Szeretnék a rendelkezésemre álló másfél percben összefoglalni néhány olyan alapvető elgondolást, amelyek nemcsak oda vezettek, hogy támogassuk e kezdeményezést, hanem hogy egyértelműen síkra is szálljunk mellette, és természetesen arra is, hogy gratuláljunk Elena Valencianónak a munkájáért és azért, hogy képes volt az általa tanúsított konszenzus elérésére.
Szeretném továbbá üdvözölni Borg úr jelenlétét és érdeklődését, valamint Mattisen úr jelenlétét, de ugyanakkor sajnálom, hogy a Tanácshoz tartozó első két szék üresen áll. Úgy vélem, hogy a Tanácsnak jelen kellett volna lennie ebben a vitában és - amint azt már mondtuk - ezt ki is kell mondani és meg kell ismételni.
Az a három téma, amelyet szerintem mindenesetre fontos kiemelni és amelyeket meg szeretnék említeni a következők: először is annak szükségessége - amit soha nem hangsúlyozhatunk eléggé -, hogy javítani kell ezen eszközök konzisztenciáját, megerősíteni azt a tényt, hogy egyfelől nem siránkozhatunk bizonyos események miatt, másfelől pedig nem üldögélhetünk nyugodtan, ha érdekeinket az szolgálja.
A második - szerintem fontos és már említett -dolog, amit azonban szeretnék megismételni az az, hogy nagyobb mértékű átláthatóságra van szükség ebben a típusú mechanizmusban, ami a Parlament fokozott részvételét igényli. Már sokszor elmondtuk, hogy erre jobb szót ne is keressünk és még enyhén is fogalmazzak, hogy mennyire meglep minket az, hogy mi az, ami sok ilyen vitából hiányzik, nemcsak a részvételt, hanem az általunk oly gyakran igényelt információkat illetően is.
Végül, de nem utolsósorban az a fontos szerep, amelyet a jelentés 14 bekezdésben a nők emberi jogokkal kapcsolatos szerepének szentel és a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság alelnökeként szeretném ünnepelni azt, hogy az általunk a bizottságban megvitatott és elfogadott számos módosítást átvették.
(Taps)
Erik Meijer
(NL) Elnök asszony! Az emberi jogokra helyezett, széles körben támogatott hangsúly viszonylag új keletű. Korábban ez a hangsúly főleg szocialista vagy liberális érzelmekből fakadt. A baloldalt főként a lakhatáshoz, a jövedelemhez, a lehetőségekhez, az együttdöntéshez, az egészséges környezethez, a békéhez való jog és a gyarmati megszállások alóli felszabadítás érdekelte - és nemcsak az ehhez való jogot már élvezők számára, hanem különösen mindazok számára, akik még nem tudják vagy nem megfelelően tudják gyakorolni azt a jogot. A liberálisokat főleg az egyéni szabadságok és a vállalkozáshoz való jog érdekelte. Más politikai erők számára az emberi jogok kevésbé voltak fontosak.
Még most is, amikor a korábbinál nagyobb egyetértés övezi az emberi jogok jelentőségét, rés van az ideák és a valóság között. Önös érdekből eljárva, a leggazdagabb, legdemokratikusabb országok hajlamosak arra, hogy prioritásként kezeljék olyan rezsimek támogatását, amelyek garantálják a földgáz- és kőolaj-ellátást és amelyek megkísérlik hazai szinten megsemmisíteni azokat a mozgalmakat, amelyek a leginkább ütköznek a nyugati érdekekkel. A kettős mérce alkalmazása felhívás arra, hogy kétségbe vonják néhány másik ország indokolt bírálatát mint hasztalan, arrogáns beavatkozást.
A Valenciano Martínez-Orozco-jelentés helyesen mutat rá arra, hogy a vonakodó kormányokkal folytatott, vég nélküli emberi jogi párbeszédek nem képeznek érvényes célkitűzést és hogy nem engedhető meg, hogy az ilyen párbeszédek az átláthatóság és a demokratikus ellenőrzés hiányában megfenekeljenek. Ez a jelentés széles körű konszenzust élvez; a javasolt módosítások elsősorban az Identitás, Hagyomány és Szuverenitás európai parlamenti képviselőcsoport flamand tagjaitól származnak. Az általuk meghatározott hiányosságok javarészt helytállóak, az általuk javasolt megfogalmazások és törlések azonban azt a benyomást keltik, hogy ez nem megoldáskeresés kérdése, hanem az eredmények hiányába való belenyugvás. Illúzió azt hinni, hogy Európa jobban tenné, ha kizárná magát a világ többi részéből a béke és a nyugalom, a jólét és a biztonság saját területén történő garantálása érdekében. A mindenki számára az egyenlőséghez és a demokráciához, valamint a világ szegényeivel és az éhezőivel való szolidaritáshoz hozzá nem járuló módosításokat nem fogjuk támogatni.
Kathy Sinnott
Elnök asszony! Mi itt az EU-ban nagy fontosságot tulajdonítunk az emberi jogoknak. Próbáljuk arra ösztönözni azokat az államokkal, amelyekkel egymásra hatással vagyunk, hogy szintén jó szintű emberi jogokkal rendelkezzenek. A párbeszéd fontos kiindulópont, de e párbeszédben hajlandónak kell lennünk még a gazdasági előnyt is kockázatni annak érdekében, hogy bátran és őszintén szóljunk.
Kína is szóba kerül ebben a jelentésben; tudunk az ottani politikai és vallási üldözés súlyos eseteiről. Két évvel ezelőtt Kínában találkoztam egy pszichiáterrel, aki egy fogyatékosokkal foglalkozó szervezet elnöke. Büszkén mondta, hogy szinte nincs Down-kóros a több mint 10 millió lakosú városában, mert nem engedik, hogy éljenek.
A fogyatékkal élő személyekkel szembeni megkülönböztetés szókimondó párbeszédet igényel, függetlenül az EU és Kína közötti gazdasági kapcsolatoktól.
A kereskedelmi kapcsolatok kérdése tekintetében - nyomást gyakorolva egy kormányra emberi jogok javítása érdekében -, hajlandónak kell lennünk arra, hogy határozott intézkedést tegyünk, de óvakodnunk kell attól, hogy az ország szegényeinek helyzetét ne fordítsuk még rosszabbra.
Laima Liucija Andrikien
Elnök asszony! Valenciano Martínez-Orozco asszony jelentését olyan átfogó jelentésnek tartom, amely egyértelműen azt célozza, hogy megerősítse és javítsa az Európai Unió harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédekkel és emberi jogi konzultációkkal kapcsolatos külső intézkedését.
Ma este a harmadik országokkal meglévő kapcsolatainkban az emberi jogok előmozdítása tekintetében az Európai Unió számára rendelkezésre álló egyik legfontosabb emberi jogi eszközről beszélünk. Értékelem azt a kritikus, ugyanakkor konstruktív módot, amellyel az emberi jogi párbeszédek működésével kapcsolatos, az általános kilátások és az intézményközi együttműködés tekintetében meglévő kihívásokkal az előadó foglalkozik.
Teljes mértékben támogatom a jelentésben és az állásfoglalásban előterjesztett legtöbb ajánlást. Szeretném különösen felhívni figyelmüket az átláthatóság növelésének szükségességére és arra, hogy mutatókat kell elfogadni meghatározott teljesítmények értékelésére annak érdekében, hogy olyan gyakorlati eredményeket érjünk el, amelyek más uniós külpolitikai eszközökkel is támogathatók.
Erőteljesen támogatom az EU és Kína között folytatott emberi jogi párbeszédre, valamint az EU és Oroszország közötti konzultációkra vonatkozó egyes különös viszonyítási pontok ellenőrzésére irányuló ajánlást, abban a reményben, hogy azok hamarosan strukturált párbeszéddé alakulnak át az emberi jogi párbeszédek hasznosságának értékelése céljából.
Fontos továbbá az, hogy az emberi jogi párbeszédek eredményeit a demokráciával és az emberi jogokkal kapcsolatos európai kezdeményezés szerinti projektekben alkalmazzák és felhasználják, valamint hogy ez említett két eszközt szisztematikusan összekapcsolják.
Teljes egészében támogatom azt az ajánlást, hogy az Európai Parlament parlamentközi közgyűlésekben való szerepe és részvétele az emberi jogi párbeszédekben - az említett országokban - fokozható a jövőben.
Végül, de nem utolsósorban az emberi jogoknak politikai üzenetünk sarokkövének kell válnia, és létfontosságú, hogy üzenetünket a következetességen, az átláthatóságon, valamint az összes európai intézmény és a tagállamok erőteljes politikai kötelezettségvállalásán keresztül alakítsuk ki.
Evgeni Kirilov
Elnök asszony! Most, hogy a bolgár ápolónők és egy palesztin orvos nyolc éven át tartó líbiai párharca véget ért, úgy érzem, hogy rettenetesen szükséges az emberi jogok helyzetének az említett országban való józan értékelése.
Valenciano Martínez-Orozco asszony jelentése megemlíti annak szükségességét, hogy emberi jogi párbeszédbe kezdjünk Líbiával. Támogatom a barcelonai folyamat keretében zajló párbeszéd szükségességét. Mondjuk ki egyértelműen, hogy nem felejthetjük és nem tűrhetjük el, hogy európai polgárokat raboltak el, kínoztak meg (és ezt ráadásul Kadhafi ezredes fia is elismerte), tartottak bebörtönözve nyolc évig és vetettek alá olyan igazságügyi eljárásnak, ami színjáték volt, és azután viselkedjünk úgy, mintha hálásnak kellene lennünk vagy díjaznunk kellene, hogy a líbiai fél végül szabadon engedte őket.
Az európai médiában már igen élénken tükröződött, hogy ez esettanulmányként szolgálhat bármely diktatúra számára, hogy figyelmüket összpontosítsák az Európai Unióra és létesítsenek kapcsolatot vele. Ezen túlmenően Líbia kampányba kezdett Bulgária elnöke ellen azért, mert kegyelemben részesítette az ápolónőket Bulgáriába való visszatérésük után, mintha legalább is azt várták volna, hogy a repülőtérről egyenesen a börtönbe küldtük volna őket.
Az Európai Bizottság Líbiával kötött megállapodása alapján Bulgáriának 56 milliárd USD-t kellett jegyeznie a líbiai adósságból a Bengázi Alap számára. Más uniós országok még többet fognak költeni. Még egyszer hadd mondjam: mondjuk ki világosan, hogy ezt a humanitárius segítségnyújtást a líbiai rezsim politikailag az igazság elrejtésére és arra használja, hogy a nyugatot vádolja egy, az arab gyermekek szándékos megfertőzésére irányuló összeesküvésért. Ez az abszurd vád még mindig él.
Líbia még mindig nem mutatta reformszándékát, nekünk pedig nem szabad azt a benyomást keltenünk, hogy csak azért alkalmazunk kettős mércét, mert annyi kőolaj és földgáz van abban az országban.
Ez az Európai Unió emberi jogi normái hitelességének tesztje.
Sarah Ludford
Elnök asszony! Valenciano Martínez-Orozco asszony kiváló jelentése átfogóan fogja egybe az EU emberi jogi párbeszéde potenciáljának, de ugyanúgy kihasználatlan potenciáljának Parlament általi elemzését is. Intézkedéseket követelünk a Tanács részéről, amely sajnálatos módon nincs ma este jelen. Az EU emberi jogi stratégiája soha nem fog optimális eredményeket elérni, ha azt nem szisztematikus és koherens módon szervezik meg, valamint ha hiányzik az átláthatóság és az időszakos felülvizsgálat.
Emberi jogokkal kapcsolatos hitelességünk természetesen attól függ, hogy gyakoroljuk-e is azt, amit prédikálunk. Hogyan is sürgethetnénk arra olyan országokat, mint Jordánia, Egyiptom, Líbia, Marokkó vagy Algéria, hogy vessenek véget a kínzásnak, amikor tudjuk, hogy az Egyesült Államok oda szervezte ki a kínzásokat és hogy voltak európai országok, amelyek ezzel egyetértettek? Ahelyett, hogy hitelesek lennénk, álszentekké váltunk. A saját Parlamentünk tájékán kell sepregetnünk. Nem marad észrevétlen az, hogy a rendkívüli kiadatásról szóló februári jelentésünk óta a Tanács csöndben van.
Az egyik legerőteljesebb párbeszédnek annak kell lennie, amelyet a hasonlógondolkodású országokkal folytatunk és ezért örülök a 115. és 116. bekezdésnek, amelyek arra sürgetik az EU-t, hogy keressen szillogizmust és ossza meg a tapasztalatokat, miközben foglalkozik az Egyesült Államokkal, Kanadával, Japánnal és Új-Zélanddal kapcsolatban felmerülő emberi jogi aggályokkal.
Az utóbbi hat évben azonban - miközben a terrorizmus elleni háborúval kapcsolatos aggályokat a legtöbb európai polgár osztotta - az EU nem tett erőteljes intézkedést az alapvető jogok és a jogállamiság transzatlanti tiszteletben tartásának biztosítására.
Természetesen nem azt mondom, hogy az USA az emberi jogok leggyatrább védelmezője a világon. De lehetne épp az emberi jogi kiválóság mintaképe és a tragédia az, hogy az EU nem sürgeti az USA-t ebbe az irányba. A Tanácsnak a kínzásról szóló iránymutatásai kimondják, hogy az EU intézkedéseket fog tenni és nyilvános nyilatkozatokat fog tenni, amelyekben sürgeti az érintett harmadik országokat, hogy tegyenek hatékony intézkedéseket a kínzás és a nem megfelelő bánásmód ellen. Miféle intézkedések? Miféle nyilvános nyilatkozatok az elrablásokra, a kínzásokra és a Guantánamo-öbölre vonatkozóan? Zavarba ejtő csöndön kívül semmi nincs.
Talán az e heti Economist folyóirat egyik cikke ad némi elképzelést. A "Páratlan csehek” című cikk kifejti, hogy a Cseh Köztársaság - hároméves uniós tagsága alatt - jó hírnévre tett szert az emberi jogok előmozdítása terén, minden alkalommal. Nagyszerű! Csak így tovább! Éljen! Továbbolvasva azonban megtudom, hogy a brüsszeli külpolitikai gépezetben az ilyen aggályok irritáló tényezők. Az uniós diplomaták nyilvánvalóan úgy írják le a Cseh Köztársaságot, mint amely "hátrányos helyzetben van”, sőt, hogy "szakszerűtlen”, ami kétségtelenül a diplomáciai fegyvertár legmegvetőbb sértése. Szegény kis csehek! Elhiszik az arról szóló szónoklatokat, hogy az EU emberi jogi közösség. Tényleg elhitték, hogy az EU-Szerződésnek a demokrácia, alapvető jogok és jogállamiság értékit meghatározó 6. és 7. cikke alapján tényleg történik majd valami! De a Külügyi Hivatal és a Commonwealth vagy épp a Quai d'Orsay régi cinikusai majd észhez térítik őket!
A cseh külügyminiszter, Karel Schwarzenberg oldalán állok, aki nem lát ellentmondás aközött, hogy valaki Amerika-barát legyen és egyszersmind bírálja az emberi jogi jogsértéseket. Ellenzi az amerikai kereskedelmi embargót Kubával és a Guantánamo-öböllel kapcsolatban. "Nem értek egyet Guantánamóval, mert azt az emberi jogok megsértésének tartom” - mondja szárazon.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Elnök asszony! E nagyszerű jelentés három aspektusára szeretnék hivatkozni. Először is a Parlament által a külső segítségnyújtásra vonatkozó pénzügyi eszközökkel kapcsolatos stratégiai dokumentumok demokratikus ellenőrzésében játszott szerepre.
Az utolsó plenáris ülésszakon ismét megvitattuk és bíráltuk azt, hogy a Bizottság elmulasztotta teljesíteni a fejlődés együttműködéssel kapcsolatos finanszírozási eszközzel összefüggésben az átláthatóságra és a parlamenti ellenőrzésre vonatkozó kötelezettségvállalását. Remélem, hogy ez nem fog megismétlődni ezen a területen.
Szeretném, ha felkérnék a Bizottságot, hogy a lehtő leghamarabb tájékoztassa a Parlamentet arról, hogy mikor és hogyan javasolja életbe léptetni az e jelentésben javasolt, választások utáni eljárási mechanizmust a választás-megfigyelési küldöttségek keretében.
Végül pedig harmadszor: a jelentés felszólítja a Tanácsot és a Bizottságot, hogy elemezze, támogassa és koordinálja az uniós párbeszédekre vonatkozó viszonyítási pontok meghatározását más adományozók és nemzetközi szervezetek intézkedéseivel és különösen az ENSZ meglévő mechanizmusaival.
Holnap egy sürgős állásfoglalást tárgyalunk majd meg itt a Parlamentben az ENSZ által létrehozott, a Sierra Leone-i háborús bűncselekményeket tárgyaló különleges bíróság finanszírozásáról. Ezt a koordináció EU és nemzetközi szervezetek közötti hiánya egyik példájának és a még hátralévő munkával kapcsolatos jó példának tartom.
Remélem tehát, hogy ez a jelentés előrelépés lesz majd e koordináció elérése érdekében.
Bernd Posselt
(DE) Elnök asszony! Ma a jezidi kurdok egy csoportja tüntetett a Parlament előtt és Uca asszonnyal és másokkal együtt csatlakoztam hozzájuk. A terrorizmussal üldözött és népirtással fenyegetett csoport képviselői általi demonstráció egy másik illusztrációja volt annak a hihetetlen reménynek, amelyet az emberi jogi kérdésekkel kapcsolatban e Parlamentbe helyeznek. Ezért fontos, hogy emberi jogi munkánkat szisztematikusan és fenntarthatóan végezzük oly módon, hogy az elkerüljön bizonyos hibákat.
Az első súlyos hiba megkülönböztetni nagyobb és kisebb országokat - már ami az emberi jogokat illeti, erőteljesen fellépve a kisebb országokkal szemben, behódolva a nagyobbak előtt, akikkel fontos gazdasági és stratégiai érdekeken osztozunk. Ez olyasvalami, amit sok, bármilyen politikai irányultságú kormány megtesz, de amit a jelentés kerül. A jelentés különösen igen ügyesen foglalkozik Kínával és Oroszországgal, és Merkel asszony lekötelezettje vagyok, amiért Kínában tett legutóbbi látogatásán és Oroszországban egy ideje tett látogatásán ilyen egyértelműen kimondta, hogy lehetséges érdekek elérésére törekedni és ennek ellenére - vagy tán épp emiatt - világosan felvetni az emberi jogok kérdését.
A második hiba, amit nem követhetünk el, az a következő: egy osztrák író, Gerd-Klaus Kaltenbrunner egyszer azt mondta, hogy kétféle elnyomott közösség és egyéni áldozat van: szexepillel rendelkező és anélküli. Az egyik rivaldafényben van egy ideig, a másik nem kap figyelmet. Az emberi jogoknak mindenkire vonatkozniuk kell, függetlenül attól, hogy az adott időpontban a különös nemzetközi figyelem központjában állnak-e vagy sem.
A harmadik hiba, amit el kell kerülnünk - és ez is létfontosságú - az az, hogy bevonjuk a pártpolitikát ebbe a kérdésbe. Ezért sajnálkozom Meijer úr beszéde miatt, akit amúgy igen nagyra becsülök. Próbálja meg megkérdezni Kelam vagy Landsbergis urakat, akik szovjet üldözés fenyegetett, hogy ki vitatta ügyüket az 1980-as években: hogy a mi képviselőcsoportunk volt-e vagy Meijer úré. Az egyensúlyhiány és az emberi jogokkal pártpolitikai célokból való visszaélés felé tartó tendencia mindenütt megtalálható. El kell kerülnünk ezt a folyamatot a Valenciano asszony kiváló jelentésében felvázoltak megvalósítása érdekében, és olyan emberi jogi politikát kell kialakítanunk, amely objektív normákat alkalmaz és áthidalja a csoportokat elválasztó tényezőket, és érdemes e Parlament nagyszerű emberi jogi hagyományaira.
Katrin Saks
(ET) Szeretném megköszönni az előadónak nagyszerű jelentését és színvonalas csapatmunkáját. Szeretnék két kérdést kiemelni a harmadik országokkal folytatott emberi jogi párbeszédeinket illetően. Valójában azt szeretném megismételni, amit az előző felszólaló mondott, de úgy vélem, hogy az annyira fontos, hogy érdemes megismételni.
Először is az egymással ütköző érdekekkel és érdekekkel kapcsolatban, ami számomra is igen fontos. Nem titok, hogy a globalizált világra törekvő versenyfutásban arra törekedtünk, hogy saját érdekeinket és értékeinket részesítsük előnyben. Ha nem hivatkozunk saját értékeinkre és nem hirdetjük azokat ott, ahol nyomós érdekeink vannak, akkor azokat fokozatosan elfeledjük. Üdvözlöm az előadó rugalmasságát: közösen terjesztettünk elő Oroszországra és Közép-Ázsiára vonatkozó módosításokra irányuló javaslatokat. Ezek olyan régiók, ahol az érdekek gyakran előtérbe kerülnek, értékeink pedig lemaradnak.
Az Európai Uniónak emlékeztetnie kell partnereit a nemzetközi rendelkezésekre és az általuk vállalt kötelezettségekre. Az Európa Tanács egyik előadójaként természetesen úgy gondolom, hogy az érdekek az elsők a nagyobb államok számára, ugyanakkor pedig égünk a vágytól, hogy kiválogassuk a kisebbeket; a normáknak azonban mindenütt azonosaknak kellene lenniük.
Másodsorban - egy kevésbé fontos ügyben - szeretném a harmadik országokkal meglévő kapcsolatainkban tanúsított magatartásunkra és arra utalni, hogy ez hogyan érinti és támogatja az emberi jogokat és az azzal kapcsolatos célokat a fogadó országokban. Mindig reményt - nem az ellenkezőjét - kell nyújtanunk, azaz nem szabad elvenni tőlük a reményt. A problémák forrásainak kezelése érdekében általunk tett minden egyes lépést rendkívüli körültekintéssel szemlélnek. Hiszem például azt, hogy a nyugattól érkező támogatás fontos és szükséges volt a balti államok és törekvéseik számára, és e támogatás tényleges hiányát elszomorítónak tartom. E tekintetben is hangsúlyoznunk kell partnereink számára, hogy be kell tartaniuk kötelezettségeiket.
Végül pedig - ismétlem - e jelentés lefedi az említett kérdéseket és még egyszer köszönöm az előadónak igényes csapatmunkáját.
Hannu Takkula
(FI) Elnök asszony! Először is szeretném megköszönni az előadónak, Elena Valenciano Martínez-Orozcónak nagyszerű és megfelelően összpontosító jelentését. Ezen európai fórum, az Európai Parlament számára nagyon fontos, hogy foglalkozzon az emberi jogokkal. Határozottan egyetértek az előadóval, amikor azt mondja, hogy az emberi jogoknak az uniós külpolitika középpontjában kell állniuk.
Amikor az emberi jogokról beszélünk, emlékeznünk kell arra, hogy azoknak nemcsak szónoklatok témájának kell lenniük, nemcsak a politikai beszédekben és különleges alkalmakkor használt puszta szavaknak kell lenniük. Azoknak banális valóságnak kell lenniük mind az Európai Unión belül, mind pedig más országokkal - harmadik országokkal folytatott kapcsolatainkban.
Mit is képviselnek pontosan az emberi jogok aspektusaik összességében? Ahogy én látom azt, hogy az emberi jogok olyan elidegeníthetetlen jogok, amelyekkel egy emberi lény a születésétől kezdve egészen a haláláig rendelkezik, beleértve a meg nem született gyermekek és az idősek jogait is. Ezek magukba foglalják a nők jogait is, amint itt azt már elmondták, és a gyermekek jogait is, de ugyanúgy a fogyatékkal élők, a betegek, az idősek - mindenki jogait! Emlékeznünk kell arra, hogy minden élet értékes és egyedi. Még azt is mondanám, hogy minden élet szent és senki sem foszthat meg mást az életétől - nem veheti el emberi jogait.
Ha az Európai Unióban tudnánk másokkal osztozni abban az elgondolásban, hogy az emberi érték és az emberi jogok mindig győzedelmeskednek a piaci érték felett, akkor a helyes ösvényen, a helyes úton járnánk. Sajnos azonban úgy tűnik, hogy nagyon gyakran engedjük meg azt, hogy a piaci érték kiszorítsa az emberi jogokat. Kína számos példát szolgáltat erre vonatkozóan és ez ma igen nyilvánvaló a számunkra. Mindemellett pedig ott van például az oroszországi helyzet, amit figyelembe kell vennünk. Mik az emberi jogok Oroszországban? Látjuk; névről ismerünk eseteket - a Hodorkovszkij-ügyet és így tovább. Mit értünk el az értékek európai közösségeként? Természetesen nekünk, az értékek európai közösségében és az Európai Unióban gyakorolnunk kell, amit prédikálunk és meg kell védenünk az emberi jogokat és az emberi értékeket mindenütt, az Unión belül, de a harmadik és fejlődő országokkal meglévő kapcsolatainkban is.
Francisco José Millán Mon
(ES) Elnök asszony! A XX. század második felében és különösen az utóbbi három évtizedben, a demokrácia és az emberi jogok tiszteletben tartása terén óriási előrehaladás történt, de még sok tennivaló van hátra.
Néhány hónapja Berlinben a Római Szerződés aláírásának 50. évfordulóján elfogadott nyilatkozatban az uniós intézmények hivatalosan is kifejezték a szabadság és demokrácia világban való előmozdítására irányuló óhajukat.
Ebben a politikában nyíltan kell dolgoznunk azon az elven, miszerint az emberi jogok tiszteletben tartása a nemzetközi közösség egészét érinti és miszerint e jogok egyetemesek. E két elgondolást a 2005-ös New York-i csúcstalálkozón elfogadott záróokmány kifejezetten említi.
Az az elmélet, miszerint vannak a világnak olyan részei, amelyek - ilyen-olyan okból - mentesülnek az emberi jogok betartása alól, nem elfogadható, más szóval: elfogadhatatlan az az elmélet, hogy vannak rezsimek, amelyek nem kötelezhetők a szabadságok tiszteletben tartására.
Itt szeretnék emlékeztetni a zseniális, Nobel-díjas Amartya Sennek a demokrácia globális gyökereiről és a demokráciáról mint egyetemes értékről írt tanulmányaira. Röviden: az emberi jogok előmozdításának igen fontos szerepet kellene játszania a harmadik országokkal fenntartott uniós kapcsolatokban.
Ennek egyik eszköze a párbeszéd, ami miatt úgy gondolom, hogy jó dolog lenne egy olyan jelentést elkészíteni, amely segít rendszerezni azokat az emberi jogi párbeszédeket, amelyeket az Európai Unió más országokkal folytat.
Üdvözlöm azt a tényt, hogy a jelentés 31. bekezdése felszólítja a Tanácsot annak biztosítására, hogy egy párbeszéd megkezdése vagy felfüggesztése egyértelmű kritériumoknak feleljen meg és előzetes hatásvizsgálattól függjön. Azzal is egyetértek, hogy a párbeszéd önmagában nem lehet cél.
Azzal szeretném zárni, hogy röviden beszélek Kubáról, amelyet a jelentés nem említ és ahol sajnálatos módon az emberi jogokat és az alapvető szabadságokat még mindig nem tartják tiszteletben. A Tanács azonban nemrégiben úgy határozott, hogy olyan átfogó párbeszéd megkezdését javasolja Kubával, amely kiterjedne az említett jogokra is.
Köztudott, hogy a Parlament többségének álláspontja az, hogy nem ért egyet azzal a valamelyest szeszélyes politikával, amelyet a Tanács az utóbbi három évben a Castro-rezsimmel kapcsolatban követ. Meglátásunk szerint bármely más kezdeményezés előtt a prioritásnak a politikai foglyok szabadon bocsátásához való határozott ragaszkodásnak kell lennie.
Ana Maria Gomes
(PT) Gratuláluk kollegámnak, Valenciano asszonynak fontos jelentéséért, amelyek konkrét javaslatokat tesz arra, hogy a Parlamentet bevonják a Tanács és a Bizottság által folytatott, az emberi jogokról folytatott politikai párbeszédekbe.
Ez nem pusztán annak a kérdése, hogy intézményközi szinten próbáljuk meg megerősíteni az EU-t mint globális szereplőt. Ez arról szól, hogy megpróbáljuk learatni annak a hozzáadott értéknek az előnyét, amelyet az Európai Parlament részvétele biztosíthatna az említett párbeszédek érdemében és azon gyakorlati eredményekben, amelyekkel hozzájárulnak egy olyan térséghez, ahol a különféle európai kormányok és szervek közönye és félénksége szerencsétlen módon áll szemben az Európai Parlament - az európai polgárok hangját képviselő szerv - kötelezettségvállalásával és történelmi vezető szerepével.
El kell ismerni, hogy sok olyan következetlen eset van, amely elvesz Európa hitelességéből. Épp ma reggel, a terrorizmusról folytatott vitában bíráltam azt, hogy az európai kormányok együttműködnek a Bush-kormány "kínzáskereskedelmi” programjában.
De vegyük csak az európai fejlesztési politikát, amelynek elvileg elő kellene mozdítania a felelősségteljes kormányzást és ekként az emberi jogokat. A jelenlegi portugál elnökség célja ráadásul, hogy megerősítse az európai kapcsolatokat Afrikával ezzel összefüggésben. Miért nem használja a Bizottság és a Tanács akárcsak a legalapvetőbb módon is a már rendelkezésükre álló eszközöket, mint például a Cotonou-i Megállapodást, amely külön cikkekkel rendelkezik az emberi jogok témájában?
Ma már egyértelmű 77 millió etiópiai és sok millió afrikai számára, hogy az EU nem veszi komolyan a Cotonou-i Megállapodást. A 2005. évi, az Európai Unió missziója által figyelemmel kísért választásokat követően bebörtönzött harmincnyolc megválasztott parlamenti képviselőt, újságírót és aktivistát engedtek szabadon nemrégiben, köszönhetően az e Parlament részéről kifejtett ismételt nyomásnak, és a Tanács részéről tanúsított érthetetlen csend ellenében.
Mások azonban - mint például Netsanet Demissie és Daniel Bekele - továbbra is börtönben vannak. Vajon tudnak-e majd valaha hinni a Cotonou-i Megállapodásban és az EU-ban? Ezek mind a cselekvés elmulasztásának, sőt, az uniós képviselők részéről tanúsított undorító megalázkodásnak a példái világszerte - Addis Abebától Pekingig, Moszkvától Rijádig, Teherántól Havannáig.
Reménykedjünk abban, hogy alaptalannak bizonyulnak azok a hírek, miszerint az európai biztos úr nemrégiben elnézést kért a szudáni kormánytól annak érdekében, hogy elkerülje a Bizottság helyi kiküldöttjeinek kiutasítását.
Anna Ibrisagic
(SV) Elnök asszony! Egy olyan világban, ahol a demokrácia és az emberi jogok nem mindig magától értetődőek, szomszédaink körében és olykor egyes olyan országokban, amelyek - jóllehet nem tagjai az EU-nak, de mégis Európa részét képezik - az EU-nak a világban meglévő kapcsolatai még inkább jelentősek. Minden ilyen kapcsolat - függetlenül attól, hogy az ülés, párbeszéd, vagy megállapodás formáját ölti - alkalom arra, hogy értékeinket ellentmondást nem tűrően kifejtsük és követeléseket rójunk olyan országokra, amelyek még mindig nem felelnek meg az emberiség, az emberi jogok és a demokrácia kifejezések értelmének.
Az általunk ma tárgyalt jelentés alapvetően jó. Ábrázol néhány olyan nehézséget, amelyek akkor merülnek fel, amikor az emberi jogok különféle megfogalmazásaival és megközelítéseivel szembesül az ember, de akkor is úgy vélem, hogy a jelentés lehetett volna kritikusabb is például a Kínával vagy Oroszországgal kapcsolatos hozzáállásunk tekintetében. Az a dolgunk, hogy bíráljuk azokat az országokat, amelyek nem tartják tiszteletben az emberi jogokat és amelyek nem demokratikusak, de teljességgel elengedhetetlen, hogy bíráljuk azokat az országokat, amely demokráciának hiszik magukat, és ezt nemcsak a saját hitelességünk, hanem mindazon emberek érdekében kell tennünk, akik ezekben az országokban élnek és még csak alkalmuk sincs arra, hogy kritikáiknak hangot adjanak.
A demokrácia és az emberi jogok az EU-ban adottak, úgyhogy olykor úgy gondoljuk, hogy azok mindig is léteztek, léteznek most és létezni is fognak. De mi, akik diktatúrákban születtünk, tudjuk, hogy minden nap meg kell küzdenünk a demokráciáért és az emberi jogokért. Nem elég pusztán azt mondani, hogy az emberi jogi munka folyik és javulnak a dolgok. Sok tennivaló van még - amint azt oly gyakran hangoztatjuk. Párbeszédeinkben sokkal egyértelműbbnek és sokkal pontosabbnak kell lennünk, mind bírálatainkat, mind pedig igényeinket illetően, és el kell kezdenünk kimondani a dolgokat úgy, ahogy vannak, ha jobb világot akarunk átadni gyermekeinknek.
Pierre Schapira
(FR) Elnök asszony! E késői órán már sok mindent elmondtunk, de természetesen tényleg szeretném megköszönni Valenciano asszonynak ezt a jelentést. Fontos lépés ez abban, hogy az európai fejlesztési politikát átláthatóbbá és hatékonyabbá tegyük, amikor az emberi jogokról van szó.
Megragadom az e vita által kínált alkalmat arra is, hogy megkérjem a Tanács és a Bizottság képviselőit, hogy javítsanak az intézményközi együttműködésen. Valóban elengedhetetlen párbeszédet kezdeni a Tanács, a Bizottság és Parlament között, hogy így az emberi jogok területén tett intézkedéseket megfelelőbben lehessen koordinálni, meg lehessen előzni a világ többi részének küldött üzenettel való összeütközésből eredő ellentmondásokat és megkétszereződést.
Ez sajnos olyan dolog, ami állandóan szerepel a hírekben. Vegyünk egy konkrét példát! Burma esetében az országgal kapcsolatos politikánk kívülről nézve értelmezhetetlen. Az uniós tagok elkötelezték magukat egy közös álláspont irányba a nemzeti megbékélés, a demokrácia és az emberi jogok érdekében, a gyakorlatban azonban az uniós tagállamok megosztottak, gyenge és eredménytelen állásponttal állnak elő, amely semmiféle hatást nem gyakorol a burmai rezsimre.
Az Európai Uniónak politikailag nincs egyértelmű stratégiája. Csak a humanitárius segítségnyújtásra összpontosítunk, ami természetesen elengedhetetlen, de nem elegendő. Nem foglaltunk állást a tekintetben, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsának hogyan kellene kezelnie a burmai helyzetet, nem kínáltunk fel semmiféle támogatást egy határozathoz. Sőt! A Bizottság csökkentette a Burmában az emberi jogok és a demokrácia előmozdítására irányuló projektekkel kapcsolatos támogatások összegét. Röviden: az Európai Unió nem használta befolyását pozitívan és hatékonyan arra, hogy előmozdítsa és támogassa a demokráciát és az emberi jogokat az említett országban.
Ezt bizonyítja az is, hogy nemrégiben elmulasztottunk felszólítani a burmai Nobel-díjas, Aung San Suu Kyi szabadon bocsátására. A Parlament mégis odaítélte neki a Szaharov-díjat 1990-ben. Ez a példa tökéletesen ábrázolja, hogy három intézményünknek együtt kell cselekednie abban, hogy egységes, érthető politikát képviseljünk az emberi jogok védelme tekintetében.
Luís Queiró
(PT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! A most tárgyalt jelentés elsősorban amiatt érdemli meg, hogy támogassuk mert széles látókörben és részletesen vizsgál meg egy olyan témát, amely igen fontos az Európai Unió külső dimenziója számára és ezért gratulálnom is kell az előadónak.
A legrosszabb, ami az Európai Uniónak az alapvető emberi jogok globális előmozdításával kapcsolatos kötelezettségvállalásával történhet az az, ha ez önállóan kezelt, elszigetelt kérdéssé válik. Az alternatíva - ami szerintem a helyes választás - az az, hogy az emberi jogok előmozdítását magától értetődő okok miatt etikai kötelességünknek és ugyanakkor uniós érdeknek tekintsük, amennyiben az emberi jogok megsértéseivel kapcsolatos instabilitás, migrációs áramlások, valamint politikai és katonai feszültségek olyan válságokhoz vezetnek, amelyek a világot veszélyesebb hellyé teszik.
Ezért egyetértek az alapvető kérdéssel, de a módszer kérdését is meg kell vizsgálnunk. Ha az EU csak olyan országokkal akarná fenntartani a kapcsolatokat, amelyek tiszteletben tartják és védik az emberi jogokat, akkor szilárd kapcsolataink csak egypár országra terjednének ki. Megfordítva: ha az Európai Unió mindig a gazdasági, energetikai, geostratégiai és más érdekekkel kapcsolatos valószerűséget választaná, hamar rádöbbenne, hogy ahelyett, hogy a közvetlen előnyöket védi, valójában inkább nagyobb veszélyeket teremt a jövő számára.
Amiben reménykedünk kell, az egy koherens uniós stratégia, amely magába foglalja az emberi jogok kézzelfogható és számszerűen mérhető előmozdítását a külpolitikai napirendjén. Nem megoldás az, ha költségvetési pénzeszközöket osztunk szét anélkül, hogy értékelnénk alkalmazásuk eredményét vagy ha képmutatóan állunk a soha meg nem valósult javaslatokhoz.
Ezzel kapcsolatban a következő EU-afrikai csúcstalálkozó kihagyhatatlan lehetőség. Ha segíteni akarunk Afrikán és az afrikaiakon - márpedig akarunk -, akkor nagylelkűnek kell lennünk és egyenlő intézkedést kell igényelnünk. Mint már mondtam: nem áltathatjuk magunkat azzal, hogy csak olyan országokkal létesítünk kapcsolatokat, amelyek tiszteletben tartják az alapvető értékeket, hanem fenn kell tartanunk azon meggyőződésünket, hogy az emberi jogi menetrend az említett országokkal meglévő kapcsolatainkra irányuló politika része. Máskülönben be kellene hódolnunk a diktátorok erejének és nem jó szándékunkról, hanem politikai képességünk és tárgyalóerőnk hiányáról küldünk jelzést.
Egy jobb világ, elnök asszony, egy biztonságosabb világ és Európa nem tévesztheti össze diplomáciájának gyenge erejét az álmodozás erejével vagy - ami még rosszabb - a teljes erőtlenséggel.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Szeretettel gratulálok Valenciano asszony kiváló jelentéséhez, nagyon fontos javaslatokat tesz. Ugyanakkor szeretném felhívni a figyelmet több hiányosságra is, ami nem az ő hibája, hanem az Európai Parlament és az Európai Unió koncepcionális hiányossága.
Például Kína esetében joggal kifogásoljuk az emberi jogi sértéseket vagy a vallásszabadság korlátozását, de meg sem említjük, hogy 700 millió falun élőnek nincs társadalombiztosítása és nincs nyugdíja. Kérdezem én, ez nem fontos emberi jog? Tovább megyek. Az egész jelentésben egyetlen helyen szerepel a nemzeti kisebbség kérdése Kínában.
Hát föl kéne már ébredni az Európai Uniónak végre, hogyha Nyugat-Balkánon akar - vagy bármit a világban -, ha stabilitást akar, akkor végre tisztességesen kellene foglalkozni a kisebbségek ügyével, a nemzeti kisebbségek ügyével! Hát el kellene mennie az Európai Parlamentnek néhány szemináriumra az Európa Tanács épületébe, hogy megtanulja végre, hogy az emberi jogok és a kisebbségi jogok, az két teljes különálló terület!
Megengedhetetlen, hogy az egész jelentésben nincs szó a nemzeti kisebbségek ügyéről, nincs szó a migráns kisebbségek, a nyugat-európai migráns kisebbségek ügyéről, hiszen ma már ebben a házban szóltam arról, hogy Franciaországban, Nagy-Britanniában, Hollandiában válságban van az új kisebbségeknek az integrációja. Ezért ha az Európai Parlament és az Európai Unió nem vált szemléletet, akkor képtelen lesz a nemzetközi problémák, a nemzetközi konfliktusok kezelésére, és ugyanakkor nem lesz morális alapja, hogy mi bíráljuk Kínát, joggal, ugyanakkor söpörgethetnénk a saját házunk táján, a megoldatlan nemzeti kisebbségek ügyében, itt Európában.
Tunne Kelam
Elnök asszony! Nem voltak eléggé következetesek a harmadik országokkal folytatott uniós párbeszédek és egy ilyen helyzet alááshatja az EU emberi jogi politikájának saját hitelességét. Ez a jelentés két következtetése.
Ezért a Bizottsághoz és a Tanácshoz címzett üzenetünk igen egyértelmű: az emberi jogi kérdéseket gyakorlati politikaalkotásba kell emelni. Más szóval: azok nem függhetnek stratégiai vagy geopolitikai érdekektől.
A legnagyobb kihívás továbbra is e nemes célok jelenlegi kapcsolatainkban való végrehajtása. Egyértelmű érdek- és véleményütközés van a kazah diktatúrával fenntartott uniós kapcsolatokban. Kína és Oroszország esetében - kifejezve az ottani helyzetekkel kapcsolatos jogos aggályunkat - azt is meg kellene kérdeznünk, hogy az eleddig folytatott párbeszédek a helyzetben tényleges javulást okoztak-e.
Ha már Oroszországnál tártunk: ennek az országnak be kellene már fejeznie, hogy azt állítja, hogy az EU és Oroszország közötti partnerség közös értékeken alapul. A jelenlegi helyzetben ez felettébb ironikusnak hangzik. A nevükön kell neveznünk a dolgokat, mivel Putyin Oroszországa valószínűleg ugyanott tart, ahol Hitler Németországa volt az 1930-as évek közepén.
Akkor, ha ezeket a valós helyzeteken nem kezeljük az EU erejével és tekintélyével, akkor osztoznunk kell az emberi jogok Oroszországban történő brutális megsértésével kapcsolatos felelősségben.
Ugyanakkor Schröder úr felszólította az EU-t, hogy ne terheljen Oroszországra túlzott követeléseket az ottani emberi jogok és demokrácia tekintetében. Sajnos a tény az, hogy az EU-nak még mindig nincs valós fogása, miközben - a legjobb szándékkal - próbál egyensúlyozni az emberi jogok és gazdasági és stratégiai érdekei között.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Az ember soha nem fordíthat túl sok figyelmet az emberi jogi párbeszédnek, és ezért szeretnék üdvözölni egy felszólalót, aki számos javaslatot és értékelést ismertetett. Az Európai Parlament aktívabban akar és tud részt venni a Tanács és Bizottság által harmadik országokkal az emberi jogok kérdését illetően folytatott párbeszédben, mivel rendelkezik a szükséges potenciállal és tapasztalattal. Az európai parlamenti képviselők találékonysága és függetlensége kiegészítheti a Bizottság és a Tanács realizmusát. Még hangosabban kell szólnunk az emberi jogi aktivisták státuszáról és arról a környezetről, amelyben működnek, valamint a gazdasági, szociális és ökológiai emberi jogok. Bár az EU és az Egyesült Államok közötti kapcsolatokra árnyékot vet az iraki háború és Guantanamo, e kapcsolatok közös értékeink miatt egészségesek. Az EU-t és Oroszországot földgáz- és kőolaj-vezetékek kötik össze, de az oroszországi emberi jogi párbeszédet nem gyengíthetik energiaforrások és kereskedelemi érdekek. Ez a hatalmas és fontos ország nemzeti ideát és különös ösvényt keres. Itt említhetnék egy Moszkvában hallott megjegyzést: korábban mi rosszul gondoltuk, hogy Oroszországban a helyes utat jártuk; most helytelenül tartjuk úgy, hogy egy különös ösvényen haladunk. Senki nem vitatja, hogy Oroszországnak joga van különös ösvényre lépni, ha polgárainak többsége ezt akarja. Teljesen más dolog, ha ezt a szólás- és sajtószabadság, valamint a nem kormányzati szervezetek tevékenységeinek korlátozásai vagy bizonyos felek számára engedélyezett kivételek kísérik. Nem törekszünk emberi jogi párbeszédre Belarusszal; én azonban úgy vélem, hogy nemcsak az emberi jogi aktivisták, hanem az EU is érdekelt ebben ezzel az országgal kapcsolatban. Az, ami miatt aktívan bíráljuk Belaruszt, az a közép-ázsiai és dél-kaukázusi országokra is igaz, amelyek ráadásul még az európai szomszédságpolitikában is részt vesznek. A nagyobb veszteségek és a kőolaj és földgáz szaga azonban nem szabad, hogy ellágyítsa az emberi jogok megsértésével szembeni hozzáállást.
Geoffrey Van Orden
Elnök asszony! Meg kell mondanom, hogy nehéz volt átrágni magam ezen a jelentésen. Túl hosszú volt, ismétlésekbe bocsátkozott, de fontos témát taglal.
A valódi emberi jogok rendíthetetlen védelmezője vagyok, de be kell vallanom, hogy problémám van a fogalomnak az emberi tevékenység valamennyi elképzelhető aspektusára - csak hogy néhány olyat említsek, amelyre a jelentés ismételten hivatkozik - a társadalmi, a környezeti, a gazdasági és a kulturális jogokra való kiterjesztésével.
Mindazonáltal az emberi jogokkal világszerte való visszaélés soha nem részesült akkora figyelemben, mint manapság, de paradox módon ez nem pozitív változást hozott sok olyan országban, ahol a legrosszabb visszaélések történnek. Az EU-nak fontos szerepe van a jogállamiságnak és az emberi jogok tiszteletben tartásának előmozdításában, az a szokása azonban, hogy saját szabályaiból űz gúnyt, nem segít abban, hogy a legrosszabb rezsimekben reformra ösztönözzön. E tekintetben különösen Zimbabwére és Burmára gondolok, amelyekkel kapcsolatban az EU saját utazási tilalmát és célzott szankcióit és álindokok alapján jó néhányszor hagyták figyelmen kívül. És még csodálkozunk, hogy intézkedéseink miért hatékonyak és hogy miért nevetnek ki minket a zsarnokok!
Sok afrikai ország nem reagált a felelősségteljes kormányzás teljesítésére irányuló kötelezettségére. Mindez nem meglepő, ha nincs erre vonatkozó erőteljes üzenet az uniós közvetítőktől.
Már évek óta próbálunk rávenni más afrikai országokat arra, hogy segítsenek nekünk jó irányú változást hozni Zimbabwe számára, de eredménytelenül. Mindeközben az ország gazdasági káoszba süpped, lakosainak milliói éheznek és nyomorognak Mugabe arrogáns diktatúrájában.
Most úgy tűnik, hogy lehet, hogy az EU megint megszegi saját szabályait és meghívja Mugabe elnököt vagy más tiltott zimbabwei minisztert a decemberben Lisszabonban tartandó EU-afrikai csúcstalálkozóra.
Július 3-án írtam erről Portugália miniszterelnökének. Még nem kaptam választ. Mivel a Tanács most nincs jelen, talán az Elnökség megtudhatná, hogy mi a szándéka a Tanácsnak ezzel a kérdéssel kapcsolatban? Egy jelentésből tudtam meg tegnap, hogy Ferrero-Waldner asszony, a külkapcsolatokért felelős biztos azt mondta, hogy talán a külügyminisztert hívnák meg Mugabe helyett! Hát, ő is ki van tiltva; ő a 83. a kitiltottak listáján. Úgyhogy megtudhatnánk végre, hogy mi fog történni ezzel kapcsolatban?
Gabriela Creţu
(RO) Elnök úr, kedves kollégák! Felesleges szószaporításnak tartható annak kimondása, hogy a nők jogai az emberi jogok elválaszthatatlan részét képezik, mivel ezek elvileg benne rejlenek. A valóságban azonban kifejezetten figyelmen kívül hagyják azokat. Nemrégiben vettük számba a millenniumi fejlesztési célok elérésében bekövetkező késedelmeket, amelyek terén a nők célcsoport, de egyszersmind a folyamat felgyorsításának alapvető tényezői is.
Elena Valenciano kiváló jelentésében felkérték a Bizottságot és a Tanácsot, hogy a partnerországokkal folytatott párbeszédben vegyék fontolóra a nemi vetületet is. A párbeszéd azonban legalább két felet feltételez és mi csak az egyik fél vagyunk. Úgy gondoljuk, hogy a nők jogainak előmozdítására és védelmére irányuló intézkedések, valamint azok végrehajtásának ellenőrzése szintén az európai felektől, intézményektől és kormányaink nemi kérdések iránti érzékenységétől függ. Az a nemek közötti egyenlőséggel kapcsolatos menetrendben meghatározott saját céljaik elérésének függvénye.
Nincs szükség arra, hogy kifinomult mutatókat találjunk ki arra, hogy észrevegyük, az Európai Unióban vannak olyan kormányok, amelyekben nincsenek nők vagy olyan személyek, akik kritika nélkül védik a nők jogait sértő hagyományokat és gyakorlatokat. Mindannyian tudjuk, hogy az emberi jogi párbeszéd megkezdésére irányuló döntést a Tanács által meghatározott jó néhány kritérium alapján hozzák olyan esetekben, amikor a partnerországban bizonyos helyzeteket aggasztónak találnak.
Még abban az optimális esetben is, ha a Tanács valamennyi tagja támogatja a nők jogait, azon tűnődőm, milyen példával szolgálunk egy olyan ország számára, amely tekintetében az ember a politikai struktúrákban a képviselettel kapcsolatos intézkedéseket kér. Sajnos ez a megjegyzés az Európai Parlamentre is érvényes, ahol óriási fenntartások övezik azt, hogy saját struktúráink reformja tartalmazzon kiegyensúlyozott nemi egyenjogúságot.
Az európai intézményektől és a tagállamoktól azt kérjük, hogy nyilatkozataik és tetteik között legyen koherencia. Meg kell őrizni a koherenciát a közösségi politikák és eszközök között, hogy azok ne okozzanak negatív zavart a partnerországokban a nőkkel kapcsolatos intézkedések képességében. A nőkről beszélni fontos, de beszélni engedni őket még fontosabb a politikai környezet, a békefolyamatok javítása, valamint a világon mindenütt a korrupció csökkentése érdekében.
Bogusław Sonik
(PL) Elnök asszony! Az előterjesztett jelentés teljes mértékű jóváhagyásomat élvezi, különösen azért, mert az az egyik olyan legégetőbb problémával foglalkozik, amellyel nemcsak az Unió szembesül, hanem az egész világ is. A harmadik országokkal az emberi jogok területén folytatott párbeszéd és konzultáció minősége főként az intézkedések koherenciájától és átláthatóságától függ. Szeretném hangsúlyozni, hogy a párbeszéd előnyeinek maximalizálásához vezető út az együttműködés szorosabbra fűzésében rejlik, különösen az Unió döntéshozatali háromszöge tekintetében. Pontosan kell meghatároznunk azokat a célokat, amelyek elérésében reménykedünk.
A koherencia javasolt növelésének arra az általános gyakorlatra is ki kell terjednie, hogy az emberi jogi párbeszédet különválasszuk a többi kétoldalú kapcsolattól. A jelentés kétségkívül hangsúlyozza, hogy egy ilyesfajta képmutatást teljesen ki kell küszöbölni Kína esetében. A megfogalmazás azonban nem eléggé erőteljes, ami az Oroszországgal meglévő kapcsolatokat illeti. Az általunk az emberi jogok tárgyában alkalmazott kritériumokat minden ország tekintetében egyértelműen meg kell állapítanunk és az a legfontosabb, hogy azok mindenkor azonosak legyenek.
Sajnálom, hogy ezt kell mondjam, de ezt a szabályt gyakran megszegik. Az egyetemesen elfogadott normákat szelektíven alkalmazzák, attól függően, hogy az ilyen intézkedésből milyen megtérülés származhat. Így néz ki a helyzet Oroszországgal kapcsolatban is, amint már mondtam, hiszen az Európai Unió Oroszország legfőbb kereskedelmi partnere. Kétségtelen, hogy ebből kölcsönös előnyök származnak. Nem engedhetjük azonban meg azt, hogy az emberi jogok viszonylagossá tétele a jó kereskedelmi kapcsolatok kárára váljon. remélem, nem kell emlékeztetnem arra, hogy az Orosz Föderációban a faji alapú kínzás és üldöztetés igen elterjedt, mint például Csecsenföldön, a "Reporters Without Borders” (Riporterek Határok Nélkül) szervezet pedig az országot a 147. helyre sorolja a világ sajtószabadság besorolásában, ami veszélyesen közelít olyan országokat, mint Kína és Észak-Korea.
Az a következmény, amelyről beszélek, Kínára is áll, amelyet e jelentés egyébként nem említ. Oroszország esetéhez hasonlóan úgy tűnik, hogy az Európai Unió - mint fő kereskedelmi partner - szándékosan nem veszi észre, hogy mi zajlik ott. A júniusi állásfoglalás ellenére sem történt különös intézkedés. Időnként halljuk, hogy az Európai Parlament ezt-azt követelget vagy épp sajnálkozik valami miatt - de vajon végiggondoljuk-e, hogy ennek eredményeként mi történik? A Szaharov-díjat még mindig nem ítélték oda a havannai fehérruhás nőknek.
Egy másik és igen jelentős elem az emberi jogok területén az, hogy tovább kell fejleszteni azt az eszközt, amely a nem megfelelő demokratikus szinttel rendelkező országokban az ellenzéknek adott pénzügyi támogatás megtalálását és szétosztását szabályozza. Szeretném különösen hangsúlyozni, hogy mennyire fontos megfelelően azonosítani az igényeket. Az ellenzéki csoportokat gyakran jellemzi a gyenge szintű alakulás. Minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak biztosítása érdekében, hogy a pénz e megfelelő emberekhez és nem a hatalmon lévőkhöz jut. Kérem, ezt fogadják el tőlem, saját tapasztalatból ismerem ezt a helyzetet, és ezen emberek számára a különös intézkedések sokkal fontosabbak, mint az állásfoglalások és a biztosítékok.
Szeretném kihasználni az emberi jogokról folytatott e vitát arra, hogy felhívjam figyelmüket a közel-keleti országokban a keresztények helyzetére. E tekintetben riasztó információkat kapunk. Augusztusban a közel-keleti keresztény szövetség két keresztény aktivistáját tartóztattak le és vádolták meg azzal, hogy agresszív iszlámellenes üzeneteket terjesztettek. Algériában a kormány korlátozta a nem muzulmánok vallásszabadságát és ez közvetlenül kihatott az országban élő keresztényekre. Az egyre radikálisabbá váló muzulmánok általi elnyomás olyan országokban is érinti a keresztényeket, mint Irak, Egyiptom és Libanon.
Joe Borg
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Nagyon tetszett a jelentéssel kapcsolatos véleménycsere, ami a Parlament emberi jogok ügye iránti elkötelezettségét tanúsítja.
A vita arra ösztönzött, hogy továbbítsam a Bizottságnak a párbeszéd fokozott átláthatóságára, valamint az Európai Parlamentnek és a civil társadalmi szervezeteknek a párbeszéd és a konzultáció valamennyi vonatkozásában való részvételére vonatkozó ajánlásokkal kapcsolatos észrevételeit - amely utóbbi kérdésre számos felszólalásban utaltak.
Míg a jelentés egyik-másik ajánlása már a rendes gyakorlat részévé vált - mint például a tájékoztatásra és kérdezésre vonatkozó ajánlások -, a három intézménynek az EU jogi keretének, valamint a Parlament és a Bizottság közötti, a 2005. májusi keretmegállapodásban előírt rendelkezéseknek a figyelembe vétele mellett kellene gondosan megfontolnia a különböző javaslatokat és megtalálni a megoldásokat.
Ennek során pragmatikusnak kell lennünk. Ez egyrészt azt jelenti, hogy nem rejtőzünk el szabályzatok és a "rendes kerékvágásra” vonatkozó ürügyek mögött, másfelől pedig azt, hogy körültekintően értékeljük a párbeszéd hatékonyságával kapcsolatos fokozott átláthatóságra irányuló politikai lehetőséget és annak következményét, valamint elsősorban a harmadik országok azon készségességét, hogy párbeszédbe lépjenek.
A harmadik országokkal folytatott tényleges párbeszédre és a velük meglévő kapcsolatokra gyakorolt hatást körültekintően kell súlyozni annak elkerülése érdekében, hogy az Európai Uniót nehogy megfosszuk egy hatékony eszköztől.
Mindenesetre bízom abban, hogy még mindig képesek vagyunk megtalálni azokat a megfelelő rendelkezéseket, amelyek a tájékoztatás iránti igényeket is kielégítik, valamint amelyek mellett fenntartható és növelhető az eszköz hatékonysága.
Az emberi jogoknak a kereskedelmi és ágazati megállapodásokba való felvételével kapcsolatos kérdés tekintetében a Bizottság úgy véli, hogy nem szükséges megismételni a társulási megállapodásokban, a partnerségi és együttműködés megállapodásokban vagy ágazati megállapodásokban szereplő emberi jogi záradékot.
Az ágazati megállapodásokban egy ilyen záradék hiánya nem akadályoz meg minket abban, hogy a kérdéses országgal emberi jogi konzultációkat folytassunk vagy hogy felhasználjuk az Európai Unió emberi jogi palettáján meglévő bármely más eszközt.
Ami a demokráciával és emberi jogokkal kapcsolatos együttműködési programokat illeti, a Bizottság szeretné emlékeztetni a Parlamentet, hogy az új eszköz, a demokráciával és emberi jogokkal kapcsolatos európai kezdeményezés különös pénzeszközöket irányoz elő az e vitában említett nehéz helyzetben lévő országokban - mint például Kubában és Burmában illetve Mianmarban - zajló projektek tekintetében.
Az emberi jogok egyetemességének kérdését tekintve hadd hangsúlyozzam, hogy az Európai Unió azonosul valamennyi emberi jog egyetemességének, oszthatatlanságának, kölcsönös függésének és egymáshoz való kapcsolódásának elvével.
A bécsi emberi jogi világkonferencia által kikiáltott, említett elv értelében az emberi jogokkal globálisan méltányos és egyenlő módon kell foglalkozni, azonos alapokon és azonos hangsúly mellett. Ez természetesen nem zárja ki azt, hogy egy adott ülésen a jogok egy meghatározott csoportja több figyelmet kapjon a helyszíni események miatt vagy párbeszédpartnereink az iránti készségessége miatt, hogy bizonyos kérdéseket tárgyaljunk meg más kérdések helyett.
A Bizottság különösen örül annak, hogy a jelentés jó néhány ajánlást szentel a nők jogaira és párbeszédekbe való bevonásukra. Nem szabad a jogok más csoportjait és más olyan rétegeket sem elfelejtenünk, amelyek figyelmet érdemelnek.
A választásmegfigyelői missziók kérdését tekintve a Bizottság egyetért azzal, hogy a politikai párbeszéd és különösen emberi jogi párbeszéd alkalmat kínál arra, hogy a partnerországoknál felhozzuk az uniós választásmegfigyelői missziók ajánlásainak nyomon követését. Ezzel összefüggésben a Bizottság az Európai Unió misszióelnökének folyamatos alkalmazását is javasolta.
E nyomon követésnek a kérdéses politikai és választási hatóságok által tett intézkedésekre és a civil társadalom aktív szerepére és a demokrácia előmozdítására - beleértve a választási reformot is - kell összpontosítania.
A Bizottság nincs meggyőződve arról, hogy e célból a választások után alkalmazandó különös és önálló protokollmechanizmust kellene életbe léptetni. A Bizottság azon a véleményen van, hogy a segítségnyújtás, a párbeszéd eszközei és a nyomon követési mechanizmusok már léteznek a választások utáni stratégiák biztosítására és a demokrácia támogatására, valamint hogy ezeket a mechanizmusokat a továbbiakban is használni kell.
Ami Van Orden úr kifejezett kérdését illeti, továbbítani fogom aggályát és kérdését Ferrero-Waldner biztos úrnak, aki kétségtelenül válaszolni fog Önnek.
Befejezésül hadd mondjam el, hogy jegyeztem az egyes helyzetekre vonatkozó különös megjegyzéseket. Biztosíthatom Önöket, hogy ezeket a megjegyzéseket továbbítom Ferrero-Waldner biztos úrnak, aki azokat minden bizonnyal megfelelően mérlegeli majd.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2007. szeptember 6-án, csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Alessandro Battilocchio  
írásban. - (IT) Szeretném őszintén megköszönni az előadónak a munkáját, mert úgy vélem, hogy alapvető fontosságú egy, az emberi jogokkal és a demokráciával kapcsolatos, következetes európai politika elfogadása a nemzetközi párbeszédek során. Valójában túl gyakran kerekedtek felül a gazdasági és stratégiai érdekeken alapuló érvek az e Parlamentben kinyilvánított jó szándékokon és európai értékeken. Különösen a harmadik országokkal kötött gazdasági és kereskedelmi megállapodásokat illetve a WTO-tárgyalásokat illetően az EU olykor nem fordít elegendő figyelmet a munkavállalók, kisebbségek, nők és gyermekek jogaira az EU-n kívül, ezzel pedig hallgatólagos bűntárssá válik a bűncselekményekben és a tűrhetetlen gyakorlatokban. Az európai szociális, gazdasági és energiapolitika - amelyek az EU-t a humán és energia-erőforrás tekintetében függetlenebbé tették - abban is segítenék Európát, hogy megszabaduljon bizonyos geopolitikai kötelékektől, amelyek egyes helyzetekben arra kényszerítik, hogy hallgasson az emberi jogokról. Végül pedig a konkrét helyzetekről szóló számos európai parlamenti állásfoglalás és nyilatkozat süket fülekre talál: fontos, hogy mind a Tanács, mind a Bizottság több figyelmet szenteljen az európai parlamenti képviselők felszólításainak, akik olyan személyek vagy etnikai csoportok kéréseinek adnak hangot, akik vagy amelyek máskülönben a kommunikáció minden formájából kiszorulnak.
Hanna Foltyn-Kubicka  
Mindazon sok jó dolog között, amit a jelentés megemlít, külön dicséretet érdemel az, hogy felszólítja a Tanácsot és a Bizottságot, hogy teljesebb körűen vonja be a Parlamentet a harmadik országokkal folytatott párbeszédek előkészítésébe és nyomon követésébe. Az Európai Parlament végül is olyan intézmény, amelynek az emberi jogokkal kapcsolatos véleményét világszerte nagy becsben tartják.
Nem szabad azonban elfelejtenünk, hogy az Unión kívüli országokkal folytatott párbeszéd önmagában nem válhat céllá. Kategorikusan hangsúlyozni kell, hogy az emberi jogok nem játszhatnak szerepet semmilyen tárgyalásban, illetve nem képezhetik diplomáciai vagy gazdasági alapú alku tárgyát. E jogok megsértése nem tűrhető el, az Európai Uniónak pedig -ügynökségeivel együtt - teljes egészében óvnia kell ezt az elvet azon történelmi, kulturális és erkölcsi értékek tükrében, amelyek vezérlik.
Amit alapvetően tennünk kell, az az olyan országokra gyakorolt állandó és következetes befolyás, mint például is Oroszország vagy Kína, amelyekkel az intézményesített párbeszéd már egy ideje zajlik. Létfontosságú a megállapodások eredményeinek és a konzultációk egymást követő fordulóiban általuk megállapított kötelezettségek nyomon követése, mivel csak ily módon érhető el tényleges előrehaladás. Ezzel összefüggésben örömteli, hogy a jelentés megemlít olyan területeket, ahol ezeknek az országoknak még sokat kell tenniük. Sajnos azonban még mindig sok ilyen probléma van.
